Makabi Warszawa, właśc.  Żydowskie Towarzystwo Gimnastyczno-Sportowe "Makabi" w Warszawie – polski klub sportowy z siedzibą w Warszawie. Był największym wielosekcyjnym żydowskim klubem sportowym w II RP.

Makabi zawiesił działalność w 1940 po tym, jak niemieckie władze okupacyjne zakazały działalności wszystkich związków, stowarzyszeń i klubów sportowych. Został reaktywowany w 2014.

Opis

1915–1940
Nazwa "Makabi" pochodzi od Judy Machabeusza, jednego z przywódców żydowskiego powstania Machabeuszy przeciwko Seleucydom. Celem utworzonego w 1915 Żydowskiego Towarzystwa Gimnastyczno-Sportowego "Makabi" było "racjonalne wychowanie fizyczne młodzieży żydowskiej". Klub m.in. sprawował opiekę nad żydowskimi szkołami, organizował wycieczki i obozy sportowe, szkolił instruktorów sportu, przywiązywał także dużą wagę do turniejów organizowanych z okazji świąt żydowskich oraz igrzysk żydowskich (tzw. makabiad).

W latach 1915–1922 siedziba klubu mieściła się przy ul. Długiej 50, a od 1922 w Pasażu Simonsa (tam znajdowały się również sale: gimnastyczna i bokserska). Posiadał m.in. boisko z bieżnią lekkoatletyczną przy al. Zielenieckiej oraz własną przystań i kąpielisko nad Wisłą.

W 1932 Makabi Warszawa  miał ok. 2000 członków. Był największym wielosekcyjnym żydowskim klubem sportowym w II RP.

Zawodnikiem Makabi był od 1925 Józef Klotz, zdobywca w 1922 (jako piłkarz Jutrzenki Kraków) pierwszej bramki w historii reprezentacji Polski w piłce nożnej mężczyzn.

Sekcja wioślarska

Pozostałe sekcje

W Makabi działały także sekcje niesportowe: turystyczno-narciarska, rytmiki i tańca, fotograficzna, a także dwie orkiestry.

Od 2014
W 2014 klub został reaktywowany. Posiadała początkowo pięć sekcji. W 2017 zawodnicy Makabi Warszawa wzięli udział w 20. Żydowskich Igrzyskach Olimpijskich w Izraelu, na których zdobyli dwa złote i jeden brązowy medal.

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Strona internetowa

Kluby sportowe w Warszawie
Kluby sportowe założone w 1915
Polskie wielosekcyjne kluby sportowe
Żydowskie organizacje sportowe

Makabi Warszawa


An Caparmena adlbaueri in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Henri L. Sudre ngan Teocchi hadton 2002. An Caparmena adlbaueri in nahilalakip ha genus nga Caparmena, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Caparmena

Caparmena adlbaueri


Alexei Rios (em bielorrusso: Аляксей Рыас, russo: Алексей Мануэлевич Риос (Aleksey Manuelevich Rios); Minsk, 14 de maio de 1987) é um futebolista profissional bielorrusso de ascendência peruana e espanhola que atua como meia. Atualmente, joga no Dinamo Minsk.

Carreira

Clubes
Tendo começado sua carreira no Dinamo Minsk, Rios foi contratado pelo Shakhtyor Soligorsk em 2005, quando tinha apenas 17 anos. Lá, ele estreou na Primeira divisão bielorrussa em 2007, onde jogou por oito anos antes de ser contratado pelo BATE Borisov em 2015.

Internacional
Rios fez sua estreia na Seleção Bielorrussa de Futebol em 31 de agosto de 2016, depois de entrar no intervalo na vitória de 1–0 sobre a Noruega em uma partida amistosa. Marcou seu único gol na derrota por 4–1 para os Países Baixos em 7 de outubro de 2016, em partida válida pelas Eliminatórias da Copa do Mundo FIFA de 2018.

Títulos

Shakhtyor Soligorsk
 Copa da Bielorrússia: 2013–14

BATE Borisov
 Vysshaya Liga: 2015, 2016, 2017, 2018
 Copa da Bielorrússia: 2014–15
 Super Copa da Bielorrússia: 2015, 2016, 2017

Vida pessoal
Rios nasceu de um pai peruano e uma mãe bielorrussa em Minsk. Ele é casado.

Ligações externas
 Perfil no Transfermarkt
 Perfil no Soccerway

Futebolistas da Bielorrússia
Futebolistas do FC BATE Borisov
Naturais de Minsk

Alexei Rios


Popovača je grad u Hrvatskoj, u Sisačko-moslavačkoj županiji.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Kutina.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, grad Popovača je imao 11.905 stanovnika, od čega u samoj Popovači 4.207.

Grad Popovača

Napomena: Nastao iz stare općine Kutina. Od 1857. do 1971. dio podataka sadržan je u gradu Kutini.

Popovača (naseljeno mjesto)

Napomena: U 1953. i 1961. dio podataka sadržan je u naselju Podbrđe. Sadrži podatke za bivše naselje Ribnjača od 1910. do 1961. U 1991. pripojeno je naselje Veliko Brdo. Od 1890. do 1981. sadrži podatke za bivše naselje Veliko Brdo. U 1991. naselju je pripojen dio područja naselja Voloder. Do 1961. podaci za taj dio sadržani su u naselju Voloder.

Popis 1991.

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Popovača je imalo 3.596 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:

Popis 1910.

Također pogledajte

 Spisak gradova u Hrvatskoj

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Gradovi u Hrvatskoj
Gradovi u Sisačko-moslavačkoj županiji

Popovača


Kaliwatan sa alibangbang ang Pselnophorus heterodactyla. Una ning gihulagway ni Müller ni adtong 1764. Ang Pselnophorus heterodactyla sakop sa kahenera nga Pselnophorus, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Great Britain (pulo sa Hiniusang Gingharian)
 Bosniya ug Ersogobina
 Suwesya
 Khasakstan
 Rumanya
 Bulgaria
 Ukranya
 Unggriya
 Krowasya
 Pransiya
 Alemanya
 Gresya
 Italya
 Esklobakiya
 Nasod nga Czech
 Ostriya
 Noruwega
 Belhika
 Olandres
 Polskowa
 Nasod nga Swiss
 Dinamarka
 Rusya
 Finland
 Lugsemburg
 Latvia
 Litwanya
 Estonia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Great Britain (pulo sa Hiniusang Gingharian)
Insekto sa Bosniya ug Ersogobina
Insekto sa Khasakstan
Insekto sa Ukranya
Insekto sa Pransiya
Insekto sa Alemanya
Insekto sa Gresya
Insekto sa Italya
Insekto sa Esklobakiya
Insekto sa Nasod nga Czech
Insekto sa Ostriya
Insekto sa Noruwega
Insekto sa Belhika
Insekto sa Olandres
Insekto sa Polskowa
Insekto sa Nasod nga Swiss
Insekto sa Dinamarka
Insekto sa Rusya
Insekto sa Finland
Insekto sa Lugsemburg
Pselnophorus
Insekto sa Bulgariya
Insekto sa Estoniya
Insekto sa Krowatiya
Insekto sa Latwiya
Insekto sa Lyetuwanya
Insekto sa Romaniya
Insekto sa Sweden
Insekto sa Ungariya

Pselnophorus heterodactyla


Kaliwatan sa lumot ang Lecidea mannii. Una ning gihulagway ni Edward Tuckerman. Ang Lecidea mannii sakop sa kahenera nga Lecidea, ug kabanay nga Lecideaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amihanang Amerika
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Amihanang Amerika
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Lecidea

Lecidea mannii


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Sinopodisma daweishana. Una ning gihulagway ni Fu, Peng ug Z. Zheng ni adtong 2002. Ang Sinopodisma daweishana sakop sa kahenera nga Sinopodisma, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hunan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hunan Sheng
Sinopodisma

Sinopodisma daweishana


An Strangalia berendtiana in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Zang hadton 1905. An Strangalia berendtiana in nahilalakip ha genus nga Strangalia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Strangalia

Strangalia berendtiana


Dress You Up è una canzone della cantante statunitense Madonna, contenuta nel suo secondo album in studio Like a Virgin. La canzone è stata distribuita il 31 luglio 1985, come quarto e ultimo singolo estratto dall'album Like a Virgin. La canzone fu l'ultima ad essere stata inserita nell'album, perché fu presentata in ritardo dai compositori Andrea LaRusso e Peggy Stanziale. Madonna insistette molto per l'inclusione della canzone nel disco, in quanto a lei piaceva particolarmente il testo. Dal punto di vista musicale, la canzone è un tipico brano di musica dance, guidato dal suono delle percussioni, da un assolo di chitarra, suonata da Nile Rodgers, e dalle voci del coro. Il testo della canzone è una estesa metafora sulla moda e il sesso; la canzone infatti compara il vestire con la passione. Una versione live della canzone fu usata come video musicale per la canzone.

I critici accolsero positivamente la canzone, che divenne la sesta canzone a raggiungere la top-five negli Stati Uniti. Raggiunse la top-ten in Australia, Belgio, Canada, Irlanda, Nuova Zelanda e Regno Unito.

La canzone fu inserita in quattro tour della cantante, il più recente dei quali è il Rebel Heart Tour (2015-2016). Dress You Up fu aggiunta alla lista della Parents Music Resource Center, per via della natura sessuale del suo testo.

Descrizione
Dress You Up fu l'ultima canzone ad essere inserita nel secondo album in studio di Madonna, Like a Virgin. Inizialmente, Nile Rodgers aveva chiesto ai compositori Andrea LaRusso e Peggy Stanziale di scrivere una canzone per Madonna, che seguisse lo stile degli Chic. Tuttavia, il processo di composizione durò a lungo, in quanto i due compositori erano impegnati con altri progetti. Quando Andrea LaRusso e Peggy Stanziale consegnarono a Rodgers il testo della canzone, quest'ultimo le rifiutò perché non c'era tempo per comporre una melodia e registrare la canzone per l'album. Tuttavia, a Madonna piacque il testo della canzone e riuscì a convincere Rodgers ad aggiungerla nel disco Like a Virgin.

Musicalmente, Dress You Up è una canzone dance pop, che consiste in un verso di due accordi. Le voci del coro accompagnano il ritornello con una progressione di quattro accordi e una singola nota di chitarra, suonata da Rodgers. Il ponte consiste di un assolo di chitarra elettrica. Verso la fine della canzone, le percussioni passano in secondo piano, mentre la chiave aumenta.

Secondo la partitura pubblicata su Musicnotes.com da Alfred Publishing, la canzone è composta in 4/4 con un ritmo moderato di 100 battiti al minuto ed è in chiave di la minore.

Il registro di Madonna va da si bemolle al fa minore.

Il testo della canzone è un'estesa metafora sulla moda e sul sesso, che paragona il vestirsi con la passione. Madonna canta degli abiti con i quali vorrebbe vestire il suo uomo per poter toccare, con le sue mani, il suo corpo. Secondo Rikky Rooksby, autore del libro Madonna: The Complete Guide To Her Music, il verso «I'll create a look that's made for you» (in italiano: «creerò un'immagine fatta apposta per te»), si è convertito in un sinonimo della re-invenzione della propria immagine, che Madonna ha attuato durante la sua carriera.

La canzone non fu inclusa nella raccolta The Immaculate Collection (1990), ma fu inclusa nella raccolta Celebration (2009). Per il video della canzone, fu utilizzata la versione dal vivo, registrata durante la tappa di Detroit del Virgin Tour

Il videoclip
Per il video della canzone è stata utilizzata un'esibizione tratta dal Virgin Tour.

Accoglienza
Dopo il suo lancio, Dress You Up ha ricevuto pareri generalmente positivi. Nancy Erlick della rivista Billboard, affermò che la canzone rifletteva «[Madonna] la modella pin-up delle riviste; piccante e ansiosa apposta per piacere». Alex Henderson di AllMusic ha dichiarato: «Il dono di fare musica elegate e seduttiva (del produttore) Rodger sono evidenti in gemme come Dress You Up». Stephen Thomas Erlewine, della stessa rivista, descrisse la canzone come «un grande canzone di dance-pop standard». Santiago Fouz-Hernández e Freya Jarman-Ivens, autori di Madonna's Drowned Worlds: New Approaches To Her Cultural Transformations, commentarono che Madonna interpreta la canzone come una «gattina sexy» Sal Cinquemani di Slant Magazine la definì «irresistibile».

Debby Miller di Rolling Stone disse che «malgrado la voce da bambina, c'è un indizio di ambizione che la rende l'ultima Betty Boop». In una recensione dell'album, nel 1995, Dave Karger di Entertainment Weekly affermò che la canzone è un po' ripetitiva e immatura.

Jim Farber affermò che «la canzone fu scritta per l'era Dynasty». L'autore J. Randy Taraborrelli affermò nel suo libro Madonna: An Intimate Biography che il disco Like a Virgin «provoca con canzoni come Dress You Up, Material Girl, Angel e con la canzone che dà il titolo all'album».

Esecuzioni dal vivo
Madonna ha eseguito Dress You Up in quattro dei suoi tour mondiali: The Virgin Tour nel 1985, il Who's That Girl Tour nel 1987, nello Sticky & Sweet Tour e nel Rebel Heart Tour nel 2015-16.Nel Virgin Tour, Dress You Up era il brano di apertura del concerto. All'inizio della canzone, Madonna appariva in cima ad una scala, realizzava varie pose prima di indirizzarsi verso il palco principale e avviare l'interpretazione del tema. Madonna indossava un reggiseno nero sotto un top blu, una gonna verde, calze di pizzo e una giacca colorata. Madonna portava al collo e alle orecchie diversi crocifissi. L'esibizione è contenuta nell'edizione VHS Madonna Live: The Virgin Tour.

Durante il Who's That Girl Tour del 1987, Madonna ha eseguito Dress You Up in un medley con Material Girl e Like a Virgin. Indossava un costume elaborato, ispirato da Dame Edna Everage, che consisteva in un cappello decorato con frutta di plastica, fiori e piume, un paio di occhiali giganti, gonna con volant e camicia ricoperta con oggetti come orologi, bambole e ganci. Esistono due registrazioni della performance della canzone: Il Who's That Girl Tour: Live in Giappone, filmato a Tokyo, Giappone, Il 22 giugno 1987, e Ciao Italia: Live from Italy, girato a Torino, in Italia, il 4 settembre 1987.

Nel 2008, Madonna ha eseguito il primo verso e il coro della canzone durante la sezione di richiesta nello Sticky & Sweet Tour. La canzone è stata eseguita a Chicago, Los Angeles, Philadelphia, Rio de Janeiro, Toronto, Valencia e Vienna. Infine Madonna ha aggiunto Dress You Up durante la ripresa dello Sticky & Sweet Tour nel 2009, in sostituzione della versione rock di Borderline.

La canzone è stata infine inserita nella setlist del Rebel Heart Tour, eseguita in un medley di flamenco con Into Groove, Everybody e Lucky Star. Durante la sequenza, la cantante indossava un vestito ispirato alla cultura gitana.

Tracce
Singolo 7"

Singolo 12"

Singolo Giappone

Singolo 7" Regno Unito

Singolo 12" Regno Unito

Remix ufficiali

Successo commerciale
Il 17 di agosto del 1985, Dress You Up debuttó alla posizione trentasei della classifica Billboard Hot 100. Dopo sette settimane, raggiunse il quinto posto su quella classifica, rendendola il sesto singolo consecutivo di Madonna a raggiungere le prime cinque posizioni. Raggiunse inoltre la posizione trentaquattro della Hot Adult Contemporary Tracks, la terza del Hot Dance Music/Club Play y la sessantaquattresima del Hot R&B/Hip-Hop Songsi. Nella classifica di fine anno 1985, la canzone compare alla 94ª posizione, facendo divenire Madonna l'artista pop con più vendite in quell'anno. In Canada, la canzone ha debuttato alla posizione numero novanta. Nel Regno Unito, Dress You Up venne pubblicato il 7 dicembre 1985 e debuttò al dodicesimo posto della classifica ufficiale del Regno Unito; otto giorni dopo, raggiunse il quinto posto.

Classifiche

Classifiche di fine anno

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Dress You Up


Várzea do Poço là một đô thị thuộc bang Bahia, Brasil. Đô thị này có diện tích 220,414 km², dân số năm 2007 là 6637 người, mật độ 30,1 người/km².

Ghi chú

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Bahia

Várzea do Poço


An Austrolycus depressiceps in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Regan hadton 1913. An Austrolycus depressiceps in nahilalakip ha genus nga Austrolycus, ngan familia nga Zoarcidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Austrolycus

Austrolycus depressiceps


American Horror Story: Kult (tytuł oryginalny: American Horror Story: Cult) – siódmy sezon amerykańskiego serialu telewizyjnego American Horror Story. Składa się z jedenastu odcinków, emitowanych przez stację FX między 5 września a 14 listopada 2017 roku. Polska premiera każdego odcinka odbywała się na antenie Fox dwa dni po pierwszej emisji w FX.

Zgodnie z antologiczną formą serialu, Kult stanowi odrębny miniserial, niezależny od pozostałych sezonów. Wydarzenia skupiają się na sekcie, założonej przez kandydującego w wyborach do rady miasta Kaiego Andersona. Jej członkowie dokonują brutalnych zbrodni, mających na celu zastraszenie społeczeństwa i zwrócenie jego uwagi na głoszącego radykalne hasła Kaiego. Ponadto, sekta prześladuje Ally Mayfair-Richards, która popada w paranoję i coraz głębszy strach wobec świata. Kai jest przekonany o swojej wyjątkowej roli we wprowadzaniu porządku na świecie. Bohater buduje wokół siebie kult jednostki, zarazem stosując brutalne metody egzekwowania posłuszeństwa.

Kult, podobnie jak poprzednie sezony, został stworzony przez Ryana Murphy'ego i Brada Falchuka. Do obsady powrócili aktorzy z poprzednich serii: Evan Peters, Sarah Paulson, Cheyenne Jackson, Adina Porter, Frances Conroy, Mare Winningham, Emma Roberts, Jamie Brewer, John Carroll Lynch, Chaz Bono i James Morosini. Angela Bassett nie powróciła do obsady, ale wyreżyserowała jeden z odcinków. Po raz pierwszy w historii American Horror Story wystąpili: Billie Lourd, Alison Pill, Billy Eichner, Leslie Grossman i Colton Haynes.

Streszczenie fabuły
Akcja odbywa się głównie w latach 2016–2018 w fikcyjnej miejscowości Brookfield Heights w stanie Michigan. 8 listopada 2016 roku w Stanach Zjednoczonych odbywają się wybory prezydenckie. Psychoterapeutka Bebe Babbitt, która w latach 60. brała udział w seryjnych morderstwach SCUM – mordującej mężczyzn grupy z Valerie Solanas na czele – widzi w zwycięstwie Donalda Trumpa szansę na urzeczywistnienie feministycznych idei Solanas. Bebe przekonuje swojego pacjenta, Kaiego Andersona, by spróbował sił w polityce i stanął na czele ruchu, który wyzwoli złość kobiet wobec patriarchalizmu (symbolizowanego przez mizoginistycznego Trumpa) i doprowadzi do męczeństwa mężczyzn. Kai podejmuje decyzję o kandydowaniu w wyborach do rady miasta. Rozpoczyna kampanię wyborczą, w której głosi radykalne hasła, postulując chociażby eksmisję nielegalnych imigrantów. W wystąpieniach publicznych zwraca uwagę na zwiększającą się przestępczość w mieście i obiecuje zastosowanie restrykcyjnych środków celem powstrzymania przemocy. Po zdobyciu miejsca w radzie miasta planuje kandydowanie do Senatu i na urząd prezydenta. Od początku kampanii jest wspierany przez młodszą siostrę, Winter.

Po wygranej Trumpa Kai zaczyna organizować sektę, na czele której staje, budując wokół swojej osoby kult jednostki. Warunkiem przystąpienia do współpracy z nim jest "rytuał małego paluszka", podczas którego kandydaci do sekty zwierzają się Kaiemu z najskrytszych lęków i złości wobec świata. Mężczyzna manipuluje swoimi poplecznikami, prowokując ich do odreagowania frustracji. W dniu wyborów poznaje fanatyka Trumpa, Gary'ego Longstreeta, którego pozyskuje do przyszłej współpracy. Nazajutrz zapisuje się na siłownię do trenera Harrisona Wiltona, którego prowokuje do zamordowania kolegów z pracy, wyśmiewających go ze względu na homoseksualizm. Tego samego dnia Winter przyprowadza do domu poznaną dzień wcześniej Ivy Mayfair-Richards, która wyznaje Kaiemu, że nienawidzi swojej żony, Ally, i pragnie zdobyć prawo do samodzielnej opieki nad ich synem, Ozem. W grudniu do grona popleczników Kaiego dołącza żona Harrisona, Meadow, która zwierza się z poczucia bycia bezwartościową i nieodwzajemnionej przez męża miłości. Również w grudniu Kai poznaje Beverly Hope, reporterkę w programie telewizyjnym, nienawidzącą swojego szefa Boba Thompsona i utrzymującej z nim romans współpracownicy, Sereny Belindy. Do sekty dołączają także: kochanek Harrisona, detektyw Jack Samuels, i współpracujący z Beverly kamerzysta, R.J.

Członkowie sekty, przebrani za klaunów, dokonują w mieście brutalnych zbrodni, które mają na celu zastraszenie społeczeństwa i zwrócenie jego uwagi na głoszącego radykalne hasła Kaiego. Grupa morduje między innymi radnego Toma Changa i jego rodzinę, Serenę, Boba oraz kontrkandydatkę w wyborach do rady miasta, Sally Keffler. Ponadto, sekta prześladuje Ally, którą Kai pragnie wykreować w mediach jako niepoczytalną. Kobieta zwierza się żonie i swojemu psychiatrze, Rudy'emu Vincentowi, z pogłębiających się fobii i nagminnego widoku atakujących ją klaunów. Oboje wyrażają przekonanie, że Ally ma urojenia, które nasiliły się po zwycięstwie znienawidzonego przez nią Trumpa w wyborach. Tymczasem Mayfair-Richardsowie zatrudniają Winter do opieki nad Ozem. Przerażona widokiem klaunów Ally nieumyślnie zabija Pedro Moralesa, latynoskiego pracownika restauracji, którą prowadzi wspólnie z Ivy. Choć ze względu na działanie w akcie samoobrony nie zostaje oskarżona, przy restauracji odbywa się skierowana przeciwko jej rzekomej ksenofobii manifestacja, ponadto Ally popada w konflikt z nowymi sąsiadami, Wiltonami. Winter ją uwodzi, co stanowi dla Ivy pretekst do separacji z Ozem i ograniczenia kontaktów żony z synem. Kai wymusza na Meadow zorganizowanie zamachu, podczas którego kobieta strzela do niego, zabija przypadkowych ludzi w tłumie i popełnia samobójstwo. Uprzednio zdradza Ally działalność sekty i tożsamości jej członków. Ally, obecna podczas zamachu, zostaje aresztowana i umieszczona w zakładzie psychiatrycznym, zaś Anderson zyskuje popularność w skali całego kraju i wygrywa wybory do rady miasta.

Kai, zapatrzony w innych przywódców sekt, coraz silniej buduje wśród popleczników kult jednostki, okrzykując się Boskim Władcą, oraz stosuje coraz drastyczniejsze metody egzekwowania braku posłuszeństwa. Jest przekonany o swojej boskiej roli we wprowadzaniu na świecie nowego porządku oraz wielkim znaczeniu misji, którą wypełnia. Po jego wygranej w mieście zostaje utworzona gwardia uzbrojonych i podporządkowanych mu mężczyzn. Współpracująca z Kaim Bebe manipuluje Beverly, Ivy i Winter. Za jej namową wszystkie trzy postanawiają zawalczyć przeciwko marginalizowaniu roli kobiet w sekcie, w związku z czym torturują i brutalnie mordują Harrisona. Tymczasem Ally jest przesłuchiwana przez FBI w zakładzie psychiatrycznym. Zyskuje immunitet, w zamian za który po opuszczeniu zakładu jest osobowym źródłem informacji. Ponadto, postanawia dokonać zemsty za wyrządzone jej upokorzenia oraz odzyskać Oza. Rudy wyznaje jej, że jest bratem Kaiego i pragnie go powstrzymać przez kolejnymi niebezpiecznymi krokami. Anderson, dowiedziawszy się od Ally o planach brata, morduje go. Ponadto, skazuje Beverly na pobyt w izolatce po tym, jak Winter okłamuje go, że Hope zamordowała Jacka (choć w rzeczywistości sama jest winna). Ally dołącza do sekty, morduje Ivy w akcie zemsty i zbliża się do Kaiego, dając mu fałszywe dowody na to, iż jest biologicznym ojcem Oza.

Tymczasem Anderson dostaje halucynacji i popada w coraz silniejszy obłęd. Po tym, jak Ally przekonuje go, iż Winter jest agentką FBI i zainstalowała podsłuch, Kai zabija siostrę. Kilka dni później FBI wdziera się do domu Andersona i aresztuje go. Kai trafia do więzienia, gdzie ponownie buduje wokół siebie kult jednostki, okrzykuje się Boskim Władcą i werbuje do współpracy innych więźniów. Tymczasem Ally kandyduje do Senatu i we współpracy z Beverly rozpoczyna kampanię wyborczą. Ponadto współpracuje z więzienną ochroniarką, Glorią, która zbliża się do Kaiego i pomaga mu uciec z więzienia. Anderson przychodzi na debatę wyborczą, gdzie usiłuje zamordować Ally, jednak nie udaje mu się, gdyż pistolet, który otrzymał od Glorii, nie jest naładowany. Sam zostaje zastrzelony przez Beverly. Wkrótce Ally wygrywa wybory.

Nawiązania do poprzednich sezonów
Mimo że każdy sezon American Horror Story stanowi osobny i spójny miniserial, niezwiązany bezpośrednio z pozostałymi, w Kulcie – podobnie jak w poprzednich seriach – pojawiło się kilka nawiązań do wcześniejszych odcinków.
 Jednym z bohaterów Kultu jest klaun Twisty (John Carroll Lynch) – postać z czwartego sezonu, Freak Show. Oz posiada bazujący na jego historii komiks, na którego okładce narysowane są postacie z Freak Show: Pepper, Jimmy Darling i Meep. W odcinku "Noc wyborów" zostaje pokazana scena ataku Twisty'ego na zakochaną parę na polanie, nagrana na wzór podobnej sceny z odcinka "Potwory są wśród nas" Freak Show.
 W odcinku "Valerie Solanas umarła za wasze grzechy" zostaje ujawnione, że za zbrodnie niezidentyfikowanego nigdy seryjnego mordercy, Zodiaka, odpowiadała Valerie Solanas (Lena Dunham). W sezonie piątym, Hotelu, duch Zodiaka, o niezidentyfikowanej płci i z zasłoniętą twarzą, był jednym z uczestników dorocznej kolacji, organizowanej przez Jamesa Patricka Marcha (Evan Peters) w hotelu Cortez podczas nocy diabła.
 W odcinku "Znów wszystko w porządku" Beverly (Adina Porter) wspomina, że Ally (Sarah Paulson) odmówiła udzielenia wywiadu Lanie Winters. Lana była główną bohaterką sezonu drugiego, Asylum oraz pojawiła się gościnnie w szóstym – Roanoke. W obu była grana również przez Sarah Paulson.

Obsada i bohaterowie

Obsada główna
 Sarah Paulson jako
 Ally Mayfair-Richards
 Susan Atkins (odc. 10)
 Evan Peters jako
 Kai Anderson
 Andy Warhol (odc. 7)
 Marshall Applewhite (odc. 9)
 David Koresh (odc. 9)
 Jim Jones (odc. 9)
 Jezus Chrystus (odc. 9)
 Charles Manson (odc. 10, 11)
 Cheyenne Jackson jako Rudy Vincent
 Billie Lourd jako
 Winter Anderson
 Linda Kasabian (odc. 10)
 Alison Pill jako Ivy Mayfair-Richards

Goście specjalni
 Billy Eichner jako
 Harrison Wilton (odc. 2–7)
 Charles "Tex" Watson (odc. 10)
 Emma Roberts jako Serena Belinda (odc. 4)
 Mare Winningham jako Sally Keffler (odc. 6)
 Lena Dunham jako Valerie Solanas (odc. 7)
 Frances Conroy jako Bebe Babbitt (odc. 7, 10)

Obsada drugoplanowa

 John Carroll Lynch jako Twisty
 Colton Haynes jako Jack Samuels
 Cooper Dodson jako Oz Mayfair-Richards
 Jorge-Luis Pallo jako Pedro Morales
 Zack Ward jako Roger
 Chaz Bono jako Gary Longstreet

 Adina Porter jako Beverly Hope
 Leslie Grossman jako
 Meadow Wilton
 Patricia Krenwinkel (odc. 10)

 Dermot Mulroney jako Bob Thompson
 Laura Allen jako Rosie
 Ron Melendez jako Mark

 James Morosini jako R.J.

 Cameron Cowperthwaite jako Speedwagon

 Dennis Cockrum jako Herbert Jackson

Obsada gościna

Lista odcinków

Geneza i produkcja

Pomysł na fabułę
4 października 2016 roku stacja FX potwierdziła zamówienie siódmego sezonu American Horror Story. W tym samym miesiącu twórca serialu, Ryan Murphy, zapowiedział, że będzie on powiązany z sezonem czwartym, Freak Show. W lutym 2017 zdradził w wywiadzie dla Watch What Happens Live with Andy Cohen, iż fabuła będzie związana z wyborami prezydenckimi w Stanach Zjednoczonych w 2016 roku i być może jedną z postaci będzie prezydent Donald Trump. Zaznaczył ponadto, że sytuacja w kraju nie zostanie przedstawiona w sposób jednostronny i że pojawią się ludzie "pozbawieni głosu", ignorowani przez państwową administrację. W kolejnych miesiącach sprecyzował, że akcja pierwszego sezonu będzie się rozgrywać w dniu wyborów. Dodał też, że nie pojawią się postacie Trumpa i jego kontrkandydatki, Hillary Clinton. W lipcu Murphy wyjawił na Instagramie, że w sezonie pojawi się klaun Twisty – postać z Freak Show. W tym samym miesiącu napisał na Twitterze, że akcja będzie się rozgrywać w stanie Michigan i że do serialu powróci czołówka (z której zrezygnowano w poprzednim sezonie, Roanoke).

20 lipca 2017 roku na konwencie San Diego Comic-Con otwarto specjalne miejsce, w którym po raz pierwszy ogłoszono tytuł nowego sezonu: Cult.

Dobór obsady
W styczniu 2017 roku Ryan Murphy potwierdził, że w obsadzie siódmego sezonu American Horror Story pojawią się Sarah Paulson i Evan Peters, znani ze wszystkich poprzednich odsłon serialu. W marcu ogłoszono, że po raz pierwszy w serialu wystąpi komik i aktor Billy Eichner. W kwietniu do obsady dołączyła także Billie Lourd, w maju Leslie Grossman. Również w maju gwiazda czterech poprzednich sezonów, Angela Bassett, zdradziła w wywiadzie, że być może pojawi się w serialu także tym razem. W tym samym miesiącu do Internetu wyciekły zdjęcia z planu, na których widać Adinę Porter i Cheyenne'a Jacksona, aktorów znanych z poprzednich sezonów. W czerwcu do obsady dołączyli po raz pierwszy Colton Haynes i Alison Pill, zaś w lipcu Lena Dunham. W tym samym miesiącu Murphy potwierdził na Twitterze, że do obsady powrócą znane z poprzednich sezonów Frances Conroy i Mare Winningham.

Zdjęcia
W lutym 2017 roku Ryan Murphy ogłosił, że zdjęcia do sezonu wystartują w czerwcu, później jednak przeniesiono je na maj. 24 maja scenarzysta i producent, John J. Gray, potwierdził, że rozpoczęto filmowanie.

Oglądalność w Stanach Zjednoczonych
Łączna oglądalność American Horror Story: Kult wyniosła 4,97 miliona widzów, co jest 88. najwyższym wynikiem w amerykańskiej telewizji w sezonie 2017–2018. Wskaźnik AMR wyniósł 2,6, co jest 16. najwyższym wynikiem sezonu, ex aequo z poniedziałkowymi odcinkami The Voice. Zarówno w kwestii oglądalności, jak i AMR, jedynymi programami telewizji kablowej, które w sezonie osiągnęły wyższe wyniki, są ósmy sezon Żywych trupów i Monday Night Football. Ponadto American Horror Story: Kult zanotował średni wzrost na poziomie 276,2%, jeśli chodzi o ilość nagrań w stosunku do widzów w trakcie premierowych emisji odcinków. Jest to trzeci najwyższy wynik spośród wszystkich programów telewizyjnych 2017 roku (zaraz za serialami Zadzwoń do Saula i Grzesznica).

Kolumny "Pozycja" wyrażają miejsce, które zajął odcinek w zestawieniu najpopularniejszych programów telewizji kablowej danego dnia lub tygodnia.
Kolumny "AMR" wyrażają procent widzów, którzy oglądali dany odcinek, w stosunku do wszystkich posiadaczy telewizji kablowej w Stanach Zjednoczonych.
Kolumna "PVR/VOD" wyraża liczbę widzów, którzy nie oglądali odcinka podczas premierowej emisji, ale nagrali go na swoją nagrywarkę bądź obejrzeli na życzenie.
Pusta komórka oznacza brak informacji.

Nagrody i nominacje

American Horror Story: Kult zdobył 3 nagrody spośród 24 nominacji.

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Oficjalna strona

 American Horror Story: Kult w bazie Internet Movie Database (IMDb)
 American Horror Story: Kult w bazie TV.com

American Horror Story
Miniseriale telewizyjne
Listy odcinków seriali telewizyjnych

American Horror Story: Kult


Timothy John "Tim" Crooks (født 12. maj 1949 i London, England) er en engelsk tidligere roer.

Crooks var med i Storbritanniens otter, der vandt sølv ved OL 1976 i Montreal. Briterne blev i finalen kun besejret af Østtyskland, der vandt guld, mens New Zealand tog bronzemedaljerne. Den øvrige besætning i briternes båd var Richard Lester, John Yallop, Hugh Matheson, David Maxwell, Jim Clark, Frederick Smallbone, Lenny Robertson og styrmand Patrick Sweeney. Han deltog også ved OL 1972 i München, som del af den britiske dobbeltsculler, der sluttede på 5. pladsen.

Crooks vandt desuden en VM-sølvmedalje i otter ved VM 1974 i Luzern.

OL-medaljer
 1976:  Sølv i otter

Referencer

Eksterne henvisninger

Roere fra Storbritannien
Personer fra London

Timothy Crooks


Inara Luigas (rođena 13. januara 1959.) estonska je političarka. Bila je član  parlamenta u više saziva: X, XI, XII, XIII. Estonski parlament je jednodomni.

Rođena je u Novosibirskoj oblasti u Sibiru. Članica je stranke Estonski centar .

Godine 2002. imenovana je za Seti Kraljevskog šefa sootska  (Estonski: Seto kuningriigi ülemsootska).

Reference

CS1 Estonian-language sources (et)
Živi ljudi
Rođeni 1959.
Pages with unreviewed translations

Inara Luigas


Combretum chionanthoides is 'n struik of klein boompie wat aan die familie Combretaceae behoort. Die spesie is inheems aan Kenia en die Tanzanië.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Combretum
Flora van Kenia
Flora van Tanzanië

Combretum chionanthoides


Kaliwatan sa murag-anay ang Trinervitermes trinervius. Una ning gihulagway ni Jules Pièrre Rambur ni adtong 1842. Ang Trinervitermes trinervius sakop sa kahenera nga Trinervitermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Trinervitermes

Trinervitermes trinervius


Locusta migratoria  () è un insetto ortottero della famiglia degli Acrididi. È l'unica specie del genere Locusta.

Descrizione

Neanide
Sono biancastre appena nate, diventano scure in poco tempo e attraverso più mute raggiungono lo stadio adulto in 40-50 giorni.
Lo sviluppo dal primo stadio larvale alla forma adulta avviene attraverso una metamorfosi di tipo incompleto: questo significa che le forme giovanili, appena uscite dall'uovo, hanno già l'aspetto dell'insetto adulto, salvo che per le dimensioni ridotte e per l'assenza di ali.

Adulto
È un insetto di grossa taglia: la femmina raggiunge una lunghezza di 35–50 mm, il maschio è leggermente più piccolo (30–40 mm). La livrea è in genere marrone nei maschi mentre la femmina è di color verde. Il pronoto è carenato, le tegmine sono macchiettate di nero e le tibie posteriori presentano screziature rossastre.

Biologia

La locusta è caratterizzata da due fasi: la fase migratrice (o gregaria) e la fase sedentaria (o solitaria).

Tassonomia
Ne sono note differenti sottospecie:
Locusta migratoria migratoria - diffusa in Asia centrale e occidentale ed in Europa, presente anche in Italia
Locusta migratoria migratorioides - diffusa in Africa e Macaronesia
Locusta migratoria capito - endemica del Madagascar
Locusta migratoria manilensis - diffusa in Asia orientale

Altre locuste
Con il nome comune di locusta si indicano anche altre specie di ortotteri dal comportamento gregario e migratorio tra cui:
 la locusta rossa (Nomadracis septemfasciata)
 la locusta australiana (Chortoicetes terminifera)
 la locusta del deserto americano (Schistocerca americana)
 la locusta del deserto (Schistocerca gregaria), probabilmente la più importante in termini di diffusione (Nordafrica, medio oriente, India) e capacità migratoria. Probabilmente è quella citata nelle Piaghe d'Egitto bibliche.
 la locusta delle Montagne Rocciose (Melanoplus spretus) diffusa nell'America del nord e scomparsa verso la fine del XIX secolo. Dichiarata estinta dal 1902.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Caelifera
Insetti nell'alimentazione umana

Locusta migratoria


Pristimantis rhabdocnemus é uma espécie de anfíbio da família Craugastoridae. A espécie é encontrada em altitudes entre  e , na parte ocidental da cordilheira Yanachaga, na província de Oxapampa, no centro do Peru. Ocorre em florestas nubladas, sendo encontradas em folhas a 30 centímetros de altura. Existe a possibilidade desta espécie ser a mesma que a Pristimantis lirellus.

Pristimantis
Anfíbios do Peru
Anfíbios descritos em 2005

Pristimantis rhabdocnemus


RyeMabee, also known as Castlewood, is a historic mansion in Monteagle, Tennessee, U.S.. It was built in 1930 for Irene Mabee Gibson on a former family home. Mobster Al Capone was a frequent visitor "when he was traveling
between Chicago and his Florida estate in Miami." It was designed in the Tudor Revival architectural style. It has been listed on the National Register of Historic Places since December 22, 1997.

References

Houses on the National Register of Historic Places in Tennessee
Tudor Revival architecture in the United States
Houses completed in 1930
Monteagle, Tennessee
Al Capone

RyeMabee


Dominic Inglot (født 6. marts 1986 i London, Storbritannien) er en professionel tennisspiller fra Storbritannien.

Referencer

Eksterne henvisninger

Tennisspillere fra Storbritannien
Personer fra London

Dominic Inglot


Sant'Angelo all'Esca er en by i Campania, Italien med  indbyggere.

Referencer

Eksterne henvisninger

Avellino (provins)
Byer i Campania

Sant'Angelo all'Esca


An Antepione arizonata in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Taylor hadton 1906. An Antepione arizonata in nahilalakip ha genus nga Antepione, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Antepione

Antepione arizonata


Lanaw ang Dano Oendui sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatan-sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Dano Oendui. Naglangkob kin og  ka kilometro kwadrado. Ang Dano Oendui nahimutang sa pulo sa Pulau Roti. Dano Oendui nga nahimutang sa lanaw sa Dano Oemasapoka. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa amihanan-kasadpan sa Dano Oendui. Naglukop ni og 1.0 km gikan sa amihanan ngadto sa habagatan ug 1.4 km gikan sa sidlakan ngadto sa kasadpan.

Sa mosunod nga mga natural nga mga bahin makita sa Dano Oendui:

 Letek Maur (bungtod)

Hapit nalukop sa durowan ug kabugangan ang palibot sa Dano Oendui. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Dano Oendui medyo hilabihan populasyon.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga lanaw sa Provinsi Nusa Tenggara Timur

sv:Dano Oendui

Dano Oendui


Cheetos er et sprødt corn puff snack-mærke lavet af Frito-Lay. et datterselskab af PepsiCo. Fritos-skaberen Charles Elmer Doolin opfandt Cheetos i 1948 og begyndte national distribution i USA.

Snacks

Cheetos


An Crossomeles acutipennis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Chemsak ngan Noguera hadton 1993. An Crossomeles acutipennis in nahilalakip ha genus nga Crossomeles, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Costa Rica.
 El Salvador.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Crossomeles

Crossomeles acutipennis


An Paramecyna delkeskampi in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1960. An Paramecyna delkeskampi in nahilalakip ha genus nga Paramecyna, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Kenya. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paramecyna (Cerambycidae)

Paramecyna delkeskampi


The End of the Road er en amerikansk stumfilm fra 1919 af Edward H. Griffith.

Medvirkende
 Richard Bennett
 Claire Adams som Mary Lee
 Joyce Fair som Vera Lynch
 Raymond McKee
 Maude Hill

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1919
Dramafilm fra USA

The End of the Road (film fra 1919)


Kaliwatan sa alibangbang ang Gathynia pernigrata. Una ning gihulagway ni Warren ni adtong 1896. Ang Gathynia pernigrata sakop sa kahenera nga Gathynia, ug kabanay nga Uraniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Gathynia

Gathynia pernigrata


Nậm Tăm là một xã thuộc huyện Sìn Hồ, tỉnh Lai Châu, Việt Nam.

Xã Nậm Tăm có diện tích 106,06 km², dân số năm 2011 là 3.428 người, mật độ dân số đạt 32 người/km².

Chú thích

Nậm Tăm


Mendes là một đô thị thuộc tỉnh Relizane, Algérie. Dân số thời điểm năm 2002 là 13.331 người.

Tham khảo

Xem thêm

Khu dân cư ở tỉnh Relizane
Đô thị của Algérie

Mendes, Relizane


Manhwabang é um tipo de café na Coreia do Sul onde as pessoas podem ler manhwas (quadrinhos coreanos). É similar ao manga café existentes no Japão, onde as pessoas podem ler mangás.

Manhwa
Cultura da Coreia do Sul
Palavras, frases e expressões em coreano
!Esboços sobre manhwa

Manhwabang


An Guitelia vuilleti in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Charles Oberthür hadton 1911. An Guitelia vuilleti in nahilalakip ha genus nga Guitelia, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Ghana.
 Mali.
 Togo.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Guitelia

Guitelia vuilleti


Ang Gory Khushkak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Khushkak (bukid sa Apganistan, Parwān, lat 34,96, long 68,90),
 Kōh-e Khushkak (kabukiran), Wilāyat-e Ghaznī,
 Khushkak (bukid sa Apganistan, Uruzgān),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Gory Khushkak


The Unchastened Woman er en amerikansk stumfilm fra 1918 af William J. Humphrey.

Medvirkende
Grace Valentine - Caroline Knolleys
Mildred Manning - Emily Madden
Catherine Tower - Hildegard Sanbury
Edna Hunter - Susan Ambie
Frank R. Mills - Hubert Knolleys

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1918
Dramafilm fra USA

The Unchastened Woman (film fra 1918)


Myrmeleon pallidus là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Esben-Petersen miêu tả năm 1918.

Chú thích

Tham khảo

Myrmeleon

Myrmeleon pallidus


Dangerous Paths er en amerikansk stumfilm fra 1921 af Duke Worne.

Medvirkende
 Neva Gerber som Ruth Hammond
 Ben F. Wilson som John Emerson
 Edith Stayart som Violet Benson
 Joseph W. Girard som Silas Newton
 Henry Van Sickle som Noah Hammond
 Helen Gilmore som Deborah Hammond

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1921

Dangerous Paths


Europejski Program Leśnych Zasobów Genowych (EUFORGEN) – międzynarodowa sieć wspierająca ochronę i zrównoważone wykorzystanie leśnych zasobów genowych Europy. Zadania programu obejmują koordynowanie i promowanie ochrony in situ i ex situ leśnych zasobów genowych, w celu ułatwienia wymiany informacji i wzrostu świadomości społecznej dotyczącej potrzeby ich ochrony.

EUFORGEN jest finansowany przez kraje członkowskie, a jego działania odbywają się poprzez pracę grup roboczych złożonych z ekspertów z różnych krajów Europy. Powołani eksperci spotykają się w celu wymiany wiedzy, analizy założeń politycznych i praktycznych oraz rozwoju, opartych na podstawach naukowych, strategii doskonalenia zarządzania leśnymi zasobami genowymi. EUFORGEN powstał w 1994 r. Jego sekretariat, prowadzony przez European Forest Institute, ma siedzibę w Barcelonie, w Hiszpanii.

Kraje członkowskie
W programie zrzeszonych jest 25 krajów (stan na styczeń 2021):

Przypisy

Europejskie organizacje międzynarodowe
Międzynarodowe organizacje ekologiczne


Kaliwatan sa insekto ang Macrocercius jimmyi. Una ning gihulagway ni Seow-choen ni adtong 2017. Ang Macrocercius jimmyi sakop sa kahenera nga Macrocercius, ug kabanay nga Diapheromeridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sabah (estado)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sabah (estado)
Macrocercius

Macrocercius jimmyi


Granule su male, uglavnom citoplazmatske čestice. To može biti bilo koja struktura, koja je  jedva vidljiva pod svjetlosnim mikroskopom. Termin se najčešće koristi za opisivanje sekrecijskih vezikula.

Leukociti

Grupa leukocita pod nazivom granulociti sadrže granule i igraju važnu ulogu u imunom sistemu. Granule pojedinih ćelija, kao što su prirodne ćelije ubice, sadrže komponente koje mogu dovesti do razlaganja susjednih ćelija. Granulski leukociti su klasificirani kao azuropilne granule ili specifične granule. Leukocitne  granule se oslobađaju kao odgovor na imunološki stimulanse u proces poznat kao degranulacija.

Trombociti
Granule trombocita su klasificirane kao guste granule ialfa granule.

Geminativne  granule
U 1957. godini, André i Rouiller su prvi uveli termin "nuage" (franc. = oblak) Njihova amorfna i vlaknasta struktura prikazana je u crtežima 1933. godine (Risley). Danas se nuage prihvata da predstavlja karakteristiku elektrogustinu  klicine  plazme ogoljenih citoplazmatskih  organela i u jedarnom omotaču. Isti zrnasti materijal poznat je i pod različitim sinonimima: gusta tijela, mitohondrijski oblak, žumančano  jezgo, Balibanijeva tijela, perijedrne P granule u Caenorhabditis elegans, germinalne granule u Xenopus laevis, hromatoidno telo u miša, a polarne granule u rodu Drosophila. Molekulski, citoplazmatske granule su čvrsto isprepletene mreže diferencijalno lokalizirane protein RNK-vezane, što zauzvrat lokalizira  specifične vrste  iRNK za diferencijalno skladištenje, asimetrične segregacije (popotrebi za asimetrične diobe ćelija), diferencijalnu preradu RNK i/ili kontrolu  translacije.  Geminativne  granule izgledaju kao da su predačke i univerzalno konzervirane u klicinim linijama svih pripadnika koljena  metazoa.

Mnoge komponente granula klicine linije (germlinije)  su dio  interaktivne RNK (piRNK puta sa funkcijom represije transposiblnih elemenata.

Inzulinske granule

Određene  vrste granula  koje se  nalaze i  u pankreasu  su  inzulinske granule. Inzulin je hormon koji pomaže u regulaciji količine glukoze u krvi; kada  postaje previsoka to je  hiperglikemija, ili preniska – hipoglikemija.

Inzulinske  granule su sekrecijske granule, koje mogu osloboditi svoje sadržaje iz ćelije u krvotok. Beta ćelije u pankreasu su odgovorne za čuvanje inzulina i oslobađanje u prikladno vrijeme. Beta ćelije pažljivo kontroliraju oslobađanje, a koriste neobične mehanizme da to učiine.

Inzulinske  granule u procesu sazrijevanja
Nezrele  insulinske  granule funkcioniraju  kao komora za sortiranje u procesu sazrevanja. Inzulin i ostale netopive komponente granula se čuvaju u granulama. Ostali rastvorljivi proteini  i  dijelovi granula onda pupaju  iz nezrelih granula u klatrinom obložene transportne vezikule. Procesom proteolize uklanjaju se neželjeni dijelovi iz sekretornih granula što kao rezultat daje zrele granule.

Inzulinske granule zriju u tri koraka:
lumen granule se zakiseljava, zbog kiselih  svojstva sekrecijskih granula;
proinzulin postaje insulina u  procesu proteolize. U ovoj transformaciji proinzulin u inzulin pomažu endoproteaze PC1/3 i PC2; i
uklanja se klatrinski sloj  proteina.

Škrob
U fotosintezi, biljke koriste energiju svjetlosti za proizvodnju glukoze od ugljik-dioksida i vode.  Glukoza se pretežno skladišti u granulama škroba,  plastidima, kao što su  hloroplasti, a posebno  amiloplasti.  Prema krahju vegetacijske sezone, škrob se akumulira i  u grančicama  drveća,  u blizini pupoljaka. Plodovi, sjemenke, rizom i gomolji  skladište škrob da se pripreme za narednu sezonu rasta.

Također pogledajte
Leukociti
Škrob

Reference

Vanjski linkovi

Organele
Citologija

Granula (citologija)


Chramesus mimosae is a species of crenulate bark beetle in the family Curculionidae. It is found in North America.

References

Further reading

Scolytinae
Beetles described in 1938

Chramesus mimosae


Codici
 OFU – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Ofu (Samoa Americane)

Geografia
 Ofu – Local government area della Nigeria
 Ofu – villaggio delle Samoa Americane

Ofu


Kain XVIII () er en sovjetisk spillefilm fra 1963 af Nadesjda Kosjeverova og Mikhail Sjapiro.

Medvirkende
 Erast Garin som Cain XVIII
 Lidija Sukharevskaja som Vlasta
 Mikhail Zjarov
 Jurij Ljubimov
 Aleksandr Demjanenko som Ian

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1963
Komediefilm fra Sovjetunionen

Kain XVIII


Delfin (gr.: Δελφίν) – grecki okręt podwodny z czasów wojen bałkańskich i okresu I wojny światowej, jednostka prototypowa swojego typu. Okręt został zwodowany w sierpniu 1911 roku w stoczni Schneidera w Chalon-sur-Saône, a do służby w Marynarce Grecji wszedł w sierpniu 1912 roku. Podczas I wojny bałkańskiej okręt wsławił się przeprowadzeniem pierwszego ataku torpedowego okrętu podwodnego w historii, na turecki krążownik "Mecidiye". W latach 1917–1918 okręt służył pod banderą Marine nationale, obsadzony przez francuską załogę. Zwrócony Grecji po zakończeniu I wojny światowej, w 1920 roku został skreślony z listy floty i sprzedany na złom w roku następnym.

Projekt i budowa
Jednostka została zamówiona przez rząd Grecji w 1909 roku. Projekt okrętu był dziełem inż. Maxime'a Laubeufa. "Delfin" zbudowany został w stoczni Schneidera w Chalon-sur-Saône. Stępkę okrętu położono w 1910 roku, został zwodowany w sierpniu 1911 roku, a do służby w Wasilikon Naftikon przyjęto go w sierpniu 1912 roku.

Dane taktyczno–techniczne
"Delfin" był okrętem podwodnym średniej wielkości, o długości całkowitej 50 metrów, szerokości 4,7 metra i zanurzeniu 2,7 metra. Wyporność w położeniu nawodnym wynosiła 310 ton, a w zanurzeniu 460 ton. Okręt napędzany był na powierzchni przez dwa silniki wysokoprężne Schneider-Carels o łącznej mocy 720 koni mechanicznych (KM). Napęd podwodny zapewniały dwa silniki elektryczne Schneider o łącznej mocy 460 KM. Dwuśrubowy układ napędowy pozwalał osiągnąć prędkość 13 węzłów na powierzchni i 8,5 węzła w zanurzeniu.

Okręt wyposażony był w pięć wyrzutni torped kalibru 450 mm: jedną wewnętrzną na dziobie oraz cztery zewnętrzne systemu Drzewieckiego, z łącznym zapasem 6 torped.

Załoga okrętu składała się z 24 oficerów, podoficerów i marynarzy.

Służba
Świeżo wcielony do służby okręt (pod dowództwem kmdr. ppor. Paparrigopoulosa) wziął udział w I wojnie bałkańskiej, operując z bazy na wyspie Tenedos.  roku "Delfin" u wejścia do Dardaneli napotkał turecki krążownik "Mecidiye", płynący w eskorcie pięciu jednostek. Z odległości 500 m okręt podwodny wystrzelił jedną torpedę, która jednak z powodu defektu nie trafiła i zatonęła, a atak się nie powiódł (według innych publikacji, torpeda wystrzelona z ok. 800 m wypłynęła na powierzchnię i minęła krążownik). Był to pierwszy atak torpedowy okrętu podwodnego w historii.

W 1917 roku "Delfin" został zajęty przez Francuzów i wcielony do Marine nationale. Jednostka powróciła pod grecką banderę w 1918 roku. Po dwóch latach okręt skreślono z listy floty i w 1921 roku został sprzedany na złom.

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Okręty podwodne typu Delfin
Okręty zbudowane w stoczni Schneider

Delfin (1911)


An Hemimyzon pengi in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Huang hadton 1982. An Hemimyzon pengi in nahilalakip ha genus nga Hemimyzon, ngan familia nga Balitoridae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemimyzon

Hemimyzon pengi


An Bachia dorbignyi in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Duméril ngan Gabriel Bibron hadton 1839. An Bachia dorbignyi in nahilalakip ha genus nga Bachia, ngan familia nga Gymnophthalmidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Bachia

Bachia dorbignyi


An Carduelis dominicensis in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Henry Bryant hadton 1867. An Carduelis dominicensis in nahilalakip ha genus nga Carduelis, ngan familia nga Fringillidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Carduelis

Carduelis dominicensis


Kabanay sa mga isda ang Lepisosteidae. Ang Lepisosteidae sakop sa kahanay nga Lepisosteiformes, kahutong nga isdangtunay, ka-ulo nga maybukobuko, ug kaginharian nga mananap. Ang kabanay nga Lepisosteidae pagsakop 7 kaliwatan, segun Catalogue of Life.

Lepisosteidae mao ang ika kabanay nga sa kahanay nga Lepisosteiformes.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Lepisosteidae

Lepisosteidae


Kahenera sa mga isda ang Astyanacinus. Ang Astyanacinus sakop sa kabanay nga Characidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Astyanacinus

Astyanacinus


Chetak ou Cetak é o nome dado na literatura tradicional do Rajastão, no oeste da Índia, para o cavalo que foi montado por Maharana Pratap, rei da região Mewar, durante a Batalha de Haldighati, entre os apoiadores de Pratap e as forças do imperador mogol Akbar. O cavalo não aparece nomeado em fontes históricas.

História
Fontes históricas não nomeiam o cavalo montado pelo Maharana Pratap na Batalha de Haldighati, que ocorreu em 21 de junho de 1576 nas montanhas Aravalli, nem atribuem qualquer feito ou realização fora do normal a ele.

De acordo com a tradição, Chetak, apesar de ferido, levou Pratap em segurança para longe da batalha, mas morreu por conta de seus machucados. A história é contada nas poemas da corte de Mewar, do século XVII em diante. O cavalo é primeiro chamado de "Cetak" em uma balada do século XVIII, chamada Khummana-Raso. A história foi publicada em 1829 pelo Tenente-Coronel James Tod, um oficial colonial que tinha sido um membro da organização política na corte Mewar, no primeiro volume de "Annals and Antiquities of Rajast'han or the Central and Western Rajpoot States of India" (Anais e Antiguidades do Rajastão, ou estados Indianos de Rajpoot Central e Ocidental). Sua história foi baseada no Khummana-Raso, e tornou-se a versão mais comumente contada e seguida do conto. Nela, o cavalo é chamado de "Chytuc", e chega a ser referido como o "cavalo azul"; Pratap, em um ponto da história, é chamado de o "cavaleiro do cavalo azul".

A história se espalhou para fora do Rajastão, alcançando a região de Bengala e em outros lugares, onde Pratap passou a ser visto como um exemplo simbólico de resistência à invasão, e, portanto, da resistência nacionalista contra a ocupação colonial britânica no país.

Celebração
Diversas estátuas e monumentos em homenagem a Pratap e Cetak foram erguidas. Uma estátua equestre foi colocada no parque Moti Magri, em Udaipur, na segunda metade do século XX; outra estátua similar fica localizada no alto da cidade de Jodhpur.

Há um memorial, chamado Chetak Smarak, na área Haldighati no distrito de Rajsamand, no Rajastão, que fica no local onde supostamente Chetak veio a falecer.

Referências

História do Rajastão
Cavalos famosos

Chetak


Rugbrødsbagning er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1929.

Handling
Rugbrødsbagning ved Ansgård, Kjølvrå i Midtjylland, 28. juni 1929.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1929

Rugbrødsbagning


Biografia
Inizialmente attivo nel campo cinematografico internazionale (prendendo parte tra l'altro a Il padrino di Francis Ford Coppola nel ruolo di Fabrizio), si dedicò tra gli anni settanta e gli anni ottanta a vari film del cinema italiano di genere, tra cui western all'italiana, sexploitation, poliziotteschi e alcuni thriller. In seguito si rivolse prevalentemente a produzioni televisive come serial e film per la televisione.

Divenne noto per i suoi ruoli in Emanuelle nera e Emanuelle nera nº 2 di Bitto Albertini e nei primi film di Carlo Verdone, come Bianco, rosso e Verdone e Borotalco; con quest'ultimo film vinse il David di Donatello per il miglior attore non protagonista nel 1982. Nel 1984 recita nella prima miniserie televisiva de La piovra nel ruolo di Sante Cirinnà, primo nemico del commissario Corrado Cattani (interpretato da Michele Placido).

Vita privata
Padre di Rossella Infanti (1977), attrice come lui, si sposò con Emanuela Rolando con cui rimase fino alla morte. L'11 ottobre 2010 venne colpito da un improvviso attacco cardiaco nella sua casa di Zagarolo, in provincia di Roma. Ricoverato presso l'ospedale di Tivoli, morì il giorno dopo, all'età di 71 anni, per sopraggiunte complicazioni e dopo un funerale in forma privata, l'attore è stato cremato e le ceneri tumulate nel cimitero comunale di Zagarolo.

Filmografia

Cinema

Io bacio... tu baci, regia di Piero Vivarelli (1961)
Il principe azzurro, episodio di Le belle famiglie, regia di Ugo Gregoretti (1964)
Bianco, rosso, giallo, rosa, regia di Massimo Mida (1964)
Con rispetto parlando, regia di Marcello Ciorciolini (1965)
La ragazzola, regia di Giuseppe Orlandini (1965)
4 dollari di vendetta (Cuatro dólares de venganza), regia di Jaime Jesús Balcázar (1966)
New York chiama Superdrago, regia di Giorgio Ferroni (1966)
Ischia operazione amore, regia di Vittorio Sala (1966)
Ballata per un pistolero, regia di Alfio Caltabiano (1967)
Tiffany memorandum, regia di Sergio Grieco (1967)
Amore o qualcosa del genere, regia di Dino B. Partesano (1968)
Gungala la pantera nuda, regia di Ruggero Deodato (1968)
Silvia e l'amore, regia di Sergio Bergonzelli (1968)
Le 10 meraviglie dell'amore, regia di Sergio Bergonzelli e Theo Maria Werner (1969)
La virtù sdraiata (The Appointment), regia di Sidney Lumet (1969)
Dossier 212 - destinazione morte (La peau de Torpedo), regia di Jean Delannoy (1970)
All'ombra del delitto (La rupture), regia di Claude Chabrol (1970)
Frammenti di paura (Fragment of Fear), regia di Richard C. Sarafian (1970)
Sledge (A Man Called Sledge), regia di Vic Morrow (1970)
Violentata sulla sabbia (Le lys de mer), regia di Renzo Cerrato (1971)
All'ovest di Sacramento (Le juge), regia di Federico Chentrens e Jean Girault (1971)
Le 24 Ore di Le Mans (Le Mans), regia di Lee H. Katzin (1971)
Io non vedo, tu non parli, lui non sente, regia di Mario Camerini (1971)
Bello, onesto, emigrato Australia sposerebbe compaesana illibata, regia di Luigi Zampa (1971)
Joe Valachi... I segreti di Cosa Nostra (The Valachi Papers), regia di Terence Young (1972)
Questa specie d'amore, regia di Alberto Bevilacqua (1972)
Il padrino (The Godfather), regia di Francis Ford Coppola (1972)
Regolamento di conti (Les hommes), regia di Daniel Vigne (1973)
Piedone lo sbirro, regia di Steno (1973)
Le guerriere dal seno nudo, regia di Terence Young (1974)
Macrò - Giuda uccide il venerdì, regia di Stelvio Massi (1974)
Tutta una vita (Toute une vie), regia di Claude Lelouch (1974)
La casa della paura (The Girl in Room 2A), regia di William Rose (1974)
Emanuelle nera, regia di Bitto Albertini (1975)
Il soldato di ventura, regia di Pasquale Festa Campanile (1976)
 I soliti ignoti colpiscono ancora - E una banca rapinammo per fatal combinazion (Ab morgen sind wir reich und ehrlich), regia di Franz Antel (1976)
Emanuelle nera nº 2, regia di Bitto Albertini (1976)
Il Corsaro Nero, regia di Sergio Sollima (1976)
Poliziotto sprint, regia di Stelvio Massi (1977)
Controrapina (The Rip Off), regia di Antonio Margheriti (1978)
John Travolto... da un insolito destino, regia di Neri Parenti (1979)
Ammazzare il tempo, regia di Domenico Rafele (1979)
Piedone d'Egitto, regia di Steno (1980)
Razza selvaggia, regia di Pasquale Squitieri (1980)
Bianco, rosso e Verdone, regia di Carlo Verdone (1981)
La belva dalla calda pelle, regia di Bruno Fontana (1981)
Borotalco, regia di Carlo Verdone (1982)
Attila flagello di Dio, regia di Castellano e Pipolo (1982)
In viaggio con papà, regia di Alberto Sordi (1982)
Storia di Piera, regia di Marco Ferreri (1983)
Il ritorno di Black Stallion (The Black Stallion Returns), regia di Robert Dalva (1983)
Vediamoci chiaro, regia di Luciano Salce (1984)
Assisi Underground (The Assisi Underground), regia di Alexander Ramati (1985)
Una spina nel cuore, regia di Alberto Lattuada (1986)
L'inchiesta, regia di Damiano Damiani (1986)
L'estate sta finendo, regia di Bruno Cortini (1987)
Sottozero, regia di Gian Luigi Polidoro (1987)
Netchaïev est de retour, regia di Jacques Deray (1991)
Money - Intrigo in nove mosse (Money), regia di Steven Hilliard Stern (1991)
La scorta, regia di Ricky Tognazzi (1993)
Alto rischio, regia di Stelvio Massi (1993)
La vengeance d'une blonde, regia di Jeannot Szwarc (1994)
Carogne, regia di Enrico Caria (1995)
Diapason, regia di Antonio Domenici (2001)
Nido di vespe (Nid de guêpes), regia di Florent-Emilio Siri (2002)
Ilaria Alpi - Il più crudele dei giorni, regia di Ferdinando Vicentini Orgnani (2003)
Silenzio, regia di Giuliana Cau e Valentina De Amicis (2006) - Cortometraggio
Il punto rosso, regia di Marco Carlucci (2006)
Senza ombra di dubbio, regia di Alessandro Zonin (2008) - Cortometraggio
Il seme della discordia, regia di Pappi Corsicato (2008)
Ex, regia di Fausto Brizzi (2009)
Letters to Juliet, regia di Gary Winick (2010)
Backward, regia di Max Leonida (2010)
Prigioniero di un segreto, regia di Carlo Fusco (2010)

Televisione
 Tre camerati di Erich Maria Remarque, regia di Lyda C. Ripandelli (1973)
 Il conte di Montecristo (The Count of Monte-Cristo), regia di David Greene  – film TV (1975)
All'ombra della grande quercia – miniserie TV (1984)
La piovra, regia di Damiano Damiani – serie TV, 6 episodi (1984)
Sogni e bisogni, regia di Sergio Citti – miniserie TV (1985)
Il cugino americano, regia di Giacomo Battiato – film TV (1986)
Uomo contro uomo, regia di Sergio Sollima – miniserie TV (1989)
La scalata, regia di Vittorio Sindoni – miniserie TV (1993)
Il prezzo della vita, regia di Stefano Reali – film TV (1995)
Donna, regia di Gianfranco Giagni – serie TV (1996)
Stiamo bene insieme, regia di Elisabetta Lodoli e Vittorio Sindoni – miniserie TV (2000)
Per amore per vendetta, regia di Mario Caiano – miniserie TV (2000)
Padre Speranza, regia di Ruggero Deodato – film TV (2001)
Don Matteo – serie TV, episodio 3x03 (2002)
A casa di Anna, regia di Enrico Oldoini – film TV (2004)
Gente di mare 2 – serie TV, 5 episodi (2007)
Il capitano – serie TV (2007)

Videoclip
Un tempo piccolo dei Tiromancino (2005)

Riconoscimenti
 David di Donatello
 1982 – Migliore attore non protagonista per Borotalco

Doppiatori
 Giuseppe Rinaldi in Il Corsaro Nero, Poliziotto sprint
 Stefano Satta Flores in Ischia operazione amore
 Michele Gammino in Piedone lo sbirro, Letters to Juliet
 Pino Locchi in Le guerriere dal seno nudo
 Pino Colizzi in Emanuelle nera
 Sergio Tedesco in Il soldato di ventura
 Carlo Sabatini in Emanuelle nera nº 2
 Luciano De Ambrosis in Piedone d'Egitto

Note

Collegamenti esterni

Scheda su Angelo Infanti del Cinema.Castlerock.it.

David di Donatello per il miglior attore non protagonista
Attori cinematografici italiani
Attori televisivi italiani

Angelo Infanti


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Duroniopsis bitaeniata. Una ning gihulagway ni Bolívar, I. ni adtong 1914. Ang Duroniopsis bitaeniata sakop sa kahenera nga Duroniopsis, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Tamil Nādu

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Tamil Nādu
Duroniopsis

Duroniopsis bitaeniata


La Formula Renault è una serie automobilistica fondata nel 1971 che si svolge in Europa e altri paesi. È vista come una formula adatta per l'ingresso nel mondo dell'automobilismo sportivo. È infatti una categoria dove i piloti possono imparare i segreti delle gare prima di passare a formule superiori come la Formula 3, la Formula 2, o la Formula 1.

Renault prevede diverse categorie di monoposto: Formula Renault 1.6 e la Formula Renault 2.0.

Alla fine di ogni stagione motoristica Renault Sport dà l'opportunità ai migliori piloti della Formula Renault 2.0 di provare la 3.5L al Paul Ricard.

Formula Renault 3.5L
La serie più vecchia della Formula Renault 3.5 fu la Formula Renault V6 Eurocup iniziata da Renault per correre come parte degli Eurosport's Racing Weekends (ETCC e il campionato FIA GT). Si corsero solo due stagioni, il 2003 e il 2004, prima che Renault lasciasse i Super Racing Weekends e si fondesse con la simile World Series by Nissan per creare la Formula Renault 3.5 Series, come parte dei World Series by Renault nel 2005.

La Formula V6 Asia iniziò nel 2006 in Asia e corse negli Asian Festival of Speed Weekends (ATCS, Formula BMW Asia e Porsche Carrera Cup Asia).

La vecchia Eurocup e la formula asiatica usavano telai Tatuus, mentre la World Series usa vetture Dallara. Il gommista è Michelin.

La quota d'iscrizione è gratis e il premio del vincitore è pari a 500.000€. Il team del vincitore dovrà pagare la quota intera, ovvero 5.000€.

Vettura
 Motore: Renault Type V4Y RS, 60° V6, 3498 cc, 530 hp - dal 2012 Zytek ZRS03 V8, 3396 cc, 530 hp velocità massima: 300 km/h
 Telaio: Tatuus (Eurocup e Asia) o Dallara T02/T05/T08/T12 (World Series). Monoscocca in fibra di carbonio, carrozzeria in carbonio.
 Lunghezza: 5070 mm
 Larghezza: 1930 mm (72.8") massimo
 Passo: 3000–3125 mm
 Carreggiata: 1579 mm (anteriore) e 1536 mm (posteriore)
 Peso minimo: 616 kg
 Capienza serbatoio: 50 litri
 Sospensioni anteriori e posteriori con barra di torsione, push-rod, doppio ammortizzatore
 Telemetria e volante
 Cambio sequenziale, sei marce
 Ruote: pezzo di magnesio con dado centrale, 10 x 13 (anteriore) e 13 x 13 (posteriore)
 Gomme: Michelin da asciutto e da bagnato, 24 x 57 x 13 (anteriori) e 31 x 60 x 13 (posteriori)

Campionati

Una Formula Renault V6 Pan-Am fu pianificata in modo tale da iniziare nel 2005, ma in realtà non partì mai.

Formula Renault 2.0L
Formula Renault 2.0 deriva dalla Formula Francia creata nel 1968. La categoria sua predecessore usava 1.3L (1968-1971), 1.61 (1972-1981), 1.6L turbo (1982-1988) e successivamente 1,721 cc (1989-1994), poi motori 2L 8V (1995-1999) in monoposto. La serie si trasformò nel 2000 in un 2L 16V usando monoposto della fabbrica italiana Tatuus. La serie fu introdotta in Gran Bretagna nel 1989. La Formula Renault 2.0 è vista come un passaggio chiave nella carriera di un pilota prima della Formula 3.

Il più famoso vincitore di questa Formula è Kimi Räikkönen, che arrivò in Formula 1 dopo aver vinto la Formula Renault britannica.

La quota d'iscrizione è gratis e il vincitore riceverà un premio pari a 500.000€. Il team vincitore dovrà pagare la quota intera, ovvero 30.000€.

Vettura
Le vetture sono monoposto con un telaio Tatuus che corrono con motori derivanti dalla Renault Clio insieme a un cambio Sadev. Il motore è derivato da quello della Renault Clio e monta un cambio da Formula 3. Queste monoposto sono in grado di compiere la progressione 0-100 mph (160 km/h) in 4.85 secondi e di frenare da 200 km/h fino a fermarsi in 4.60 secondi. La vettura Formula Renault Tatuus è la monoposto più di successo di sempre, con 10 anni di servizi e circa 1000 monoposto vendute. Ha avviato numerosi piloti a una carriera in Formula 1; nel 2009 ad esempio quindici dei venticinque piloti avevano corso con questa vettura all'inizio della propria carriera.

Per il 2010, una nuova auto, sviluppata da Barazi-Epsilon, venne utilizzata nel campionato maggiore, con la vecchia che venne invece usata nei campionati minori come la Formula Renault BARC nel Regno Unito.

 Dimensioni e peso
Interasse: 2,645 mm
Carreggiata anteriore: 1,434 mm
Carreggiata posteriore: 1,318 mm
Peso minimo: 490 kg without driver / 565 kg with driver

Telaio
Il telaio è una monoscocca a nido d'ape in fibra di carbonio disegnato e sviluppato da Tatuus e Renault Sport. È anche approvato dalla FIA nella protezione laterale del pilota. Questo telaio fu introdotto nel 2000 e migliorato con i nuovi corpi vettura nel 2004 e 2007. Anche il telaio e il motore sono approvati dalla FIA.

Abitacolo
 XAP Display cruscotto intercambiabile
 Caratteristiche di sicurezza approvate dalla FIA
 Protezione laterale e in caso di ribaltamento
 Piantone dello sterzo a doppia colonna, deformabile
 Volante rimovibile
 Cintura con fissaggio in 6 punti sulle spalle del pilota
 FT3 cellula di sicurezza
 Estintore di 5 kg manuale

Motore
Il motore è Renault Sport Type-F4R-FRS 16 valvole, 4 cilindri, con una centralina Orbisoud e un convertitore catalitico costruito e sviluppato da Renault Sport.
Capacità: 1998 cc
Potenza massima: 210 bhp a 7,150 rpm
Giri motore massimi: 7,500 rpm
Velocità massima: 265 km/h
Momento torcente massimo: 22mkg (159lb.ft) at 5,500 rpm
Benzina: Dry Sump, Elf Evolution LDX 5w/40
Serbatoio: 50 litri
Candele: NGK PFR6E10
ECU: Sistema d'iniezione Magneti-Marelli MF4L

Cambio
La Formula Renault usa un Sadev a 7 rapporti più la retromarcia, cambio sequenziale con controllo meccanico caratterizzato da tre specifici set di rapporti usando un differenziale autobloccante a basso slittamento. La frizione è idraulica, a doppio disco in cerametallic. Usa anche l'Elf Transmission LS.

Sospensioni
Anteriore: Push-rod, controllando un singolo ammortizzatore regolabile
Posteriore: Push-rod, controllando un doppio ammortizzatore regolabile

Freni
I freni sono formati da dischi flottanti 278 x 18 mm con pinze a 4-pistoncini e pastiglie Type-DS4003 della Ferodo. È inclusa la possibilità di regolare il rapporto tra anteriore e posteriore.

Gomme
Anteriori: 16/53 x
Posteriore: 23/57 x
Marca: Michelin control
Eccezioni
Asia: Kumho (dal 2002)
Brasile: Pirelli (2002–2006)
Nord America: Yokohama (dal 2004)

Ruote
Anteriori: 9 inches x
Posteriori: 10,5 inches x
Marca: OZ

Campionati
Esistono due tipi di campionati di Formula Renault 2.0: il campionato regolare e le serie invernale (Winter Series), un campionato fuori stagione solitamente tenuto tra novembre e febbraio e composto da poche gare. Nel 2005, tutti i nomi delle serie cambiarono da Formula Renault 2000 in Formula Renault 2.0.

Esisteva anche una serie uruguaiana 2.0L, di cui José Pedro Passadores fu campione nel 2003.

Vincitori

La maggioranza dei vincitori della Formula Renault hanno poi avuto una brillante carriera nel motosport, il più famoso è Alain Prost che vinse quattro campionati di Formula 1 nella sua carriera. Altri piloti che hanno vinto almeno un Gran Premio sono René Arnoux, Didier Pironi, Kimi Räikkönen, Felipe Massa e Lewis Hamilton.

Formula Renault 1.6L

Questa Formula Renault è riservata ai piloti tra i 14 e i 21 anni che hanno corso in precedenza nei kart.

Vettura
Le auto usano un motore Renault K4M 1598cc.

Campionati

Vincitori

I piloti e le bandiere in piccolo rappresentano i vincitori delle serie invernali.
Nel 2007 in Belgio, Karline Stala fu la prima donna a vincere un campionato in monoposto. Fu invitata a provare una Formula Renault 3.5L al Paul Ricard nel novembre 2007 insieme ai migliori piloti 2.0L e 3.5L.

Altre Formula Renault

L'Argentina organizza diversi campionati di Formula Renault da 2.0L:
 Fórmula Renault Plus (dal 2007) con motori KM4 derivati dalla Renault Clio (1598cc).
 Fórmula Renault Interprovencial (dal 2007) con motori 1.397 cc
 Fórmula 4 Nacional (nel 2007)con motori Renault K4M (1598cc) e con potenza più bassa rispetto alla serie ufficiale 1.6L. I team possono scegliere il costruttore del telaio. Le gare si tengono durante i weekend di TC 2000.
 Fórmula 4 Metropolitana (dal 2008) con motori Renault K4M (1598cc) e sostituisce la Fórmula 4 Nacional series. I team possono scegliere il costruttore del telaio.
 Fórmula Super Renault con telai Dallara, Reynard, Ralt o TOM'S e motori Renault 21, 18 o F3R 2.0L. Nel 2005, il campionato non fu tenuto a causa della scarsa partecipazione.

Nel 2008, fu creata la Formula 2000 Light. La serie si tiene in Italia con i telai Tatuus della Formula Renault o della Formula 3. Lo stesso anno vide l'introduzione del LATAM Challenge Series, categoria latinoamericana. L'Austria Formel Renault Cup si è tenuta fino al 2007 in Europa Centrale. Questa serie fu tenuta e organizzata con l'Austria Formula 3 Cup e usa le Formula Renault 2.0L. La Formula Renault 2.0 North European Zone fu introdotta nel 2008.

Il 2008 fu la prima e ultima stagione della Formula Asia 2.0. Il suo scopo era portare più corse nella regione asiatica, offrendo a più piloti l'opportunità di correre e salire di livello. La serie usava motori Renault con telai Tatuus e gomme Michelin.

Vincitori
Per i vincitori delle GP Series, guardare le pagine di GP2 Series, GP2 Asia Series e GP3 Series.

(N) : La Fórmula 4 Nacional si è tenuta solo nel 2007.
(1) = Thiemo Storz finì secondo, ma Pierluigi Veronesi, il campione della serie, usava una Dallara di Formula 3.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Formula Renault 3.5L

  Eurocup Formula Renault V6 serie precedente

Formula Renault 2.0L
Europa
  Eurocup Formula Renault 2.0 renault-sport.com
  French Formula Renault 2.0  renault-sport.com
  Formula Renault 2.0 britannica renaultsport.co.uk
  BARC Formula Renault BARC barc.net
  BARC Formula Renault renault-sport.uk
  Formula Renault 2.0 italiana renaultsportitalia.it
  Formula Renault 2.0 WEC formularenaultwec.com
  Formula Renault 2.0 NEC necup.com
  Formula Renault 2.0 NEC renault-sport.de
  Formula Renault 2.0 svizzera  worldseriesbyrenault.ch
  Formula Renault 2.0 finlandese rata-sm.fi
  Fórmula Júnior FR2.0 portoghese formulajunior.net
America
  Formula TR Pro Series formulatr.com (USA)
  Formula Renault 2000 de America PanamGPSeries.com (America Latna)
  Formula Renault messicana copacorona.com (serie precedente).
 Asia
  Formula Renault Challenge asiatica frdsports.com
  Formula Renault cinese frdsports.com

Formula Renault 1.6L
Europa
   autosportacademy.com
   renault-sport.be
  Formula 1.6 NEC Junior frcup.com
America
  Formula Renault 1.6 argentina formulas-argentinas.com.ar
  APEFA apefa.com.ar
  Formula TR Pro Series formulatr.com (USA)
  Formula Junior 1600 PanamGPSeries.com (Latin America)

Altre Formula Renault
Europa
  Austria Formel Renault Cup f3.motion-company.eu (2.0L)
  Formula 2000 Light formula2000light.com (2.0L, Italy)
America
  Formula Super Renault Argentina campfsr.com.ar (2.0L)
  Formula Renault Interprovencial and Plus frinterprovincial.com (1.6L, Argentina)
Asia
  GP2 Asia Series gp2series.com (4L V8)
  Formula Asia 2.0 formulaasia2.com (2.0L)

Formula Renault


Lagoa de Pedras là một đô thị thuộc bang Rio Grande do Norte, Brasil. Đô thị này có diện tích 117,66 km², dân số năm 2007 là 7390 người, mật độ 62,8 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Rio Grande do Norte

Lagoa de Pedras


An Notropis suttkusi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Christopher John Humphries ngan Cashner hadton 1994. An Notropis suttkusi in nahilalakip ha genus nga Notropis, ngan familia nga cyprinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Notropis

Notropis suttkusi


Codici
 LSP – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Las Piedras (Costa Rica)

Informatica
 Layered Service Provider – parte di un protocollo nei sistemi operativi Windows
 Label Switched Path – percorso a commutazione di etichetta attraverso una rete Multi Protocol Label Switching
 Liskov Substitution Principle – è una particolare definizione di sottotipo, introdotta da Barbara Liskov e Jeannette Wing nel 1993.

Sigle
Lega per Salvini Premier, partito politico italiano.
LEGO Serious Play – metodologia che attraverso i mattoncini LEGO facilita il pensiero, la comunicazione e la risoluzione di problemi complessi a livello individuale, in organizzazioni e team.
Logistic service provider – fornitore di servizi di logistica

Lsp


Phước Hội là một phường thuộc thị xã La Gi, tỉnh Bình Thuận, Việt Nam.

Địa lý
Phường Phước Hội có vị trí địa lý:
Phía đông giáp phường Bình Tân
Phía tây giáp xã Tân Phước
Phía nam giáp phường Phước Lộc
Phía bắc giáp phường Tân Thiện và phường Bình Tân.

Phường Phước Hội có diện tích 1,77 km², dân số năm 2009 là 16.247 người, mật độ dân số đạt 9.179 người/km².

Phường Phước Hội được xác định là trung tâm thương mại, khoa học - kĩ thuật, trung tâm văn hóa và giáo dục của thị xã La Gi.

Hành chính
Phường Phước Hội được chia thành 9 khu phố: 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10.

Lịch sử
Ngày 5 tháng 9 năm 2005, Chính phủ ban hành Nghị định 114/2005/NĐ-CP về việc thành lập phường Phước Hội trên cơ sở:
Điều chỉnh 160,38 ha diện tích tự nhiên và 18.445 nhân khẩu của thị trấn La Gi
Điều chỉnh 16,62 ha diện tích tự nhiên và 1.115 nhân khẩu của xã Tân Thiện.

Sau khi điều chỉnh, phường Phước Hội có 177 ha diện tích tự nhiên và 19.560 nhân khẩu.

Ngày 19 tháng 12 năm 2019, Hội đồng Nhân dân tỉnh Bình Thuận ban hành Nghị quyết 96/NQ-HĐND về việc sáp nhập khu phố 5 và khu phố 6 thành khu phố 5.

Giao thông
Một số tuyến đường của phường:
Lê Lợi
Thống Nhất
Trần Hưng Đạo
Trương Vĩnh Ký
Quỳnh Lưu
Hòa Bình
Nguyễn Ngọc Kỳ
Lê Thị Riêng
Đinh Bộ Lĩnh
Đường 23/4
Cô Giang
Phạm Ngũ Lão
Hai Bà Trưng
Phan Bội Châu
Nguyễn Cư Trinh
Hoàng Hoa Thám
Phan Đình Phùng
Diên Hồng
La Gi
Ký Con
Bác Ái

Chú thích

Tham khảo

Phước Hội (phường)


Den danske straffelovs § 114, populært kaldet terrorparagraffen eller terrorismeparagraffen, definerer terrorisme i den danske lovgivnings forstand og skærper strafferammen for en række lovovertrædelser, hvis de vurderes at være begået med et terroristisk motiv. Desuden gør den det strafbart at give økonomisk støtte til grupper, der planlægger handlinger, der falder ind under terrorparagraffen. I sin nuværende form er paragraffen især et resultat af en skærpelse af lovgivningen på området i 2002 efter terrorangrebet i USA den 11. september 2001.

Indhold

Terrorparagraffen skærper strafferammen for en række lovovertrædelser som drab, drabsforsøg, vold, brandstiftelse og frihedsberøvelse, hvis det vurderes, at de er sket med terrorformål, f.eks. med henblik på at skræmme en befolkning i alvorlig grad. I sådanne tilfælde er strafferammen livsvarigt fængsel. Desuden kan økonomisk støtte til grupper, der planlægger handlinger, der falder ind under terrorparagraffen, straffes med fængsel op til ti år.

Baggrund

I sin nuværende form stammer terrorparagraffen i hovedsagen fra 2002. Som konsekvens af terrorangrebet i USA den 11. september 2001 blev der i mange lande vedtaget ny lovgivning imod terror. EU opfordrede således sine medlemslande til at skærpe deres lovgivning på området og vedtog desuden en række anbefalinger og fælles regler, der i et vist omfang forpligtede medlemslandene til at indføre bestemte regler. I Danmark vedtog et stort flertal i Folketinget i maj 2002 en antiterrorpakke, der bestod af en række ændringer af eksisterende love, herunder straffelovens paragraf 114. Det skete efter en offentlig debat, hvor tilhængere af lovpakken mente, at den ville bidrage til at sikre et trygt, frit og demokratisk samfund, mens kritikere modsat udtalte, at den netop ville underminere de demokratiske værdier og frihedsrettighederne.

Med antiterrorpakken blev strafferammen for overtrædelse af paragraf 114 hævet fra seks år til livsvarigt fængsel, og flere former for forbrydelser blev omfattet af straffen. Samtidig blev det præciseret, at handlinger skal være begået med et terroristisk motiv for at være strafbare efter denne paragraf, og paragraffen indeholdt som noget nyt en definition af, hvad der kan anses for at være terrorisme.

Terrorparagraffen er siden blevet justeret bl.a. i 2006 i forbindelse med den terrorpakke, der blev vedtaget i dette år.

Sager efter terrorparagraffen

Det danske politi har siden 2002 efterforsket adskillige sager i Danmark som terrorsager. Blandt de kendteste hører:

 Boghandleren fra Brønshøj
 Glostrup-sagen
 Vollsmose-sagen
 Glasvej-sagen
 Den etbenede bombemand
 Sagen mod ROJ TV
 Terrorforsøg mod Jyllands-Posten 2010
 Terrorangrebene i København 2015
 Kundby-sagen

Terrorparagraffens ordlyd

Terrorparagraffens ordlyd (pr. december 2020) er:

"§ 114. For terrorisme straffes med fængsel indtil på livstid den, som med forsæt til at skræmme en befolkning i alvorlig grad eller uretmæssigt at tvinge danske eller udenlandske offentlige myndigheder eller en international organisation til at foretage eller undlade at foretage en handling eller at destabilisere eller ødelægge et lands eller en international organisations grundlæggende politiske, forfatningsmæssige, økonomiske eller samfundsmæssige strukturer begår en eller flere af følgende handlinger, når handlingen i kraft af sin karakter eller den sammenhæng, hvori den begås, kan tilføje et land eller en international organisation alvorlig skade:

 Manddrab efter § 237.

 Grov vold efter § 245 eller § 246.

 Frihedsberøvelse efter § 261.

 Forstyrrelse af trafiksikkerheden efter § 184, stk. 1, retsstridige forstyrrelser i driften af almindelige samfærdselsmidler m.v. efter § 193, stk. 1, eller groft hærværk efter § 291, stk. 2, hvis disse overtrædelser begås på en måde, der kan bringe menneskeliv i fare eller forårsage betydelige økonomiske tab.

 Kapring af transportmidler efter § 183 a.

 Overtrædelser af lovgivningen om våben og eksplosivstoffer under særligt skærpende omstændigheder efter § 192 a.

 Brandstiftelse efter § 180, sprængning, spredning af skadevoldende luftarter, oversvømmelse, skibbrud, jernbane- eller anden transportulykke efter § 183, stk. 1 og 2, sundhedsfarlig forurening af vandforsyningen efter § 186, stk. 1, sundhedsfarlig forurening af ting bestemt til almindelig udbredelse m.v. efter § 187, stk. 1.

 Besiddelse eller anvendelse m.v. af radioaktive stoffer efter § 192 b.

Stk. 2. På samme måde straffes den, som med det i stk. 1 nævnte forsæt transporterer våben eller eksplosivstoffer.

Stk. 3. Endvidere straffes på samme måde den, der med det i stk. 1 nævnte forsæt truer med at begå en af de i stk. 1 og 2 nævnte handlinger."

Yderligere uddybende bestemmelser og straffeansættelser findes i §§114 a-j.

Kilder

Danmarks love
Strafferet
Terrorisme

Terrorparagraffen


An Machaeritis acibdela in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Turner hadton 1940. An Machaeritis acibdela in nahilalakip ha genus nga Machaeritis, ngan familia nga Oecophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Machaeritis

Machaeritis acibdela


An Nandus mercatus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Ng hadton 2008. An Nandus mercatus in nahilalakip ha genus nga Nandus, ngan familia nga Nandidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Nandus

Nandus mercatus


An Ectothyris in uska genus han Lepidoptera. An Ectothyris in nahilalakip ha familia nga Drepanidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Ectothyris

Ectothyris


Cheiracanthium bantaengi là một loài nhện trong họ Miturgidae.

Loài này thuộc chi Cheiracanthium. Cheiracanthium bantaengi được Anna Maria Sibylla Merian miêu tả năm 1911.

Chú thích

Tham khảo

Cheiracanthium

Cheiracanthium bantaengi


Formning og Støbning af en Portrætbuste er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1937.

Handling
Processen med at lave en bronzeafstøbning gennmgåes nøje. De forskellige stadier i formningen og støbningen af portrætbusten følges. Tegner og multikunstner Robert Storm Petersen får lavet en portrætbuste af sig selv af billedhugger Harald Isenstein (1898-1980). Filmen viser herlige glimt af både Isensteins og Storm P.'s finurlige humor i arbejdet med leret. Filmen er fotograferet af fabrikant og amatørfotograf Knud Heskscher.

Medvirkende

 Robert Storm Petersen
 Harald Isenstein
 Knud Heckscher

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1937
Håndværk
Storm P
Danmark i 1930'erne

Formning og Støbning af en Portrætbuste


An Chrysendeton in uska genus han Lepidoptera. An Chrysendeton in nahilalakip ha familia nga Crambidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Chrysendeton

Chrysendeton


é um figurinista e pintor japonês. Venceu o Oscar de melhor figurino na edição de 1954 por Jigokumon.

Ligações externas

Figurinistas do Japão
Óscar de melhor guarda-roupa
Pintores do período Meiji
Pintores do período Taisho
Pintores do período Showa

Sanzo Wada


This is a comprehensive list of awards and nominations received by American saxophonist Kenny G.

American Music Awards
The American Music Awards is an annual awards ceremony created by Dick Clark in 1973.

Billboard Music Awards
The Billboard Music Awards is sponsored by Billboard magazine and is held annually in December.

Grammy Awards
The Grammy Awards are held annually by the National Academy of Recording Arts and Sciences.

Hong Kong Film Awards

Latin Grammy Awards
The Latin Grammy Awards is an award by the Latin Academy of Recording Arts & Sciences to recognize outstanding achievement in the Latin Music industry.

NAACP Image Awards

Soul Train Music Awards
The Soul Train Music Awards is an annual award show which previously aired in national television syndication, and honors the best in Black music and entertainment. It is produced by the makers of Soul Train, the program from which it takes its name.

References

G, Kenny

List of awards and nominations received by Kenny G


Carriera

Club
Esordisce in campionato croato sul finire della stagione 1997-1998 con la squadra della sua città, l'Osijek. Nel gennaio 2000 viene ceduto al , dove fino all'estate 2002 colleziona solo 10 presenze. Proprio nel 2002 è vicecampione d'Europa dietro al . Dalla stagione 2002-2003 diventa titolare a centrocampo.

Nell'estate 2007 viene ceduto al Betis, squadra spagnola.

Lasciato libero dalla società spagnola nel gennaio 2009, si lega all'Hertha Berlino fino al termine della stagione con un'opzione per quella successiva. Al termine della stagione 2008-2009 non gli viene rinnovato il contratto dalla società tedesca, e l'8 agosto 2009 firma un contratto biennale con il Real Saragozza. Il 6 settembre 2010 si svincola dalla società aragonese, per ritornare a giocare nell'Osijek. Nel gennaio 2013, dopo essere rimasto svincolato, è stato ingaggiato dal LASK Linz fino a fine stagione, per poi chiudere la carriera.

Nazionale
Con la  vanta 49 presenze e 3 reti e ha partecipato al  e al , mentre per il  non è stato convocato.

Statistiche

Cronologia presenze e reti in nazionale

Palmarès

Club

Competizioni nazionali

Osijek: 1998-1999

Collegamenti esterni

Calciatori della Nazionale croata

Marko Babić


Furkan Bayrak (ur. 19 listopada 1995) – turecki zapaśnik walczący w stylu klasycznym. Brązowy medalista na akademickich MŚ w 2016. Srebrny medalista Igrzysk Solidarności Islamskiej w 2017 i brązowy w 2021. Dwunasty w indywidualnym Pucharze Świata w 2020. Trzeci w Pucharze Świata w 2016 i piąty w 2014. Mistrz świata juniorów w 2014. Wicemistrz Europy juniorów w 2014, a trzeci w 2015 roku.

Przypisy

Tureccy zapaśnicy
Urodzeni w 1995
Ludzie urodzeni w Samsunie

Furkan Bayrak


Ang سره غوندی ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Srah Ghunḏêy (bukid sa Apganistan, Uruzgān, lat 32,87, long 66,34),
 Srah Ghunḏêy (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Zābul, lat 31,83, long 67,34),
 Srah Ghunḏêy (bungtod sa Apganistan, Uruzgān, lat 32,54, long 65,78),
 Srah Ghunḏêy (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Zābul, lat 32,73, long 66,78),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

سره غوندی


Nikotinamid N-metiltransferaza (NNMT) je enzim koji je kod ljudi kodiran genom NNMT.  NNMT katalizira metilaciju nikotinamida i sličnih spojeva, koristeći donatora metila S-adenozil metionin (SAM-e) za proizvodnju S-adenozil-L-homocisteina (SAH) i 1-metilnikotinamida.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 264 aminokiseline, а molekulska masa 29.574 Da.

Funkcija
Metilacija nikotinamida pomoću NNMT i SAM-e glavni je put razgradnje nikotinamida koji dovodi do izlučivanja urinom.

Klinički značaj
NNMT je visoko eksprimiran u ljudskoj jetri. N-metilacija je jedan od metoda pomoću kojeg se lijek i drugi ksenobiotski spojevi metaboliziraju putem jetre.  NNMT  ekspresija u masnom tkivu je povezan sa gojaznošću i insulinskom rezistencijom. Nasuprot negativnim efektima povećanog NNMT-a u masnom tkivu, povećani NNMT u jetri povezan je s boljim metaboličkim profilom, smanjenjem serumskih triglicerida i slobodnih masnih kiselina. U masnom tkivu, NNMT može dovesti do iscrpljivanja metilacije, dok zbog mnogih enzima metilacije u jetri NNMT ima zanemariv učinak na njenu metilaciju. Ali u jetri, 1-metilnikotinamid koji proizvodi NNMT, razgradnja nikotinamida povećava sirtuin 1 (SIRT1), inhibiranjem razgradnje tog proteina. Pokazalo se da nadekspresija SIRT1 kod miševa smanjuje razinu insulina i glukozu natašte, kao i da povećava metabolizam i fizičku funkciju.

Obilna dostupnost nikotinamida dovodi do iscrpljivanja i nikotinamid-adenin dinukleotida (NAD+) i SAM-e, što rezultira jetrenim steatozama i fibrozama, uzrokujući napredovanje od nealkoholnu masnu bolest jetre (NAFLD) do bezalkoholnih steatohepatitisa (NASH).

Vjeruje se da ljudski embrionskim matičnim ćelijama ekspresija NNMT pomaže u održavanju ćelija u nevinom stanju.

Ekspresija NNMT je značajno povećano regulirana kod mnogih vrsta raka, uključujući rak gušterače, gdje nivoi NNMT enzima koreliraju s povećanim rizikom od smrti. Uzrok ovih korelacija nije utvrđen, ali može biti povezan s činjenicom da je enzim NNMT inhibitor popravka DNK. NNMT i 1-metilnikotinamid inhibiraju autofagiju u raku dojke, štiteći ćelije raka dojke od oksidativnog stresa. Predloženo je da je NNMT biomarker raka.

Reference

DopUnska literatura

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 11
Ljudski proteini
Enzimi
Proteomika

NNMT


An Hemiergis peronii in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Gray hadton 1831. An Hemiergis peronii in nahilalakip ha genus nga Hemiergis, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemiergis

Hemiergis peronii


El-Asr su novine u Bosni i Hercegovini islamskog edukativnog karaktera. Časopis El-Asr se zasniva na principima Kur'ana i Sunneta uz osvrt na aktualna događanja u islamskom svijetu. Također, dio časopisa je posvećen ispravnom shvatanju islama te porodici i ženi.

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanična stranica magazina El-Asr

Asr

El-Asr (novine)


Caroline da Cunha Duarte (São Paulo, 10 de julho de 1991), mais conhecida como Carol Duarte, é uma atriz brasileira.  Ela é ganhadora de vários prêmios, incluindo um Prêmio APCA, um Prêmio Extra e um Prêmio Platino, além de ter sido indicada a um Grande Otelo e um Prêmio Guarani.

Carol fez sua estreia na televisão em A Força do Querer em 2017 onde interpretou Ivan Garcia, que se descobre transexual ao longo da trama. Sua atuação foi aclamada pela crítica e pelo público fazendo com que a atriz se popularizasse nacionalmente. Por sua atuação, ela recebeu uma indicação ao Prêmio APCA de melhor atriz de televisão e ganhou diversos prêmios de atriz revelação.

Ela ganhou reconhecimento novamente em 2019 por sua premiada atuação no filme A Vida Invisível de Eurídice Gusmão, onde ela interpreta a protagonista dividindo personagem com Fernanda Montenegro. Carol recebeu elogio da crítica especializada e foi premiada com o Prêmio APCA de melhor atriz de cinema e com o Prêmio Platino de melhor atriz. Ela ainda recebeu indicação da Academia Brasileira de Cinema ao Grande Otelo de melhor atriz e uma indicação da crítica ao Prêmio Guarani de melhor revelação.

Biografia
Filha de Maria Ivete da Cunha Duarte e Romeu Duarte, Caroline da Cunha Duarte nasceu em 1991 na cidade de São Paulo, mas viveu a maior parte de sua vida escolar na cidade de São Bernardo do Campo. Aos quinze anos de idade inicia seus estudos em teatro em oficinas oferecidas pelas prefeituras do ABC Paulista. Após uma curta passagem pela SP Escola de Teatro é aprovada em 2012 na Escola de Arte Dramática da Universidade de São Paulo.

Em 2014 inicia um relacionamento, que mantém até hoje,  com a editora Aline Klein.

Atuou em peças como Angustia, dirigida por Luciene Guedes, A Visita da Velha Senhora, dirigida por Celso Frateschi (2015) e O Alvo, de Pedro Garrafa (2015).

Em 2016 ficou em cartaz, em São Paulo, como uma das protagonistas do espetáculo As Siamesas — Talvez eu Desmaie no Front, dirigida por Fernanda Camargo, Carolina Bianchi e Felipe Rocha.

No início de 2017 é selecionada, após intenso processo de testes, para a novela "A Força do Querer" da Rede Globo, período em que viveu na cidade do Rio de Janeiro. Na novela, escrita por Glória Perez,  interpretou Ivan Garcia, um garoto de uma família rica que descobre ser transexual. A personagem, sucesso entre o público,  fez com que Carol se destacasse como uma voz ativista pelos direitos LGBTQI+, já que no mesmo período veio a tona sua relação com uma mulher.

Em seguida foi reservada para a novela de Manuela Dias, prevista para 2019,  porém acabou sendo remanejada pelo diretor Rogério Gomes para atuar na novela "O Sétimo Guardião", escrita por Agnaldo Silva, onde interpretou a prostituta gaga Stefânia.

Ao longo dos anos Carol se mantém sempre engajada,  é presença constantes em atividades sociais e politicas, em suas plataformas virtuais é comum vê-la declarar-se feminista e de esquerda.

Em 2019 volta para o Rio de Janeiro para protagonizar o novo filme de Karin Ainouz, A Vida Invisivel. Em seu filme de estreia pode trabalhar com atores de renome como Fernanda Montenegro e Gregório Duvivier. Em maio desse mesmo ano, o filme é selecionado para o Festival de Cannes e vence o prêmio Un certain regard . Com esse trabalho concorreu a 6 prêmios como melhor atriz e venceu 3, dentre eles o Prêmio Platino de Cinema Ibero-Americano como Melhor Atriz de Cinema.

Em 2022 é selecionada para o novo filme de Alice Rohwacher, La Chimera , que conta no elenco com  atores renomados no cinema internacional Josh O'Connor e Isabella Rossellini.

Vida pessoal
Em 2017, a imprensa divulga que Carol Duarte é lésbica.

Em outubro de 2018, Carol desabafou durante a sua participação no programa radiofônico "Morning Show", da rádio Jovem Pan, e confirmou ter sofrido com críticas e lesbofobia, principalmente virtuais.

Ela vive junto de Aline Klein, com quem mantém um relacionamento amoroso desde 2014.

Filmografia

Televisão

Cinema

Internet

Teatro

Prêmios e indicações

Ligações externas

Atrizes de São Paulo (estado)
Naturais da cidade de São Paulo
Alunos da Escola de Arte Dramática da Universidade de São Paulo
Prêmio Globo de melhor atriz revelação do ano
Prêmio Extra de Televisão de melhor ator ou atriz revelação
Mulheres ganhadoras do Prêmio APCA de Televisão
Atrizes lésbicas
Atrizes LGBT do Brasil
Atrizes premiadas com o Prêmio Platino

Carol Duarte


Sasina (Sanski Most), naselje u općini Sanski Most.
 Sasina (Oštra Luka), naselje u općini Oštra Luka.

Sasina (čvor)


Latinermassakren (italiensk: Massacro dei Latini; græsk: Σφαγή των Λατίνων) var en storstilet massakre af Konstantinopels katolske indbyggere (Latinere) i april 1182. Samtidige kilder anslår at 60.000 blev dræbt eller tvunget til at flygte. Desuden blev omkring 4.000 overlevende solgt som slaver. Latinermassakren anstrengte forholdet mellem Vesteuropa og Det byzantinske rige og Latinermassakren regnes ofte som en direkte årsag til Det fjerde korstogs erobring af Konstantinopel i 1204.

Baggrund
Efter kejser Manuel 1.s død i 1180, overtog hans enke Maria af Antiokia magten som regent for deres mindreårige søn, Alexios 2. Komnenos. Hendes styre blev hurtigt upopulært, især på grund af favorisering af latinske købmænd, der allerede var forhadt blandt store dele af byens græske befolkning, grundet latinernes dominans over byens handel og finans.

Massakren
Massakren blev udløst af Andronikos Komnenos' indtog i byen og hans efterfølgende magtovertagelse. Andronikos gjorde intet for at forhindre massakren, som samtidige kilder mener kan have kostet op mod 60.000 mennesker livet.

Referancer

Kilder
 Norwich, John Julius (1997), A Short History of Byzantium

Østromerske Kejserdømme

Latinermassakren


Rosemary "Rosie" Casals (født 16. september 1948 i San Francisco, Californien, USA) er en tennisspiller fra USA. Hun var en af verdens bedste kvindelige tennisspillere fra slutningen af 1960'erne til begyndelsen af 1980'erne og vandt i løbet af sin karriere 12 grand slam-titler: 9 i damedouble og 3 i mixed double. Hun var endvidere en del af det amerikanske hold, der vandt Federation Cup i 1970, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980 og 1981, og hun vandt også syv Wightman Cup-titler for USA.

Casals blev i 1996 valgt ind i International Tennis Hall of Fame.

Eksterne kilder/henvisninger

Tennisspillere fra USA
Personer fra San Francisco

Rosemary Casals


Il Burwen Noise Eliminator, d'ora in poi indicato con Burwen NE, è un sistema che funge contemporaneamente da riduttore di rumore e da espansore di dinamica audio e che prende il nome dalla ditta costruttrice, la Burwen Laboratories, Inc. (Lexington - Massachusetts), ora KLH Audio Systems, (Santa Ynez - California).

Immesso sul mercato nel 1971, il Burwen NE appartiene alla categoria dei sistemi di riduzione di rumore complementari, cioè che richiedono una codifica del segnale in fase di registrazione (o trasmissione) e una decodifica appunto complementare in fase di riproduzione (o ricezione).

Nella figura sono illustrate le curve di trasferimento in fase di compressione (in giallo) e di espansione (in rosso) del compander (cioè compressore-espansore).

Il funzionamento del Burwen NE ricorda quello del DBX e del Dolby A. Infatti, come accade col DBX, la banda audio non viene suddivisa in sottobande, per cui tutte le frequenze subiscono lo stesso trattamento. Però, come accade col Dolby A, la compressione non avviene a tutti i livelli del segnale. Infatti, come si può notare dalla figura, il compressore vero e proprio opera solo al di sopra dei  -70 dB. La compressione è piuttosto accentuata, cioè di 2,8:1 in dB (quella del DBX e del Dolby A è di 2:1).

Al di sotto dei -70 dB il segnale non viene compresso, ma solo amplificato di ben 25 dB. La scelta di non comprimere il segnale ai bassi livelli ha lo scopo di evitare che, in fase di riproduzione, le rapide variazioni di livello introdotte dall'espansore rendano percepibile del rumore modulato in ampiezza, che si manifesterebbe come una sorta di respiro. Al di sopra dei -70 dB tale modulazione del rumore risulta invece poco avvertibile, perché mascherata dal segnale.

Più precisamente in questa zona il segnale viene sottoposto a enfasi e fatto poi passare in un amplificatore controllato in tensione (VCA). La tensione che controlla il VCA è fornita da un rettificatore, la cui uscita è proporzionale al valore di picco del segnale enfatizzato (anziché al valore efficace, come avviene nel DBX). Nella fase di riproduzione il segnale subisce un trattamento di espansione e di deenfasi complementare. L'enfasi e la deenfasi hanno lo scopo di rendere ancora meno avvertibile (in pratica a rendere inudibile) il rumore modulato in ampiezza dovuto al processo di compressione-espansione.

Il Burwen NE era, all'epoca della sua introduzione (1971), il più costoso sistema di riduzione di rumore complementare presente sul mercato. Il costo di una singola unità in configurazione a due canali era infatti di circa 8300 dollari. Per questo motivo, anche se la stessa unità poteva essere configurata in tre diversi modi, il primo per registrazioni a 76 cm/s, il secondo per registrazioni a 19 cm/s e il terzo per registrazioni a velocità inferiori, per trasmissioni radio a modulazione di frequenza e per dischi, a causa del suo costo fu usato solo per impieghi professionali.

Accolto entusiasticamente dal mercato hi-fi high-end, perse però in pochi anni terreno a favore del DBX e del Dolby-A principalmente perché la riproduzione dei nastri su una macchina diversa da quella usata per la registrazione non sempre permetteva di ricostruire esattamente la dinamica del segnale originale.

Note

Audio

Burwen Noise Eliminator