Feniletanolamin (ponekad skraćeno PEOH) ili β-hidroksifenetilamin je amin u tragovima sa strukturom sličnom onima kod drugih fenetilamina u tragovima kao i  kateholaminski neurotransmiter dopamin, norepinefrin i epinefrin. Kao organski spoj, feniletanolamin je p-hidroksiliran fenetilamin koji je također strukturno povezan s mnogim sintetičkim lijekovima iz klase supstituirani fenetilamini. Zajednički s ovim spojevima, feniletanolamin ima snažnu kardiovaskularnu aktivnost. i, pod imenom Apophedrin, koristi se kao lijek za proizvodnju aktuelnih vazokonstriktora.
Feniletanolamin je čvrsta bijela supstanca

Feniletanolamin je možda najpoznatiji na polju bioloških nauka kao dio enzima zvanog feniletanolamin N-metil transferaza, a odnosi se na enzim koji je odgovoran za pretvorbu norepinefrina u epinefrin, kao i druge srodne transformacije.

Pojavljivanje
Otkriveno je da se feniletanolamin prirodno pojavljuje u nekoliko životinjskih vrsta, uključujući ljude.

Hemija

Sinteza
Rana sinteza feniletanolamina bila je redukcijom 2-nitro-1-fenil-etanola. Other early syntheses are summarized in a paper by Hartung and Munch.

Novija sinteza, koja daje bolji prinos, je redukcijom benzoil-cijanida upotrebom LiAlH4.

Svojstva
Hemijski, fenietanolamin je aromatski spoj, amin i alkohol. Amino grupa čini ovaj spoj slabom bazom, sposobnim da reagira s kiselinama, da formira soli.

Dvije uobičajene soli feniletanolamina su hidrohlorid, C8H11NO.HCl, m.p. 212 °C, u sulfat, (C8H11NO)2.H2SO4, m.p. 239–240 °C.

Zna se da je pKa feniletanolamin hidroklorida na 25 °C, a  pri koncentraciji 10mM je 8.90.

Prisustni hidroksi grupe na benzenskom ugljiku molekule feniletanolamina stvara hiralni centar, tako da spoj postoji u obliku dva enantiomera, d- i l-feniletanolamin ili kao racemska smješa, d, 1-feniletanolamin. Dekstrorotatorni izomer odgovara R-konfiguracija. Podaci navedeni desno su za racemat.

Opisana je i sinteza (S)-(+)-feniletanolamina, iz (+)-mandelske kiseline, preko (+)-mandelamida. Fizičke konstante prijavljene u ovom radu su kako slijedi: m.p. 55–57 °C; [α] = + 47.9° (c 2,4, u etanolu).

Farmakologija
Tainter je izveo rana farmakološka ispitivanja fenilatanolamina, koji je uočio njegove efekte nakon što ga je primijenio na kuniće, mačke i pse. Lijek je izazvao brzi porast krvnog pritiska ako se daje intravenski, ali imao je mali ili nikakav učinak ako se daje bilo kojim drugim načinom: doze su visoke
200 mg dato  supkutano kunićima nije promijenilo krvni pritisak, niti je bilo efekata kada je lijek intubiran u stomak.
Kod čovjeka, ukupna oralna doza od 1 g također nije imala efekta.

Doze od 1–5 mg/kg, intravenski, nisu prouzrokovale određene promjene u disanju kod mačaka ili kunića, a dodatni eksperimenti pokazali su da feniletanolamin nema  bronho-dilatacijska svojstva kod životinja. Došlo je do sličnog izostanka dejstva kada je lijek čoveku dodan supkutano.

Pokusi in vivo i in vitro, koji uključuju crijevne glatke mišiće mačke i kunića pokazali su da lijek stvara opuštanje i inhibiciju.

Detaljno ispitivanje midriatskih efekta feniletanolamina navelo je Taintera da zaključi da ovaj lijek djeluje direktnom stimulacijom radijalnog dilatatora u oku.

Shannon i njegovi saradnici potvrdili su i proširili neke Tainterove studije. Nakon davanja feniletanolamina psima intravenski, nije prouzrokovao određene promjene u disanju kod mačaka ili zečeva, a dodatni eksperimenti pokazali su da feniletanolamin nema bronho-dilatacijski svojstva kod životinja. Došlo je do sličnog nedostatka dejstva kada je lek čoveku dodan supkutano.

Pokusi "in vivo" i "in vitro" koji uključuju crijevne glatke mišiće mačke i zeca pokazali su da lijek stvara opuštanje i inhibiciju.

Detaljno ispitivanje midrijatskih efekta feniletanolamina navelo je Taintera da zaključi da ovaj lijek djeluje direktnom stimulacijom radijalnog dilatatora u oku.

Shannon i njegovi saradnici potvrdili su i proširili neke Tainterove studije. Nakon davanja feniletanolamina psima intravenski, ovi istraživači su primijetili da 10–30 mg/kg lijeka povećava  promjer zjenice i smanjuje tjelesnu temperaturu; doza od 10 ili 17.5 mg/kg smanjuje srčane otkucaje, ali doza od 30 mg/kg izaziva porast. Ostali efekti koji su primijećeni uključuju obilno salivaciju i piloerekciju. Feniletanolamin je takođe stvorio efekte u ponašanju poput stereotipnog pokreta glave, brzog pokreta očiju i ponavljajuće istiskivanja jezika. Sugerirano je da su ova i druga opažanja u skladu sa delovanjem na α- i β-adrenergičke receptore.

Istraživanje Carpénea i njegovih suradnika pokazalo je da je feniletanolamin lijek testiran u obliku smjese racemske i  nisu značajno stimulirale lipolizu u uzgojenim adipocitima  ("masnim ćelijama") zamorca ili čovjeka. Umjerena stimulacija ( intrinzičke aktivnosti oko polovine referentne norme, izoprenalin) primijećena je u adipocitima pacova ili hrčaka. Ovu lipolizu potpuno je inhibirao bupranolol (koja se smatra neselektivnim β-blokatorom), CGP 20712A (smatra se selektivnim β1-antagonistom) i ICI 118,551 (smatra se selektivnim β2-antagonistom), ali ne i SR 59230A (smatra se selektivnim β 3-antagonistom).

Upotrebom β2  adrenergičnog receptora preparat izveden iz transfektirane HEK 293 ćelije, Liappakis i saradnici  našli su da je u receptorima divlji tip    wdivljeg tipa, feniletanolamin racemski  ima ~ 1/400 x afinitet epinefrina i ~ 1/7 x afinitet norepinefrina u konkurenciji eksperimenti s  3  [H] - CGP-12177. Smatra se da su antagonisti β1 i β2 receptora i agonista.

Neprecizno imenovan kao "hidroksifenetilamin"  imao je ~ 1/400 x afinitet epinefrina i ~ 1/7 x afinitet norepinefrina u uporednim eksperimentima sa3[H]-CGP -12177. Smatra se da je antagonist P1 i P2i receptora, i agonist β3 receptora.

Istraživačka grupa u Eli Lilly proučavala je dva enantiomera feniletanolamina zbog njihove interakcije sa ljudskim receptorima povezanim aminima u tragovima (TAAR1). Iz eksperimenata sa ljudskim TAAR1 izraženim u rGα s AV12-664 ćelijama, Wainscott i njegovi saradnici primijetili su da  je R-(– )-feniletanolamin (označen kao " R-(– )-β-hidroksi- P-feniletilamin ") imao  ED50 ~ 1800 nM, sa Emax ~ 110%,  dok je S-(+)-S-feniletanolamin (koji se naziva "S-(+)-β-hidroksi-β-feniletilamin" ) imao  ED <50 ° C od 1720 nM, sa Emax od ~ 105%. In other words, phenylethanolamine is a TAAR1 agonist and trace amine.

Farmakokinetika
Farmakokinetiku feniletanolamina, nakon intravenske primjene na psima, proučavali su Shannon i njegovi suradnici, koji su otkrili da lijek slijedi "model dva kompartmenta",  T  /2 (α) ≃ 6,8 min i T1/2 (β) ≃ 34,2 min; "poluživot u plazmi" feniletanolamina je, dakle, oko 30 minuta.

Biohemija
Nađeno je da je feniletanolamin odličan supstrat za enzim feniletanolamin N-metil-transferaza (PNMT), koji je prvo izoliran iz majmunske nadbubrežne žlijezde; to je uspiom Julius Axelrod, koji ga je transformirao u N-metilfeniletanolamin. J.Axelrod (1962). "Pročišćavanje i svojstva feniletanolamin-N-metil transferaze."

Naknadne studije Raffertyja i njegovih suradnika pokazale su da je supstratna specifičnost PNMT-a iz nadbubrežnih žlijezda goveda za različite enantiomere feniletanolamina bila redoslijeda R-(–)-PEOH> R, S- (racemski) -PEOH> S - (+) - PEOH.

Toksikologija
Minimalna smrtonosna doza (m.l.d.) nakon supkutane primjene zamorcima bila je ~ 1000 mg / kg; m.l.d. , a nakon intravenske primjene na kunićima bila je 25–30 mg / kg; kod pacova, m.l.d. nakon intravenske primjene bilo je 140 mg /kg.

Također pogledajte
 Halostacin

Reference

Vanjski linkovi

 Feniletanolamini
Neurotransmiteri
Amini
Lijekovi
[

Feniletanolamin


Remchingen è un comune tedesco di  abitanti, situato nel land del Baden-Württemberg.

Storia
Il comune di Remchingen è stato costituito il 1º gennaio 1973 dalla fusione dei due comuni di Singen e Wilferdingen. Il nome degli antichi signori di Remchingen è stato scelto come toponimo della nuova entità.

Il 1º gennaio 1975 la comunità di Nöttingen è stata incorporata a Remchingen.

Simboli

Prima della nascita di Remchingen esistevano le comunità di Wilferdingen, Singen e Darmsbach, ognuna con il proprio stemma. Per rappresentare il nuovo comune venne adottato quello di Wilferdingen, che derivava a sua volta dal blasone della famiglia Remchingen, signori del luogo dal XIV secolo.

Amministrazione

Gemellaggi

Note

Voci correlate
Bertha Benz Memorial Route (Mannheim-Remchingen-Pforzheim-Mannheim)

Altri progetti

Collegamenti esterni

Remchingen


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Oxytettix. Ang Oxytettix sakop sa kabanay nga Tetrigidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Oxytettix

Oxytettix


Nato a Londra, trascorse però molti anni dell'infanzia in India prima della morte della madre. Successivamente, nel 1884 venne mandato dal padre a Sydney. Là, suo zio William Conder tentò di insegnargli la propria professione, quella di ispettore, su richiesta del padre, che non voleva che il figlio si avvicinasse all'arte. Tutto ciò, però, si rivelò un fallimento, infatti il giovane si disinteressò completamente alla professione dello zio e iniziò a frequentare lezioni a partire dal 1886, diventando membro della scuola di artisti locale.

Fu così che tra il 1886 ed il 1887, Conder conobbe molti artisti e fu molto amico di Eugène Lomont. Ciò nonostante, l'incontro più importante fu quello del 1888: il giovane pittore conobbe Tom Roberts e si trasferì a Melbourne nello stesso anno.
Entrambi gli artisti, che subito strinsero amicizia, incominciarono ad interessarsi all'impressionismo, che in quegli anni stava avendo il massimo successo in Francia. Così Conder dipinse molti quadri su questo modello insieme agli altri membri della scuola d'arte locale. Morì nel 1909.

Uno dei quadri più famosi di Charles Conder, A holiday at Mentone, dipinto nel 1888, raffigura la gente che si rilassa sulla spiaggia. Il pittore ha nei suoi quadri, un tocco "divertente".

A lui è oggi dedicato un quartiere di Canberra.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Charles Conder


O Museu Basco de História da Medicina e Ciência (; langx|es|Museo Vasco de Historia de la Medicina y de las Ciencias}}) foi fundado por Jose Luis Goti em 1982 para preservar a memória histórica da medicina no País Basco e conservar seu patrimonio científico. O museu está localizado no campus da Universidade de Leioa (Universidade do País Basco) e enriquece a formação dos estudantes da faculdade de medicina e dos alunos provenientes de outras faculdades e escolas.

Seu acervo permanente compreende aproximadamente 6.000 instrumentos médicos dos séculos XIX e XX, organizados tematicamente em 24 salas dedicadas às diferentes especialidades médicas: medicina popular, medicina alternativa, farmácia, pesos e medidas, assepsia e antissepsia, microscópios, material de laboratório, raios-X, obstetrícia e ginecologia, cirurgia, anestesia, endoscopia, odontologia, cardiologia, oftalmologia, eletroterapia, de anatomia patológica e ciências naturais.

O ensino e a pesquisa constituem dois dos pilares do museu, que são complementados com publicações, organização de conferências, palestras e outras atividades.

Ligações externas
 Museu Basco de História da Medicina e da Ciência
 O museu no boletim da Associação Europeia de Museus de História das Ciências Médicas
 Exposição Virtual sobre eletroterapia
 Exposição Virtual sobre Stultifera navis. O navio dos tolos
 Obstetrícia e ginecologia através da história

Museus da Espanha
Museus fundados em 1982
Grande Bilbau
Cultura da Comunidade Autónoma do País Basco
História do País Basco
História da medicina
Construções da Comunidade Autónoma do País Basco


The Cord of Life er en amerikansk stumfilm fra 1909 af D. W. Griffith.

Medvirkende
 Charles Inslee som Galora
 Marion Leonard
 George Gebhardt som Antonine
 Linda Arvidson
 Dorothy Bernard

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1909
Dramafilm fra USA

The Cord of Life


Consdorf (lussemburghese: Konsdref) è un comune del Lussemburgo orientale. Fa parte del cantone di Echternach e del distretto di Grevenmacher.

Nel 2005, la città di Consdorf, capoluogo del comune, aveva una popolazione di 1.200 abitanti. L'altra località che fa capo al comune è Scheidgen.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Comuni del Lussemburgo

Consdorf


An Characidium pterostictum in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Gomes hadton 1947. An Characidium pterostictum in nahilalakip ha genus nga Characidium, ngan familia nga Crenuchidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Characidium

Characidium pterostictum


Argun ili Ergun je rijeka u Aziji, dužine od 1.621 kilometra. Formira dio granice između Kine i Rusije, zajedno sa rijekom Amur.

Granica između ove dvije države rijekom Argun je uspostavljena Mirovnim sporazumom iz Nerchinska 1689. godine i iznosi 944 kilometra, sve do ušća Arguna u Amur.

Etimologija
Naziv rijeke je izveden iz Burjatskog jezika, varijente Mongolskog jezika i znači široka rijeka (urgen 'širok' + gol 'rijeka'). Riječ ergün na mongolskom znači širok, široka.

Geografija
Rijeka Argun nastaje od rijeke Kherlen, u zapadnom dijelu Kine, u blizini granice sa Mongolijom (oko 195 km udaljeno od mongolskog glavnog grada Ulan Batora).

Teče sa zapadne padine Velikog Khingana, kroz kinesku autonomnu regiju Unutrašnja Mongolija.

Spajanjem sa rijekom Šilkom, koja dolazi iz Rusije, formira se rijeka Amur.

U godinama sa velikim količinama padavina, desi se da se jezero Hulun prelije na svojoj sjevernoj obali zbog čega se određena količina vode iz ovog jezera ulije u Argun, oko 30 km dalje. Riječni sistem Kherlen - Argun - Amur je ukupne dužine od oko 5.052 kilometara.

Reference

Tihookeanski sliv
Rijeke u Kini
Rijeke u Rusiji

Argun


Holger Juul Hansen (født 14. august 1924 i Nyborg, død 19. marts 2013 i København)
var en dansk film-, tv- og teaterskuespiller. Juul Hansen blev især kendt for rollen som den konservative bankdirektør Hans Christian Varnæs i tv-serien Matador (1978-82). I sin senere karriere fik han succes som den vege og gemytlige overlæge Moesgaard i tv-serierne Riget (1994) og Riget II (1997)en rolle, han modtog to Bodilpriser for.

Spillefilm

Tv-serier

 Kollektionen (1962)
 Affæren (1964)
 Huset på Christianshavn (1970-1977), afsnit 16, 19 - ekspedient i Sportsudstyrsforretning og Kontorist
 I Adams verden (1973)
 Anne Sophie Hedvig (1975)
 Matador (1978-1982) - Hans Christian Varnæs
 Anthonsen (1984), afsnit 4 og 5
 Mor er major (1985)
 Riget I (1994)
 Riget II (1997)
 Den hemmelige tunnel (1997)
 Madsen og co. (1996-2000), afsnit 30
 Sommer (2008), afsnit 5

Referencer

Filmografi
Hansen, Holger Juul

Holger Juul Hansens filmografi


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Lamellitettix gallinaceus. Una ning gihulagway ni Carl Stål ni adtong 1877. Ang Lamellitettix gallinaceus sakop sa kahenera nga Lamellitettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pilipinas
 Sri Lanka

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pilipinas
Insekto sa Sri Lanka
Lamellitettix

Lamellitettix gallinaceus


Kaliwatan sa insekto ang Megalurothrips sinensis. Una ning gihulagway ni Patrick C.Y. Woo ni adtong 1974. Ang Megalurothrips sinensis sakop sa kahenera nga Megalurothrips, ug kabanay nga Thripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Koreya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Koreya
Megalurothrips

Megalurothrips sinensis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Brachybaenus nariniensis. Una ning gihulagway ni Cadena-castañeda, Y. Gutiérrez ug Bacca ni adtong 2016. Ang Brachybaenus nariniensis sakop sa kahenera nga Brachybaenus, ug kabanay nga Gryllacrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Colombia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Brachybaenus
Insekto sa Kolombiya

Brachybaenus nariniensis


Dolsk – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Dolsk z siedzibą GRN w mieście Dolsku (nie wchodzącym w skład gromady) utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie śremskim w woj. poznańskim, na mocy uchwały nr 36/54 WRN w Poznaniu z dnia 5 października 1954. W skład jednostki weszły obszary dotychczasowych gromad Jaskółki, Lubiatowo, Księginki, Mełpin, Małachowo, Mszczyczyn i Trąbinek ze zniesionej gminy Dolsk w tymże powiecie. Dla gromady ustalono 18 członków gromadzkiej rady narodowej.

1 stycznia 1960 do gromady Dolsk włączono obszary zniesionych gromad Ostrowieczno i Wieszczyczyn w tymże powiecie.

1 stycznia 1970 do gromady Dolsk włączono 886,92 ha z miasta Dolsk w tymże powiecie, natomiast 21,68 ha (część wsi Jaskółki) z gromady Dolsk włączono do miasta Dolsk.

Gromada przetrwała do końca 1972 roku, czyli do kolejnej reformy gminnej. 1 stycznia 1973 w powiecie śremskim reaktywowano gminę Dolsk.

Przypisy

Dolsk (powiat szzxremski)

Dolsk (gromada w powiecie śremskim)


Przyczajony tygrys, ukryty smok: Miecz przeznaczenia (, ) – amerykańsko-chiński film kostiumowy z gatunku wuxia, w reżyserii Woo-ping Yuena, którego uroczysta premiera miała miejsce 18 lutego 2016 roku na platformie Netflix. Film jest kontynuacją filmu Przyczajony tygrys, ukryty smok z 2000 roku, w reżyserii Anga Lee, a zarazem adaptacją powieści Wang Dulu.

Opis fabuły
Minęło osiemnaście lat od śmierci mistrza Li Mu Baia (Chow Yun Fat). Yu Shu Lien (Michelle Yeoh) postanowiła stać na straży miecza, zwanego Zielonym Przeznaczeniem. Hades Dei (Jason Scott Lee), buntowniczy watażka, pragnie uprowadzić legendarny miecz, by zdominować świat sztuk walki. Na drodze, prócz Shu Lien, stanie mu jednak tajemniczy wojownik zwany Milczącym Wilkiem (Donnie Yen) oraz Śnieżna Waza (Natasha Liu Bordizzo) – młoda adeptka sztuk walki.

Obsada
 Donnie Yen jako Meng Sizhao / Milczący Wilk
 Michelle Yeoh jako Yu Shu Lien
 Harry Shum Jr. jako Wei-Fang
 Natasha Liu Bordizzo jako Śnieżna Waza
 Jason Scott Lee jako Hades Dai
 Eugenia Yuan jako Niewidoma wieszczka
 Roger Yuan jako Żelazny Kruk
 JuJu Chan jako Shi Srebrna Strzała
 Chris Pang jako Latające Ostrze
 Woon Young Park jako Chan Pięść Gromu
 Darryl Quon jako Żółw Ma
 Ngô Thanh Vân jako Modliszka
 Gary Young jako Te Junior
i inni

Linki zewnętrzne

Amerykańskie filmy fantasy
Amerykańskie filmy przygodowe
Amerykańskie filmy z 2016 roku
Chińskie filmy fantasy
Chińskie filmy przygodowe
Chińskie filmy z 2016 roku
Filmy wuxia
Adaptacje filmowe powstałe w koprodukcji
Filmy w reżyserii Yuen Woo-pinga
Filmy fantastyczne z 2016 roku


The Joel McHale Show with Joel McHale is an American comedy streaming television series hosted by Joel McHale that premiered on February 18, 2018, on Netflix. On August 17, 2018, it was announced that Netflix had canceled the series.

Premise
The Joel McHale Show with Joel McHale takes "a sharp, absurdist look at pop culture and news from across the globe, in a fast distillation of everything people are talking about that week. It will feature celebrity guests, comedy sketches, and, of course, video clips from TV, sports, politics, celebrity culture, and every nook and cranny of the internet."

McHale has described how being on Netflix opens the show up to a more global audience allowing the series to cover more international content from outside the United States.

Each episode is developed in the week prior to its premiere so that the content that is included is as topical and relevant as possible. The episode will then feature a mix of footage shot during the previous week and other segments taped further in advance.

Production

Development
On January 19, 2018, it was announced that Netflix had given the production a series order for a first season consisting of thirteen episodes. The series was set to be hosted by Joel McHale who was expected to executive produce alongside Paul Feig, K.P. Anderson, Jessie Henderson, Brad Stevens, and Boyd Vico. Production companies involved with the show were to include Pygmy Wolf Productions, Free Period Productions, Feigco Entertainment, and Lionsgate Television. The show's production staff is said to feature a mix of both new employees and those who previously worked on McHale's prior show, The Soup.

Marketing
On February 8, 2018, Netflix released the first official trailer for the series.

Cancellation
On May 11, 2018, it was reported that Netflix had ordered six additional episodes of the series, which were released simultaneously on July 15, 2018. On August 17, 2018, it was announced that Netflix had canceled the series, reportedly due to low viewership.

Episodes

Reception

The series has been met with a generally positive response from critics since it premiered. On the review aggregation website Rotten Tomatoes, the series holds an 80% approval rating with an average rating of 7 out of 10 based on 5 reviews.

Dennis Perkins of The A.V. Club praised the premiere giving it a B+ and commenting, "In his enjoyable return, the ever-present green screen nimbus surrounding McHale as he roasts the already-overheated dregs of exceedingly expendable TV seems to wink right along with the host's undeniable charm, making McHale's sarcastic skewering as amiably fun as ever." Also complimentary was Mark Dolan of Common Sense Media who gave the series three out of five stars and said, "McHale's innate likability makes him seem more like a bemused everyman as opposed to a smug, mean-spirited jerk (see Daniel Tosh) or an aloof know-it-all (see Dennis Miller). There's a lot more competition in this arena these days then when The Soup premiered, meaning McHale and his writers will need to work harder to bring big laughs if The Joel McHale Show is going to stand out among all the other media-mocking shows currently populating YouTube, podcasts, and late night TV."

In a more negative review, Sonya Saraiya of Variety commented, "The Joel McHale Show with Joel McHale, like The Soup, is such a lazy cocktail party of a show — unerringly brilliant, but usually graceless — that it seems dated in 2018...What distinguishes it is the snarky, superficial brand of postmodern commentary about reality show narratives and foreign soap operas' recurring tropes, and it's rewarding to see that again. But again and again, McHale reminds you that all the comedy the writing staff has to offer about these clips is barely elevated vulgarity. Almost every clip would be funnier if McHale just said nothing after airing it." Ken Tucker of Yahoo! was similarly  negative saying, "McHale, for all his smirking, remains a smart, likable guy. It's just that he's outgrown this format."

References

External links

English-language Netflix original programming
2010s American comedy television series
2018 American television series debuts
2018 American television series endings
Television series by Lionsgate Television

The Joel McHale Show with Joel McHale


Kościół św. Jana Chrzciciela w Brzóstkowie – klasycystyczny, rzymskokatolicki kościół parafii św. Jana Chrzciciela w wielkopolskim Brzóstkowie.

Historia
Kościół wzniesiono w latach 1838-1840 nieopodal miejsca, gdzie wcześniej stała mniejsza, drewniana świątynia z 1660 roku, która z kolei zastępowała jeszcze starszą świątynię drewnianą z roku 1419 (oba drewniane kościoły spłonęły). Fundatorem nowej, murowanej budowli był krajczy koronny – Antoni Czarnecki (1756-1845), zaś architektem – Jerzy Andrzejewski. Istnieje jednak hipoteza, iż pieniądze na budowę kościoła pochodziły z niewykorzystanych składek miejscowej ludności na wsparcie powstania listopadowego. Ze starego kościoła przeniesiono tu dwa dzwony z lat 1660 i 1729 oraz pochodzącą z XVII wieku figurę patrona świątyni – św. Jana Chrzciciela.

Kościół św. Jana Chrzciciela w Brzóstkowie był stałym miejscem modlitw Hieronima Gorzeńskiego, właściciela pobliskiego pałacu w Śmiełowie, w którym gościł Adama Mickiewicza w roku 1831.

8 sierpnia 1913 roku kościół, wraz z zabytkowymi dzwonami, uległ zniszczeniu w pożarze wywołanym uderzeniem pioruna. Zdołano jednak odratować figurę patrona. Restauracja i częściowa rekonstrukcja świątyni była możliwa dzięki ofiarności parafian, hrabiego Wiktora Czarneckiego oraz dzięki staraniom ówczesnego proboszcza parafii – ks. Konstantego Pieprzyckiego. Prace przy odbudowie trwały od roku 1914 do 1916. Dwa nowe dzwony zakupiono z ofiar parafian w roku 1958.

26 kwietnia 1960 do kościoła przybył z wizytacją prymas Polski, kard. Stefan Wyszyński. W związku z ówczesną trudną sytuacją polityczną i szykanami administracyjnymi, wizyta ta była utrzymywana w ścisłej tajemnicy, bez oficjalnych ceremonii i rozgłosu.

20 września 1998 roku, z okazji 200-lecia urodzin Adama Mickiewicza, w kościele odbyła się msza św. za duszę wieszcza, którą odprawił ks. bp Stanisław Napierała. W uroczystościach rocznicowych wzięli udział m.in. August Chełkowski (marszałek Senatu RP w latach 1991-1993), prof. Zbigniew Sudolski (mickiewiczolog) oraz przedstawiciele władz wojewódzkich, powiatowych i miasta Żerkowa. Podobna uroczystość, w 150. rocznicę śmierci Mickiewicza, miała miejsce 27 listopada 2005 r. Wśród zaproszonych gości byli m.in. Jerzy Zelnik i Magdalena Zawadzka.

Prezes wydawnictwa Zysk i S-ka, Tadeusz Zysk, sfinansował w latach 2000-2009 rekonstrukcję zwieńczenia wieży, zegar, organy oraz instalację grzewczą, co upamiętnia dziś granitowa tablica w przedsionku kościoła (odsłonięta 25 kwietnia 2009 r.).

20 stycznia 2013 r., w ramach obchodów 150. rocznicy wybuchu powstania styczniowego, u podnóża kościoła odsłonięto i poświęcono tablicę pamiątkową ku czci pułkownika Józefa Borzęckiego. W uroczystościach wzięli udział i wygłosili przemówienie m.in. Tadeusz Zysk oraz prof. Stanisław Mikołajczak z Uniwersytetu Adama Mickiewicza w Poznaniu.

Opis
Kościół jest założony na planie prostokąta; jednonawowy (bez transeptu), nakryty dachem dwuspadowym. Do wejścia głównego przylega portyk kolumnowy w porządku jońskim. Nad wejściem wznosi się czworoboczna, zwieńczona ozdobnym hełmem wieża z dzwonem i zegarem. We wnętrzu świątyni znajduje się ołtarz główny (z XIV-wiecznym krucyfiksem) oraz dwa boczne (m.in. z obrazem Matki Bożej z Dzieciątkiem, z XVII wieku). Zwracają uwagę ponadto klasycystyczna ambona i chrzcielnica. Płaski sufit wsparto na ścianach przedzielonych marmoryzowanymi pilastrami. Polichromia oraz obraz Najświętszego Serca Pana Jezusa (1934) w ołtarzu bocznym są dziełem Andrzeja Wrzesińskiego. Do cennych zabytków kościoła należy także krzyż z relikwiami św. Walentego z 1632 r. oraz licząca ok. 600 lat figurka Matki Bożej Siewnej.

W podziemiach kościoła znajduje się krypta grobowa ze szczątkami dawnych dziedziców Brzóstkowa i pobliskich Raszew. Wokół kościoła rozciąga się ceglany mur z grobowcami w narożnikach; pochowany tam jest m.in. powstaniec listopadowy – Józef Borzęcki (ostatni dowódca "czwartaków" przed internowaniem pułku w Prusach). W świątyni spoczywa ponadto jej fundator – Antoni Czarnecki (1756–1845) oraz Ludwik Paweł Sczaniecki, pułkownik w powstaniu listopadowym, dowódca 2 Pułku Jazdy Kaliskiej.

Przypisy

Kościół św. Jana Chrzciciela
Kościoły w diecezji kaliskiej
Obiekty sakralne w gminie Żerków
Świątynie pod wezwaniem św. Jana Chrzciciela
Zabytkowe kościoły w powiecie jarocińskim
Architektura klasycystyczna w województwie wielkopolskim
Budynki w Polsce oddane do użytku w 1840


Arminoidea  è una superfamiglia di molluschi nudibranchi del sottordine Cladobranchia.

Tassonomia
Comprende due famiglie:
Arminidae
Doridomorphidae

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Nudibranchi
Taxa classificati da Tom Iredale
Taxa classificati da Charles Henry O'Donoghue

Arminoidea


Stine Schrøder Jensen (18. marts 1973) er en dansk skuespiller, teaterinstruktør og dramatiker. Hun er uddannet på Statens Teaterskole (1999). Hun har spillet på blandt andet Folketeatret og Det Kongelige Teater og haft en række film- og tv-roller. Hun har også iscenesat på bl.a. Det Kongelige Teater og skrevet dramatik.

Hæder
Stine Schrøder Jensen fik en Reumert for årets kvindelige birolle i 2001 for sin rolle i Strip på Folketeatret 2001, som blev hendes gennembrud. Hun fik i 2015 Poul Reumerts Mindelegat og Ole Haslunds Legat. I 2016 modtog hun Mogens Wieths Legat.

Filmografi

Film
 Seth (1999)
 Hvid nat (2007)
 Klassefesten (2011)
 Dan-Dream (2017)
 Jagtsæson (2019)
 Retfærdighedens ryttere (2020)
 Malous jul (2020)

Referencer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Danmark
Instruktører fra Danmark
Dramatikere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog

Stine Schrøder Jensen


Local elections in the Philippines were held on May 9, 2016. This was conducted together with the 2016 general election for national positions. All elected positions above the barangay (village) level were disputed.

Electoral system
Every local government unit, be it a province, city, municipality or a barangay elects a chief executive (a governor, city mayor, municipal mayor and barangay chairman, respectively), and a local legislature (the Sangguniang Panlalawigan, Sangguniang Panlungsod, Sangguniang Bayan and Sangguniang Barangay, respectively), president upon by the chief executive's deputy (vice-governor, city vice-mayor, municipal vice-mayor, respectively; no equivalent for the barangay). In addition, the Autonomous Region in Muslim Mindanao (ARMM) elects a governor, vice-governor and members of the ARMM Regional Legislative Assembly.

Elections where one seat is being disputed, such as the regional governor and vice governor in the Autonomous Region in Muslim Mindanao, provincial governors and vice governors in each of the 81 provinces, and mayors and vice mayors in each of the 145 cities and 1,489 municipalities are elected via the plurality system.

Elections where more than one seat is disputed, such as for the membership in local legislatures, are done via plurality-at-large voting. For Sangguniang Panlalawigan seats, the Commission on Elections divides all provinces into at least 2 districts, while for Sangguniang Panlalawigan seats, the appropriation depends on the city charter (some are divided into districts, while others elect all councilors at-large), and for Sangguniang Bayan seats, all municipalities have eight councilors elected at-large, except for Pateros, which elects twelve, six in each district.

Participating parties
Parties that ran candidates in more than one province:

Regional elections

Provincial elections

The new province of Davao Occidental first voted for its provincial officials during this election.

Local parties are denoted by purple, independents by light gray, and ex officio members of the legislatures are in dark gray.

Summary of results, parties ranked by governorships won.

City and municipal elections
Summary of results, parties ranked by mayorships won.

Results for the ten largest cities:

Results for the ten largest municipalities:

Barangay elections

Barangay elections were supposedly to be held in October 2016 to end the election cycle, but were postponed by Congress to October 2017. The officials elected in 2013 will continue to serve up to 2017. By March 2017, Congress then postponed the election anew, this time to May 2018.

The barangay and Sangguniang Kabataan (SK) chairmen in a city or municipality will elect among themselves a representative each to sit in the town's Sangguniang Bayan (municipal council) or city's Sangguniang Panlungsod (city council), as the case may be. The municipal and city representatives of the barangay and SK chairmen, and the city and municipal councilors in every province then elect among themselves a representative each to the Sangguniang Panlalawigan (provincial board). The provincial and city (which are independent from a province) representatives of the SK chairmen will then elect themselves a president that shall sit as a member of the National Youth Commission. The same is true for the barangay chairmen, who shall be the president of the Liga ng mga Barangay (Association of Villages), and the councilors, who will be the president of the Philippine Councilors League.

References

2016 Philippine local elections


Kaliwatan sa alibangbang ang Leptodeuterocopus trinidad. Una ning gihulagway ni Cees Gielis ni adtong 1996. Ang Leptodeuterocopus trinidad sakop sa kahenera nga Leptodeuterocopus, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Trinidad ug Tobago
 Trinidad (pulo sa Trinidad ug Tobago)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Trinidad ug Tobago
Insekto sa Trinidad (pulo sa Trinidad ug Tobago)
Leptodeuterocopus

Leptodeuterocopus trinidad


O Alter Friedhof foi um cemitério em Durlach, atual distrito da cidade de Karlsruhe.

História
O antigo cemitério de Durlach foi citado pela primeira vez em 1577. Estava localizado fora dos muros de Durlach, chegando até a Kirche St. Peter und Paul. Ainda no início de seu estabelecimento o cemitério foi ampliado três vezes devido ao rápido aumento da população. Em 1862 foi ampliado pela última vez. Os último reparos foram feitos em 1892. Em 1898 o conselho da cidade decidiu pelo seu fechamento, ordenando a construção de um novo cemitério. Em 1902 foi aberto o novo Cemitério de Durlach. Até 1913 cem sepulturas e alguns monumentos foram preservados. A capela do cemitério foi usada até a Segunda Guerra Mundial.

Sepultamentos
Sigemund Klose (1623–1702), médico
Ludwig von Liebenstein (1781–1824), político

Ligações externas
Alter Durlacher Friedhof in der Datenbank der Kulturdenkmale Karlsruhe

Cemitérios de Karlsruhe
Arquitetura do século XVI

Alter Friedhof Durlach


Takmičenja na 400 metara za muškarce na Svjetskom prvenstvu u atletici 2017. održana su 5, 6. i 8. augusta na Olimpijskom stadionu u Londonu. Takmičenje je bilo podijeljeno u tri faze: kvalifikacije, polufinale i finale. Wayde van Niekerk iz Južnoafričke Republike s najbržim vremenom u finalu 43.98 sek. osvojio je zlatnu medalju. Steven Gardiner sa Bahama, osvojio je srebro, dok je Abdalelah Haroun iz Katara osvojio bronzanu medalju.

Rekordi

Raspored

Zemlje učesnice
Učestvovalo je 52 takmičara iz 34 države.

Kvalifikacijska norma

Rezultati

Kvalifikacije
Kvalifikacije su održane 5. augusta.

Prva tri takmičara u svakoj grupi (Q) i sljedećih šest najbržih (q) plasirali su se u polufinale.

Polufinale
Polufinalna utrka održana je 6. augusta.

Prva dva takmičara u svakoj grupi (Q) i sljedeća dva najbrža (q) plasirali su se u finale.

Finale
Finalna utrka održana je 8. augusta.

Reference

Vanjski linkovi

2017.

Svjetsko prvenstvo u atletici 2017 – 400 m (muškarci)


An Pellona altamazonica in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Cope hadton 1872. An Pellona altamazonica in nahilalakip ha genus nga Pellona, ngan familia nga Pristigasteridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pellona

Pellona altamazonica


– japoński piłkarz występujący na pozycji obrońcy.

Kariera klubowa
Od 2000 do 2012 roku występował w klubach Avispa Fukuoka, Oita Trinita, Montedio Yamagata, Vissel Kobe, Roasso Kumamoto, Persela Lamongan i Giravanz Kitakyushu.

Bibliografia

Japońscy piłkarze
Urodzeni w 1981
Piłkarze Avispy Fukuoka
Piłkarze Oita Trinita
Piłkarze Montedio Yamagata
Piłkarze Vissel Kobe
Piłkarze Roasso Kumamoto
Piłkarze Giravanz Kitakyushu

Tomoaki Komorida


Kaliwatan sa uk-ok ang Anaplecta intermedia. Una ning gihulagway ni Rocha e Silva ni adtong 1966. Ang Anaplecta intermedia sakop sa kahenera nga Anaplecta, ug kabanay nga Ectobiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Uk-ok sa Brasil
Anaplecta (Ectobiidae)
Uk-ok sa Paraway

Anaplecta intermedia


Ang Chashmah-ye Charmī ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Chashmah-ye Charmī (tubud), Herāt,
 Chashmah-ye Charmī (bukid), Herāt,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Chashmah-ye Charmī


Union har flere betydninger:

 Union (kulturhus) – kulturhus på Nørrebro i København
 Union City – en by i New Jersey
 Union - et andet ord for forbund

Se også
 Den Europæiske Union – europæisk politisk-økonomisk union
 Kalmarunionen – en nordisk personalunion
 Personalunion – når flere selvstændige lande deler regent
 De unerede kirker – græsk-katolske kirker, der er i union med den romersk-katolske kirke
 Unierede kirker (evangeliske) – sammenslutning af flere evangeliske kirkeretninger
 Unionen – de amerikanske nordstater

Union


L'amore ai tempi del colera (Love in the Time of Cholera) è un film del 2007 diretto da Mike Newell, adattamento cinematografico dell'omonimo romanzo di Gabriel García Márquez, che racconta l'infinita storia d'amore tra Florentino Ariza e Fermina Daza, che attende 51 anni, 9 mesi e 4 giorni per concretizzarsi, dal 1879 agli anni '30.

Negli Stati Uniti il film è uscito il 16 novembre 2007, mentre in Italia è uscito il 21 dicembre 2007.

Trama
Cartagena, 1879. Florentino Ariza è un giovane poeta che lavora come telegrafista per Lotario Thugut, il quale lo incarica di consegnare un telegramma alla famiglia Daza, appena arrivata in città. Una volta arrivato alla residenza della famiglia Daza, Florentino incrocia lo sguardo con la bella Fermina ed è immediato colpo di fulmine. Il ragazzo nomina la ragazza la sua "Dea Incoronata" e, estasiato dalla passione, inizia un rapporto epistolare con Fermina, che man mano sembra ricambiare i suoi sentimenti. Ma quando il padre di Fermina, Lorenzo Daza, scopre le loro lettere, decide di dividerli, sperando in qualcosa di meglio per la sua unica figlia; così la manda a vivere con la cugina Hildebranda. Passano gli anni e, mentre il paese è sconvolto dalla guerra civile e dal colera, Florentino ormai divenuto un uomo continua a disperarsi aspettando la sua amata.

Una volta tornata a Cartagena, Fermina si ritrova faccia a faccia con Florentino, che le rinnova il suo amore, ma la ragazza toglie ogni speranza all'uomo definendo il loro amore un'illusione. Mentre Florentino soffre per il perduto amore, Fermina, con il favore del padre, accetta la corte dell'affascinante medico Juvenal Urbino, che in seguito sposa. Mentre Fermina parte per una lunga luna di miele a Parigi, Florentino decide di aspettare la sua amata fino alla morte del marito; così inizia a lavorare nella Compagnia Fluviale gestita dallo zio, Don Leo, e scrive lettere d'amore su commissione. Con la complicità della madre di Florentino, lo zio manda il nipote via per lavoro, sperando che questo possa aiutarlo a lenire il suo mal d'amore.

Su uno dei battelli della Compagnia Fluviale, Florentino perde la verginità, finora conservata per la sua amata, in modo violento ed improvviso con una sconosciuta. Una volta scoperto il sesso, Florentino inizia una frenetica attività sessuale fatta di fugaci ed intense avventure con donne belle e bizzarre, che l'uomo annota minuziosamente su un libretto, arrivando a quota 622 amanti. Tra queste 622 donne solo una è riuscita per un attimo a fargli dimenticare Fermina: si tratta della bella e sposata Olimpia, che però viene scoperta ed uccisa dal marito geloso. In seguito anche la madre di Florentino muore dopo una lunga malattia. Nel frattempo Fermina vive la sua vita matrimoniale tra alti e bassi, mettendo al mondo dei figli ma chiedendosi sempre se ha sposato l'uomo giusto, dovendo ingoiare molti rospi tra cui il tradimento del marito.

Col passare del tempo, Florentino prende le redini della Compagnia Fluviale lasciatagli dallo zio e ha un'amante stabile molto più giovane di lui. Ma quando il marito di Fermina muore, Florentino non perde tempo e si presenta a casa della donna, ormai settantaduenne, per rinnovarle il suo amore, ma la donna lo caccia con violenza a causa del suo fresco lutto. Ma Florentino non si perde d'animo, e come quando era giovane, inizia a scrivere lettere appassionanti alla donna, fino a che questa cede alla sua corte. I due riscoprono l'antica passione, e su uno dei battelli di Florentino, che ha riservato solo per loro, il loro amore viene finalmente consumato, dopo aver aspettato 51 anni, 9 mesi e 4 giorni, notti comprese.

Note di produzione
 Per il personaggio di Florentino Ariza sono stati utilizzati due attori per interpretare le diverse età, Unax Ugalde interpreta Florentino adolescente, Javier Bardem Florentino adulto, mentre Giovanna Mezzogiorno ha ricoperto tutte le età di Fermina, sottoponendosi a molte ore di trucco per interpretare Fermina anziana.
 Gabriel Garcia Marquez avrebbe voluto che la popstar latina Shakira recitasse nel film - essendo amica e connazionale dello scrittore - segnando così il debutto nella carriera di attrice, ma la cantante rifiutò perché impegnata nel suo Oral Fixation Tour, e riluttante a girare le scene di nudo richieste dalla pellicola, per cui ha comunque contribuito con tre brani scritti e interpretati appositamente: "Despedida", "Hay Amores" e "Pienso En Ti". La colonna sonora arricchita dai tre pezzi della star colombiana, è stata curata dal compositore brasiliano Antonio Pinto
 Le riprese sono iniziate nel settembre 2006 a Cartagena, Colombia.
 Il produttore cinematografico Scott Steindorff ha dovuto attendere per oltre tre anni per ottenere i diritti del romanzo dallo scrittore colombiano.

Riconoscimenti
2008 - Golden Globe
Nomination Migliore canzone originale (Despedida) a Antonio Pinto e Shakira
2008 - World Soundtrack Awards
Nomination Miglior canzone originale (Despedida) a Antonio Pinto e Shakira

Critica
L'autore del romanzo originale, Gabriel Garcia Marquez, in un'intervista rilasciata a Jordi Valle per Repubblica, espresse ammirazione per l'interpretazione di Javier Bardem. Fu invece più scettico sulla scelta di Giovanna Mezzogiorno:

«La "vostra" Giovanna Mezzogiorno è guapa ma troppo adulta per impersonare Fermina da adolescente, e troppo giovane per essere una vedova con i capelli bianchi» (...) «Comunque, il regista, come si chiama?, ah, si, Mike Newell, ha fatto un lavoro impressionante per invecchiare i protagonisti. Come c'è riuscito? Con il computer?» mi domanda. Ricordando il bel seno di Giovanna Mezzogiorno cadente e raggrinzito, mi tengo sul vago: «Non so, maestro. Forse». E riprendo l'argomento dell'eccesso di riduzione: troppo poco spazio per un amore e una storia lunghi mezzo secolo? «Non c'era lo spazio, mi amigo, però per i sentimenti, per l'allegria e la passione un angolo si trova sempre, volendo».

Note

Voci correlate
L'amore ai tempi del colera

Altri progetti

Collegamenti esterni

Film drammatici
Film sentimentali
Film basati su opere di Gabriel García Márquez

L'amore ai tempi del colera (film)


An Tabidia aculealis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Walker hadton 1865. An Tabidia aculealis in nahilalakip ha genus nga Tabidia, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tabidia

Tabidia aculealis


Parafia Świętej Marii Magdaleny w Kalinowej – parafia rzymskokatolicka należąca do dekanatu Błaszki diecezji kaliskiej. Prowadzą ją księża diecezjalni.

Zobacz też

 Kościół św. Marii Magdaleny w Kalinowej

Linki zewnętrzne

 Informacje o parafii na stronie diecezji kaliskiej

Parafie pod wezwaniem św. Marii Magdaleny
Religia w gminie Błaszki
Parafie diecezji kaliskiej
Kalinowa (powiat sieradzki)

Parafia św. Marii Magdaleny w Kalinowej


An Tockus deckeni in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Cabanis hadton 1868. An Tockus deckeni in nahilalakip ha genus nga Tockus, ngan familia nga Bucerotidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Tockus

Tockus deckeni


O Partido Comunista Libanês (em árabe: الـحـزب الشـيـوعـي اللبـنـانـي, al-Ḥizb aš-Šuyūʿī al-Lubnānī; em francês: Parti Communiste Libanais, PCL) é um partido político do Líbano.

O partido foi fundado em 1924, e, até 1944, os comunistas libaneses estavam politicamente unidos com os comunistas sírios, mas, a partir de 1944, os comunistas tornaram-se um partido independente em cada um dos países.

Desde então, o partido sempre manteve uma forte influência na sociedade libanesa, tendo uma forte ala militar, conhecida como Guarda Popular.

C
Partidos políticos comunistas da Ásia
Partidos políticos de extrema-esquerda

Partido Comunista Libanês


The African Table tennis Championships is a tournament organized by the African Table Tennis Federation (ATTF) to crown the best Table tennis players in Africa. For the Team event there is the African Table tennis Team Championships. This is not to be confused with the African Games, the multi sports event, held every four years where Table tennis is included since 1973.

Previous winners

Note.
ITTF Africa Cup is different

References

External links
African Table Tennis Federation (ATTF)
2018 African Championships
results.ittf.bornan.net
www.ittfafrica.com

Table tennis Championships
Table tennis in Africa
Recurring sporting events established in 1962

African Table Tennis Championships


An Sorbia sericans in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1948. An Sorbia sericans in nahilalakip ha genus nga Sorbia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sorbia

Sorbia sericans


Easy Taxi foi um aplicativo de solicitação de táxis para dispositivos móveis criado no Brasil e disponível em 30 países, atualmente é propriedade da espanhola Maxi Mobility. O aplicativo, agora fazendo parte do Cabify, permitia que os usuários reservem um táxi e o acompanhem em tempo real. O mesmo aplicativo para iOS, Android ou Windows Phone pôde ser usado em todos os lugares em que os táxis parceiros operam.
Easy Taxi foi fundado em 2011 e desde então se expandiu a nível global, abrangendo a rede de 30 países e mais de 420 cidades. Em dezembro de 2014, a empresa informou que atingiu o número de 17 milhões de usuários e que mais de 400.000 motoristas de táxi são afiliados a uma rede Easy Táxi.

A empresa start-up é apoiada, principalmente, pela maior incubadora de e-Commerce do mundo, Rocket Internet, mas também outros investidores, incluindo Millicom e iMENA asseguram a posição de Easy Táxi em mercados emergentes. As quatro últimas séries de investimentos levaram Easy Táxi a mais de 77 milhões de dólares em apoio.

História
A ideia original surgiu no início de 2011, a partir dos fundadores, Tallis Gomes e Daniel Cohen. Segundo Gomes, o principal motivo para iniciar a empresa foi a ineficiência do transporte de táxi que ele tinha vivenciado no Rio de Janeiro, durante um dos eventos de inicialização:
 O conceito foi apresentado pela primeira vez ao público durante a Startup Weekend RIO de 2011. No mesmo ano a empresa ganhou o concurso Startup Farm Rio e entrou para o grupo dos cinco finalistas selecionados a partir da pontuação de participantes da competição SmartCamp apoiada pelo IBM. Em conjunto com outros finalistas, Easy Táxi foi convidada para a conferência de alta tecnologia no Rio de Janeiro, que reuniu líderes empresariais e funcionários do governo interessados em resolver os problemas urbanos.

O aplicativo foi lançado em versão beta em abril de 2012, depois de uma fase introdutória de dois meses. Os fundadores são Daniel Cohen, Vinicius Gracia e Marcio William, formando a primeira equipe.
 O Rio de Janeiro serviu como um mercado de teste para Easy Táxi, com um lançamento oficial do aplicativo em abril de 2012. O modelo inicial de negócio foi baseado em cobrar R$2 do motorista por cada corrida concluída. Durante o primeiro ano de operações, a empresa conseguiu adquirir mais de 5000 de motoristas e 200.000 usuários.
Antes de entrar em São Paulo, Alex Tabor, um investidor-anjo do Peixe Urbano, apoiou a empresa com o primeiro grande financiamento.
O verdadeiro ponto de virada veio com a primeira rodada de investimento de 4,9 milhões de dólares da Rocket Internet em outubro de 2012. A recente entrada de fundos permitiu que Easy Táxi expandisse no exterior para o seu primeiro mercado internacional, no México.
Em 24 de junho de 2013, a Easy Táxi recebeu a Série B de investimento da Latin America Internet Holding (LIH)  uma joint venture entre a Rocket Internet e a Millicom, assegurando outros 15 milhões de dólares. Nesse período, a empresa afirmava ter mais de 1 milhão de downloads e 30000 motoristas na rede. Os novos recursos foram destinados para a expansão internacional na Ásia e América Latina, melhoria do atendimento e novos recursos. Após a inserção de capital, a empresa entrou em vários novos mercados, incluindo a Malásia (julho de 2013), Filipinas e Tailândia (agosto de 2013), e Hong Kong.

Outra rodada de financiamento de 10 milhões de dólares  e um plano para enfrentar um novo mercado – África, foram anunciados em julho de 2013. O joint venture responsável pelo investimento, foi a Africa Internet Group, apoiado pela Rocket Internet e  operadora de telecomunicações Millicom, proprietária de 35%.

Em outubro de 2013, a Rocket Internet e iMENA Holding associaram-se, lançando o aplicativo no Oriente Médio e Norte da África. O investimento equivaleu a 7 milhões de dólares e foi destinado à distribuição regional do aplicativo, que começou na Arábia Saudita. Quando lançado na Nigéria, a empresa também anunciou planos de entrar em Gana, Egito, Marrocos, Costa do Marfim e África do Sul até o final de 2013.
O conceito original de priorização de mercados que têm problemas de mobilidade urbana e experienciam ineficiência em seus sistemas de transporte constitui ainda hoje uma parte integrante da estratégia de expansão da Easy Taxi, com quase todos os seus mercados pertencendo ao grupo das economias emergentes.

Em 2019, a Easy Taxi e a Cabify fizeram uma integração global. O objetivo era operar de forma conjunta na Espanha, Colômbia, México, Peru, Chile, Equador e Argentina, além do Brasil.

Prêmios
A empresa ganhou vários prêmios como pioneira no serviço de pedido de táxi na América Latina. Isso inclui o Startup Weekend RIO de 2011, a IBM SmartCamp Brazil de 2011, o Startup Farm RIO 2011 e TNW Brazil Awards.

Foi destaque como melhor aplicativo de 2014 na App Store e Google Play.

Responsabilidade Social
A Easy Táxi está apoiando programas de responsabilidade social para a indústria de táxi em todo o mundo. No Brasil, implementou um sistema chamado "Bibliotaxis", através do qual os passageiros podem pegar livros emprestados disponíveis no interior de táxis, devolvendo-os na próxima viagem. Em outros países da América Latina, em parceria com restaurantes e bares locais, promove a "Campanha se beber, não dirija." Nas Filipinas, por sua vez, a empresa implementou uma série de treinamento físico e educacional para os motoristas, que visa melhorar a imagem do setor de transportes, em Manila, e apresentá-la como segura e eficiente.

Referências

Táxi
Empresas de internet do Brasil
Multinacionais do Brasil
Empresas fundadas em 2011
Empresas de transporte individual

Easy Taxi


グスターボ・アドルフォ・サンタオラヤ(Gustavo Adolfo Santaolalla, 1952年8月19日 - )は、アルゼンチン・ブエノスアイレス出身のミュージシャン。現地での発音は、グスタボ・サンタオラージャ。1967年にバンド "Arco Iris" でデビュー。アルゼンチンとウルグアイの混成バンド、バホフォンドを率いている。

2005年の『ブロークバック・マウンテン』と2006年の『バベル』でアカデミー作曲賞を受賞している。

主な作品

アルバム
Santaolalla (1981)
Gas (1995)
Ronroco (1998)

映画
 バラの刻印 She Dances Alone (1981)
 アモーレス・ペロス Amores perros (2000)
 21グラム 21 Grams (2003)
 モーターサイクル・ダイアリーズ Diarios de motocicleta (2004)
 ブロークバック・マウンテン Brokeback Mountain (2005)
 スタンドアップ North Country (2005)
 バベル Babel (2006)
 悲しみが乾くまで Things We Lost in the Fire (2008) ※テーマ曲
 アイ・カム・ウィズ・ザ・レイン I Come with the Rain (2009)
 ヒマラヤ 運命の山 Nanga Parbat (2009)
 BIUTIFUL ビューティフル Biutiful (2010)
 ムンバイ・ダイアリーズ Dhobi Ghat (2011)
 オン・ザ・ロード On the Road (2012)
 8月の家族たち August: Osage County (2013)
 ブック・オブ・ライフ 〜マノロの数奇な冒険〜 The Book of Life (2014)
 人生スイッチ Wild Tales (2014)
フィンチ Finch (2021)

テレビゲーム
 The Last of Us (2013)
 The Last of Us Part II(2020)

テレビドラマ

 The Last of Us (2023)

脚注

外部リンク

アルゼンチンの作曲家
アルゼンチンの映画音楽の作曲家
アカデミー賞受賞者
英国アカデミー賞受賞者
在アメリカ合衆国アルゼンチン人
ブエノスアイレス出身の人物
1952年生
存命人物

グスターボ・サンタオラヤ


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Longzhouacris miaoershanensis. Una ning gihulagway ni Fu, Peng, Z. Zheng ug Jianhua Huang ni adtong 2002. Ang Longzhouacris miaoershanensis sakop sa kahenera nga Longzhouacris, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Guangxi Zhuangzu Zizhiqu

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Guangxi Zhuangzu Zizhiqu
Longzhouacris

Longzhouacris miaoershanensis


Źródło Hronu (słow. prameň Hrona) – źródło rzeki Hron na Słowacji. Znajduje się po północno-wschodniej stronie zabudowań miejscowości Telgárt, w Kotlinie Helpiańskiej, u podnóży masywu Kráľova hoľa, a dokładniej u południowo-wschodnich podnóży wzniesienia Gregová. Obok źródła biegnie droga krajowa nr 66 i linia kolejowa 173 Margecany – Červená Skala.

Źródło posiada obudowaną studzienkę. Obok źródła znajduje się wiata dla turystów i niewielki parking.

Przypisy

Dorzecze Hronu
Wody Niżnych Tatr

Źródło Hronu


Mima Jaušovec (født 20. juli 1956 i Maribor, Jugoslavien) er en tennisspiller fra Slovenien, som i sin aktive karriere repræsenterede Jugoslavien. Hun var en af verdens bedste kvindelige tennisspillere i slutningen af 1970'erne og begyndelsen af 1980'erne og vandt i løbet af sin karriere to grand slam-titler: French Open-mesterskabet i damesingle i 1977 og i damedouble i 1978 med Virginia Ruzici som makker.

Hun vandt seks WTA-turneringer i single, bl.a. tre store titler på grus: Internazionali d'Italia i 1976, Canadian Open i 1976 og German Open i 1978. Hun vandt endvidere 11 WTA-doubletitler.

Jaušovec opnåede sin bedste placering på WTA's verdensrangliste i damesingle den 22. marts 1982, hvor hun var placeret på 6.-pladsen.

Eksterne kilder/henvisninger

Tennisspillere fra Jugoslavien
Tennisspillere fra Slovenien
Personer fra Maribor

Mima Jaušovec


Elsa d'Esterre-Keeling (born Elizabeth Henrietta Keeling; 16 November 1857 – 13 January 1935) was an Irish-born novelist, translator and teacher.

Early life
She was born in Dublin to John Keeling and Adelaide Eleonore Hughes. Her father was sentenced to prison when she was quite young and remained absent from her family. She, along with her mother and three sisters, moved to the German Empire in 1874. In Germany she continued her education and did translation work for the British Legation in Stuttgart and the British Consulate General in Frankfurt.

Career
Keeling moved to Britain in the 1880s, where she became a school teacher and eventually opened her own school, Danvers College.  At this time she also began her career as a writer and adopted the pen-name Elsa D'Esterre-Keeling, producing a series of novels and short stories that were published in London during the 1880s and 1890s. She also translated works from German, such as Friedrich von Bodenstedt's translation of the Persian poetry of Mirza Shafi Vazeh.

Later life and death
By 1900 Keeling had finished creative writing, in order to focus on teaching.  She never married, but adopted twelve children, and died in Wimbledon on 13 January 1935.

Select bibliography
 Three Sisters: or, Sketches of a Highly Original Family.  2 vol.  London: Sampson Low, 1884.
 The Professor's Wooing: Being the Courtship of Monsieur La Mie.  2 vol.  London: Sampson Low, 1886.
 In Thoughtland and in Dreamland.  1 vol.  London: T. Fisher Unwin, 1890.
 Orchardscroft: The Story of an Artist.  1 vol.  London: T. Fisher Unwin, 1892.
 Appassionata: A Musician's Story.  1 vol.  London: William Heinemann, 1893.
 Old Maids and Young.  1 vol.  London: Cassell, 1895.
 A Return to Nature: A Kentish Idyll.  1 vol.  London: Jarrold and Son, 1897.
 The Queen's Serf: Being the Adventures of Ambrose Gwinnett in England and Spanish America.  1 vol.  London: T. Fisher Unwin, 1898.

References

1857 births
1935 deaths
20th-century Irish novelists
German–English translators
Irish women novelists
British emigrants
Immigrants to the German Empire
Irish translators

Elsa d'Esterre-Keeling


A Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 foi uma unidade de treino de pilotagem da Real Força Aérea Australiana (RAAF) que operou durante a Segunda Guerra Mundial. Foi uma de doze escolas de treino de voo elementar criadas pela RAAF para providenciar instrução introdutória a recrutas da RAAF para mais tarde se tornarem pilotos. Fez parte do esforço de guerra australiano sob os termos do Esquema de Treino Aéreo do Império. A Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 foi estabelecida em Janeiro de 1940 em Essendon, Vitória, e inicialmente continha uma grande porção de pessoal civil e aeronaves privadas; a meio do ano de 1940, as aeronaves e o pessoal foram incorporados na força aérea. A escola foi dissolvida em Maio de 1942, e as suas aeronaves e pessoal foram transferidos para a Escola de Treino de Voo Elementar N.º 11, em Benalla.

História
A instrução de voo na Real Força Aérea Australiana sofreu profundas modificações com o despoletar da Segunda Guerra Mundial, devido ao grande aumento de voluntários que se queriam tornar tripulantes aéreos e também à participação da Austrália no Esquema de Treino Aéreo do Império. A unidade de treino de pilotagem da força aérea antes da guerra, a Escola de Treino de Voo N.º 1 na Estação de Point Cook, em Vitória, foi substituída entre 1940-41 por doze escolas de treino de voo elementar e oito escolas de treino de voo de serviço. As escolas de treino de voo elementar providenciavam um curso de voo de doze semanas aos alunos que se graduavam em alguma das escolas de treino inicial da RAAF. O treino de voo era composto por duas fases: a primeira tinha a duração de quatro semanas (incluindo 10 horas de voo) para determinar quais os alunos capazes de se tornarem pilotos. Aqueles que conseguissem ser nomeados passavam de seguida por mais oito semanas (incluindo 65 horas de voo) na escola. Os pilotos que concluíssem com sucesso este curso eram transferidos para uma escola de treino de voo de serviço na Austrália ou no Canadá, para receberem a próxima fase de instrução como aviadores militares.

Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 foi estabelecida em Essendon, Vitória, no dia 2 de Janeiro de 1940, e ficou subordinada ao Comando da Área do Sul. O seu comandante inaugural foi o Líder de Esquadrão Roy King, um ás da aviação que alcançou 26 vitórias aéreas no Australian Flying Corps durante a Primeira Guerra Mundial. O aeródromo de Essendon havia sido criado em 1921, e era a casa de vários clubes e escolas de aviação civil, incluindo o Real Aero Clube Vitoriano, a ANA Flying School e a Victoria & Interstate Airways Ltd. A posição do aeródromo fazia dele um epicentro da instrução de aviação civil em Vitória, o que levou à escola do local para se tornar na base de estabelecimento da terceira escola de voo que a RAAF fundou durante a Segunda Guerra Mundial. O mesmo princípio foi usado na criação da Escola de Treino de Voo Elementar N.º 1, em Parafield, na Escola de Treino de Voo Elementar N.º 2, em Archerfield e na Escola de Treino de Voo Elementar N.º 4, em Mascot.

O primeiro curso de treino na Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 não foi conduzido por instrutores da RAAF sob os termos do Esquema de Treino Aéreo do Império, mas sim pelas organizações de aviação civil de Essendon através de um contrato com o governo australiano. As aeronaves de treino eram aviões privados de Havilland Tiger Morth e Gipsy Moth. Todos os cadetes eram sujeitos à disciplina militar da RAAF, e o programa de treino era direccionado por Roy King. No dia 8 de Janeiro de 1940 começou o primeiro curso com os primeiros dezasseis estudantes, que receberam instrução durante um período de oito semanas, que terminou no dia 4 de Março; à excepção de um cadete, todos os outros chegaram à escola com alguma experiência aeronáutica, contribuindo para que não houvesse qualquer acidente durante este curso. O curso seguinte começou no dia 5 de Fevereiro de 1940. O primeiro curso que decorreu na escola sob os termos do Esquema de Treino Aéreo do Império começou em Maio. Nesta altura, a escola contava com 48 estudantes e cerca de 50 efectivos. O segundo curso sob o esquema de treino aéreo começou em Julho. À data deste segundo curso, a presença civil em Essendon havia sido totalmente absorvida pela RAAF; as aeronaves privadas ficaram na posse da RAAF, que também já estava a realizar esforços para adquirir as suas próprias aeronaves, sendo a primeira um Gipsy Moth que chegou à escola em Março. Os acidentes de treino eram frequentes, particularmente durante as aterragens, contudo não acabaram em fatalidades.

Clyde Fenton, um conhecido aviador civil no Território do Norte antes de ser piloto da RAAF, serviu como instrutor na Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 entre 1940 e 1942. King foi transferido para a Escola de Treino de Voo Elementar N.º 5 em Dezembro de 1940, tornando-se comandante daquela escola. Nesta altura, a Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 já havia graduado 200 pilotos em oito cursos desde a sua formação. Um dos graduados desta escola foi Nicky Barr, que mais tarde tornar-se-ia num ás da aviação na Campanha do Norte de África, alcançando doze vitórias. No dia 17 de Fevereiro de 1941, a Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 começou a operar um simulador Link Trainer. Em Agosto de 1941, a escola começou a operar o recém-adquirido CAC Wackett, contudo, esta aeronave provou ser problemática, o que atrasou o programa de treino. De Setembro a Novembro de 1941, um destacamento da Escola de Treino de Voo Elementar N.º 11 começou a utilizar as instalações do aeródromo de Essendon, depois de o seu aeródromo em Benalla ter ficado inundado após fortes chuvas. Em Abril de 1942, os instrutores, alunos e aeronaves da Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 foram transferidos para a Escola de Treino de Voo Elementar N.º 11, e a escola em Essendon foi dissolvida no dia 1 de Maio.

Bibliografia

Unidades de treino da Real Força Aérea Australiana
Unidades e formações militares da Segunda Guerra Mundial

Escola de Treino de Voo Elementar N.º 3 da RAAF


William Alexander Graham (Lincolnton,  – Saratoga Springs, ) foi um advogado e político norte-americano do estado da Carolina do Norte.

Biografia
Graham cursou estudos clássicos na Universidade da Carolina do Norte em Chapel Hill, onde se formou em 1824. Em seguida ele estudou direito e começou a praticar advocacia no ano seguinte em Hillsborough. Graham serviu na Câmara dos Representantes da Carolina do Norte entre 1833 e 1840, duas vezes atuando como presidente da legislatura.

O senador Robert Strange renunciou de seu posto em 1840, com Graham tendo sido eleito para preencher a vacância. Ele serviu na posição entre novembro de 1840 e março de 1843, nesse meio tempo também atuando como presidente do Comitê de Reivindicações do senado. Graham foi eleito o 30º Governador da Carolina do Norte, posição que manteve entre 1845 a 1849. Ele recusou os postos de embaixador na Espanha e Rússia.

O presidente Millard Fillmore o nomeou em 1850 para a posição de Secretário da Marinha dos Estados Unidos. Ele renunciou em 1852 e foi o candidato do Partido Whig para vice-presidente na eleição presidencial de 1852 ao lado de Winfield Scott, porém foi derrotado. Dois anos depois, Graham foi eleito para o senado estadual da Carolina do Norte.

Graham serviu no senado dos Estados Confederados da América de 1864 até sua dissolução no ano seguinte. Em 1866 ele foi novamente eleito para o senado dos Estados Unidos, porém não conseguiu apresentar suas credenciais já que a Carolina do Norte ainda não tinha sido readmitida na União. Graham morreu em 1875 aos setenta anos de idade.

Presbiterianos dos Estados Unidos
Norte-americanos de ascendência escocesa
Norte-americanos de ascendência irlandesa
Alunos da Universidade da Carolina do Norte em Chapel Hill
Advogados dos Estados Unidos
Políticos da Carolina do Norte
Governadores da Carolina do Norte
Senadores dos Estados Unidos pela Carolina do Norte
Secretários da Marinha dos Estados Unidos

William Alexander Graham


Loxosceles rica là một loài nhện trong họ Sicariidae.

Loài này thuộc chi Loxosceles. Loxosceles rica được miêu tả năm 1983 bởi Gertsch & Ennik.

Chú thích

Tham khảo

biologie|2011|11|19}}

Loxosceles

Loxosceles rica


An Lygrus sudrei in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Karl Adlbauer hadton 2004. An Lygrus sudrei in nahilalakip ha genus nga Lygrus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Gabon. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lygrus

Lygrus sudrei


Psihodelična muzika (ponekad se naziva i psihodelija)  je širok spektar popularnih muzičkih stilova i žanrova pod utjecajem psihodelije 1960-ih. Ova vrsta muzike je dio potkulture ljudi koji su koristili psihodelične droge kao što su LSD, psilocibinske gljive, meskalin i DMT da bi iskusili vizuelne i slušne halucinacije, sinesteziju i izmijenjena stanja svijesti. Psihodelična muzika može također imati za cilj da poboljša iskustvo upotrebe ovih droga.
Psihodelična muzika se pojavila tokom 1960-ih godina u folklornim i rock grupama u Sjedinjenim Državama i Velikoj Britaniji, stvarajući podvrste psihodeličnog folka, psihodeličnog rocka, acid rocka i psihodeličnog popa prije nego što je njihova popularnost opala u ranim 1970-im. U narednim decenijama uslijedili su brojni duhovni nasljednici, uključujući progresivni rock, krautrock i heavy metal. Od 1970-ih, probuđeno interesovanje kod publike uključivalo je: psihodelični funk, neo-psihodeliju i psihodelični hip-hop, kao i psihodelične žanrove elektronske muzike kao što su acid house, trance muzika i new rave.

Literatura
 C. Heylin, The Act You've Known For All These Years: the Life, and Afterlife, of Sgt. Pepper (London: Canongate Books, 2007), , str. 85.
 R. Rubin and J. P. Melnick, Immigration and American Popular Culture: an Introduction (New York, NY: New York University Press, 2007), , pp. 162–4.
 M. Hicks, Sixties Rock: Garage, Psychedelic, and Other Satisfactions Music in American Life (Chicago, IL: University of Illinois Press, 2000), , pp. 64–6.

Reference

Žanrovi pop-muzike
Psihodelična muzika

Psihodelična muzika


L'acido fumarico (anche acido trans-butendioico) è un acido presente in natura nella frutta e verdura, ed è stato isolato nelle radici della pianta erbacea selvatica Fumaria officinalis (Fumariaceae) da cui deriva il nome.

L'acido fumarico è isomero dell'acido maleico (acido cis-butendioico).
Le due sostanze sono isomeri stabili e distinti, dato che la rotazione attorno ad un legame doppio carbonio-carbonio è impedita, poiché la transizione tra gli isomeri cis (Z) e trans (E) possiede una notevole energia di attivazione.

Le caratteristiche dei due acidi sono molto diverse, ad esempio l'acido maleico è tossico, mentre il fumarico è una biomolecola fondamentale ed è usato come medicinale e in prodotti alimentari.

È prodotto industrialmente sia per via fermentativa che sintetica.

Sintesi
L'acido fumarico è stato preparato per la prima volta dall'acido succinico. Una tradizionale via di sintesi prevede l'ossidazione del furfurale (ottenibile dalla trasformazione del mais) utilizzando un clorato in presenza di un catalizzatore a base di vanadio. Attualmente, la sintesi industriale dell'acido fumarico è principalmente basata sull'isomerizzazione catalitica dell'acido maleico in soluzioni acquose a pH basso. Quest'ultimo è accessibile in grandi volumi come prodotto di idrolisi dell'anidride maleica, prodotta mediante ossidazione catalitica del benzene o del butano.

Biologia
L'acido fumarico si trova nelle piante del genere fumaria (es.Fumaria officinalis), nei funghi porcini (in particolare nel Boletus fomentarius var. Pseudo-igniarius), nei licheni e nella Cetraria islandica.

Il fumarato, quindi la sua forma anionica, è un intermedio nel ciclo dell'acido citrico utilizzato dalle cellule per produrre energia sotto forma di adenosin trifosfato (ATP) da alimenti. Esso è formato dall'ossidazione da parte della succinato deidrogenasi del succinato. Poi il fumarato viene convertito dalla fumarasi a malato. La pelle umana produce naturalmente acido fumarico quando esposta alla luce solare.

Utilizzi

Medicina
È utilizzato per il trattamento della psoriasi. Viene somministrato in dosi di 60–105 mg al giorno e può incrementare fino a 1290 mg. Inoltre è stato approvato per il trattamento della sclerosi multipla.
Tra gli effetti collaterali vi possono essere disordini gastrointestinali e ai reni o arrossamento della pelle.

Industria alimentare
È utilizzato come stabilizzante di diversi prodotti e come regolatore di acidità in prodotti alimentari dal 1946, generalmente in sostituzione dell'acido tartarico e a volte, dell'acido citrico. È denotato con la sigla E297.

Altri usi
L'acido fumarico è utilizzato nella fabbricazione di resine poliesteree e polialcoli e come mordente per i coloranti. Fin dai primi anni del XXI secolo è stato utilizzato per sintetizzare una delle prime strutture metallo-organiche che presentano applicazioni commerciali grazie alle sue notevoli proprietà meccaniche e di adsorbimento, in combinazione con una bassa tossicità rispetto ad altri MOFs ben studiati.

Note

Voci correlate
Fumarato ferroso
Acido maleico
 Acido succinico

Altri progetti

Collegamenti esterni

Fumarico
Additivi alimentari

Acido fumarico


Minh Châu là một xã thuộc huyện Yên Mỹ, tỉnh Hưng Yên, Việt Nam.

Địa lý
Xã Minh Châu có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Lý Thường Kiệt
Phía tây giáp các xã Thanh Long, Việt Cường và Yên Mỹ
Phía nam giáp huyện Khoái Châu
Phía bắc giáp xã Trung Hưng.

Xã Minh Châu có diện tích 3,42 km², dân số năm 2019 là 4.765 người, mật độ dân số đạt 1.392 người/km².

Lịch sử
Trước đây, xã Minh Châu thuộc huyện Châu Giang cũ.

Ngày 24 tháng 7 năm 1999, Chính phủ ban hành Nghị định 60/1999/NĐ-CP về việc chuyển xã Minh Châu thuộc huyện Châu Giang cũ về huyện Yên Mỹ mới tái lập quản lý.

Chú thích

Tham khảo

Minh Châu, Yên Mỹ


Kaliwatan sa insekto ang Rallicola indicus. Una ning gihulagway ni Emerson ug Robert E. Elbel ni adtong 1961. Ang Rallicola indicus sakop sa kahenera nga Rallicola, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Rallicola

Rallicola indicus


Sol Furth (March 23, 1907 – October 18, 1990) was an American athlete. He competed in the men's triple jump at the 1932 Summer Olympics.

References

External links

1907 births
1990 deaths
Athletes (track and field) at the 1932 Summer Olympics
American male triple jumpers
Olympic track and field athletes for the United States
Place of birth missing

Sol Furth


Gornji Vukojevac je naseljeno mjesto u sastavu općine Lekenik, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Sisak.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Gornji Vukojevac je imao 67 stanovnika.

Napomena: Naselja Donji Vukojevac i Gornji Vukojevac iskazuju se od 1880. U 1857. i 1869. iskazano je naselje Vukojevac, a 1880. podaci za navedena naselja iskazani su zajednički. Od 1857. do 1880. podaci za bivše naselje Vukojevac sadržani su u naselju Donji Vukojevac.

Popis 1991.

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Gornji Vukojevac je imalo 74 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:

Popis 1910.

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Sisačko-moslavačkoj županiji

Gornji Vukojevac


Foch foi o segundo porta-aviões de classe Clemenceau da Marinha Francesa e o segundo navio de guerra nomeado em homenagem a Ferdinand Foch. Servindo na Marinha Francesa de 1963 a 2000, foi vendido para o Brasil e rebatizado como São Paulo.

O Foch foi estabelecido o 15 de novembro de 1957 e lançado o 23 de julho de 1960. O porta-aviões foi comissionado em 15 de julho de 1963 com o número de identificação do navio R 99. Ironicamente, Ferdinand Foch ficou famoso por dizer, em 1911, que "os aviões são brinquedos interessantes, mas sem valor militar", embora esta fala tenho sido feita apenas oito anos após o primeiro voo humano motorizado.

Dimensões
Os porta-aviões de classe Clemenceau têm um design CATOBAR convencional. O convés de voo tem 165,5 m de comprimento por 29,5 m de largura; a área de aterragem é angulada a 8 graus fora do eixo do navio. O elevador dianteiro da aeronave é para estibordo e o elevador traseiro é posicionado na borda da plataforma para economizar espaço do hangar. A frente de duas catapultas de 52 m é a porta na proa, a catapulta na popa está na plataforma de pouso angular. As dimensões do convés do hangar são de 152 m por 22-24 m com uma sobrecarga de 7 m.

História
O projeto de estatuto, preparado pelo Estado-Maior da Marinha Francesa em 1949, pedia que quatro porta-aviões de 20 mil toneladas estivessem disponíveis em duas fases. Na sua reunião de 22 de agosto de 1949, o Conselho Supremo da Marinha foi ainda mais ambicioso, onde propuseram uma frota de seis porta-aviões. Em 15 de julho de 1952, a Marinha Francesa ainda queria de dois a cinco porta-aviões (não disponíveis para a OTAN). De acordo com a RCM 12, documento final da Conferência de Lisboa de 1952, a França deveria disponibilizar à OTAN um porta-aviões no dia D, dois no 30.º dia e três no 180.º dia. Mas a partir de 1953, a Marinha teve que rever suas ambições para baixo, com apenas três porta-aviões.

O PA 55 Clemenceau, previsto em 1953, foi adiado até novembro de 1955, o PA 55 Foch, previsto para 1955, foi adiado até fevereiro de 1957. Entre 1980 e 1981, foram realizados estudos para certificar a plataforma antes de catapultar aeronaves, AM-39 Exocet e bombas nucleares táticas. Como seu navio irmão Clemenceau, o Foch passou por uma modernização e reajuste, substituindo quatro de suas oito armas de 100 milímetros com dois sistemas de defesa aérea Crotale. Ao contrário do Clemenceau, o Foch também recebeu em 1997, dois lançadores Sadral (para 6 mísseis Mistral cada); esses lançadores foram comprados pela França em 1994.

O Dassault Rafale foi testado a partir do Foch (mas não do Clemenceau) após modificações de convés em 1992, e operado a partir deste transportador após modificações de deck adicionais. Depois de 37 anos de carreira na Marinha Francesa, em 15 de novembro de 2000, foi vendida para a Marinha do Brasil e renomeada NAe São Paulo. Na Marinha Francesa, ele foi sucedido pelo Charles de Gaulle.

Ver também
Forças Armadas da França

Marinha da França

Foch (R99)


Kaliwatan sa ito ang Horabagrus nigricollaris. Una ning gihulagway ni Rohan Pethiyagoda ug Maurice Kottelat ni adtong 1994. Ang Horabagrus nigricollaris sakop sa kahenera nga Horabagrus, ug kabanay nga Bagridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa nagtikapuo.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya
 Indya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Asya
Horabagrus
Isdangtunay sa Indiya

Horabagrus nigricollaris


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Teleogryllus fletcheri. Una ning gihulagway ni Lucien Chopard ni adtong 1935. Ang Teleogryllus fletcheri sakop sa kahenera nga Teleogryllus, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Meghālaya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Meghālaya
Teleogryllus

Teleogryllus fletcheri


Huyện Navsari là một huyện thuộc bang Gujarat, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Navsari đóng ở Navsari. Huyện Navsari có diện tích 2211 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Navsari có dân số 1229250 người.

Tham khảo

Gujarat
Huyện của Ấn Độ

Navsari (huyện)


Kaliwatan sa murag-anay ang Curvitermes minor. Una ning gihulagway ni Filippo Silvestri ni adtong 1901. Ang Curvitermes minor sakop sa kahenera nga Curvitermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Curvitermes

Curvitermes minor


Geranium atlanticum is 'n plant wat deel is van die Geraniaceae familie.

Verwysings

atlanticum

Geranium atlanticum


Homolog etopozid-induciranog proteina 2.4 je protein koji je kod ljudi kodiran genom  EI24.

Ovaj gen ima veću ekspresiju u ćelijama koje  eksprimiraju p53, nego u kontrolnim ćelijama i  sada je i rana meta indukcije p53 posredovane apoptoze. Protein kodiran ovim genom sadrži šest pretpostavljenih transmembranskih domena i može potisnuti rast ćelija induciranjem apoptotske ćelijske smrti putem kaspaze 9 i mitohondrijskog puta. Ovaj gen se nalazi na ljudsko hromosomu 11, sekvenca q24, regiji koja se često mijenja u karcinomi. Alternativna prerada RNK|Alternativna prerada rezultira u dvije varijante transkripta koje kodiraju različite izoforme.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je  340 aminokiselina, a molekulska težina   38.965 Da.

Reference

Dopunska literatura

Geni na hromosomu 11
Ljudski proteini
Proteomika

EI24


Lanaw nga baba sa bolkan ang Kawah Galunggung sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Jawa Barat, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa habagatan-sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Kawah Galunggung. Naglangkob kin og  ka kilometro kwadrado. Kinahabogang dapit sa palibot ang Gunung Galunggung,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa habagatan-kasadpan sa Kawah Galunggung. Naglukop ni og 0.6 km gikan sa amihanan ngadto sa habagatan ug 0.6 km gikan sa sidlakan ngadto sa kasadpan.

Hapit nalukop sa kalapokan ug kapitaan ang palibot sa Kawah Galunggung. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Kawah Galunggung may kaayo hilabihan populasyon.  Ang klima habagat. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hulyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga lanaw sa Jawa Barat

sv:Kawah Galunggung

Kawah Galunggung


Bochnia là một thị trấn thuộc huyện Bocheński, tỉnh Małopolskie ở nam Ba Lan. Thị trấn có diện tích 30 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 29800 người và mật độ 998 người/km².

Tham khảo

Thị trấn của Małopolskie
Bocheński

Bochnia


Kari Arkivuo (født 23. juni 1983 i Lahti, Finland) er en finsk tidligere fodboldspiller (venstre back).

Arkivuo var i en årrække fast mand på det finske landshold, og spillede hele 57 landskampe for sit land. Han debuterede for holdet i en venskabskamp mod Estland 12. november 2005, mens hans sidste landskamp var en VM-kvalifikationskamp mod Kosovo 5. september 2017.

På klubplan repræsenterede Arkivuo blandt andet FC Lahti i sin fødeby samt svenske BK Häcken. Med sidstnævnte vandt han Svenska Cupen i 2016, og spillede hele kampen i finalesejren over Malmö FF.

Titler
Svenska Cupen
 2016 med BK Häcken

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Finland

Kari Arkivuo


Laxmirani Majhi (* 26 Januarie 1989) is 'n Indiese boogskutter. Sy het aan die Olimpiese Somerspele van 2016 deelgeneem.

Verwysings

Geboortes in 1989
Lewende mense
Olimpiese deelnemers

Laxmirani Majhi


An Galadra rhomboidata in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Walker hadton 1865. An Galadra rhomboidata in nahilalakip ha genus nga Galadra, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Galadra

Galadra rhomboidata


Ang Sar-e Kajnow ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Sar-e Kajnow (tumoy sa bukid), Sar-e Pul,
 Sar-e Kajnow (bukid), Samangān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Sar-e Kajnow


Rana Shoaib Adrees Khan is a Pakistani politician who was a Member of the Provincial Assembly of the Punjab, from May 2013 to May 2018 and from August 2018 to January 2023.

Early life
He was born on 1 January 1980.

Political career

He was elected to the Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of Pakistan Muslim League (Nawaz) (PML-N) from PP-55 Faisalabad-V in the 2013 Punjab provincial election.

He was re-elected to Provincial Assembly of the Punjab as a candidate of PML-N from PP-98 Faisalabad-II in the 2018 Punjab provincial election.

References

Living people
Punjab MPAs 2013–2018
1987 births
Pakistan Muslim League (N) MPAs (Punjab)
Punjab MPAs 2018–2023

Rana Shoaib Adrees Khan


Ang Darreh-ye Chanbar ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Chambar (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Bāmyān),
 Darah-ye Chanbar, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Bāmyān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Darreh-ye Chanbar


An Nessia sarasinorum in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Müller hadton 1889. An Nessia sarasinorum in nahilalakip ha genus nga Nessia, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Nessia

Nessia sarasinorum


Šefket Maglajlić (Banja Luka, 21. aprila 1912. – Beograd, 29. juna 1983.), učesnik Narodnooslobodilačke borbe, društveno-politički radnik SFRJ i SR Bosne i Hercegovine i Narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
Poslije završene osnovne škole, u banjalučkoj Fabrici duvana, 1930. godine je završio mašinbravarski zanat. Kao radnik u Fabrici duvana uključio se u radnički pokret i djelovao u sindikalnim organizacijama, radničkim društvima i kulturno-umjetničkom društvu "Pelagić".

Juna 1931. godine postao je član Saveza komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ), a godinu dana kasnije i član Komunističke partije Jugoslavije. Aprila 1934. godine formirao je prvu ćeliju KPJ u Fabrici duvana, i bio njen prvi sekretar.

Poslije Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije, radi na pripremama za oružani ustanak. Uhapšen je 22. juna sa grupom komunista, ali, na masovno traženje građana Banja Luke, poslije nekoliko dana, svi su pušteni iz zatvora. Nakon toga prelazi u ilegalu. Formirao je Mjesni komitet KPJ, učestvovao je na formiranju Banjalučkog partizanskog odreda i bio njegov prvi politički komesar.

U septembru 1941. godine radio je na sektoru Jajca, Mrkonjić-Grada i Ribnika, na učvršćivanju i povezivanju partizanskih odreda, a u oktobru je radio na reorganizaciji ustaničkih snaga u velike partizanske formacije u raznim dijelovima Bosanske krajine, kao i na stvaranju partijskih organizacija i rukovodstava na terenu.

Poslije formiranja Okružnog komiteta KPJ za Podgrmeč, postao je njegov sekretar.
Za člana Oblasnog komiteta KPJ za Bosansku krajinu izabran je novembra 1942. godine, a 1943. I Oblasnog Narodnooslobodilačkog odbora za Bosansku krajinu, preuzevši dužnost njegovog sekretara. Učestvovao je kao vjećnik na sva tri zasjedanja Zemaljskog antifašističkog veća narodnog oslobođenja Bosne i Hercegovine (ZAVNOBiH), kao i na zasjedanjima Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ).

Poslije oslobođenja Jugoslavije, vršio je razne odgovorne partijsko-državne funkcije. Bio je sekretar, a potom i predsjednik Glavnog odbora Saveza sindikata BiH, potpredsjednik Narodne skupštine NR BiH i član Pokrajinskog komiteta KPJ za BiH, odnosno Izvršnog komiteta Centralnog komiteta Saveza komunista Bosne i Hercegovine. Na Petom kongresu KPJ, održanom jula 1948. godine, izabran je za člana Centralnog komiteta KPJ. Bio je i republički i savezni narodni poslanik, ministar u Vladi NR BiH i potpredsednik Izvršnog vijeća Narodne skupštine SR BiH. Juna 1963. godine izabran je za člana Ustavnog suda Jugoslavije. Od 1971. godine bio je član Savjeta Federacije SFRJ. Umro je 1983. godine.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. kao i drugi jugoslovenskih odlikovanja, među kojima Ordena zasluga za narod, Ordena bratstva i jedinstva i Ordena narodnog heroja, kojim je odlikovan 27. novembra 1953. godine.

Literatura

Reference

Narodni heroji Jugoslavije
Biografije, Banja Luka
Rođeni 1912.
Umrli 1983.
Nosioci Partizanske spomenice 1941.
Društveno-politički radnici SFRJ
Društveno-politički radnici SR Bosne i Hercegovine
Jugoslavenski komunisti
Bosanskohercegovački komunisti
Jugoslavenski partizani
Bosanskohercegovački partizani

Šefket Maglajlić


An Casiphia vietnamica in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Alain Drumont ngan Komiya hadton 2001. An Casiphia vietnamica in nahilalakip ha genus nga Casiphia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Casiphia

Casiphia vietnamica


Ia Kla là một xã thuộc huyện Đức Cơ, tỉnh Gia Lai, Việt Nam.

Địa lý
Xã Ia Kla có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Ia Krêl và xã Ia Din
Phía tây giáp xã Ia Dom
Phía nam giáp thị trấn Chư Ty
Phía bắc giáp huyện Ia Grai.

Xã Ia Kla có diện tích 49,32 km², dân số năm 1999 là 3.934 người, mật độ dân số đạt 80 người/km².

Hành chính
Xã Ia Kla được chia thành 3 thôn: Chư Bồ 1, Chư Bồ 2, Ia Tang và 3 làng: Sung Le Kắt, Sung Kép, Sung Le Tung.

Lịch sử
Kla: trong tiếng Jrai có nghĩa là da (con) báo, loang lổ.

Xã Ia Kla trước thuộc huyện Chư Păh.

Ngày 6 tháng 12 năm 1990, Bộ trưởng – Trưởng Ban Tổ chức – Cán bộ Chính phủ ban hành Quyết định số 543/TCCP về việc thành lập xã Ia Dom trên cơ sở 14.212 ha diện tích tự nhiên và 933 hộ với 4.220 nhân khẩu của xã Ia Kla.

Sau khi phân vạch điều chỉnh địa giới hành chính, xã Ia Kla còn 5.624 ha diện tích tự nhiên và 1.327 hộ với 6.364 nhân khẩu.

Ngày 15 tháng 10 năm 1991, Hội đồng Bộ trưởng ban hành Quyết định số 315-HĐBT về việc chuyển xã Ia Kla thuộc huyện Chư Păh về huyện Đức Cơ mới thành lập quản lý.

Ngày 26 tháng 12 năm 1991, Bộ trưởng – Trưởng Ban Tổ chức – Cán bộ Chính phủ ban hành Quyết định số 691/TCCP về việc thành lập thị trấn Chư Ty trên cơ sở 750 ha diện tích tự nhiên của xã Ia Kla .

Sau khi phân vạch điều chỉnh địa giới hành chính, xã Ia Kla còn 4.874 ha diện tích tự nhiên và 2.368 nhân khẩu.

Chú thích

Tham khảo

Ia Kla


An Coleophora absinthii in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Hermann von Heinemann ngan Maximilian Ferdinand Wocke hadton 1876. An Coleophora absinthii in nahilalakip ha genus nga Coleophora, ngan familia nga Coleophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Coleophora

Coleophora absinthii


Premier League er tann hægsta deildin, Meistaradeildin, í enskum fótbólti. Millum 2001 og 2016 var almenna heitið á ensku meistaradeildini av sponsor-ávum "Barclays Premiership" ella "Barclays Premier League".

Tjúgu lið spæla í Premier League, hvørt lið møtir hinum liðunum tvær ferðir í einum fótbóltsári: einaferð á heimavølli og einaferð á útivølli, tvs. at liðini spæla 38 dystir hvør. Tá allir dystirnir eru leiktir og fótbóltsárið er komið at enda, er tað liðið sum hevur fingið flest stig vunnið kappingina, og samstundis flyta trý tey niðastu liðini niður í næstbestu deildina, sum nevnist Football League Championship ella bara The Championship.

Deildin varð stovnað 20. februar 1992. Áðrenn tað nevndist besta fótbóltsdeildin hjá monnum í Onglandi Football League First Division, henda varð stovnað í 1888.

Premier League er vælumtókt ikki bara í Onglandi og Stóra Bretlandi sum heild, men kring allan heimin. Premier League er tann fótbóltsdeildin í heiminum, ið hevur flestar sjónvarpshyggjarar. Dystirnir verða vístir í 212 londum til 643 milliónir heim, har umleið 4,7 milliardir hyggjarar hava møguleika at síggja dystirnir í sjónvarpi.

Síðan 1888 hava 23 feløg vunnið enska meistaraheitið. Av teimum 45 feløgunum, ið hava spælt við í Premier League, síðan henda deildin byrjaði í 1992, hava sjey feløg vunnið meistaraheitið: Manchester United (13), Chelsea (5), Manchester City (4), Arsenal (3), Blackburn Rovers (1), Leicester City (1) og Liverpool (1).

Vinnarar

Football League (1888–1892)

Premier League (1992–nú)

Toppskorarar
Fyri hvørja sesong:

Hagtøl

Kursiv skrift merkir leikarar, sum enn spæla profesjonellan fótbólt.
Feit skrift merkir leikarar, sum enn spæla í Premier League.

Viðmerkingar

Keldur

Slóðir úteftir

Meistaradeildir í fótbólti
Fótbóltur í Onglandi
Premier League

Premier League


Algol (Beta Persei, β Per) je višestruka zvijezda u sazviježđu Perzeja. Udaljena je 93 sg od Sunca. Njen prividan sjaj
se kreće od 2,1 do 3,4 mag. Ona je prototip pomračenih promjenjivih zvijezda. Njene komponente imaju relativno veliku orbitu.

Etimologija
Njen naziv (ar. algul) potječe od arapske mitologije. Pustinjski demon algul koji mijenja lik, dao je naziv ovoj zvijezdi.

Otkriće
Prvo otkriće napravio je G. Montanari oko 1669. dok je John Godricke 1783. obavio klasifikaciju u promjenjive. Njen sjaj opada,
u trajanju od 10 sati, na 3,4 mag. Ova promjena sjaja prouzrokovana je međusobnim pomračenjem zvijezde glavnog niza
spektralne klase B8 i poddiva spektralnog klase K2. Njihov orbitalni period traje oko 2,86 dana dok treća komponenta, koja je
spektralnog tipa F1, ima orbitalni period od 1,86 godina. Moguće je postojanje i četvrte zvijezde.

Reference

Perzej (sazviježđe)
Zvijezde B tipa
Zvijezde F tipa
Zvijezde K tipa
Promjenljive zvijezde
Višestruke zvijezde
Bayer objekti
Flamsteed objekti
TYC objekti
Astronomski objekti poznati od antike

Algol (zvijezda)


Chilobrachys flavopilosus là một loài nhện trong họ Theraphosidae.

Loài này thuộc chi Chilobrachys. Chilobrachys flavopilosus được Eugène Simon miêu tả năm 1884.

Chú thích

Tham khảo

Chilobrachys

Chilobrachys flavopilosus


An Platysaurus intermedius in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Paul Matschie hadton 1891. An Platysaurus intermedius in nahilalakip ha genus nga Platysaurus, ngan familia nga Cordylidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. i. intermedius
 P. i. inopinus
 P. i. natalensis
 P. i. nigrescens
 P. i. nyasae
 P. i. parvus
 P. i. rhodesianus
 P. i. subniger
 P. i. wilhelmi

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Platysaurus

Platysaurus intermedius


The 2018 Formula 4 United States Championship season was the third season of the United States Formula 4 Championship, a motor racing series regulated according to FIA Formula 4 regulations and sanctioned by SCCA Pro Racing, the professional racing division of the Sports Car Club of America.

Teams and drivers
All teams were American-registered.

Race calendar

The calendar was unveiled on 9 December 2017. All races were held in the United States.

Championship standings

Points were awarded as follows:

Drivers' standings

Teams' standings

Notes

References

External links

United States
United States F4 Championship seasons
F4 United States Championship
United States F4


An Baryssinus mimus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Monné M. A. ngan Monné M. L. hadton 2007. An Baryssinus mimus in nahilalakip ha genus nga Baryssinus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Baryssinus

Baryssinus mimus


Philippe Papin là một nhà sử học người Pháp, tác giả của nhiều cuốn sách và bài báo về lịch sử và văn hóa Việt Nam, đặc biệt về lịch sử Hà Nội. Philippe Papin sinh năm 1967 tại Blois.

Lịch sử
Năm 1987, ông vào học ở trường Sư phạm Saint-Cloud và sau đó tốt nghiệp đại học tại Sorbonne. Philippe Papin hoàn thành luận án tiến sĩ với đề tài Lịch sử Hà Nội cuối thế kỷ 19, đầu thế kỷ 20.

Philippe Papin tới Việt Nam lần đầu vào năm 1988, khi đó vẫn còn là một đất nước chưa thực sự mở cửa đối với du khách phương Tây. Trong khoảng thời gian 1992 đến 1995, ông làm việc tại Đại học Quốc gia Hà Nội với tư cách trợ lý. Khi hết hợp đồng, Philippe Papin được nhận vào Viện Viễn Đông Bác cổ, nghiên cứu tại trung tâm của viện ở Hà Nội. Sống tại Hà Nội nhiều năm và lấy một người vợ Việt Nam, Philippe Papin đã viết nhiều cuốn sách và bài báo về Hà Nội. Histoire de Hanoi, nhà xuất bản Fayard phát hành năm 2001, được Papin tham khảo những tài liệu chính sử như Đại Việt sử ký toàn thư, hồi ký của người nước ngoài vào thế kỷ 17, các điều tra thực địa tại những đình, chùa... và tìm hiểu gia phả của các gia đình. Năm 2010, Histoire de Hanoi được Mạc Thu Hương, vợ của Philippe Papin, dịch ra tiếng Việt với tên Lịch sử Hà Nội, và được nhà xuất bản Mỹ thuật cùng Công ty Cổ phần Văn hóa và Truyền thông Nhã Nam phát hành.

Tham khảo

Sinh năm 1967
Nhà sử học Pháp
Viện Viễn Đông Bác cổ

Philippe Papin


Esther Eidinow (born 1970) is a British ancient historian and academic. She specialises in ancient Greece, particularly ancient Greek religion and magic. She has been Professor of Ancient History at the University of Bristol since 2017.

Career
Eidinow was awarded a Doctor of Philosophy (DPhil) for a thesis entitled Exploring risk among the ancient Greeks: prolegomena and two case studies. Her doctoral research was completed at the University of Oxford under the supervision of Robert Parker in 2003. A monograph based on the thesis, Oracles, Curses and Risk Among the Ancient Greeks was published in 2007, and praised for its 'analytic rigor' and accessibility.

From 2011 to 2012, Eidinow was a Solmsen Fellow at the Institute for Research in the Humanities of the University of Wisconsin–Madison. Between 2017 and 2018 she was a visiting fellow at the Davis Center for Historical Studies of Princeton University. Since 2017, she has held the Chair in Ancient History at the University of Bristol. She was previously a lecturer at Newman University College and at the University of Nottingham. She was awarded a Philip Leverhulme Prize in 2015, and was described as "an original and powerful new voice in the field of ancient Greek history".

Selected works

 Eidinow, Esther, and Lisa Maurizio, eds. (2020) Narratives of Time and Gender in Antiquity London: Routledge.

References

Living people
Scholars of ancient Greek history
21st-century British historians
British women historians
British classical scholars
Women classical scholars
Scholars of Greek mythology and religion
Classical scholars of the University of Bristol
Academics of the University of Nottingham
University of Wisconsin–Madison fellows
1970 births
Alumni of the University of Oxford

Esther Eidinow


Sastav 1. tima

Stručni štab

Smjena trenera

Dana 30. maja 2016. uprava FK Željezničar je imenovala Miloša Kostića za novog šefa stručnog štaba. Jedini posao na čelu stručnog štaba prije Željezničara, Kostić je imao 2016. godine, kada je vodio slovensku Krku u posljednjih osam kola prvenstva. Slovenac je na svom predstavljanju najavio titulu prvaka države, s toga su i očekivanja navijača, popularnih Manijaka, bila identična. Iako je na klupi sarajevskog kluba startao vrlo dobro sa sedam bodova u prva tri kola, sljedeća tri kola su bila katastrofalna. Nakon poraza u Tuzli od FK Slobode, uslijedila su dva nova poraza od NK Viteza i HŠK Zrinjskog. Da stvar bude bolnija, oba poraza su se desila na domaćem terenu, na stadionu Grbavica.

22. augusta 2016. samo dva dana nakon poraza od HŠK Zrinjskog, rukovodstvo FK Željezničara je dogovorilo sporazumni prekid saradnje sa šefom stručnog štaba, Milošem Kostićem i njegovim prvim pomoćnikom, Markom Lešnikom.

Sljedećeg dana (23. august 2016), upravni odbor FK Željezničar je za novog šefa stručnog štaba imenovao Slavka Petrovića, 58-godišnjeg stručnjaka iz Srbije. Prije potpisivanja dvogodišnjeg ugovora sa Željom, Slavko Petrović je dvije godine vrlo uspješno predvodio FK Radnik Bijeljina. Iako se smatrao klubom sposobnim samo za borbu za opstanak, Petrović je napravio klub koji je prošle sezone (2015/16.) osvojio Kup Bosne i Hercegovine, što je najveći uspjeh u dugogodišnjoj historiji FK Radnika. S obzirom da nije dobio potrebnu radnu dozvolu, Slavko je susret NK Čelik-FK Željezničar posmatrao sa tribina, a svoj debi na klupi Plavih sa Grbavice imao je u 8. kolu BHTPL pred domaćom publikom u utakmici FK Željezničar-FK Krupa na Vrbasu. Tu utakmicu su obilježili novajlije Križman i Marković koji su pogađali za pobjedu Plavih sa Grbavice. Rezultat je bio 2-1.

Oprema
Opremu (dresovi, šorcevi, čarape) fudbalskom klubu FK Željezničar Sarajevo dostavlja kompanija Diadora. Za domaće dresove, odabrani su plavi dresovi i šorcevi. Gostujuća oprema: bijeli dresovi i šorcevi. Treća oprema: crni dres, šorc i čarape.

Statistika

Lista strijelaca

Lista asistenata

Kartoni

Statistika po kolima u Premijer liga Bosne i Hercegovine

Pozicija na tabeli Premijer lige Bosne i Hercegovine

Utakmice

Predsezonske prijateljske utakmice

Prijateljske utakmice u toku sezone

BH Telecom Premijer Liga

BH Telecom Premijer Liga - Liga za prvaka

Kup BIH

1/16 finala

1/8 finala

1/4 finala

1/2 finale

Transferi
Pravi igrački egzodus je zadesio Plave sa Grbavice. Ovo ljeto u klub je došlo dvanaest, a napustilo čak dvadeset dva igrača. Neki su otišli na posudbu, a sa većinom su raskinuti ugovori. Zanimljivo je i to da su se četiri igrača (Dino Bevab, Dimitrios Toskas, Denis Pozder, Senad Husić) na Grbavici zadržali jedva tri mjeseca, a Javier Hervas je u klubu bio samo 72 dana prije nego li je zatražio raskid ugovora.

Dolasci

Ljetni prelazni rok

Zimski prelazni rok

Ukupni rashodi:  €0

Odlasci

Ljetni prelazni rok

Zimski prelazni rok

Ukupni prihodi:  €150.000

Izvor podataka: FK Željezničar  ,  Transfermarkt

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanična stranica FK Željezničar
 FK Željezničar na zvaničnoj stranici UEFA-e
 FK Željezničar na soccerway.com
 FK Željezničar na Transfermarkt-u

2016/2017.

FK Željezničar Sarajevo – sezona 2016/2017.