Thea Noeliva LaFond (ur. 5 kwietnia 1994 w Roseau) – dominicka lekkoatletka specjalizująca się w skoku wzwyż, skoku w dal i trójskoku.

Kariera sportowa
Bez awansu do finałów startowała na mistrzostwach świata juniorów młodszych (2011) i juniorów (2012). Srebrna medalistka czempionatu Ameryki Środkowej i Karaibów juniorów w trójskoku (2012). Rok później zdobyła brąz w skoku wzwyż na mistrzostwach panamerykańskich juniorów. W 2015 była 13. w skoku wzwyż i 12. w trójskoku na igrzyskach panamerykańskich. W tym samym roku zajęła dwukrotnie 6. miejsce podczas czempionatu NACAC.

W 2016 reprezentowała Dominikę na igrzyskach olimpijskich w Rio de Janeiro, podczas których zajęła 37. miejsce w eliminacjach trójskoku i nie awansowała do finału. Również na mistrzostwach świata w 2017 w Londynie odpadła w eliminacjach trójskoku. Zdobyła brązowy medal w tej konkurencji na igrzyskach Wspólnoty Narodów w 2018 w Gold Coast. Zajęła 8. miejsce w trójskoku na igrzyskach panamerykańskich w 2019 w Limie, 12. miejsce na igrzyskach olimpijskich w 2020 w Tokio, 4. miejsce na halowych mistrzostwach świata w 2022 w Belgradzie i 5. miejsce na  mistrzostwach świata w 2022 w Eugene. Na igrzyskach Wspólnoty Narodów w 2022 w Birmingham zdobyła w tej konkurencji srebrny medal.

Stawała na podium CARIFTA Games.

Osiągnięcia

Rekordy życiowe
 Skok wzwyż (stadion) – 1,85 (2015) rekord Dominiki
 Skok wzwyż (hala) – 1,85 (2014) rekord Dominiki
 Skok w dal (stadion) – 6,64 (2022) rekord Dominiki
 Skok w dal (hala) – 6,45 (2022) rekord Dominiki
 Trójskok (stadion) – 14,90 (2023) rekord Dominiki
 Trójskok (hala) – 14,62 (2022) rekord Dominiki

Przypisy

Bibliografia
 Profil zawodniczki na stronie World Athletics  [dostęp 8 października 2021].

Dominiccy trójskoczkowie
Dominiccy skoczkowie w dal
Skoczkowie wzwyż
Dominiccy olimpijczycy
Lekkoatleci na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 2016
Lekkoatleci na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 2020
Medaliści Igrzysk Wspólnoty Narodów 2018
Medaliści Igrzysk Wspólnoty Narodów 2022
Ludzie urodzeni w Roseau
Urodzeni w 1994

Thea LaFond


Huyện Ahmedabad là một huyện thuộc bang Gujarat, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Ahmedabad đóng ở Ahmedabad. Huyện Ahmedabad có diện tích 8707 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Ahmedabad có dân số 5808378 người.

Tham khảo

Gujarat
Huyện của Ấn Độ

Ahmedabad (huyện)


Ny Kongensgade 6 is a  rococo-style property located at Ny Kongensgade 6 in central Copenhagen, Denmark. It was listed in the Danish registry of protected buildings and places in 1918. Notable former residents include the politician Christian Colbjørnsen, businessman Alfred Hage, politician Orla Lehmann, landowner Michael Treschow (1814–1901) and tobacco manufacturer Emilius Nobel.

History

17th and 18th centuries

The site was originally part of a large property at the corner of Frederiksholms Kanal. It was listed in Copenhagen's first cadastre of 1689  as No. 186 in the city's West Quarter (Vester Kvarter) and belonged to one Johan Jørgen at that time.

The property was later acquired by Johan Frederik Friis (1691-1767). The present building on the site was constructed for him in 1754, His property was listed in the new cadastre of 1756 asNo. 326 in the West Quarter. The property now known as Ny Kongensgade 6 was later referred to as No. 326 B.

The politician Christian Colbjørnsen resided in the building from 1795 to 1809.

19th century

The property was listed in the new cadastre of 1806 as No. 221 in the new cadastre. It was owned by Mariboe at that time.

The industrialist Hans Peter Frederiksen (1810-1891) was a resident of the building in 1842. Johannes Ephraim Larsen (1799-1856), a professor of jurisprudence at the University of Copenhagen, resided in the building from 1742 to 1845, The merchant and politician Alfred Hage resided in the building in 1859-60. The politician Orla Lehmann, who was married to the daughter of Alfred Hage's sister, Bolette Puggaard, had his last home in the building and died there on 13 September 1870.

The building belonged to Michael Treschow (18141901) (1814-1901) at the time of the 1880 census. He was also the owner of Fritzøehus in Norway. He lived there with his wife Frederike Treschov (née Brøndsted), three daughters (aged 23 to 34) and one maid. The only other residents of the building at that time were the concierge Carl Meyer, his wife 	Pouline Meyer and their nine-year-old son Carl Meyer.

The building was later purchased by Emileus Ferdinand Nobel, owner of the E. Nobel robacco company. He resided on the ground as a widower with his daughters Caroline and Ingebrog (aged 36 and 26), his niece Laura Antonia Nobel, 42-year-old Marie Sophie Elise Marckmann, a female cook, one male servant and one maid.

20th century
The city's Jewish Religious Community (Det mosaiske Troessamfund) acquired the building in 1902 and converted it into the first Danish-Jewish museum. In 1962-68. it was restored and adapted for use as a cultural centre and youth center.

[The businessman Julius Goldschmidt was a resident of the building in 1919.

References

External links

 Drawings in the Danish National Art Library

Listed residential buildings in Copenhagen
Houses completed in 1754

Ny Kongensgade 6


Bosna i Hercegovina:
 Krčevine (Busovača), naselje u općini Busovača
 Krčevine (Ilijaš), naselje u općini Ilijaš
 Krčevine (Kiseljak), naselje u općini Kiseljak
 Krčevine (Šipovo), naselje u općini Šipovo
 Krčevine (Vareš), naselje u općini Vareš
 Krčevine (Vitez), naselje u općini Vitez

Hrvatska:
 Rezovačke Krčevine, naselje grada Virovitice, Virovitičko-podravska županija

Krčevine


– japoński piłkarz występujący na pozycji bramkarza. Obecnie występuje w Albirex Niigata.

Kariera klubowa
Od 2009 roku występował w klubach Kyoto Sanga FC, Kataller Toyama i Albirex Niigata.

Bibliografia

Japońscy piłkarze
Urodzeni w 1990
Piłkarze Kyoto Sanga F.C.
Piłkarze Kataller Toyama
Piłkarze Albirex Niigata

Tatsuya Morita


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Goniaea vocans. Una ning gihulagway ni Fabricius ni adtong 1775. Ang Goniaea vocans sakop sa kahenera nga Goniaea, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 50
 Northern Territory
 State of Queensland
 State of Western Australia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Northern Territory
Insekto sa State of Queensland
Insekto sa State of Western Australia
Goniaea

Goniaea vocans


Ang Gory Narkokh ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Band-e Nar Kōh (kabukiran), Herāt,
 Nār Kōh (bukid sa Apganistan, lat 33,63, long 67,52), Wilāyat-e Ghaznī,
 Band-e Nar Kōh (bukid sa Apganistan, Daykundi Province),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Gory Narkokh


Sigle
 Korean Basketball League – campionato sudcoreano di pallacanestro

Codici
 KBL – codice aeroportuale IATA dell'Aeroporto Internazionale di Kabul (Afghanistan)
 kbl – codice ISO 639-3 della lingua kanembu

Altro
 KBL European Private Bankers – banca lussemburghese

Kbl


Fluffy () is a Canadian short drama film, directed by Lee Filipovski and released in 2016. The film centres on a family in Serbia who are preparing to move to Canada, but find their plans complicated when 10-year-old daughter Ljubica unexpectedly wins a giant teddy bear, leaving the family to debate how to either get the bear to Canada with them or break Ljubica's heart by leaving it behind. The film's cast includes Tamara Krcunovic, Srdjan Miletic, Helena Jakovljevic and Slaven Došlo.

The film premiered at the 2016 Toronto International Film Festival. It was subsequently named to the festival's year-end Canada's Top Ten list of the year's best short films.

The film won the Canadian Screen Award for Best Live Action Short Film at the 6th Canadian Screen Awards.

References

External links

2016 films
2016 short films
Canadian drama short films
Best Live Action Short Drama Genie and Canadian Screen Award winners
2010s Canadian films

Fluffy (2016 film)


Jésus de Montréal è un film del 1989 scritto e diretto da Denys Arcand, vincitore del Premio della giuria al 42º Festival di Cannes.

È uscito nelle sale cinematografiche degli Stati Uniti il 25 maggio 1990.

Trama
Un gruppo di attori e amici, per conto della parrocchia locale, mette in scena una rappresentazione della passione di Cristo. Ma poiché loro ne fanno una versione piuttosto moderna, sino a portare nei personaggi le loro stesse vite, la Chiesa li ostacola fino al punto di farli arrestare.

Premi e nomination
Cannes Film Festival, 1989
Vinto il Premio della giuria
Vinto il Primo della giuria ecumenica
Toronto International Film Festival, 1989
Vinto lInternational Critics Award: Denys Arcand
Academy Awards, USA, 1990
Nominato all'Oscar al miglior film straniero
Genie Awards, 1990
Vinto come miglior produzione e direzione artistica: François Séguin
Vinto come miglior fotografia: Guy Dufaux
Vinto come miglior costumista: Louise Jobin
Vinto come miglior regista: Denys Arcand
Vinto come miglior montaggio: isabelle Dedieu
Vinto come miglior sonoro: Patrick Rousseau, Adrian Croll, Hans Peter Strobl e Jocelyn Caron
Vinto come miglior montaggio sonoro: Marcel Pothier, Laurent Lévy, Antoine Morin e Diane Boucher
Vinto come miglior film: Roger Frappier e Pierre Gendron
Vinto come miglior colonna sonora: Yves Laferrière
Vinto come miglior attore: Lothaire Bluteau
Vinto come miglior attore co-protagonista: Rémy Girard
Vinto come miglior sceneggiatura: Denys Arcand
Vinto il Golden Reel Award: Roger Frappier e Pierre Gendron
Nominato miglior attore co-protagonista: Gilles Pelletier
Nominata miglior attrice: Catherine Wilkening
Nominata miglior attrice co-protagonista: Pauline Martin
Nominata miglior attrice co-protagonista: Johanne-Marie Tremblay
Golden Globes, USA, 1990
Nominato come miglior film straniero
Seattle International Film Festival, 1990
Vinto il Golden Space Needle Award'' come miglior regista: Denys ArcandBritish Academy of Film and Television Arts Awards, 1991'''
Nominati per il miglior film non in lingua inglese: Roger Frappier, Pierre Gendron e Denys Arcand

Note

Collegamenti esterni

Film drammatici
Film sul cristianesimo
Jésus de Montréal
Film ambientati a Montréal

Jésus de Montréal


Janusz Święcicki herbu Jastrzębiec – rotmistrz królewski.

Życiorys
Daty życia nieznane, wywodził się ze szlacheckiej rodziny Święcickich herbu Jastrzębiec z Mazowsza, posiadał tam część wsi. Bratem jego matki był Janusz Świerczowski, kasztelan wiślicki, dowódca wojsk zaciężnych w bitwie pod Orszą (1514).  W latach 1519-1521, w czasie wojny z zakonem krzyżackim Święcicki dowodził jako rotmistrz chorągwią jazdy koronnej. W 1526 roku na podstawie listu przypowiedniego sformował chorągiew jazdy obrony potocznej, na której czele pozostawał do 1533.

W 1531 wziął udział w odwetowej wyprawie hetmana Jana Tarnowskiego na Pokucie, przeciw hospodarowi mołdawskiemu Rareszowi. Podczas tych działań wojennych jego chorągiew liczyła 193 konie, a poczet rotmistrzowski Święcickiego 25 koni. Zasłużył się w bitwie pod Gwoźdźcem, gdzie walczył w straży przedniej, jego chorągiew związała walką oddziały mołdawskie, dając czas na bezpieczną przeprawę przez rzekę Czerniawę, pozostałym chorągwiom Tarnowskiego. 22 sierpnia 1531 walczył w bitwie pod Obertynem, jego rota wchodziła w skład hufu posiłkowego.

Ostatni raz wzmiankowany w 1533.

Bibliografia
 Marek Plewczyński, Wojny i wojskowość polska w XVI wieku. Tom I. Lata 1500-1548, Oświęcim 2017
 Marek Plewczyński, Obertyn 1531, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 1994.

Członkowie stanu rycerskiego I Rzeczypospolitej
Rotmistrzowie jazdy I Rzeczypospolitej
Rotmistrzowie królewscy
Szlachta Korony Królestwa Polskiego
Janusz
Uczestnicy wojny polsko-krzyżackiej 1519–1521 (strona polska)
Uczestnicy wojny polsko-mołdawskiej 1530–1532 (strona polska)

Janusz Święcicki (rotmistrz)


Jared Christopher Cannonier (født 16. marts 1984 i Dallas, Texas, USA) er en amerikansk professionel MMA-udøver, der konkurrerer i middleweight-divisionen i Ultimate Fighting Championship (UFC). Pr 1. oktober, 2019 er han nr. 5 på UFC's middleweight-rangliste.

MMA-karriere

Tidlig karriere
Cannonier begyndte sin karriere inden for MMA i begyndelsen af 2011 og vandt sine to første kampe på knockout. I juni 2011 debuterede han som professionel MMA-kæmper i Alaska. Han kæmpede sporadisk i løbet af de næste fem år og opbyggede en rekordliste på 7-0.

Ultimate Fighting Championship

2014
I oktober 2014 blev det annonceret, at Cannonier havde underskrevet med UFC. I sin debut mødte han Shawn Jordan i en heavyweight-kamp på UFC 182 den 3. januar 2014. Han tabte kampen via knockout i første runde.

2016
Efter en 18 måneders lang afskedigelse vendte Cannonier tilbage og mødte Cyril Asker den 10. april 2016 på UFC Fight Night: Rothwell vs. dos Santos. Han besejrede Asker på knockout via en kombination af albuer og slag. Sejren tildelte ligeledes Cannonier hans første Performance of the Night- bonuspris.

I sin tredje kamp for organisationen rykkede Cannonier ned i en vægtklasse til light heavyweight-divisionen. Han mødte Ion Cuțelaba den 3. december 2016 på The Ultimate Fighter 24 Finale. Cannonier vandt kampen via enstemmig afgørelse. Kampen tildete også Cannonier hans anden påfølgende bonuspris, da han og Cuțelaba vandt Fight of the Night.

2017
Cannonier mødte Glover Teixeira den 11. februar 2017 på UFC 208. Han tabte kampen via enstemmig afgørelse.

Cannonier skulle have mødt Steve Bossé den 7. juli 2017 på The Ultimate Fighter 25 Finale. Dog blev Bossé fjernet fra kampen få dage før begivenheden og blev erstattet af organisationens nykommer Nick Roehrick. Cannonier vandt kampen via TKO i tredje omgang.

Cannonier skulle have mødt Antônio Rogério Nogueira den 16. december 2017 på UFC på Fox 26. Den 19. oktober blev det imidlertid meddelt, at Nogueira blev trukket fra programmet, efter at USADA blev underrettet om en mulig dopingovertrædelse. Cannonier mødte i stedet Jan Błachowicz. Han tabte kampen via enstemmig afgørelse.

2018
Cannonier mødte Dominick Reyes den 19. maj 2018 på UFC Fight Night 129. Han tabte kampen via TKO i første omgang.

Cannonier skulle have mødt Alessio Di Chirico i en middleweight-kamp den 17. november 2018 på UFC Fight Night 140. Det blev imidlertid rapporteret den 19. oktober 2018, at Cannonier i stedet skulle møde David Branch på UFC 230. Han vandt kampen via teknisk knockout i 2. omgang. Denne sejr gav ham Performance of the Night- prisen.

2019
Cannonier mødte den tidligere UFC-middleweightmester Anderson Silva den 11. maj 2019 på UFC 237. Han vandt kampen via TKO i første omgang efter et spark til Silvas højre ben, der gjorde ham ude af stand til at fortsætte.

Cannonier mødte svensk-norske Jack Hermansson den 28. september 2019 i UFC 's hovedbegivenhed på ESPN + 18 i København. Han vandt via TKO i 2. omgang. Sejren tildelte også Cannonier hans tredje Performance of the Night- bonuspræmie.

Mesterskaber og præstationer

MMA

 Ultimate Fighting Championship
 Fight of the Night (1 gang)
 Performance of the Night (3 gange)
 Alaska Fighting Championship
 AFC Heavyweight Champion (1 gang)

Referencer

Eksterne henvisninger
 Jared Cannonier – UFC.com
 Jared Cannonier – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA

Jared Cannonier


Michał Stempkowski, ps. "Grzegorz", "Barbara" (ur. 19 września 1896 w Owadnie, zm. 21 lipca 1988 w Warszawie) – pułkownik kawalerii Wojska Polskiego, kawaler Orderu Virtuti Militari.

Życiorys
Urodził się w chłopskiej rodzinie Jana i Wandy z Kaczkowskich. Absolwent Szkoły Handlowej Edwarda Rontalera  w Warszawie (1908–1912), uzyskał maturę w Gimnazjum Realnym w Równem (1913) i rozpoczął studia w Wyższej Szkole Leśnej w morawskim Reichstacie.

Po wybuchu I wojny światowej służył ochotniczo w armii carskiej i ukończył w stopniu chorążego Nikołajewską Szkołę Piechoty. Od 1 listopada 1917 do maja 1918 w I Korpusie Polskim, uczestniczył w walkach z bolszewikami. Po powrocie na Kielecczyznę w miesiąc później, wraz z utworzonym przez siebie 300-osobowym oddziałem Polskiej Organizacji Wojskowej, rozbrajał Austriaków w Szczekocinach, a później jako porucznik kawalerii Wojska Polskiego (od 12 listopada 1918) walczył z wojskami niemieckimi na Podlasiu i sowieckim w czasie wojny z bolszewikami.

3 maja 1922 roku został zweryfikowany w stopniu rotmistrza ze starszeństwem z dniem 1 czerwca 1919 roku i 152. lokatą w korpusie oficerów jazdy (od 1924 roku – kawalerii). Jego oddziałem macierzystym był nadal 1 pułk szwoleżerów Józefa Piłsudskiego w Warszawie. Z dniem 30 września 1923 roku, na własną prośbę, został przeniesiony do rezerwy. 9 lutego 1928 roku, jako oficer rezerwy został powołany do służby czynnej i w wyznaczony na stanowisko dowódcy plutonu w 3. szwadronie 1 pułku szwoleżerów. 7 maja 1930 roku powierzono mu obowiązki oficera mobilizacyjnego pułku. 15 maja 1930 roku został przemianowany na oficera zawodowego w stopniu rotmistrza ze starszeństwem z dniem 1 lipca 1919 roku i 2,5. lokatą w korpusie oficerów kawalerii.

17 grudnia 1931 roku został mianowany majorem ze starszeństwem z dniem 1 stycznia 1932 roku i 5. lokatą w korpusie oficerów kawalerii. 23 marca 1932 roku został wyznaczony na stanowisko kwatermistrza 1 pułku szwoleżerów w Warszawie. 7 czerwca 1934 roku został przeniesiony do Korpusu Ochrony Pogranicza na stanowisko Inspektora Środkowej Grupy Szwadronów KOP. W marcu 1938 roku został przeniesiony do 4 pułku strzelców konnych w Płocku na stanowisko zastępcy dowódcy pułku. Na stopień podpułkownika został mianowany ze starszeństwem z dniem 19 marca 1939 roku i 11. lokatą w korpusie oficerów kawalerii.

W grudniu 1942 roku został wyznaczony na stanowisko komendanta Okręgu Łódzkiego Armii Krajowej. Obowiązki objął w styczniu następnego roku. 2 października 1944 roku został mianowany pułkownikiem ze starszeństwem z dniem 3 maja 1944 roku w korpusie oficerów kawalerii. 25 stycznia 1945 roku wydał rozkaz o rozwiązaniu Armii Krajowej na terenie podległego mu Okręgu.

Po wojnie był represjonowany i inwigilowany przez NKWD oraz UB, skazany na 10 lat więzienia w zawieszeniu na dwa lata, a następnie pracował na stanowiskach kierowniczych w rolnictwie do emerytury (1964), podczas której działał społecznie aż do śmierci. Pochowany na cmentarzu Powązkowskim (kwatera 196-3-8).

Michał Stempkowski był żonaty z Marią z Kuglerów (1896–1985), z którą miał dwóch synów: Jana, ps. "Michał" (1921–1950) i Stefana (1930–zm. w czasie okupacji) oraz dwoje dzieci zmarłych w wieku niemowlęcym.

Ordery i odznaczenia
 Krzyż Złoty Orderu Virtuti Militari nr 194
 Krzyż Srebrny Orderu Virtuti Militari
 Krzyż Oficerski Orderu Odrodzenia Polski
 Krzyż Walecznych (sześciokrotnie)
 Medal Wojska (czterokrotnie)
 Złoty Krzyż Zasługi z Mieczami
 Medal Niepodległości (23 grudnia 1933)
 Srebrny Krzyż Zasługi z Mieczami
Srebrny Krzyż Zasługi (10 grudnia 1930)
 Medal Pamiątkowy za Wojnę 1918–1921
 Medal Dziesięciolecia Odzyskanej Niepodległości
 Krzyż Armii Krajowej
 Krzyż Partyzancki
 Medal "Pro Fide et Patria"
 Krzyż Oficerski Orderu Korony Rumunii (Rumunia, 1929)
 Krzyż Złoty Odznaki Honorowej za Zasługi (Austria)
 Medal Zwycięstwa (Médaille Interalliée)

Przypisy

Bibliografia

Absolwenci i uczniowie Szkoły Handlowej Edwarda Rontalera
Członkowie Polskiej Organizacji Wojskowej
Członkowie Służby Zwycięstwu Polski
Inspektorzy grupy szwadronów KOP
Komendanci Okręgów AK
Komendanci Okręgów ZWZ
Kwatermistrzowie 1 Pułku Szwoleżerów Józefa Piłsudskiego
Odznaczeni Krzyżem Armii Krajowej
Odznaczeni Krzyżem Oficerskim Orderu Odrodzenia Polski (II Rzeczpospolita)
Odznaczeni Krzyżem Partyzanckim
Odznaczeni Krzyżem Srebrnym Orderu Virtuti Militari (II Rzeczpospolita)
Odznaczeni Krzyżem Walecznych (sześciokrotnie)
Odznaczeni Krzyżem Złotym Orderu Virtuti Militari (władze RP na uchodźstwie)
Odznaczeni Medalem Dziesięciolecia Odzyskanej Niepodległości
Odznaczeni Medalem Niepodległości
Odznaczeni Medalem Pamiątkowym za Wojnę 1918–1921
Odznaczeni Medalem Wojska (czterokrotnie)
Odznaczeni Srebrnym Krzyżem Zasługi (II Rzeczpospolita)
Odznaczeni Srebrnym Krzyżem Zasługi z Mieczami
Odznaczeni Złotym Krzyżem Zasługi z Mieczami
Pochowani na cmentarzu Powązkowskim w Warszawie
Polacy – żołnierze Armii Imperium Rosyjskiego w I wojnie światowej
Polacy odznaczeni Medalem Zwycięstwa
Polacy odznaczeni Odznaką Honorową za Zasługi dla Republiki Austrii
Polacy odznaczeni Orderem Korony Rumunii
Polscy działacze społeczni
Polskie ofiary represji stalinowskich
Pułkownicy kawalerii II Rzeczypospolitej
Uczestnicy kampanii wrześniowej (strona polska)
Uczestnicy rozbrajania żołnierzy austriackich w Królestwie Polskim 1918
Uczestnicy wojny polsko-bolszewickiej (strona polska)
Urodzeni w 1896
Więźniowie polityczni w Polsce Ludowej 1944–1956
Zastępcy dowódcy 4 Pułku Strzelców Konnych Ziemi Łęczyckiej
Zmarli w 1988
Żołnierze I Korpusu Polskiego w Rosji 1917–1918
Żołnierze jednostek polskich na Wschodzie – uczestnicy walk z bolszewikami 1918–1920

Michał Stempkowski


As Infantas de Portugal/Aranjuez é um conjunto de quatro pinturas a óleo de 1753 de Vieira Lusitano, mestre pintor português da transição do Barroco para o Rococó, constituido pelos retratos das quatro filhas de D. José I e de D. Maria Ana Vitória, e que integram actualmente as Colecções Reais de Espanha, estando duas delas no Palácio Real de Aranjuez, em Madrid.

O conjunto é formado pelos retratos das infantas D. Maria Francisca Isabel Josefa, D. Maria Ana Francisca Josefa, D. Maria Francisca Doroteia e D. Francisca Benedita. Na data em que se supõe tenham sido pintados os quatros quadros, as quatro princesas tinham de idade, respectivamente, 19, 17, 14 e 7 anos.

Estas pinturas foram provavelmente oferecidas pela rainha D. Maria Ana Vitória a sua mãe, Isabel Farnésio, como propõe o historiador da arte Juan J. Luna.

Existe uma outra série contemporânea desta também pintada por Vieira Lusitano, representando as mesmas princesas e que se encontra no Palácio Nacional de Queluz, havendo grande afinidade iconográfica entre as duas séries, o que permite datar a série do Palácio de Queluz também em cerca de 1753. A data de 1753 atesta, por outro lado, a continuidade de Vieira Lusitano como retratista da corte já no reinado de D. José I, estando estas pinturas relacionadas com o seu Estudo de traje e jóias para retrato áulico da mesma época.

Descrição
O Retrato de D. Maria Francisca de Bragança, princesa do Brasil, futura rainha D. Maria I (1777-1816), mostra a princesa retratada nos seus dezanove anos já com o manto real (azul de arminho),
indício do seu destino de rainha, toucado de flores e pérolas, e profusão de jóias. Ao fundo à esquerda um escudo com a medusa e uma lança, atributos de Minerva, o que remete para o pensamento elevado, a sagacidade e inteligência, a defesa das letras, das artes e da música.

O Retrato de D. Maria Ana de Bragança, tendo ela na época dezassete anos (1736-1813), é adornada com fita azul na cabeça formando laçadas.

No Retrato de D. Maria Francisca Doroteia de Bragança, tinha esta princesa então catorze anos (1739-1771), o traje é também de corte, sendo a única pintura da série que está assinada e datada.

O Retrato de D. Maria Benedita de Bragança é retrato de menina com apenas com sete anos (1746-1829), junto a uma mesa sobre a qual figura uma arca com jóias e tendo uma cortina do lado direito.

As quatro pinturas apresentam o mesmo formato oval, idênticas dimensões da tela, e uma uniformidade formal e estilística que lhes confere o estatuto de série, sendo essa talvez a razão porque só um dos Retratos, o de D. Maria Francisca Doroteia, esteja assinado e datado: «1753 F. Vieira Fa.»

Apreciação
Juan J. Luna refere certas características comuns aos quatro retratos, como o esquema triangular em que se inscrevem as quatro figuras a meio-corpo, quebrado apenas pelos atributos que acompanham cada uma delas. Por outro lado, a uniformidade de atitudes, com a mesma colocação da cabeça, olhando em frente, e uma ligeira torção do tronco à esquerda. Além disso, em todas os retratos se nota uma execução depurada do desenho que realça os contornos, endurecendo de certa forma as expressões do rosto. Vieira preferiu claramente salientar o desenho face à expressividade da cor. Quanto à luz, disseminada com sobriedade, não realça os "valores escultóricos" das figuras, negando-lhes espectacularidade. As cores são predominantemente frias, sem transições bruscas, os fundos neutros, as superfícies planas, adensando-se apenas nalguns pormenores tratados com grande minúcia (flores, jóias, laçarias). No geral, as figuras respiram majestade, serenidade e graça, mas estão envoltas numa «[…] atmosfera de aristocrático distanciamento frente ao espectador […]».

Segundo Susana Gonçalves, falta-lhes, de facto, espontaneidade e viveza. As efígies são impessoais e algo estereotipadas. Esta desindividualização, própria dos rostos femininos associados a um determinado ideal de beleza, limitou seguramente as possibilidades do artista e prendeu-o a cânones estéticos. Ainda para J. Luna, «[…] falta a visão pessoal do artista, que transforma o natural que observa, dando-lhe vida própria […]». As princesas estão «[…] rigidamente retratadas dentro de uma solenidade documental que expressa com dureza o ambiente social em que se desenvolviam as suas existências […]».

Referências

Ligação externa

Pinturas de Vieira Lusitano
Pinturas de Portugal
Pinturas do século XVIII
Pinturas da década de 1750
Pinturas do Rococó
Séries de pinturas

As Infantas de Portugal/Aranjuez (Vieira Lusitano)


An Cenochlora in uska genus han Lepidoptera. An Cenochlora in nahilalakip ha familia nga Geometridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Cenochlora

Cenochlora


Nấm Dẩn là một xã thuộc huyện Xín Mần, tỉnh Hà Giang, Việt Nam.

Địa lý
Xã Nấm Dẩn có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Chế Là và xã Quảng Nguyên
Phía tây giáp tỉnh Lào Cai
Phía nam giáp xã Nà Chì
Phía bắc giáp xã Bản Ngò và xã Chế Là.

Xã Nấm Dẩn có diện tích 38,94 km², dân số năm 2019 là 3.779 người, mật độ dân số đạt 97 người/km².

Hành chính
Xã Nấm Dẩn được chia thành 12 thôn, bản: Thống Nhất, Lủng Mở, Nấm Dẩn, Nấm Chiến, Nấm Chanh, Ngam Lâm, Lủng Cháng, Nấm Chà, Đoàn Kết, Nấm Lu, Na Chăm, Tân Sơn.

Lịch sử

Tên gọi
Theo tên gọi địa phương được thể hiện trên các bản đồ, như bản đồ tỷ lệ 1:50.000 tờ F-48-29D, của Cục Đo đạc và Bản đồ (2004), thì địa danh có tên chính xác là Nậm Dẩn, nơi có dòng Nậm Dẩn bắt nguồn, chảy đến Cốc Pài đổ vào sông Chảy. Tuy nhiên, khi sử dụng cho địa danh hành chính cấp xã đã bị viết chệch sang thành Nấm Dẩn và tên này vẫn được sử dụng cho đến ngày nay.

Trước đây, Nấm Dẩn là một xã thuộc huyện Hoàng Su Phì.

Ngày 15 tháng 12 năm 1962, Hội đồng Chính phủ ban hành Quyết định 211/1962/QĐ-CP về việc chia xã Chế Là thành xã Chế Là và xã Nấm Dẩn.

Ngày 1 tháng 4 năm 1965, Hội đồng Chính phủ ban hành Quyết định số 49-CP về việc thành lập huyện Xín Mần trên cơ sở tách xã Nấm Dẩn thuộc huyện Hoàng Su Phì.

Du lịch
Bãi đá cổ Nậm Dẩn
Đèo Gió: trên đường tỉnh 178 ở vùng ranh giới xã Nà Chì và Nậm Dẩn

Chú thích

Tham khảo

 Trang chủ
 Bản đồ xã Nậm Dẩn trên Cổng thông tin điện tử Chính phủ CHXHCNVN.
 Hà Giang: Du xuân bãi đá cổ Nấm Dẩn - Vẻ đẹp kỳ bí ở Xín Mần
 Bãi đá cổ Nấm Dẩn - Vẻ đẹp bí ẩn

Nấm Dẩn


W matematyce
 153 jest liczbą Harshada
 153 jest siedemnastą liczbą trójkątną
 153 jest liczbą narcystyczną, jedną z czterech liczb trzycyfrowych będącą sumą sześcianów cyfr się na nią składających 1³ + 5³ + 3³ = 153 (pozostałe liczby to 370, 371 oraz 407)
 153 jest sumą trzech liczb pierwszych
 153 = 1! + 2! + 3! + 4! + 5!
 153 = 1 + 2 + 3 + 4 + 5 + 6 + 7 + 8 + 9 + 10 + 11 + 12 + 13 + 14 + 15 + 16 + 17
 153 należy do 8 trójek pitagorejskich (72, 135, 153), (104, 153, 185), (153, 204, 255), (153, 420, 447), (153, 680, 697), (153, 1296, 1305), (153, 3900, 3903), (153, 11704, 11705).

W nauce
 liczba atomowa unpenttrium (niezsyntetyzowany pierwiastek chemiczny)
 galaktyka NGC 153
 planetoida (153) Hilda
 kometa krótkookresowa 153P/Ikeya-Zhang

W Biblii

 153 ryb liczył cudowny połów na Jeziorze Tyberiadzkim (J 21,1-14).

W kalendarzu
153. dniem w roku jest 2 czerwca (w latach przestępnych jest to 1 czerwca). Zobacz też co wydarzyło się w roku 153, oraz w roku 153 p.n.e.

Zobacz też
 dzielnik i cechy podzielności

Przypisy

Bibliografia

0153

153 (liczba)


Kågeröd (på dansk: Kogerød  ) er en landsby og sogn i Skåne. Bl.a. kendt for at Sthen Jacobsen, Skånelandenes sidste forfatter på dansk, skrev Den Nordiske Kriigs Krønicke, som præst i Kogerød.

Referencer

Byer i Skåne län

Kågeröd


Ang Kushk-e Rabāţ ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kushk-e Rabāţ (suba nga anhianhi), Wilāyat-e Ghōr,
 Kushk-e Rabāţ (bukid), Wilāyat-e Ghōr,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kushk-e Rabāţ


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xiphidiopsis adelungi. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 1993. Ang Xiphidiopsis adelungi sakop sa kahenera nga Xiphidiopsis, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Viyetnam

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Viyetnam
Xiphidiopsis

Xiphidiopsis adelungi


Befrielsesdage i København er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1945.

Handling
Billeder af frihedskæmpere, der leder konvoj af biler fyldt med tyske soldater i Københavns gader. Røde Kors personale. Hovedbanegården. Engelske flyvemaskiner over København. Optog med frihedskæmpere og politifolk fra A-7. Mennesker på Kongens Nytorv. Allierede flyvemaskiner i luften.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Danske film fra 1945
Danske film omhandlende København i 1900-tallet
Film om Besættelsen

Befrielsesdage i København


Il cosiddetto Maestro bizantino del Crocifisso di Pisa è un anonimo artista operante a Pisa nella prima metà del XIII secolo.

La sua opera eponima è il Crocifisso n. 20 su tavola lignea sagomata conservato nel Museo Nazionale di San Matteo di Pisa e risalente al primo decennio del XIII secolo. L'importanza dell'opera è legata alla comparsa in Italia dell'iconografia del Christus patiens, il cristo sofferente sulla croce o il cristo morto, che con i suoi effetti patetici e commoventi, secondo indicazioni devozionali promosse dagli ordini mendicanti, sostituì presto la tipologia del Christus triumphans, rappresentato vivo sulla croce con gli occhi aperti e con una regalità aliena da sentimenti di dolore.

Bibliografia
Lorenzo Carletti, scheda n. 7 - Croce dipinta, in Cimabue a Pisa. La pittura pisana del Duecento da Giunta a Giotto, catalogo della mostra (Pisa, 2005) a cura di M. Burresi e A. Caleca, Ospedaletto, Pacini Editore, 2005, pp. 109-113 (con bibliografia precedente).

Voci correlate
Crocifisso n. 20

Altri progetti

Crocifisso di Pisa
Pittori del XIII secolo


Leleni é uma vila e sede da comuna rural de Loguana, no circunscrição de Cutiala, na região de Sicasso ao sul do Mali.

Bibliografia

Cutiala (circunscrição)
Localidades do Mali

Leleni


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Woznessenskia arcoida. Una ning gihulagway ni Guo, L. ug F.-m. Shi ni adtong 2011. Ang Woznessenskia arcoida sakop sa kahenera nga Woznessenskia, ug kabanay nga Gryllacrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Guangxi Zhuangzu Zizhiqu

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Guangxi Zhuangzu Zizhiqu
Woznessenskia

Woznessenskia arcoida


Kaliwatan sa alibangbang ang Calyciphora xanthodactyla. Una ning gihulagway ni Treitschke ni adtong 1833. Ang Calyciphora xanthodactyla sakop sa kahenera nga Calyciphora, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Maruwekos
 Unggriya
 Turkeya
 Republika sa Amihanan Makedoniya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Turkeya
Calyciphora
Insekto sa Moroko
Insekto sa Ungariya
Insekto sa Amihanang Makedoniya

Calyciphora xanthodactyla


Afrička ploča je jedna od glavnih tektonskih ploča koja se prostire područjem Ekvatora i nultog meridijana. Obuhvata veći dio afričkog kontinenta, kao i okeansku koru koja se nalazi između kontinenta i raznih okeanskih grebena. Tokom perioda od prije 60 do 10 miliona godine, somalijska ploča počela je da se razdvaja od Afričke ploče duž Istočnoafričkog rifta. S obzirom da se Afrika sastoji od kore i afričke i somalijske tektonske ploče, ponekad se u literaturi Afrička ploča naziva i Nubijska ploča kako bi se razlikovala od kontinenta u cjelini.

Afrička ploča zauzima površinu od 61.300.000 km2.

Granice
Zapadni rub Afričke ploče je divergentna granica sa Sjevernoameričkom pločom na sjeveru i južnoameričkom pločom na jugu koja čini centralni i južni dio Srednjoatlantskog grebena. Afrička ploča je na sjeveroistoku omeđena Arabijskom, na jugoistoku Somalijskom, na sjeveru euroazijskom, Egejsko morskom i Anadolijskom a na jugu Antarktičkom pločom. Sve granice Afričke ploče su divergentne ili raširene granice, sa izuzetkom sjeverne granice i kratkog segmenta u blizini Azora poznatog kao Terceira rasjed.

Komponente
Afrička ploča sadrži nekoliko kratona, stabilne blokove stare kore s dubokim korijenima u subkontinentalnom litosferskom Zemljinom omotaču i manje stabilne terrane, koji su se okupili u afričkom kontinentu za vrijeme okupljanja superkontinenta Pangea prije otprilike 550 miliona godina. Kratoni su, gledajući od juga prema sjeveru sljedeći: Kalahari, Kongoanski, Tanzanijski i Zapadnoafrički kraton. U prošlosti su kratoni bili veoma razdvojeni, ali su se okupili tokom Panafričke orogeneze i ostali zajedno kada se prahistorijska kopnena masa Gondvana razdvojila.

Reference

Vanjski linkovi
USGS - Razumjevanje kretanja tektonskih ploča

Geologija Afrike
Tektonske ploče

Afrička ploča


Suba ang Air Paueh sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Selatan, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.

Ang mga gi basihan niini

Mga suba sa Sumatera Selatan

Air Paueh


John Benjamin Hickey (Plano, 25 de junho de 1963) é um ator norte-americano. Hickey venceu o Tony Awards de "Melhor Ator Coadjuvante em uma Peça" em 2011, por sua performance como Felix Turner na peça The Normal Heart.

Biografia
Hickey nasceu em Plano, Texas e se formou na escola secundária Plano Senior High School em 1981. Ele freqüentou a Universidade Estadual do Texas - San Marcos, de 1981 a 1983, onde atuou no departamento de teatro. Ele obteve o diploma de bacharelado em inglês na Fordham University em 1985.

Vida pessoal
Hickey é abertamente gay e está em um relacionamento sério com o escritor e produtor da Modern Family Jeffrey Richman desde 2003.

Filmografia

Filmes

Televisão

Telefilmes

Teatro

Prêmios e indicações

Naturais de Plano (Texas)
Atores dos Estados Unidos
Atores LGBT dos Estados Unidos
Atores de cinema dos Estados Unidos
Atores de televisão dos Estados Unidos

John Benjamin Hickey


Kaliwatan sa insekto ang Prisopus bifidus. Una ning gihulagway ni Conle, Hennemann ug Eliécer E. Gutiérrez ni adtong 2011. Ang Prisopus bifidus sakop sa kahenera nga Prisopus, ug kabanay nga Prisopodidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Colombia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Prisopus
Insekto sa Kolombiya

Prisopus bifidus


Biografia
Nacque in una famiglia di ebrei polacchi emigrati in Belgio; i nonni materni e sua madre furono deportati ad Auschwitz. A quindici anni, dopo aver visto Il bandito delle 11 (Pierrot le fou, 1965) di Jean-Luc Godard, decise di diventare regista. Nel 1967 si iscrisse all'INSAS, scuola dell'arte dello spettacolo della Comunità francofona del Belgio, e frequentò l'Università internazionale di Teatro a Parigi, che abbandonò presto per iniziare a lavorare saltuariamente come cameriera riuscendo poi a realizzare con i propri risparmi il suo primo cortometraggio, Saute ma ville (1968), grazie al quale ricevette ben presto attenzione dalla critica ed il supporto del regista belga André Delvaux.

La scoperta del cinema sperimentale
Nel 1971, dopo la realizzazione di un secondo cortometraggio intitolato L'enfant aimé ou je joue à être une femme mariée, che la Akerman stessa giudicò malriuscito per una scarsa schiettezza e costruzione, partì con Sammy Szlingerbaum per New York, dove iniziò a frequentare assiduamente l'Anthology Film Archives, lavorò come assistente durante la lavorazione di vari lungometraggi e scoprì il New American Cinema, avvicinandosi agli autori più sperimentali come Michael Snow, Andy Warhol e Stan Brakhage.

Stimolata da questo nuovo modo di fare e pensare il cinema, durante la sua permanenza negli Stati Uniti realizza nel 1972 il cortometraggio La chambre ed il mediometraggio Hotel Monterey, nel 1973 un incompleto documentario sugli adolescenti che vivono nei centri sociali, Hanging Out Yonkers, mostrato incompiuto al pubblico nel 2007 in occasione di una retrospettiva integrale sull'autrice belga al Centro Georges Pompidou di Parigi con il titolo Hanging Out Yonkers Nineteen Seventy-Three.

Nello stesso anno tornò a vivere a Parigi, dove nel 1974 girò il suo primo lungometraggio, Je, tu, il, elle (distribuito poi nel 1976), dal quale trapela l'influenza dello sperimentalismo americano nell'appiattimento ed il distacco con la quale vengono mostrate scene di sesso esplicito, scelta che elimina volutamente del tutto ogni connotazione pornografica.

La consacrazione internazionale

Nel 1975 realizzò con il contributo del Ministero della Cultura della Comunità francese del Belgio il suo secondo lungometraggio, Jeanne Dielman, 23, quai du Commerce, 1080 Bruxelles (spesso abbreviato nel solo Jeanne Dielman), la minuziosa descrizione della disperata ripetitività della vita di una casalinga dedita occasionalmente alla prostituzione per mantenere se stessa ed il figlio adolescente.
Da molti considerato il suo vero capolavoro, il quotidiano francese Le Monde ed il quotidiano statunitense The New York Times nel 1976 lo classificarono come "il più grande capolavoro femminile della storia del cinema".

Grazie a questo film la Akerman raggiunse la consacrazione ed il riconoscimento internazionale, tanto che Gus Van Sant e Todd Haynes hanno affermato che il loro lavoro è stato molto influenzato da Jeanne Dielman. Il film partecipò alla 28ª edizione del Festival di Cannes nella sezione parallela Quinzaine des Réalisateurs.

Nel 1976, dopo il suo riconoscimento internazionale, tornò a New York per la realizzazione di News from home, poi ancora nel 1988 per Histoires d'Amérique e nel 1996 per la commedia romantica Un divano a New York, con William Hurt e Juliette Binoche.

Dal 2000 in poi
Nel 2006 Chantal Akerman trasformò un documentario su Israele che le era stato commissionato in un progetto più personale, il più intimo dalle opere degli anni settanta, Là-bas. Girato a Tel Aviv e montato a Parigi, il film è una serie di inquadrature fisse della Akerman nel suo appartamento e di ciò che si vede dalle finestre, narrato dalla voce fuori campo della regista stessa che commenta l'esperienza lasciandosi andare a digressioni sull'isolamento, la solitudine, il tempo e l'ebraismo.

Nel 2008 è presidente della giuria della sezione "Orizzonti" della 65ª Mostra internazionale d'arte cinematografica di Venezia.

Assieme a Catherine Deneuve, Christophe Honoré, Jean-Pierre Limosin, Zina Modiano, Victoria Abril, Gaël Morel, Louis Garrel, Yann Gonzalez, Clotilde Hesme, Chiara Mastroianni, Agathe Berman e Paulo Branco è stata tra i sottoscrittori della lettera aperta agli spettatori cittadini (Lettre ouverte aux spectateurs citoyens), pubblicata da Libération il 7 aprile 2009, contro la legge numero 669 del 12 giugno 2009, nota come "Loi Création et Internet" istitutiva della HADOPI (Haute Autorité pour la diffusion des oeuvres et la protection des droits sur l'Internet).

Soffriva di problemi maniaco-depressivi aggravatisi dopo la morte della madre che la condussero a togliersi la vita il 5 ottobre del 2015.

Chantal Akerman è stata professoressa di cinema alla European Graduate School di Saas-Fee, Svizzera.

Nel 2019 le è stata dedicata la monografia: Ilaria Gatti, Chantal Akerman. Uno schermo nel deserto, Fefè Editore, Roma, pp. 279.

Arte contemporanea
Dal 1995 Chantal Akerman ha partecipato a varie Esposizioni d'arte ed ha esposto in varie Gallerie le sue video installazioni:
 "Woman sitting after killer" alla Esposizione internazionale d'arte di Venezia del 2001
 "From the other side" alla mostra di arte contemporanea internazionale Documenta11 del 2002.
 "To Walk Next to One's Shoelaces in an Empty Fridge" (Marcher a cote des ses lacets dans un frigidaire vide) alla Marian Goodman Gallery nel 2005.

Onorificenze

Filmografia

Attrice
 Saute ma ville (1968), regia di Chantal Akerman
 L'enfant aimé ou je joue à être une femme mariée (1971), regia di Chantal Akerman
 La chambre (1972), regia di Chantal Akerman
 Le 15/8 (1973), regia di Chantal Akerman e Samy Szlingerbaum
Je, tu, il, elle (1974), regia di Chantal Akerman
 Jeanne Dielman, 23, quai du Commerce, 1080 Bruxelles (1975), regia di Chantal Akerman
 The Camera: Je or La Camera: I (1977), regia di Babette Mangolte
 News from Home (1977), regia di Chantal Akerman
 5 % de risques (1980), regia di Jean Pourtalé
 Dis-moi (1980), regia di Chantal Akerman
 L'homme à la valise (1983), regia di Chantal Akerman
 Elle a passé tant d'heures sous les sunlights... (1985), regia di Philippe Garrel
 The Lost Days (1999), regia di Laura Waddington

Regista
 Saute ma ville (1968) (cortometraggio)
 L'enfant aimé ou je joue à être une femme mariée (1971)
 La chambre (1972) (cortometraggio)
 Hôtel Monterey (1972)
 Hanging Out Yonkers (1973)
 Le 15/8 (1973)
Je, tu, il, elle (1974)
 Jeanne Dielman, 23, quai du Commerce, 1080 Bruxelles (1975)
 News from Home (1977)
 Les rendez-vous d'Anna (1978)
 Toute une nuit (1982)
 Un jour Pina m'a demandé (1983)
 L'homme à la valise  (1983)
 Gli anni 80 (1983)
 New York, New York bis (1984)
 Paris vu par... vingt ans après (1984) (episodio "J'ai faim, j'ai froid")
 La paresse (1986) (cortometraggio)
 Le marteau (1986)
 Mallet-Stevens (1986)
 Letters Home (1986)
 Seven Women, Seven Sins (1986) (episodio "Portrait d'une Paresseuse")
 Golden Eighties (1986)
 Les trois dernières sonates de Franz Schubert (1989)
 Trois strophes sur le nom de Sacher (1989)
 Histoires d'Amérique (1989)
 Contre l'oubli (1991) (episodio "Pour Febe Elisabeth Velasquez, El Salvador")
 Nuit et jour (1991)
 D'Est (1993) (documentario)
 Un divano a New York (1996)
 Sud (1999)
 La captive (2000)
 De l'autre côté (2002)
 Demain on déménage (2004)
 Là-bas (2006)
 O Estado do Mundo (2007) (episodio "Tombée de nuit sur Shanghai")
 Women from Antwerp in November (2008)
 La folie Almayer (2009)
Now (2015) (Installazione)
No home movie (2015)

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Cinema sperimentale

Chantal Akerman


Delta Aurigae (δ Aurigae, δ Aur) je zvjezdani sistem u sazviježđu Kočijaš. Ima prividan sjaj od 3,72 mag. Udaljena je 140 sg od Sunca. Ubraja se u divove spektralne klasse K0III.Sastoji se od četiri zvijezde.

Zvjezdani sistem
Dvostruka je zvijezda, mada novija mjerenja iz 2005. pokazuju da postoje još dvije zvijezde čime bi bila četvorostruka. Primarna zvijezda je div spektralne klase K. Sekundarna je udaljena oko 115 uglovnih sekundi i prividnog sjaja od 9,7 mag. Treća i četvrta zvijezda imaju prividan sjaj od 10 odnosno 11 mag, udaljene su međusobno tri uglovne minute.

Kinematika
Kreće se brzinom 31,8˙km/s u odnosu na Sunce. Njena galaktocentrična udaljenost iznosi oko 19900-24300˙sg. Brzina na ekvatoru iznosi 1,7 km/s.

Hemijski sastav
Prisustvo željeza iznosi oko 85,1% u poređenju sa Suncem.

Etimologija
Njen tradicionalni naziv je Prijipati. Ovaj naziv koriste indijski astronomi od sankritske riječi Prajapati (bs. "stvoritelj" ili "gospodar stvaranja").

Napomene
 m = prividan sjaj, M = apsolutni sjaj, d = udaljenost u Pc; "Proračun na osnovu jednačine m - M = 5 *log(d/10) , vidi Apsolutna magnituda"

Reference

Vanjski linkovi

 Vizier katalog

Divovske zvijezde
Divovske zvijezde K tipa
Višestruke zvijezde
Zvijezde K tipa
Kočijaš (sazviježđe)
Bayer objekti
Flamsteed objekti
BD objekti
HD objekti
SAO objekti
TYC objekti
HIP objekti
Zvijezde s tradicionalnim nazivom

Delta Aurigae


Slovenske Konjice () su naseljeno mjesto i općina, te službeni grad u Sloveniji, u Savinjskoj regiji.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Slovenske Konjice.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Slovenske Konjice je imala 14.414 stanovnika, od čega u samim Slovenskim Konjicama 4.869.

Općina Slovenske Konjice

Napomena: Nastala iz stare općine Slovenske Konjice.

Slovenske Konjice (naseljeno mjesto)

Napomena: U 1980. povećano za naselje Prevrat koje je ukinuto, te za dijelove naselja Vešenik i Zgornja Pristava. U 1982. povećano za dio naselja Blato. U 2004. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Slovenske Konjice i Zgornja Pristava. U 2006. povećano za dio naselja Blato. U 2013. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Slovenske Konjice i Zgornja Pristava.

Galerija

Reference

Vanjski linkovi

Gradovi u Sloveniji
Gradovi u Savinjskoj regiji

Slovenske Konjice


Slovenija:

 Prevoje, naselje u općini Lukovica, regija Srednja Slovenija
 Prevoje pri Šentvidu, naselje u općini Lukovica, regija Srednja Slovenija

Prevoje (čvor)


Alexander Salby (født 4. juni 1998 i Aabenraa) er en cykelrytter fra Danmark, der er på kontrakt hos .

Meritter
2018
 6. plads, Himmerland Rundt
2019
 3. plads, Youngster Coast Challenge
2020
 4. plads, Linjeløb, DM i landevejscykling for U23
2021
 1. plads samlet, Demin Cup
 6. plads, Fyen Rundt
2023
 1. plads, 7. etape, La Tropicale Amissa Bongo

Referencer

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Danmark
Personer fra Aabenraa

Alexander Salby


Kaliwatan sa isda ang Diplophos rebainsi. Una ning gihulagway ni Johann Ludwig Gerard Krefft ug Nikolai V. Parin ni adtong 1972. Ang Diplophos rebainsi sakop sa kahenera nga Diplophos, ug kabanay nga Gonostomatidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
habagatan-kasadpang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Diplophos

Diplophos rebainsi


Christopher Ashton Kutcher (føddur 7. februar 1978) er ein amerikanskur sjónleikari, filmframleiðari, og modell.

Keldur

Slóðir úteftir

 Ashton Kutcher á Internet Movie Database

Føðingar í 1978
Amerikanskir sjónleikarar

Ashton Kutcher


Herval là một đô thị thuộc bang Rio Grande do Sul, Brasil. Đô thị này có diện tích 1758,412 km², dân số năm 2007 là 6873 người, mật độ 3,91 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Rio Grande do Sul

Herval


Nà Nghịu là một xã thuộc huyện Sông Mã, tỉnh Sơn La, Việt Nam.

Địa lý
Xã Nà Nghịu là xã bao quanh thị trấn Sông Mã, huyện Sông Mã, có vị trí địa lý:
Phía bắc giáp xã Nậm Ty và huyện Mai Sơn
Phía đông giáp xã Chiềng Khoong và huyện Mai Sơn
Phía tây giáp xã Chiềng Sơ và xã Nậm Mằn.
Phía nam giáp xã Huổi Một.

Xã Nà Nghịu có diện tích 103,5 km², dân số năm 2016 là 15.313 người , mật độ dân số đạt 148 người/km².

Hành chính
Xã Nà Nghịu được chia thành 42 bản: Bom Phung, Huổi Sẳng, Quyết Tiến, Nang Cầu, Hồng Phong, Xum Côn, Lọng Lằn, Huổi Cói, Co Phường, Ngu Hấu, Tây Hồ, Quyết Tâm, Xóm 3, Nà Là, Bản Kéo, Bản Mé, Phiêng Tỏ, Bản Mung, Bản Bon, Nà Lươi, Nà Hin, Xóm 5, Co Tòng, Co Mạ, Nà Nghịu 2, Nặm Ún, Sào Và, Nà Lìu, Nà Nghịu 1, Hưng Mai, Nong Lếch, Tiền Phong, Xóm 2, Xóm 4, Phòng Sài, Trại Giống, Quyết Thắng, Phiêng Pồng, Hua Pàn, Nà Pàn, Xóm I, Bản Thón.

Tham khảo

Liên kết ngoài

Nà Nghịu


This is a list of public holidays in Guernsey.

The legislation for holidays in Guernsey can be viewed on guernseylegalresources.gg.

New Year's Day will be moved to the next Monday, if it would fall on a weekend. Liberation Day will not be moved, if on a weekend except in special cases like 2010.

If Christmas Day or Boxing Day fall on a Sunday, they will be moved to the next Monday, if they fall on a Sunday, they will be moved to the next Tuesday.

Also, Alderney observes the first Monday of August as Summer Bank Holiday, and 15 December as Homecoming Day, commemorating the day in 1945 when evacuated residents returned to the island after the Second World War. Sark observes 10 May as its Liberation Day.

References

Guernsey
Guernsey
Guernsey

Public holidays in Guernsey


Cumbitara là một khu tự quản thuộc tỉnh Nariño, Colombia. Thủ phủ của khu tự quản Cumbitara đóng tại Cumbitara Khu tự quản Cumbitara có diện tích 280 ki lô mét vuông. Đến thời điểm ngày 28 tháng 5 năm 2005, khu tự quản Cumbitara có dân số 5876 người.

Tham khảo

Tỉnh Nariño
Khu tự quản của Colombia

Cumbitara


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Leptoteratura gialai. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 2008. Ang Leptoteratura gialai sakop sa kahenera nga Leptoteratura, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Viyetnam

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Viyetnam
Leptoteratura

Leptoteratura gialai


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Wolo Lele.

Bukid ang Wolo Lele sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa sentro nga bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Wolo Lele, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Wolo Lele kasagaran kabungtoran, apan sa habagatan nga kini mao ang kabukiran. Kinahabogang dapit sa palibot ang Keli Inerei,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa habagatan-kasadpan sa Wolo Lele. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Wolo Lele medyo hilabihan populasyon.. Sa rehiyon palibot sa Wolo Lele, mga luuk talagsaon komon.

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Wolo Lele.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hulyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Nusa Tenggara Timur
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 1000 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Wolo Lele (bukid, lat -8,81, long 121,01)


An End Has a Start è il secondo album in studio del gruppo musicale britannico Editors, pubblicato il 25 giugno 2007.

Tracce

Traccia bonus iTunes

Tracce bonus nell'edizione giapponese

CD/EP bonus nella riedizione statunitense

Formazione
Gruppo
 Tom Smith – voce, chitarra
 Chris Urbanowicz – chitarra
 Russell Leetch – basso
 Edward Lay – batteria

Classifiche

Classifiche settimanali

Classifiche di fine anno

Note

Collegamenti esterni

An End Has a Start


Kaliwatan sa ito ang Chiloglanis disneyi. Una ning gihulagway ni Ethelwynn Trewavas ni adtong 1974. Ang Chiloglanis disneyi sakop sa kahenera nga Chiloglanis, ug kabanay nga Mochokidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa madutlan. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Chiloglanis

Chiloglanis disneyi


Kaliwatan sa kasili ang Scolecenchelys nicholsae. Una ning gihulagway ni Edgar Ravenswood Waite ni adtong 1904. Ang Scolecenchelys nicholsae sakop sa kahenera nga Scolecenchelys, ug kabanay nga Ophichthidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
habagatan-kasadpang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Scolecenchelys

Scolecenchelys nicholsae


Ang Mariasdorf ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Mariasdorf (kapital sa munisipyo), Burgenland, Politischer Bezirk Oberwart,
 Mariasdorf (munisipyo), Burgenland, Politischer Bezirk Oberwart,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Mariasdorf


Two ships named Ponsborne served as East Indiamen for the British East India Company (EIC):
 made four voyages for the EIC before her owners sold her in 1775 to Portuguese owners then sailed her between Lisbon and Goa.
 made six voyages for the EIC before she was wrecked in 1796 after having landed troops at Grenada.

Ship names

Ponsborne (ship)


Jacob Wiley (ur. 4 września 1994 w Long Beach) – amerykański koszykarz, występujący na pozycji niskiego skrzydłowego, posiadający także północno-macedońskie obywatelstwo, aktualnie zawodnik Buducnostu Voli Podgorica.

4 marca 2018 został zawodnikiem niemieckiego MHP Riesen Ludwigsburg. 1 sierpnia dołączył do australijskiego Adelaide 36ers.

20 lutego 2019 dołączył do hiszpańskiego Herbalife Gran Canaria. 13 czerwca podpisał umowę z greckim Panathinaikosem Ateny.

3 lipca 2021 zawarł kontrakt z czarnogórskim Buducnostem Voli Podgorica.

Osiągnięcia
Stan na 3 lipca 2021, na podstawie, o ile nie zaznaczono inaczej.
 College
 Uczestnik turnieju NCAA (2013)
 Mistrz:
 turnieju konferencji Big Sky (2013)
 sezonu regularnego Big Sky (2013)
 Zawodnik roku konferencji Big Sky NCAA (2017)
 Najlepszych nowo przybyły zawodnik roku konferencji Frontier (2015)
 Defensywny zawodnik roku Big Sky NCAA (2017 według HoopsHD.com)
 MVP turnieju MVP of Legends Classic Sub-Regional (2017)
 Zaliczony do:
 I składu:
 Big Sky NCAA (2017)
 turnieju Big Sky NCAA (2017)
 NAIA All-American (2016)
 All-Frontier NAIA (2015, 2016)
 składu honorable mention All-American NCAA (2017 przez Associated Press)
 Lider Big Sky w:
 blokach (2017)
 zbiórkach (2017)
 stratach (2017)
 skuteczności rzutów z gry (2017)

 Drużynowe
 Mistrz Grecji (2020)
 Zdobywca Pucharu Grecji (2020)

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Profil na NBA.com
 Statystyki z NBA na basketball-reference.com
 Profil na espn.go.com

Amerykańscy koszykarze
Północnomacedońscy koszykarze
Zawodnicy NBA niewybrani w drafcie
Koszykarze Eastern Washington Eagles
Koszykarze Long Island Nets
Koszykarze Brooklyn Nets
Koszykarze CB Gran Canaria
Koszykarze MHP Riesen Ludwigsburg
Koszykarze Adelaide 36ers
Koszykarze Budućnosti Podgorica
Koszykarze Panathinaikosu BC
Urodzeni w 1994
Ludzie urodzeni w Long Beach

Jacob Wiley


Júlio de Castilhos, político brasileiro, ex-governador do Rio Grande do Sul

Geografia
Júlio de Castilhos (Rio Grande do Sul)
Júlio de Castilhos (distrito)

Logradouros
Júlio de Castilho
Avenida Júlio de Castilhos
Avenida Júlio de Castilhos (Porto Alegre)
Praça Júlio de Castilhos

Outros
Museu Júlio de Castilhos
Monumento a Júlio de Castilhos
Colégio Estadual Júlio de Castilhos
Aeroporto de Júlio de Castilhos

Desambiguações de topônimos

Júlio de Castilhos (desambiguação)


Kaliwatan sa alibangbang ang Malthaca dimidiata. Una ning gihulagway ni Herrich-schäffer ni adtong 1854. Ang Malthaca dimidiata sakop sa kahenera nga Malthaca, ug kabanay nga Zygaenidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Malthaca

Malthaca dimidiata


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Rumea. Ang Rumea sakop sa kabanay nga Phalangopsidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Rumea (Phalangopsidae)

Rumea


Kaliwatan sa insekto ang Cricothrips trinidadensis. Una ning gihulagway ni Ian A. Hood ni adtong 1956. Ang Cricothrips trinidadensis sakop sa kahenera nga Cricothrips, ug kabanay nga Thripidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Cricothrips

Cricothrips trinidadensis


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Scleratoscopia. Ang Scleratoscopia sakop sa kabanay nga Proscopiidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Scleratoscopia

Scleratoscopia


Songs for the Deaf treći je studijski album američke rok-grupe Queens of the Stone Age. Objavljen je 27. augusta 2002. pod izdavačkom kućom Interscope Records. Na albumu su gostujući muzičari, među njima i Dave Grohl na bubnjevima. Bio je posljednji album Queens of the Stone Agea na kojem je Nick Oliveri svirao bas-gitaru. Songs for the Deaf je opušteni konceptualni album koji slušatelja vodi na vožnju kroz kalifornijsku pustinju od Los Angelesa do Joshua Treea, slušajući usputne radio postaje iz gradova kao što su Banning i Chino Hills.

Album Songs for the Deaf dobio je pohvale kritičara i Queens of the Stone Age donio njihov prvi zlatni certifikat u Sjedinjenim Državama. Prodali su milion primjeraka u Evropi i dobili platinastu certifikaciju Međunarodne unije fonografske industrije 2008. Objavljena su tri singla: "No One Knows", "Go with the Flow" i "First It Giveth".

Spisak pjesama

Zasluge

 Josh Homme – pjevač, gitara
 Nick Oliveri – bas-gitara, pjevač
 Dave Grohl – bubnjevi (sve pjesme osim 1 i 8)
 Mark Lanegan – pjevač

Reference

Albumi Queens of the Stone Agea
Albumi iz 2002.
Konceptualni albumi

Songs for the Deaf


An Pocopaschia in uska genus han Lepidoptera. An Pocopaschia in nahilalakip ha familia nga Pyralidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Pocopaschia

Pocopaschia


The 1999–2000 campaign was the 94th season in Atlético Madrid's history and their 65th season in La Liga, the top division of Spanish football. It covers a period from 1 July 1999 to 30 June 2000.

First-team squad
Squad at end of season

Left club during season

Transfers

In

Out

Loans out

Competitions

La Liga

League table

Position by round

Matches

Copa del Rey

Third round

Eightfinals

Quarterfinals

Semifinals

Final

UEFA Cup

First round

Second round

Third round

Quarter-finals

Statistics

Players statistics

References

1999-2000
Spanish football clubs 1999–2000 season

1999–2000 Atlético Madrid season


Melvyn Grant (ur. 1944) – angielski artysta-ilustrator, klasycznie wykształcony początkowo używał wyłącznie farb olejnych, aby pod koniec lat 90. XX wieku korzystać w szerszym zakresie z techniki cyfrowej, zwłaszcza możliwości Adobe Photoshop i Corel Painter. Obecnie Grant mieszka i pracuje na malowniczym wybrzeżu Southeast w Anglii, jego prace zdobyły międzynarodowy rozgłos.

Kariera
Urodził się w Londynie. Zawsze interesował się sztuką ilustracyjną, w młodości uczęszczał do Brassey School of Fine. Studiował elektronikę oraz imał się wielu prac dorywczych (był nawet gitarzystą). Grant wyjeżdżał do wielu państw Europy w celu doskonalenia warsztatu artystycznego. Po powrocie do ojczyzny pracował jako ilustrator dla rozmaitych mediów, zajmował się również animacją. Projektował okładki licznych książek, głównie autorów reprezentujących nurt Fantasy, bądź Science-fiction. Wśród prac Granta znajdują się zarówno ilustracje przedstawiające urocze dzieci, jak i mroczne, pełne mistycznej aury portrety osób dorosłych.

Znane prace
Spośród ilustracji książkowych autorstwa Granta na wyróżnienie zasługują m.in. "FF 3: Deathtrap Dungeon, FF9: Shamutanti Hills", "FF 11: Khare Cityport of Traps" oraz "FF13: The Seven Serpents", seria autorstwa Darrena Shana: "Terry Pratchett", "Where's My Cow?", "The Demonata" oraz "The Bartimaeus Trilogy" (USA) autorstwa Jonathana Strouda. Grant znany jest również ze współpracy z grupą Iron Maiden, dla której stworzył kolejne makabreski z udziałem maskotki imieniem Eddie. Okładki albumowe grupy autorstwa M. Granta to: Fear of the Dark, Virtual XI, Death on the Road, The Final Frontier oraz From Fear to Eternity: The Best of 1990 – 2010, ilustrator zaprojektował również okładkę singla The Reincarnation of Benjamin Breeg. Poza Derekiem Riggsem Grant jest jedynym artystą, którego prace zostały wielokrotnie wykorzystane na potrzeby zespołu.

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Oficjalna Strona
 Wywiad

Iron Maiden
Urodzeni w 1944
Angielscy graficy

Melvyn Grant


O Campeonato Paranaense de Futebol de 2018 foi a 104.º edição do campeonato estadual de futebol profissional da 1° divisão do Estado do Paraná e contou com a presença de 12 clubes.

O torneio, organizado pela Federação Paranaense de Futebol, classificou os três primeiros colocados para a Copa do Brasil de 2019, além dos três melhores colocados que não pertençam ao Campeonato Brasileiro das Séries A, B e C para disputarem o Campeonato Brasileiro de Futebol de 2019 - Série D.

Regulamento
O Campeonato Paranaense de Futebol de 2018 foi disputado em três fases: Primeira Taça, Segunda Taça e Final.

Taça Dionísio Filho
A FPF homenageou Djonga, dando a ele o nome da Primeira Taça do Campeonato de 2018. Djonga foi futebolista, radialista e comentarista esportivo que faleceu em 2015. Foi campeão paranaense 4 vezes, duas pelo Coritiba e duas pelo Pinheiros.

Na Primeira Taça, as 12 equipes foram divididas em dois grupos - A e B. As equipes do Grupo A enfrentaram as equipes do Grupo B em turno único, de 6 rodadas, classificando-se para as semifinais os 2 melhores posicionados de cada grupo.

Nas semifinais, as equipes classificadas se cruzaram e os vencedores dos respectivos confrontos avançaram à final. O primeiro colocado do Grupo A enfrentou o segundo colocado do mesmo grupo, o mesmo aconteceu ao Grupo B. Cada confronto foi realizado em partida única e em caso de empate, o vencedor era definido em cobranças de pênaltis. O mesmo sistema aconteceu na fase, em que o campeão garantiu vaga na final.

Taça Caio Júnior
A FPF homenageou Caio Júnior dando a ele o nome da Segunda Taça do Campeonato de 2018. Caio foi futebolista e treinador falecido em 2016 vítima do Voo LaMia 2933, que atingiu o time da Chapecoense. Como jogador foi campeão paranaense pelo Paraná Clube em 1997.

Na Segunda Taça, as 12 equipes serão divididas em dois grupos - A e B. As equipes jogarão dentro dos seus respectivos grupos em turno único, de 5 rodadas, classificando-se para as semifinais, os 2 melhores posicionados de cada grupo.

Nas semifinais, as equipes classificadas farão cruzamento e os vencedores dos respectivos confrontos avançam à final. O primeiro colocado do Grupo A enfrentará o segundo colocado do Grupo B, e o primeiro colocado do Grupo B enfrentará o segundo colocado do Grupo A. Cada confronto será realizado em partida única e em caso de empate, o vencedor será definido em cobranças de pênaltis. O mesmo sistema é posto à final da fase. O campeão garantirá vaga na final.

Critérios de Desempate da Fase Classificatória da Primeira e Segunda Taça
 Número de vitórias;
 saldo de gols;
 número de gols a favor;
 menor número de cartões vermelhos;
 sorteio.

Final
Na grande final, os dois times campeões da 1.ª e 2.ª taça se enfrentarão em dois jogos para definir o campeão Paranaense de 2018. O mando de campo do segundo jogo será da equipe mais qualificada nas duas taças. Caso a mesma equipe tenha vencido as duas taças, essa será declarada campeã. Se na final o resultado terminar empatado, será critério de desempate o saldo de gols e persistindo o empate, será realizada cobranças de pênaltis.

Participantes

Primeira Fase

Taça Dionísio Filho

Grupo A

Grupo B

Desempenho por rodada

Clubes que lideraram o grupo ao final de cada rodada:

Clubes que ficaram na última posição do grupo ao final de cada rodada:

|}

Fase final
 Em itálico, as equipes que jogarão em casa por ter melhor campanha e em negrito os times vencedores das partidas. Caso as partidas terminem empatadas, será feita a disputa por pênaltis.

Premiação

Taça Caio Júnior

Grupo A

Grupo B

Desempenho por rodada

Clubes que lideraram o grupo ao final de cada rodada:

Clubes que ficaram na última posição do grupo ao final de cada rodada:

|}

Fase final
 Em itálico, as equipes que jogarão em casa por ter melhor campanha e em negrito os times vencedores das partidas. Caso as partidas terminem empatadas, será feita a disputa por pênaltis.

Premiação

Grande Final
 Ida

 Volta

Classificação final
O campeão e o vice estarão em primeiro e segundo lugar na classificação geral, independente da soma de pontos. Caso o mesmo clube vença as duas taças, o vice-campeão será o time com maior número de pontos somando a pontuação da Primeira Fase das duas Taças. As demais colocações serão ocupadas sucessivamente pelos demais clubes, considerando o total de pontos ganhos na Primeira Fase das duas Taças. Os dois últimos colocados serão rebaixados a Segunda Divisão 2019. Os três melhores colocados serão os representantes do estado na Copa do Brasil 2019 e os três melhores colocados que não jogam nenhuma divisão do Campeonato Brasileiro, serão os representantes na Série D 2019.

 PAR Como o  se classificou direto a fase final da Copa do Brasil de 2019, a vaga passou para o .

Estatísticas

Artilharia

Hat-tricks

Média de Público Pagante
Taça Dionísio Filho

Taça Caio Júnior

Final

Total

 Notas

Fonte: Dados retirados dos Boletins Financeiros da Federação Paranaense de Futebol

Renda do Público Pagante
1ª Taça Dionísio Filho
Fonte: Somente considerando receitas brutas

2ª Taça Caio Jr

Final

Técnicos

Premiação

Transmissão
A RPC TV (afiliada da Rede Globo) detém todos os direitos de transmissão para a temporada de 2018 pela TV aberta.

Uma curiosidade a respeito das transmissões de 2018 é que o Coritiba assinou o contrato com a emissora para ter seus jogos transmitidos nas temporadas 2018 e 2019(na temporada de 2017 Coritiba e Atlético-PR não concordaram com os valores oferecidos pela Globo e não fecharam contrato, ficando sem nenhum jogo transmitido na tv aberta no Paranaense 2017).

Com a assinatura do Coritiba, dos 12 clubes participantes no Paranaense 2018, apenas o Atlético-PR não tem seus jogos transmitidos.

O Coxa fechou acordo pelo valor de R$ 600 mil, mesmo montante que o Paraná receberá este ano. O Londrina embolsará R$ 500 mil, enquanto Cianorte, Cascavel, Foz, Maringá, Prudentópolis, Rio Branco, Toledo e União ganharão R$ 375 mil. A Federação Paranaense de Futebol (FPF) recebe R$ 300 mil do montante total, por ser a detentora dos direitos do campeonato.

Jogos transmitidos pela RPC TV

1ª Taça Dionísio Filho - 2018
 1ª rodada - União 2–1 Paraná Clube - 17 de janeiro (Qua) - 21:45
 1ª rodada - Coritiba 1–1 Prudentópolis - 21 de janeiro (Dom) - 17:00
 2ª rodada - Londrina 2–0 Maringá - 24 de janeiro (Qua) - 21:45
 3ª rodada - Paraná Clube 1–1 Londrina - 28 de janeiro (Dom) - 17:00
 4ª rodada - Toledo 0–0 Paraná Clube - 4 de fevereiro (Dom) - 17:00
 5ª rodada - Londrina 0–3 Coritiba - 10 de fevereiro (Sáb) - 16:30
 6ª rodada - Toledo 0–2 Coritiba - 14 de fevereiro (Qua) - 21:45
 Semifinal - Foz do Iguaçu 1(2)–1(4) Coritiba - 18 de fevereiro (Dom) - 17:00
 Final - Coritiba 3–0 Rio Branco - 25 de fevereiro (Dom) - 16:00

2ª Taça Caio Júnior - 2018
 1ª rodada - Coritiba 0–3 Maringá - 4 de março (Dom) - 17:00
 2ª rodada - Paraná Clube 2–0 Coritiba - 7 de março (Qua) - 21:45
 3ª rodada - Coritiba 1–3 Foz do Iguaçu - 11 de março (Dom) - 17:00
 4ª rodada - Foz do Iguaçu 0–2 Paraná Clube - 18 de março (Dom) - 16:00
 5ª rodada - Paraná Clube 1–0 Maringá - 21 de março (Qua) - 21:45
 Semifinal - Paraná Clube 1(2)–1(4) Londrina - 25 de março (Dom) - 16:00
 A final da Taça Caio JR, realizada em 28 de março (Qua) - 20:00 entre Atlético PR 1x0 Londrina NÃO teve transmissão da RPC, pois o Atlético PR não assinou contrato de transmissão, em seu lugar foi transmitido pela Globo para todo estado do PR a partida entre Corinthians x São Paulo válido pela semifinal do Campeonato Paulista de Futebol de 2018 - Série A1

Final
As duas partidas das finais entre Coritiba 1–0 Atlético PR - 1 de abril (Dom) - 16:00 e Atlético PR 2–0 Coritiba - 8 de abril (Dom) - 16:00 NÃO tiveram transmissão da RPC, pois o Atlético PR não assinou contrato de transmissão, em seu lugar foi transmitido pela Globo para todo estado do PR as partidas entre Corinthians 0-1 Palmeiras - 31 de março (Sáb) - 16:30 e Palmeiras 0(3)-(4)1 Corinthians - 8 de abril (Dom) - 16:00 válido pela FINAL do Campeonato Paulista de Futebol de 2018 - Série A1

Transmissões na tv aberta por time

Ver também
 Campeonato Paranaense de Futebol
 Campeonato Paranaense de Futebol de 2018 - Segunda Divisão
 Campeonato Paranaense de Futebol de 2018 - Terceira Divisão

Futebol de 2018 no Paraná


Amphiuma là một chi động vật lưỡng cư trong họ Amphiumidae, thuộc bộ Caudata. Chi này có 3 loài và không bị đe dọa tuyệt chủng, và là chi duy nhất trong họ Amphiumidae.

Các chi
Chi này gồm 3 loài:
 Amphiuma means Garden, 1821
 Amphiuma pholeter Neill, 1964
 Amphiuma tridactylum Cuvier, 1827

Hình ảnh

Tham khảo

Liên kết ngoài
Cấp họ

Cấp chi

Amphiumidae

Amphiuma


Posljednja kraljica (na arapskom: الملكة الأخيرة) je historijska drama iz 2022. koju su zajedno režirali Adila Bendimerad i Damien Ounouri. Prvenstveno ga je finansirao Alžir, ali je također dobio podršku Francuske i Tajvana.

Film je prikazan na SFF 2023. godine.

Radnja
Godine 1516. gusar Aroudj Barbarossa oslobađa grad Alžir od vlasti Španaca, čime preuzima kontrolu nad kraljevstvom. Međutim, on se udružio sa kraljem Salimom Toumijem, koji umire pod nerazjašnjenim okolnostima. Postepeno su se proširile glasine da je sam Barbarossa možda ubio kralja. Žena pokojnog kralja, kraljica Zafira, odlučuje da mu se suprotstavi i ustane protiv njega.

Uloge

 Adila Bendimerad: Zaphira, posljednja kraljica
 Dali Benssalah: Aroudj Barberousse
 Mohamed Tahar Zaoui: Kralj Salim Toumi
 Imen Noel: Kraljica Chegga
 Nadia Tereszkiewicz: Astrid, Skandinavka
 Yanis Aouine: Princ Yahia, sin kraljice Zaphire i kralja Salima Toumija
 Leila Touchi: Yakout, dama u čekanju
 Ahmed Zitouni: bosanski gusar, desna ruka Aroudja
 Dimitri Boetto: Ishak Barberousse
 Tarik Bouarrara: Younès, šef Zaphirine kraljevske garde.

Proizvodnja

Geneza
Ideja za film nastala je kod Damiena Ounourija nakon što je pročitao knjigu o historiji Alžira, koja je posebno govorila o kraljici Zafiri. Adila Bendimerad mu je to spomenula 2014. Otkrivši da su kroz vijekove njena priča, njena legenda, pa čak i njeno postojanje naizmjenično osporavani i podržavani, rediteljka je željela da se udubi u ovaj "čvor" kako bi pokrenula pitanje brisanja žena u historiji. Za Adilu Bendimerada ova je tema bila još značajnija jer Zaphirina figura nije ono što bi se nazvalo konsenzualnom figurom, kako se ponekad dovodi u pitanje, već je to čini ljudskijom.

Snimanje
Film je u cijelosti sniman u Alžiru, u gradu Alžiru i Tlemcenu u palati El Mechouar, kao i na drugim lokacijama. Reditelj Damien Ounouri objašnjava poteškoće snimanja u prirodnim okruženjima i savremenim mjestima vezanim za temu filma. Stoga su, zajedno s režiserom, odlučili da ne snimaju igrani film "u studiju, već da spasu komadiće onoga što imamo i napravimo slagalicu od setova"

Reference

Filmovi snimljeni u Alžiru
Alžirski historijski dramski filmovi
Filmovi iz 2022.
Alžirski filmovi

Posljednja kraljica (2022)


Ru Kuwahata é um cineasta estadunidense. Foi indicado ao Oscar de melhor curta-metragem de animação na edição de 2018 pelo trabalho na obra Negative Space, ao lado de Max Porter.

Filmografia

 2017: Negative Space
 2016: Perfect Houseguest
 2014: Between Times
 2010: Something Left, Something Taken

Prêmios e indicações

2018: Oscar de melhor curta-metragem de animação

Ligações externas

Cineastas dos Estados Unidos

Ru Kuwahata


Sim Farm è stato l'unico videogioco sviluppato dalla Maxis a mettere il giocatore nei panni di un fattore, che può crearsi la sua fattoria, scegliendo di poter coltivare campi e/o allevare animali.

Si possono scegliere tante tipologie di coltivazioni tra cui grano, riso, fragole, patate, oppure il giocatore ha la possibilità di crearsi un frutteto coltivando arance, mele o uva. C'è la possibilità di comprare tutti gli strumenti per la coltivazione dei campi tra cui l'aratro, il camion, il trattore, e tutte le materie prime necessarie per inseminare, disinfestare e concimare i campi.

Il settore dell'allevamento è stato un po' trascurato dagli sviluppatori, comunque il giocatore può scegliere di allevare mucche, cavalli, maiali, pecore o conigli. Gli animali allevati, col tempo se accuditi, dandogli da mangiare (solo fieno nel gioco) e da bere e recintati a dovere cresceranno, si accoppieranno e faranno figli.

I prodotti creati dalle coltivazioni verranno venduti al mercato generale che deciderà il prezzo in base al trend che quel determinato prodotto avrà settimanalmente. Gli animali invece vedranno crescere o diminuire il valore in base all'età e allo stato di salute. Il fattore all'inizio avrà un budget molto basso e inizierà con un terreno piccolo, ma col passare del tempo se gli affari andranno bene potrete scegliere se comperare altri appezzamenti o se investire sulle strutture, comprando silo, magazzini e altre strutture per la conservazione delle sementi, dei prodotti finiti o come garage per i macchinari da lavoro.

Collegamenti esterni

Sim

SimFarm


An Serrulacera serraticornella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Philipp Christoph Zeller hadton 1839. An Serrulacera serraticornella in nahilalakip ha genus nga Serrulacera, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Serrulacera

Serrulacera serraticornella


Nekadašnji Globozid sistem antigena, prema novoj nomenklaturi, preimenovan je u UDP-GalNAc:beta-1,3-N-acetilgalaktozaminiltransferaza 1. To je enzim koji je kod čovjeka kodiran iz B3GALNT1  gena.Ovaj gen je član beta-1,3 -  galaktoziltransferazne (beta3GalT) porodice gena. Ova porodica gena kodira tip II za membranu vezanih  glikoproteina sa različitim enzimskim funkcijama pomoću različitih donora supstrata  (UDP-galaktoza i UDP-N-acetilglukozamin) i različitim šećernim akceptorima  (N-acetilglukozamin, galaktoza, N-acetilgalaktozamin). Geni beta3GalT su distantno vezani za  Drosophila rainiac  gen i imaju redoslijed proteinskog koda sadržan u jednom egzonu. Beta3GalT proteini sadrže konzervirane predačke sekvence koje nisu pronađen u beta4GalT ili alpha3GalT proteinima.Ugljikohidratni  lanci,  koji se sintetiziraju pod  katalizom ovih enzima, označeni su kao tip 1, dok beta4GalT enzimi sintetiziraju  tip 2 ugljičnohidrata lanaca. Odnos lanaca  tip 1: tip 2 se mijenja tokom  embriogeneze. Analizom "slijeda sličnosti", geni beta3GalT spadaju u najmanje dvije grupe:  beta3GalT4 i  4 druga beta3GalT gena  (beta3GalT1-3, beta3GalT5). Kodirani protein ovog gena ne koristi N-acetilglukozamin kao šećerni  akceptor na svim. Opisane su i multiple varijante  transripata, koji se alternativno spojeni u 5 UTR i svi kodiraju isti protein.

Reference

Također pogledajte
Krvna grupa
Antigen
Antitijelo

Genetika
Fiziologija
Imunologija
Krv

Globozid sistem antigena


North Bonneville – miasto w Stanach Zjednoczonych, w stanie Waszyngton, w hrabstwie Skamania.

Miasta w stanie Waszyngton

North Bonneville


Policitemija (također poznata i kao policitanemija ili poliglobulija) je stanje bolesti u kojem su u perifernoj krvi povišeni hematokrit (volumenski postotak starost crvena krvna zrnca u krvi) i/ili koncentracije hemoglobina.

To može biti zbog povećanja broja crvenih krvnih zrnaca  ("apsolutna policitemija") ili do smanjenja volumena plazme ("relativna policitemija"). Policitemija se ponekad naziva eritrocitoza, ali termini nisu sinonimi, jer policitemija opisuje svako povećanje crvene krvne mase (bilo zbog eritrocitoze ili ne), dok je eritrocitoza dokumentirana povećanje broja crvenih krvnih zrnaca.

Hitno liječenje policitemije (npr. kod hiperviskoznosti ili tromboze) je flebotomija (uklanjanje krvi iz cirkulacije). U zavisnosti od osnovnog uzroka, flebotomija se takođe može redovno koristiti za smanjenje hematokrita. Za dugotrajno liječenje policitemije koriste se ponekad mijelosupresivni lijekovi kao što je hidroksiurea.

Simptomi
Ljekari spatraju da pacijenti možda ne iskuse nijedan značajan simptom PV sve do kasnih faza. Iako nejasni, ovi simptomi mogu pomoći pacijentima da dobiju pomoć u ranim godinama progresije.
 Jaka glavobolja
 Vrtoglavica, umor i zamor
 Neuobičajeno krvarenje, krvarenje iz nosa
 Bol
 Svrab
 Utrnulost ili trnci u različitim dijelovima tijela

Također pogledajte
 Citopenija, smanjenje broja krvnih zrnaca
 Sindrom kapilarnog curenja, još jedan uzrok hemokoncentracije

Reference

Vanjski linkovi

Poremećaji crvenih krvnih zrnaca
Hemoragijski i hematološki poremećaji fetusa i novorođenčeta
Hematopatologija

Policitemija


Mustapha "Manuel" Tafat (født den 23. februar 1945 i Algier, død den 11. januar 2006 i København var en dansk-algiersk multikunstner. Han blev kendt for sit kunstværk "Kunst og Farver" i Oehlenschlægersgade i København, som blev påbegyndt i 1992 som optakt til Kulturby 96. Arbejdet sluttede i 2000. Udover var han maler og keramiker.

Biografi
Han blev født på Rue Sadi Carnot 178, Belcourt i Algier, 600 meter fra Albert Camus' barndomshjem på Rue de Lyon, som den yngste i en søskenderække på 10.

I hans ungdom var han aktivist i modstandsbevægelsen og mistede 3 af sine brødre i den Fransk - Algierske borgerkrig. Som 16-årig blev han udlært dekoratør, hos den franske kunstner Francois Costa, og færdedes i den periode i det kunstneriske miljø omkring det algierske kunstakademi (Academie de Beaux Arts).  I hans fritid var han bokser og vandt adskillige mesterskaber. Tvunget af de politiske uroligheder i Algeriet flygtede han i 1967 til Frankrig. Gennem Røde Kors fik han mulighed for at starte på  den tekniske skole, Plan de Cuques, i Marseille, som stenhugger. Herefter fortsatte han på malerlinien på teknisk skole, Chevigny-Saint-Sauveur i Dijon, hvor han afsluttede sin læretid i  - Epinal, som murerlærling. Det var i den tid han fik sin tekniske kunnen og dannede sit håndværksmæssige fundament.

I 1970 boede Manuel i Paris, St. Germain des Pres, hvor han boede hos og arbejdede for den russiske eksistentialist, Chez Popoff. Året efter rejste han til Geneve, hvor han arbejdede i fem år hos den indiske prins , der var flygtningehøjkommisær for FN. I Geneve lærte han Monica Davidoff, Geneve's cigardronning, at kende, og blev venner med falsk maleren . Fra 1976 til 1978 var han selvstændig og udførte udmykningsopgaver. I den tid boede han på Paseo Maritimo i Palma de Mallorca,  hvor han bl.a. var nær ven til Madame Inez Mc Donald, general John Omar Bradleys enke, og hendes famøse hund King Kong. Herefter fulgte en periode hvor han rejste rundt og arbejdede som fotomodel i Barcelona, Milano, Dusseldorf, Stockholm, og kom således til København.

I København mødte han sin danske kone, Ann-Mari Hydes, og fik i 1980 datteren Manuella. Siden opholdte han sig i Danmark. Fra 1979 til 1983 arbejdede han i Illums Bolighus og fra 1984 til 1993 for UNICEF i Nordhavnen. I 1992 startede Manuel på sit livsværk og stiftede foreningen Kunst og Farver i København.

Han har undervist i mosaik og farvekomposition både for private elever og AOF, samt udført udsmykningsopgaver i offentlig regi. I 2006 gik Manuel  bort efter en operation på Rigshospitalet. Han efterlod Kunst og Farver til sin datter og foreningen.

Kilder og henvisninger

Aladins hule på Vesterbro 6. december 2001 på information.dk hentet 19. januar 2021

Personer fra Algier
Malere fra Danmark

Manuel Mustapha Tafat


Ang Gazak Shēlah ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Gazak Shēlah (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Zābul),
 Gazak Shēlah (suba nga anhianhi sa Apganistan, Nangarhār),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Gazak Shēlah


劉 黒闥(りゅう こくたつ)は、中国の唐初の民衆叛乱の指導者。

生涯
本貫は清河郡漳南県(現在の河北省衡水市故城県の北東)。年少の頃から素行が悪く、旧友の竇建徳から資金を借りては酒や博打に費やしていたという。隋の大業末年、郝孝徳に従った。後に李密に仕えて裨将となった。李密が敗れると、王世充に捕らえられて、馬軍総管に任ぜられ、新郷に駐屯した。竇建徳が李淵軍の将の李勣を籠絡したとき、李勣に新郷を攻めさせ、李勣は黒闥を捕らえて竇建徳に引き渡した。竇建徳は黒闥を将として用い、漢東郡公に封じた。黒闥は武勇にすぐれ、また斥候に敵軍の内実を探らせてその不意を襲って勝利を重ねたので、軍中に神勇と号された。

五鳳4年(621年)に虎牢の戦いで竇建徳が敗れると、黒闥は故郷の漳南に隠れた。ときに唐の皇帝となっていた高祖李淵が竇建徳の旧将の范願・董康買・曹湛・高雅賢・王小胡らを登用しようとした。范願らは「王世充が洛陽を挙げて降ったとき、驍将の楊公卿・単雄信らは皆殺しとなった。今われらが関中に入っても、安全の保証はない。われらが夏王(竇建徳)の復讐のために余生を捧げれば、天下の義士と見られよう」といって唐に叛くことを決意した。占いによって劉氏を主とするのが吉と出たので、まず劉雅を擁立しようとした。しかし劉雅が拒絶したので、代わりに黒闥を擁立した。黒闥は百人余りの兵で漳南を破り、つづいて貝州刺史戴元祥・魏州刺史権威らを破って敗死させた。竇建徳の旧将・故吏たちが次々と帰順し、軍勢は盛んとなり、黒闥は大将軍を自称した。唐将の李神通・秦武通・王行敏・李勣らを次々と撃破した。饒陽の崔元遜や兗州の徐円朗らと結び、北は高開道や突厥と連合して、竇建徳の旧領をことごとく回復した。

武徳5年(622年)1月、相州を落とした黒闥は漢東王と号し、天造と建元した。范願を左僕射とし、董康買を兵部尚書とし、高雅賢を左領軍とし、王小胡を右領軍とするなど、竇建徳の旧部下たちを任用し、都を洺州に置いた。唐の総管羅士信を洺水に撃破して敗死させた。3月、食糧が不足したまま、唐の秦王李世民と決戦を挑んで、洺水で大敗を喫した。黒闥は范願らとともに突厥に逃れた。

6月、黒闥は突厥の兵を借りて再び進攻し、唐の淮陽王李道玄や原国公史万宝らを撃破した。河北を再び回復し、また洺州を都とした。12月、唐の皇太子李建成・斉王李元吉の兵と館陶で戦い、大敗した。天造2年(623年)、饒陽に逃れたところを諸葛徳威に捕らえられ、李建成のもとに送られて弟の劉十善とともに洺州で斬られた。

脚注

伝記資料
 『旧唐書』巻五十五 列伝第五「劉黒闥伝」
 『新唐書』巻八十六 列伝第十一「劉黒闥伝」

隋代の人物
唐代の人物
刑死した中国の人物
6世紀生
623年没

劉黒闥


An Lepidion capensis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni John Dow Fisher Gilchrist hadton 1922. An Lepidion capensis in nahilalakip ha genus nga Lepidion, ngan familia nga Moridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lepidion

Lepidion capensis


An Coelorinchus jordani in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Smith ngan Pope hadton 1906. An Coelorinchus jordani in nahilalakip ha genus nga Coelorinchus, ngan familia nga Macrouridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Coelorinchus

Coelorinchus jordani


Ang Kōh-e Shāh-e Bērānah ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Shāh-e Bērānah (bukid sa Apganistan, lat 34,46, long 67,76), Wardak,
 Kōh-e Shāh-e Bērānah (bukid sa Apganistan, lat 34,43, long 67,76), Wardak,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kōh-e Shāh-e Bērānah


Don't Cry Wolf è il secondo album dei London, uscito nel 1986 per l'Etichetta discografica Metalhead Records.

Tracce

Formazione
 Nadir D'Priest - voce
 Lizzie Grey - chitarra
 Brian West - basso
 Wailin' J. Morgan - batteria
 David Carr - tastiere

Collegamenti esterni

Don't Cry Wolf (London)


Moraea insolens is 'n plant en geofiet wat tot die genus Moraea behoort en deel van die fynbos is. Die spesie is endemies aan die Wes-Kaap en kom by Caledon tot by Stanford voor. Dit het 'n voorkomsgebied van kleiner as 63 km² en daar is drie erg gefragmenteerde subpopulasies oor op gebiede wat nie bestuur word nie, die plante word glad nie gebrand nie en indringerplante is ook 'n bedreiging.

Bronne
 SANBI Redlist
 Plants of the World Online

Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika
insolens

Moraea insolens


An Tretanorhinus mocquardi in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Bocourt hadton 1891. An Tretanorhinus mocquardi in nahilalakip ha genus nga Tretanorhinus, ngan familia nga Colubridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tretanorhinus

Tretanorhinus mocquardi


Iota Crucis (ι Crucis, ι Cru) je zvijezda u sazviježđu Južni krst. Udaljena je 125 sg od Sunca. Ima prividan sjaj od 4.69. Ubraja se u optičke dvostruke zvijezde. Primarna zvijezda je div spektralne klase K. Sekundarna zvijezda ima spektralnu klasu G. Kreće se brzinom od 23.8 km/s. Nalazi se oko 22600-38400 sg od centra naše galaksije.

Također pogledajte

 β PsA
 β Cru
 ι PsA
 γ Cru
 δ PsA
 η PsA
 θ PsA
 ι PsA
 π PsA
 S PsA

Reference

Divovske zvijezde
Dvostruke zvijezde
Južni krst (sazviježđe)
2MASS objekti
Bayer objekti
GSC objekti
HD objekti
IRAS objekti
SAO objekti
TYC objekti
Zvijezde G tipa
Zvijezde K tipa

Iota Crucis


Kaliwatan sa lupoy ang Ethmalosa fimbriata. Una ning gihulagway ni Bowdich ni adtong 1825. Ang Ethmalosa fimbriata sakop sa kahenera nga Ethmalosa, ug kabanay nga lupoy. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Lupoy
Lupoy sa Kadagatang Atlantiko
Ethmalosa

Ethmalosa fimbriata


Kaliwatan sa isda ang Diaphus gigas. Una ning gihulagway ni Gilbert ni adtong 1913. Ang Diaphus gigas sakop sa kahenera nga Diaphus, ug kabanay nga Myctophidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
amihanang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Diaphus

Diaphus gigas


Usha Barthakur (1912-1993) was an Indian politician. She was a Member of Parliament, representing Assam in the Rajya Sabha the upper house of India's Parliament as a member of the Indian National Congress. She was a student of St Mary's college in Shillong

References

Rajya Sabha members from Assam
Indian National Congress politicians
Women members of the Rajya Sabha
Date of birth missing
1912 births
1993 deaths

Usha Barthakur


An Pareiorhaphis stephanus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Oliveira ngan Oyakawa hadton 1999. An Pareiorhaphis stephanus in nahilalakip ha genus nga Pareiorhaphis, ngan familia nga Loricariidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pareiorhaphis

Pareiorhaphis stephanus


An Gunnellichthys curiosus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Dawson hadton 1968. An Gunnellichthys curiosus in nahilalakip ha genus nga Gunnellichthys, ngan familia nga Microdesmidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gunnellichthys

Gunnellichthys curiosus


Takekazu Asaka (), nascido em Tóquio em 1952, é um linguista e professor japonês de Filologia Românica da Universidade de Tsudajuku, Tóquio. Traduziu para o japonês obras de autores galegos como Rosalía de Castro, Ramón Cabanillas e Uxío Novoneyra, e elaborou a primeira gramática galega para japoneses. Define-se a si mesmo como "embaixador da cultura galega no Japão".

Também é a responsável por organizar em Tóquio, e noutras cidades, ciclos de música e poesia galegas para celebrar o Dia das Letras Galegas. Desde junho de 2017, é o académico correspondente da Real Academia Galega em reconhecimento do seu trabalho.

Carreira

Conheceu a Galiza pela primeira vez em 1989 para participar em XIX Congresso Internacional de Filologia e Linguística Românica, e desde que conheceu a língua e a cultura galegas converteu-se no seu grande defensor. É professor de gramática espanhola em Tóquio e dá cursos de língua e cultura galegas. Em 2002, traduziu para o japonês Cantares gallegos, publicado por DTP Publishing. Em 2014, traduziu para o japonês Contos da minha terra, com prólogo de María do Carmo Rios Panisse e um CD com a leitura do texto, editado por DTP Publishing.

No ano 2017, publicou uma edição bilingue dos Âmbitos de Uxío Novoneyra.

Obra
 Gramática do galego moderno (bilingue japonês-galego). (1993) Tóquio: Daigakusyorin. (195 páginas; ISBN 4-475-01807-2)
 Guia de conversação em galego (1994)
 Vocabulário básico da língua galega. (1996) Tóquio: Daigakusyorin. ISBN 4-475-01231-7. (As primeiras 122 páginas são um índice galego-castelhano-japonês. Depois da página 158 prossegue com as equivalências castelhano-galego e até o final do livro com as japonês-galego. Na apresentação afirma conter 2600 equivalências)
 Cantares gallegos (traduzido para japonês em 2002). DTP Publishing.
 Cantata a Ramón Cabanillas (2013)
 Contos da minha terra (traduzido para japonês em 2014)
 Xograr Martín Codax (2015)
 Nova gramática do galego (2017)
 Os Âmbitos (edição bilingue galego-japonês em 2017)

Naturais de Tóquio
Linguistas do Japão
Japoneses do século XX
Japoneses do século XXI
Professores do Japão
Tradutores do Japão

Takekazu Asaka


Biografia
Laureato in fisica generale, inizia la sua carriera da attore nel 1974, prendendo parte a spettacoli per le scuole con la compagnia del Teatro Didattico Il Torchio, diretta da Aldo Giovannetti. Oltre a interpretare i ruoli principali nelle numerose commedie di Giovannetti, che prevedono tutte la partecipazione del pubblico, si impose anche per la sua abilità di coinvolgere gli spettatori, anche adulti, nell'azione scenica. Uno dei suoi cavalli di battaglia era Tappati le orecchie per non sentire... il freddo. Nel 1981 recita nello spettacolo Voi noi e Campanile su testi di Achille Campanile, con la compagnia Il cerchio di gesso di Roma.
È coordinatore didattico della Scuola di Recitazione della Calabria.

Tra i suoi lavori figurano i film Pasolini, un delitto italiano e La cena, per il quale vince il Nastro d'argento come miglior attore non protagonista, la miniserie TV Questa è la mia terra e il film L'aria salata, per il quale vince il David di Donatello come miglior attore non protagonista. Nel 2007 interpreta il ruolo del boss Vincenzo Neri nella serie televisiva di Canale 5 Distretto di Polizia oltre a recitare anche in Rino Gaetano - Ma il cielo è sempre più blu e nella miniserie TV Liberi di giocare. Nel 2008 ha preso parte alla serie televisiva I liceali, mentre al cinema ha interpretato Salvo Lima nel film Il divo.

Nel 2009 prende parte a vari film: il drammatico Marpiccolo, il thriller La doppia ora, la commedia drammatica Ce n'è per tutti e l'intenso Alza la testa, con Sergio Castellitto. L'anno successivo recita nel film La nostra vita, La banda dei Babbi Natale e ancora ne La donna della mia vita, al fianco, tra gli altri, di Stefania Sandrelli. Nel 2012 è nel cast di Romanzo di una strage sotto la guida esperta di Marco Tullio Giordana. Nel 2014 prende parte alla miniserie televisiva Non è mai troppo tardi, interpretando il direttore del carcere minorile dove insegnò l'allora giovane maestro Alberto Manzi e appare anche nella fiction della Rai Braccialetti rossi. Nel 2016 è uno dei protagonisti della fiction di Rai 1 Tutto può succedere, con Licia Maglietta e Pietro Sermonti. Nel 2022 è il protagonista di Mindemic, opera prima di Giovanni Basso, dove interpreta Nino Fontana, regista sul viale del tramonto alle prese con la realizzazione del suo prossimo film. Per la sua interpretazione è stato nominato ai Ciak D'Oro 2022 come miglior attore.

Filmografia

Cinema
 Pasolini, un delitto italiano, regia di Marco Tullio Giordana (1995)
 La cena, regia di Ettore Scola (1998)
 Concorrenza sleale, regia di Ettore Scola (2001)
 Gente di Roma, regia di Ettore Scola (2003)
 Il ronzio delle mosche, regia di Dario D'Ambrosi (2003)
 Ogni volta che te ne vai, regia di Davide Cocchi (2004)
 Dentro la città, regia di Andrea Costantini (2004)
Lavorare con lentezza, regia di Guido Chiesa (2004)
 L'orizzonte degli eventi, regia di Daniele Vicari (2005)
 L'amico di famiglia, regia di Paolo Sorrentino (2006)
 L'aria salata, regia di Alessandro Angelini (2006)
 Il giorno + bello, regia di Massimo Cappelli (2006)
 Cardiofitness, regia di Fabio Tagliavia (2007)
 Signorina Effe, regia di Wilma Labate (2008)
 Parlami d'amore, regia di Silvio Muccino (2008)
 Colpo d'occhio, regia di Sergio Rubini (2008)
 Il divo, regia di Paolo Sorrentino (2008)
 Galantuomini, regia di Edoardo Winspeare (2008)
 Si può fare, regia di Giulio Manfredonia (2008)
 La doppia ora, regia di Giuseppe Capotondi (2009)
 Marpiccolo, regia di Alessandro Di Robilant (2009)
 Alza la testa, regia di Alessandro Angelini (2009)
 Ce n'è per tutti, regia di Luciano Melchionna (2009)
 Feisbum - Il film, regia di Serafino Murri, episodio Angelo azzurro Reloaded (2009)
 Palestrina princeps musicae, regia di Georg Brintrup (2009)
 La nostra vita, regia di Daniele Luchetti (2010)
 20 sigarette, regia di Aureliano Amadei (2010)
 Io sono con te, regia di Guido Chiesa (2010)
 La donna della mia vita, regia di Luca Lucini (2010)
 La banda dei Babbi Natale, regia di Paolo Genovese (2010)
 Tatanka, regia di Giuseppe Gagliardi (2011)
 Qualche nuvola, regia di Saverio Di Biagio (2011)
 Isole, regia di Stefano Chiantini (2011)
 Romanzo di una strage, regia di Marco Tullio Giordana (2012)
 100 metri dal paradiso, regia di Raffaele Verzillo (2012)
 Mia, regia di Fulvio Ottaviano (2012)
 Una piccola impresa meridionale, regia di Rocco Papaleo (2013)
 Se chiudo gli occhi non sono più qui, regia di Vittorio Moroni (2013)
 Stai lontana da me, regia di Alessio Maria Federici (2013)
 Tre giorni dopo, regia di Daniele Grassetti (2013)
 Buongiorno papà, regia di Edoardo Leo (2013)
 Sogni di gloria, regia di John Snellinberg (2014)
 Banana, regia di Andrea Jublin (2014)
 Bolgia totale, regia di Matteo Scifoni (2014)
 Mirafiori Lunapark, regia di Stefano Di Polito (2014)
 Storie sospese, regia di Stefano Chiantini (2015)
 Cloro, regia di Lamberto Sanfelice (2015)
 L'attesa, regia di Piero Messina (2015)
 Un posto sicuro, regia di Francesco Ghiaccio (2015)
 Come saltano i pesci, regia di Alessandro Valori (2016)
 La notte non fa più paura, regia di Marco Cassini (2016)
 Brutti e cattivi, regia di Cosimo Gomez (2017)
 Fiore gemello, regia di Laura Luchetti (2018)
 La partita, regia di Francesco Carnesecchi (2018)
 Tutta un'altra vita, regia di Alessandro Pondi (2019)
 A Tor Bella Monaca non piove mai, regia di Marco Bocci (2019)
 Lontano lontano, regia di Gianni Di Gregorio (2019)
 Bentornato papà, regia di Domenico Fortunato (2021)
 Mindemic, regia di Giovanni Basso (2021)
 Belli ciao, regia di Gennaro Nunziante (2022)
 La ballata dei gusci infranti, regia di Federica Biondi (2022)
 Golia, regia di Roberto Marra e Stefano Salvatori (2022)
 Grosso guaio all'Esquilino - La leggenda del kung fu, regia degli YouNuts! (2023)
 Lo sposo indeciso, regia di Giorgio Amato (2023)
 C'è ancora domani, regia di Paola Cortellesi (2023)

Televisione
 Un medico in famiglia – serie TV (2000)
 Distretto di Polizia 2 – serie TV, episodio 2x05 (2001)
 Linda e il brigadiere – serie TV (2000)
 Una donna per amico 3 – serie TV (2001)
 Le stagioni del cuore, regia di Antonello Grimaldi – miniserie TV (2004)
 Diritto di difesa – miniserie TV (2004)
 La omicidi – miniserie TV (2004)
 Alessandra Arachi – film TV (2005)
 Distretto di Polizia 5 – serie TV, episodi 5x18 e 5x24 (2005)
 La buona battaglia - Don Pietro Pappagallo, regia di Gianfranco Albano – miniserie TV (2006)
 Questa è la mia terra – serie TV (2006)
 Viaggio In Italia - Una Favola Vera – film TV (2007)
 Liberi di giocare, regia di Francesco Miccichè – miniserie TV (2007)
 Distretto di Polizia 7 – serie TV (2007)
 Rino Gaetano - Ma il cielo è sempre più blu, regia di Marco Turco – miniserie TV (2008)
 Fidati di me, regia di Gianni Lepre – Miniserie TV (2008)
 Donne assassine – serie TV, episodio: Veronica (2008)
 I liceali – serie TV (2008-2009)
 Il mostro di Firenze, regia di Antonello Grimaldi – miniserie TV (2009)
 Il delitto di via Poma, regia di Roberto Faenza – film TV (2011)
 Il tredicesimo apostolo – serie TV (2013)
 Trilussa - Storia d'amore e di poesia, regia di Lodovico Gasparini – miniserie TV (2013)
 Braccialetti rossi – serie TV (2014-2015)
 Non è mai troppo tardi, regia di Giacomo Campiotti – miniserie TV (2014)
 Una casa nel cuore, regia di Andrea Porporati – TV movie (2015)
 Ragion di Stato, regia di Marco Pontecorvo – miniserie TV (2015)
 Tutto può succedere – serie TV (2015-2018)
 Felicia Impastato, regia di Gianfranco Albano – film TV (2016)
 Ognuno è perfetto, regia di Giacomo Campiotti – miniserie TV (2019)
 Imma Tataranni - Sostituto procuratore – serie TV, episodio 1x03 (2019)
 Permette? Alberto Sordi, regia di Luca Manfredi – film TV (2020)
 Vite in fuga – serie TV (2020)
 Speravo de morì prima, regia di Luca Ribuoli – miniserie TV (2021)
 Chiamami ancora amore, regia di Gianluca Maria Tavarelli – miniserie TV, 4 episodi (2021)
 Il re – serie TV, episodio 1x01 (2022)

Cortometraggi
 Camera obscura, regia di Stefano Arduino (1997)
 Rosa Rosae (2000)
 Radioportogutenberg (2002)
 Sei come sei (2002)
 Adil e Yusuf (2007)
 Ce l'hai un minuto?, regia di Alessandro Bardani (2012)
 DinDalò, regia di Simone Paralovo (2014)
 Buon San Valentino, regia di Cristiano Anania (2013)
 Bella di papà, regia di Enzo Piglionica (2013)
 Un amato funerale, regia di Luca Murri (2014)
 La moglie del custode regia di Mario Parruccini (2015)
 Il profumo delle stelle, regia di Francesco Felli (2015)
 Good Food, regia di Dario Acocella (2017)
Cani di razza, regia di Riccardo Antonaroli e Matteo Nicoletta (2017)
 In principio, regia di Daniele Nicolosi (2018)
 Partenze, regia di Nicolas Morganti Patrignani (2018)
 Candeline, regia di Asiyat Gamzatova (2018)
 Condominium, regia di Giovanni Battista Origo (2018)

Internet
Ha partecipato alla piattaforma digitale Sinarra.tv raccontando L'uomo, la bestia e la virtù di Luigi Pirandello

Teatro
 I due papi, di Anthony McCarten, regia di Giancarlo Nicoletti (2022)
 Le Volpi, di Lucia Franchi e Luca Ricci (2023)

Premi e riconoscimenti
2022 - Ciak d'oro
Candidatura a migliore attore protagonista per Mindemic

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Attori teatrali italiani
Attori cinematografici italiani
Attori televisivi italiani
David di Donatello per il miglior attore non protagonista
Nastri d'argento al migliore attore non protagonista

Giorgio Colangeli


An Callimetopus pantherinus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Blanchard hadton 1855. An Callimetopus pantherinus in nahilalakip ha genus nga Callimetopus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Callimetopus

Callimetopus pantherinus


Mnichovice  er en by i distrtiktet Prag-Øst i den tjekkiske region Centralbøhmen i Tjekkiet, med omkring 1.400 indbyggere. Landsbyerne Božkov and Myšlín  er en del af kommunen.

Geografi

Mnichovice ligger omkring 17 km sydøst for Prag. Den ligger i Benešov-højlandet. Det højeste punkt er 478 meter over havets overflade. Mnichovka-strømmen løber gennem byen.

Historie
Den første skriftlige omtale af Mnichovice er fra 1134. Landsbyen blev grundlagt af munke fra Sázava-klostret, som her grundlagde en romansk basilika i 1140. I 1420 blev Mnichovice en markedsby. Efter at klosteret blev erobret af husitterne i 1421, blev købstaden deres ejendom, hvorefter den blev overtaget af Kostka af Postupice-familien i 1422. Mnichovice blev slemt beskadiget af brande i 1531 og 1631, og den blev også ødelagt under Trediveårskrigen i 1638. Yderligere brande beskadigede købstaden i 1746, 1751 og 1865-1872.

Mnichovices vartegn er Jomfru Marias Fødselskirke. Den oprindelige romanske kirke blev ombygget i gotisk stil omkring 1330, og derefter blev den ombygget i barokstil i 1746-1754.

Kilder og henvisninger

Byer i Tjekkiet

Centralbøhmen

Mnichovice


Codici
 acx – codice ISO 639-3 della lingua omai arabic

Altri progetti

Acx


Eupograpta kottae là một loài nhện trong họ Miturgidae.

Loài này thuộc chi Eupograpta. Eupograpta kottae được miêu tả năm 2009 bởi Raven.

Chú thích

Tham khảo

biologie|2011|10|21}}

Eupograpta

Eupograpta kottae


An Kupea electilis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Alfred Philpott hadton 1930. An Kupea electilis in nahilalakip ha genus nga Kupea, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Kupea

Kupea electilis


Gymnosporia salicifolia is 'n struik wat tot die genus Gymnosporia hoort. Die spesie is endemies aan die deelstaat Assam in Indië.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Gymnosporia
Flora van Indië
Endemiese plante van Indië

Gymnosporia salicifolia


KQA – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Akutan (Alaska) (Stati Uniti)

Kqa


Dibër là một quận thuộc hạt Dibër, Albania. Quận này có diện tích 761 km² và dân số năm 2002 là 86144 người, mật độ 113 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Dibër
Dibër
Hạt Dibër

Dibër (huyện)