Il pontefice massimo (in latino: pontifex maximus) era una figura della religione romana, il massimo grado religioso al quale un romano poteva aspirare.

Storia
Le origini di questa carica sacerdotale si fanno risalire all'epoca più antica di Roma, ed erano legate alla costruzione del Pons Sublicius, il più antico ponte di Roma costruito sul Tevere, poco più a valle dell'isola Tiberina. Per le popolazioni arcaiche era così importante, questo ponte e la sua manutenzione, che in relazione ad esso nacque il più antico e potente sacerdozio romano: il Pontifex. La carica di pontefice massimo, anche se di carattere più che altro rappresentativo, era il massimo grado religioso al quale un romano poteva aspirare, secondo la tradizione istituita da Numa Pompilio.

Caratteristiche
L'accesso a questa carica inizialmente rimase riservato ai Patrizi; nel 300 a.C. la Lex Ogulnia ne permise l'accesso anche ai Plebei e nel 254 a.C. la carica fu per la prima volta assunta da un plebeo, Tiberio Coruncanio.

Risiedeva nella Domus Publica, che si trovava nel Foro Romano, accanto all'antica Porta Mugonia,  vicino al Tempio di Vesta e alla Casa delle Vestali dopo la cessione da parte dell'imperatore Augusto.

Funzioni e poteri
Era il capo del collegio dei pontefici (di cui facevano parte anche il rex sacrorum, le Vestali e i Flamini), che presiedeva alla sorveglianza e al controllo di tutto il culto religioso della società romana (sia nell'aspetto pubblico che in quello privato).

L'elezione del pontefice massimo avveniva per cooptazione all'interno del collegio dei pontefici; nel 104 a.C. una lex Domitia  stabilì però che l'elezione doveva essere fatta da 17 tribù estratte a sorte tra le 35 tribute; Silla abrogò quest'ultima legge, la quale fu tuttavia rimessa in vigore pochi anni dopo, nel 63 a.C., da Labieno su impulso di Cesare.

Il pontefice massimo, ricoprendo nel sacerdozio una posizione analoga a quella dei consoli nella magistratura (con la differenza però che la sua carica era a vita e non condivisa con un collega), aveva il diritto di sedere sulla sella curule ed era scortato da 30 littori curiati, uno speciale tipo di littore che non portava i "fasces" ed aveva compiti religiosi, quando questi lo accompagnavano con il compito di scortare gli animali agli altari in occasione dei sacrifici; inoltre esercitava la sua carica nella regia.

Nominava le vestali, i flamini e il rex sacrorum; tuttavia nelle cerimonie ufficiali non aveva il primo posto, essendogli anteposti il rex sacrorum e i tre Flamini maggiori. Inoltre, malgrado la grande autorità, era sottoposto al controllo dei censori e dei tribuni della plebe.

Era anche responsabile della consecratio, ossia la consacrazione del tempio alla divinità cui era dedicato; inoltre aveva il potere di imporre l'inauguratio, nel caso in cui ritenesse insufficienti le ragioni addotte dagli Auguri per negarla.

Disciplinava inoltre i fasti e compilava annualmente la tabula dealbata e gli annales pontificum oltre ad avere il compito di interpretare i mores e collaborava, in età monarchica, all'emanazione della lex regia insieme al rex.

Fino a quando non fu introdotto il Calendario giuliano, al Pontefice era affidato il compito di inserire il mese intercalare, al fine di mantenere l'anno del calendario allineato all'anno tropico.

Lista dei pontefici massimi
 753 a.C. - 712 a.C. – La carica (forse però senza il titolo) appartiene ai re di Roma
 712 a.C. – Numa Marcio, secondo altre fonti lo stesso Numa Pompilio
 ...
 616 a.C. - 579 a.C. – Sesto Papirio, definito esperto (peritus) del diritto pubblico e delle leges regiae e molto conosciuto, da ciò si ritiene che fosse pontefice massimo
 ...
 509 a.C. – Gaio Papirio
 ...
 490 a.C. – Mario Papirio
 ...
 449 a.C. - 431 a.C. – Quinto Furio Pacilio Fuso
 431 a.C. - 420 a.C. – Aulo Cornelio Cosso
 420 a.C. - 390 a.C. – Spurio Minucio
 390 a.C. – Marco Follio Flaccinatore
 ...
 332 a.C. - 304 a.C. – Publio Cornelio Callissa
 304 a.C. - 270 a.C. – Lucio Cornelio Scipione Barbato
 ...
 254 a.C. - 243 a.C. – Tiberio Coruncanio, primo pontefice massimo plebeo
 243 a.C. - 221 a.C. – Lucio Cecilio Metello
 217 a.C. - 213 a.C. – Lucio Cornelio Lentulo Caudino
 213 a.C. - 212 a.C. – Marco Cornelio Cetego (morto nel 196 a.C.)
 212 a.C. - 183 a.C. – Publio Licinio Crasso Divite
 183 a.C. - 180 a.C. – Gaio Servilio Gemino
 180 a.C. - 152 a.C. – Marco Emilio Lepido
 152 a.C. - 150 a.C. – vacante
 150 a.C. - 141 a.C. – Publio Cornelio Scipione Nasica Corculo
 141 a.C. - 132 a.C. – Publio Cornelio Scipione Nasica Serapione (morto a Pergamo, Asia Minore)
 132 a.C. - 131 a.C. – Publio Licinio Crasso Dive Muciano (ucciso in battaglia in Asia Minore)
 130 a.C. - 115 a.C. – Publio Muzio Scevola
 115 a.C. - 103 a.C. – Lucio Cecilio Metello Dalmatico
 103 a.C. - 89 a.C. – Gneo Domizio Enobarbo (morto nell'88 a.C.)
 89 a.C. - 82 a.C. – Quinto Muzio Scevola (ucciso nel tempio di Vesta)
 81 a.C. - 63 a.C. – Quinto Cecilio Metello Pio
 63 a.C. - 44 a.C. – Gaio Giulio Cesare
 44 a.C. - 13 a.C. – Marco Emilio Lepido
 13 a.C. - 12 a.C. – Augusto
 12 a.C. - 376 – Dal 6 marzo 12 a.C. la carica appartiene agli imperatori
 Nel 376 l'imperatore Graziano, fervente cristiano, rinuncia al titolo di Pontifex maximus in favore del vescovo di Roma e da allora la carica di pontefice massimo non fu più assunta da alcun imperatore. Questo comporta che il titolo di Pontefice Massimo sia ad oggi l'unico titolo romano ancora in vigore dall'epoca più antica di Roma, ininterrottamente dai tempi di Numa Pompilio.

Note

Bibliografia
 Renato Del Ponte, La religione dei Romani, Milano, Rusconi, 1982, ISBN 88-18-88029-2.

Voci correlate
 Ius Quiritium
 Lex regia
 Mos maiorum
 Pontefice (storia romana)
 Re sacro
 Sacerdozio (religione romana)
 Sella curule

Altri progetti

Sacerdoti romani

Pontefice massimo


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Coptotettix huanjiangensis. Una ning gihulagway ni Zheng, Z. ug G. Jiang ni adtong 1994. Ang Coptotettix huanjiangensis sakop sa kahenera nga Coptotettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Guangxi Zhuangzu Zizhiqu

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Guangxi Zhuangzu Zizhiqu
Coptotettix

Coptotettix huanjiangensis


Kaliwatan sa alibangbang ang Eterusia ni. Una ning gihulagway ni Swinhoe ni adtong 1919. Ang Eterusia ni sakop sa kahenera nga Eterusia, ug kabanay nga Zygaenidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Eterusia

Eterusia ni


"This Boy" er B-siden på det engelske rockband The Beatles' femte single "I Want to Hold Your Hand/This Boy", der blev udgivet i Storbritannien den 29. november 1963. Da singlen havde over en million forhåndsbestillinger i Storbritannien, røg den omgående til tops på hitlisterne. Efter en uge havde den overtaget førstepladsen fra the Beatles' forrige single She Loves You/I'll Get You, der røg ned på en andenplads.

Komposition og baggrund

"This Boy" blev skrevet af John Lennon og Paul McCartney i fællesskab på et hotelværelse et eller andet sted. Man kender hverken datoen eller stedet. Det var inspireret af Motown-stjernen Smokey Robinson. John Lennon har udtalt:

Paul McCartney har sagt:

Sangen er skrevet i D-dur og står i 6/8 takt. Den kredser om en 1950'er-stil: I-vi-ii-V doo-wop-sekvens, før den flyttes til det harmonisk komplekse kontraststykke (middle-eight) (G-F#7-Bm-D7-G-E7-A-A7) og tilbage igen til det sidste vers og fade-out. Kontraststykket var oprindelig tænkt til at skulle være en guitarsolo, men under indspilningsprocessen blev det ændret til at være en sangsekvens.

Indspilning

Nummeret blev indspillet den 17. oktober 1963 og blev produceret af George Martin. For første gang blev der brugt en fire-spors båndoptager, hvilket gav en del nye muligheder, og der blev lavet 17 optagelser af sangen. A-siden I Want to Hold Your Hand, en version af You Really Got a Hold on Me og gruppens første fan-club-julesingle blev også indspillet den dag.

En instrumental version af "This Boy", orkestreret af George Martin, blev brugt som underlægningsmusik til en scene med Ringo Starr i filmen A Hard Day's Night, hvor han går rundt alene i London og bl.a. fotograferer. Denne udgave blev kaldt "Ringo's Theme (This Boy)" og blev udgivet som single den 7. august 1964 med And I Love Her på A-siden, men den lykkedes ikke med at komme på hitlisten i Storbritannien. Den nåede dog nummer 53 i den amerikanske Top 100 senere samme år.

Udgivelse

"This Boy" blev udgivet i Storbritannien den 29. november 1963 som B-side til "I Want to Hold Your Hand". Over en million forudbestillinger gjorde, at singlen røg direkte ind på hitlisterne., og inden for en uge havde den overtaget førstepladsen fra She Loves You, der nu optog andenpladsen.

"I Want to Hold Your Hand" blev udgivet som single i USA med I Saw Her Standing There på B-siden den 26. december 1963, hvilket kom til at betyde, at "This Boy" først blev udgivet i januar 1964 på Meet the Beatles!, som var Capitol Records' rekonfigurerede version af With the Beatles-albummet.

Musikere

 John Lennon – sang, rytmeguitar
 Paul McCartney – sang, bas
 George Harrison – singleguitar, baggrundssang
 Ringo Starr – trommer

Se også

 I Want to Hold Your Hand/This Boy

Referencer

Kilder

Beatles-sange
Sange fra 1963

This Boy


An Caenorycta in uska genus han Lepidoptera. An Caenorycta in nahilalakip ha familia nga Oecophoridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Caenorycta

Caenorycta


Ida Schilling Guldager (født 25. oktober 1996 i Kolding, Danmark) er en kvindelig dansk fodboldspiller, der spiller angriber for Fortuna Hjørring i Gjensidige Kvindeligaen.

Karrierestatistikker

Fortuna Hjørring

Meritter

Klub
Fortuna Hjørring
Elitedivisionen
  : 2017-18
  : 2018-19
Sydbank Pokalen
  : 2019

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra Fortuna Hjørring
Fodboldspillere fra Kolding IF Fodbold (kvinder)
Personer fra Kolding

Ida Guldager


Červený Kameň (in ungherese Vöröskő, in tedesco Rothenstein) è un comune della Slovacchia facente parte del distretto di Ilava, nella regione di Trenčín.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Cerveny Kamen

Červený Kameň


Ang Cerro de la Flecha ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Cerro de la Flecha (bukid sa Arhentina), Provincia de La Rioja,

Peru

 Cerro de la Flecha (bukid sa Peru), Lambayeque, Provincia de Chiclayo,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Peru

Cerro de la Flecha


True Spirit is the debut solo album by American singer and musician Carleen Anderson, released in 1994. The album includes four UK Top 40 singles: "Nervous Breakdown" (No. 27), "Mama Said" (No. 26), "True Spirit" (No. 24) and "Let It Last" (No. 16).

Critical reception

In a retrospective review for AllMusic, Tom Demalon describes Anderson's voice as "warm" and "soulful" and that the album "succeeds in drawing on older R&B vibes and making them sound fresh." He went on to say that the lyrics are "literate and sophisticated", adding that "True Spirit is a gorgeous album that constantly draws in the listener, both musically and spiritually."

Track listing
All tracks written by Carleen Anderson, except where noted.

Personnel
Adapted from AllMusic.
Carleen Anderson – arranger, primary artist, vocals
Amanda Drummond – strings
Ian Green – arranger, instrumentation, mixing, producer
Martin "Max" Heyes – mixing
Nigel Hitchcock – alto and tenor sax
Stephen Hussey – strings
Norman Jay – handclapping
Brendan Lynch – glockenspiel, handclapping, producer, synthesizer
Marco Nelson – bass
Mark E. Nevin – arranger, guitar, handclapping, mellotron
Jake Rea – strings
Timothy Russell – engineer
Steve Sidwell – trumpet
Michael Talbot – keyboards
Crispin Taylor – drums

Charts and certifications

Weekly charts

Certifications

References

External links
True Spirit at Discogs

1994 debut albums
Virgin Records albums
Carleen Anderson albums
Funk albums by American artists

True Spirit


Prvenci () su naseljeno mjesto u sastavu općine Markovci, regija Podravska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Ptuj.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Prvenci su imali 233 stanovnika.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Podravskoj regiji

Prvenci


Kaliwatan sa alibangbang ang Pseudomicronia simpleifascia. Una ning gihulagway ni Swinhoe ni adtong 1894. Ang Pseudomicronia simpleifascia sakop sa kahenera nga Pseudomicronia, ug kabanay nga Uraniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pseudomicronia

Pseudomicronia simpleifascia


An Pheucticus tibialis in uska species han Aves nga ginhulagway ni Lawrence hadton 1867. An Pheucticus tibialis in nahilalakip ha genus nga Pheucticus, ngan familia nga Cardinalidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pheucticus

Pheucticus tibialis


Scott Brennan (født 9. januar 1983 i Hobart) er en australsk tidligere roer og olympisk guldvinder.

Brennan deltog første gang i de olympiske lege i 2004 i Athen, hvor han stillede op i dobbeltfireren. Australierne blev nummer tre i det indledende heat og nummer fire i semifinalen, hvorved de kom i B-finalen, som de vandt; dermed blev de samlet nummer syv.

Ved OL 2008 i Beijing roede han dobbeltsculler sammen med David Crawshay. De to australiere vandt først deres indledende heat, derpå semifinalen, og i finalen sejrede de endnu engang, i tiden 6.27,77 minutter, mere end et sekund foran esterne Tõnu Endrekson og Jüri Jaanson, mens briterne Matt Wells og Steve Rowbotham blev nummer tre.

Crawshay og Brennan deltog i samme bådtype ved OL 2012 i London, men efter en fjerdeplads i det indledende heat måtte de i opsamlingsheatet, hvor de dog sejrede og dermed kom i semifinalen. Her blev det til en femteplads og deltagelse i B-finalen, hvor de med en andenplads endte på en samlet ottendeplads i konkurrencen.

OL-medaljer
 2008:  Guld i dobbeltsculler

Referencer

Eksterne henvisninger

Roere fra Australien
Personer fra Hobart
Deltagere for Australien ved sommer-OL 2004
Deltagere for Australien ved sommer-OL 2008
Deltagere for Australien ved sommer-OL 2012
Olympiske mestre fra Australien
Medaljevindere ved sommer-OL 2008

Scott Brennan


Balakovo è una città della Russia europea (oblast' di Saratov), sul fiume Volga, sulle sponde del bacino di Saratov, originato dallo sbarramento e della annessa centrale idroelettrica costruiti negli anni sessanta per servire la città di Saratov.

La città risale al 1762 e ricevette lo status di città nel 1913; è, al giorno d'oggi, un centro prevalentemente industriale, capoluogo del Balakovskij rajon.

Nella prima settimana di Settembre 2012 si sono tenuti i festeggiamenti per i 250 anni dalla fondazione della città

Altri progetti

Collegamenti esterni

Città dell'Oblast' di Saratov

Balakovo


This is a list of Toyota Racing Series drivers, that is, a list of drivers who have made at least one race start in the Toyota Racing Series. This list is accurate up to the final round of the 2021 Toyota Racing Series.

By name

By nationality

References

Toyota Racing Series drivers

List of Toyota Racing Series drivers


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Bufonacridella sumakovi. Una ning gihulagway ni Adelung ni adtong 1910. Ang Bufonacridella sumakovi sakop sa kahenera nga Bufonacridella, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Turkmenistan

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Turkmenistan
Bufonacridella

Bufonacridella sumakovi


Zachariah Paulo Messitte (born June 24, 1968) is an American political scientist, commentator, author, and academic administrator. He served as the 13th president of Ripon College in Ripon, Wisconsin from 2012-2022. He is currently an Executive Director in the Social Impact and Education practice at Russell Reynolds Associates and based in Washington, D.C. He also serves as the Chair of the Board of Advocates for the Boren College of International Studies at the University of Oklahoma and is a member of the Beloit College Board of Trustees.

Early life and education
Messitte was born in Sao Paulo, Brazil while his parents were serving in the Peace Corps. He grew up in Chevy Chase, Maryland, where he graduated from Bethesda-Chevy Chase High School. He then earned a Bachelor of Arts degree in American history and Italian language from Bowdoin College in 1990. He established two Italian awards at Bowdoin in 2010. Messitte received a Master of Arts in international relations from Johns Hopkins University and a doctorate in politics from New York University.

Career
Messitte was appointed to the political science faculty and named director of the Center for the Study of Democracy at St. Mary's College of Maryland in 2002. In 2007, he was named Vice Provost for International Programs and awarded the William J. Crowe Chair in Geopolitics at the University of Oklahoma. He later became the first Dean of the University of Oklahoma College of International Studies.

Former CIA Director George Tenet gave the keynote address at Messitte's inauguration as President of Ripon College on September 29, 2012.

He has written academic articles as and guest columns for The New York Times, Washington Post, Los Angeles Times, Milwaukee Journal Sentinel, and Baltimore Sun. Messitte is the co-editor of Buon Giorno, Arezzo: A Postcard from Tuscany and Understanding the Global Community. He is also the co-author of Republican Populist: Spiro Agnew and the Origins of Donald Trump's America.

Prior to his career in academia, Messitte worked as a researcher and producer at CNN for national correspondent Judy Woodruff, as a press spokesman for the U.S. Senate Select Committee on Intelligence, and as a public information officer for the United Nations in New York and in Vienna, Austria, where he helped develop the Basketball Without Borders cultural program in collaboration with the National Basketball Association.

References

Ripon College (Wisconsin) faculty
1968 births
Living people
University of Oklahoma faculty
Bowdoin College alumni
Johns Hopkins University alumni
St. Mary's College of Maryland faculty
New York University alumni
American political scientists

Zach P. Messitte


La Magadan Airlines o ex-Linee aeree di Magadan, ) era una compagnia aerea russa con base tecnica all'Aeroporto di Magadan-Sokol, in Russia.

Strategia
La compagnia aerea operava il servizio del trasporto aereo cargo con Ilyushin Il-76 ed il servizio per i passeggeri con la flotta composta da Ilyushin Il-96, Airbus A320.

L'Aeroflot-Magadan aveva base tecnica all'Aeroporto di Magadan-Sokol. Circa 100.000 passeggeri, 3.300 tonnellate di posta e di merci sono trasportati dalla compagnia aerea ogni anno.

A giugno del 2006 è stato dichiarato il fallimento della compagnia aerea. Gli aerei sono passati sotto la gestione dell'Aeroflot che continua a effettuare i voli di linea interni da/per Magadan.

Nel 2007 in seguito della bancarotta la compagnia aerea è stata nazionalizzata diventando la filiale dell'Aeroflot a Magadan.

L'Aeroflot-Magadan fa parte della Direzione Interregionale Nord-Orientale dei Trasporti Aerei Del Ministero dei Trasporti della Federazione Russa di Magadan () insieme con altre 3 compagnie aeree russe:
 Chukotavia
 Aircompany IKAR
 SVBAOL&OP (in italiano: La Base Aerea Statale del Nord-Est della Guardia Forestale per la Difesa della Renna; in russo: Северо-Восточная база авиационной охраны лесов и оленьих пастбищ)

Flotta cargo
1 Ilyushin Il-76

Flotta passeggeri
Airbus A320
Ilyushin Il-96

Flotta storica
Tupolev Tu-154M

Altri progetti

Collegamenti esterni

Compagnie aeree del passato russe
Magadan

Magadan Airlines


An Astylopsis sexguttata in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Thomas Say hadton 1827. An Astylopsis sexguttata in nahilalakip ha genus nga Astylopsis, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Astylopsis

Astylopsis sexguttata


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Enodisomacris curtipennis. Una ning gihulagway ni Cigliano ni adtong 1989. Ang Enodisomacris curtipennis sakop sa kahenera nga Enodisomacris, ug kabanay nga Tristiridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Antofagasta (kapital sa rehiyon)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Antofagasta (kapital sa rehiyon)
Enodisomacris

Enodisomacris curtipennis


Stasimopus là một chi nhện trong họ Ctenizidae.

Các loài
 Stasimopus artifex Pocock, 1902
 Stasimopus astutus Pocock, 1902
 Stasimopus bimaculatus Purcell, 1903
 Stasimopus brevipalpis Purcell, 1903
 Stasimopus caffrus (C. L. Koch, 1842)
 Stasimopus castaneus Purcell, 1903
 Stasimopus coronatus Hewitt, 1915
 Stasimopus dreyeri Hewitt, 1915
 Stasimopus erythrognathus Purcell, 1903
 Stasimopus fordi Hewitt, 1927
 Stasimopus gigas Hewitt, 1915
 Stasimopus insculptus Pocock, 1901
 Stasimopus insculptus peddiensis Hewitt, 1917
 Stasimopus kentanicus Purcell, 1903
 Stasimopus kolbei Purcell, 1903
 Stasimopus leipoldti Purcell, 1902
 Stasimopus longipalpis Hewitt, 1917
 Stasimopus mandelai Hendrixson & Bond, 2004
 Stasimopus maraisi Hewitt, 1914
 Stasimopus meyeri (Karsch, 1879)
 Stasimopus minor Hewitt, 1915
 Stasimopus nanus Tucker, 1917
 Stasimopus nigellus Pocock, 1902
 Stasimopus obscurus Purcell, 1908
 Stasimopus oculatus Pocock, 1897
 Stasimopus palpiger Pocock, 1902
 Stasimopus patersonae Hewitt, 1913
 Stasimopus poweri Hewitt, 1915
 Stasimopus purcelli Tucker, 1917
 Stasimopus quadratimaculatus Purcell, 1903
 Stasimopus qumbu Hewitt, 1913
 Stasimopus robertsi Hewitt, 1910
 Stasimopus rufidens (Ausserer, 1871)
 Stasimopus schoenlandi Pocock, 1900
 Stasimopus schreineri Purcell, 1903
 Stasimopus schultzei Purcell, 1908
 Stasimopus spinipes Hewitt, 1917
 Stasimopus spinosus Hewitt, 1914
 Stasimopus steynburgensis Hewitt, 1915
 Stasimopus suffuscus Hewitt, 1916
 Stasimopus tysoni Hewitt, 1919
 Stasimopus umtaticus Purcell, 1903
 Stasimopus umtaticus rangeri Hewitt, 1927
 Stasimopus unispinosus Purcell, 1903

Chú thích

Tham khảo

Ctenizidae

Stasimopus


Burpo is a surname. Notable people with the surname include:

 C. W. Burpo (1904–1982), American radio evangelist
 George Burpo (1922–2015), American baseball player
 Preston Burpo (born 1972), American soccer player and coach
 Todd Burpo (born 1968), American author and pastor, wrote Heaven Is For Real

Burpo


Ang Arroyo de las Lajas ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Arroyo Las Lajas (suba), Provincia de Córdoba,

Mehiko

 Las Lajas (suba sa Mehiko, Estado de Tamaulipas, lat 23,05, long -97,79),
 Arroyo de las Lajas (suba sa Mehiko), Estado de Tamaulipas,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko

Arroyo de las Lajas


Ang Säuleck ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Säuleck (tumoy sa bukid), Steiermark, Politischer Bezirk Liezen,
 Säuleck (bukid sa Awstriya, Kärnten, Politischer Bezirk Spittal an der Drau, lat 47,00, long 13,29),
 Säuleck (bukid sa Awstriya, Kärnten, Politischer Bezirk Spittal an der Drau, lat 46,97, long 13,36),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Säuleck


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Kuzicus denticuloides. Una ning gihulagway ni Kevan, D.K.M. ug Xingbao Jin ni adtong 1993. Ang Kuzicus denticuloides sakop sa kahenera nga Kuzicus, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Nepal

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Nepal
Kuzicus

Kuzicus denticuloides


Playing the Fool è un doppio album dal vivo del gruppo rock progressivo britannico Gentle Giant, pubblicato nel 1977. Fu l'unica pubblicazione live del gruppo nel periodo di effettiva attività.

Descrizione
L'album fu registrato tra settembre e ottobre 1976, durante la tournée europea legata all'album Inteview.

Com'era abitudine del gruppo in concerto, molti brani sono totalmente riarrangiati rispetto alle versioni in studio e, in alcuni casi, uniti assieme in medley che a loro volta includono variazioni strumentali o citazioni da altri brani che la copertina originale non menziona.

Il disco include una breve versione strumentale dello standard jazz Sweet Georgia Brown eseguita con violino, chitarra acustica e percussioni.

Tracce
Testi e musiche di Kerry Minnear, Derek Shulman, Ray Shulman e (*) Phil Shulman, eccetto ove indicato.

Lato A

Lato B

Lato C

Lato D

Nota: Alcune edizioni in CD, a differenza del doppio LP originale, riportano alcuni titoli dei brani accennati all'interno dei medley oppure questi ultimi con un titolo diverso, o ancora contengono due brani uniti assieme in una sola traccia; il contenuto musicale è lo stesso in tutti i casi.

Formazione
 Gary Green – chitarre, cori, flauto dolce, percussioni
 Kerry Minnear – tastiere, vibrafono, percussioni, violoncello, flauto dolce, moog, voce, cori
 Derek Shulman – voce, cori, sassofono alto, flauto dolce, basso, percussioni
 Ray Shulman – basso, violino, chitarra acustica, flauto dolce, tromba, percussioni, voce
 John Weathers – batteria, percussioni, vibrafono, cori

Collegamenti esterni

Playing the Fool


Kaliwatan sa alibangbang ang Symmachia nemesis. Una ning gihulagway ni Rebillard ni adtong 1958. Ang Symmachia nemesis sakop sa kahenera nga Symmachia, ug kabanay nga Riodinidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Symmachia

Symmachia nemesis


Alice Lévêque (født 9. maj 1989 i Mulhouse, Frankrig) er en fransk håndboldspiller, som spiller i ESBF Besançon og tidligere Frankrigs kvindehåndboldlandshold.

Referencer

Håndboldspillere fra Frankrig
Håndboldspillere fra ESBF Besançon
Håndboldspillere fra Metz Handball

Alice Lévêque


Heno () ou Cedino () foi um franco do , ativo no reinado de  . Era um dos 20 duques enviados por Quildeberto em 590 para ajudar os romanos na Itália contra os lombardos. Ele e outros 12 duques se aproximaram de Verona e tomaram vários fortes, mas não conseguiram nenhum outro sucesso e se retiraram quando as provisões arrefeceram e ocorreu um surto de disenteria. Enquanto esteve na Itália, abriu negociações com seu aliado o exarca Romano e o rei Autário, garantindo uma trégua de 10 meses com o último se retirando da Itália com seu butim.

Bibliografia

Francos do século VI
Quildeberto II
Guerras bizantino-lombardas

Heno


Hatching is an artistic technique for shading. It may also refer to:

 The crosshatch symbol or number sign
 Crossed letter, an overwritten document
 Hatching (heraldry), a system for depicting armory in monochrome
 An animal escaping its egg after incubation

Film
The Hatching, a 2014 British black horror comedy film
Hatching (film), a 2022 Finnish horror film

See also
 Hatch (disambiguation)

Hatching (disambiguation)


Il Progetto Mutopia è un progetto per creare una biblioteca virtuale online di partiture e parti musicali ricadute nel pubblico dominio. Rappresenta l'equivalente, per quanto riguarda la musica, del Progetto Gutenberg.

Il progetto esiste solo grazie al contributo di volontari che inseriscono nel sito trascrizioni di vecchi libri non più soggetti al copyright (o nuove composizioni rilasciate sotto licenze libere da parte dell'autore). Le trascrizioni devono essere effettuate a computer utilizzando il software open source GNU LilyPond.

Ultimato il lavoro, il contributore deve scegliere di pubblicare il tutto sotto Pubblico dominio o una Licenza Creative Commons. Devono essere inviati al webmaster i sorgenti Lilypond, il quale li compilerà e, in caso siano conformi agli standard richiesti, li pubblicherà assieme ai PDF, ai PS ed ai MIDI generati con la compilazione.

Un progetto simile è l'International Music Score Library Project, dedicato però in prima linea alla scansione di vecchie edizioni (quindi difficilmente modificabili). Essendo la scansione un processo più veloce, si trovano attualmente molte più composizioni nell'IMSLP che nel Progetto Mutopia.

Voci correlate
GNU LilyPond
International Music Score Library Project
Choral Public Domain Library

Altri progetti

Collegamenti esterni

Servizi e progetti musicali online

Progetto Mutopia


A Comarca de Itaporanga é uma comarca de segunda entrância com sede no município de Itaporanga, no estado da Paraíba, Brasil.

São termos da Comarca de Itaporanga, os municípios de São José de Caiana, Serra Grande, Diamante, Boa Ventura, Curral Velho e Pedra Branca.

No ano de 2016, o número de eleitores inscritos na referida comarca foi de .

Itaporanga
Comarca de Itaporanga

Comarca de Itaporanga (Paraíba)


Janina Jasnowska (ur. 18 grudnia 1925 w Nisku, zm. 22 listopada 2021 w Szczecinie) – polska profesor nauk przyrodniczych w zakresie geobotaniki, fitosocjologii i ekologii torfowisk

Życiorys
Córka Jana Radomskiego. Szkołę powszechną w Brześciu nad Bugiem ukończyła w 1938 i rozpoczęła naukę w Gimnazjum i Liceum im. Króla Stanisława Leszczyńskiego w Ostrołęce. Podczas II wojny światowej uczyła się w tym liceum działającym pod kryptonimem GOLESIN. Pełniła tam funkcję sekretarki i łączniczki z tajnymi władzami Kuratorium Warszawskiego. Maturę zdała w czerwcu 1944 roku w tajnym XVI Gimnazjum i Liceum im. Aleksandry Piłsudskiej w Warszawie. Po wyzwoleniu była nauczycielką w szkole powszechnej w Jarnutach koło Ostrołęki, a następnie w Czarnolesiu koło Kamiennej Góry. Studia wyższe odbyła w latach 1946–1951 na Wydziale Nauk Przyrodniczych Uniwersytetu i Politechniki we Wrocławiu, uzyskując stopień magistra filozofii w zakresie botaniki (1950). Podczas studiów pracowała w Katedrze Botaniki Wydziału Rolniczego tej Uczelni pod kierunkiem profesora Stanisława Tołpy, przechodząc w ciągu 10 lat kolejne szczeble zawodowe, od demonstratora do adiunkta. W 1955 roku, wraz z mężem Mieczysławem Jasnowskim, przeniosła się do nowo utworzonej Wyższej Szkoły Rolniczej w Szczecinie, do Katedry Botaniki kierowanej wówczas przez profesora Stefan Kownasa. W Katedrze Botaniki pracowała jako adiunkt (1955–1967), docent (1968–1984) i profesor (1985–1996), w latach 1990–1996 była jej kierownikiem. Przez ponad 13 lat (1968–1981) była prodziekanem Wydziału Rolniczego do Spraw Studiów Zaocznych. Wielokrotnie była wybierana do Senatu Akademii Rolniczej i działała w komisjach senackich. Na emeryturę przeszła w roku 1996, kontynuując działalność naukową i organizacyjną.

Wieloletnia członkini i Przewodnicząca Wojewódzkiej Rady Ochrony Przyrody, a następnie Regionalnej Rady Ochrony Przyrody dążąca do zrównoważonego gospodarowania zasobami przyrody. Przez wiele lat swoimi działaniami dawała przykład kreatywnej i kompromisowej współpracy pomiędzy służbami ochrony przyrody. Zjednała na rzecz ochrony przyrody wiele instytucji i osób, które aktywnie brały udział w procesie tworzenia systemu i sieci obszarów chronionych w województwie zachodniopomorskim.

Autorka ponad 150 publikacji o tematyce botanicznej i około 100 opracowań niepublikowanych, w tym ekspertyz i opinii wykonanych na potrzeby ochrony przyrody.

Wybrane publikacje
 Roślinność torfowiska Smolniki nad Zalewem Szczecińskim. Przyr. Pol. Zach. 1958, 2, s. 123–138 (wsp. M. Jasnowski, Cz. Kwarta Cz.)
 Charakterystyka botaniczna i biologiczna kukurydzy. W: K. Ruebenbauer (red.). Kukurydza. PWRiL 1964, s. 9–28 (wsp. M. Jasnowski)
 Roślinność otwartych zbiorowisk na zachodniej krawędzi dolnej Odry. Zesz. Nauk. WSR Szczecin 1964, 17, s. 69–83, s. 85–92; s. 93–106. (wsp. J. Radomski)
 Morfogeneza i metoda określania wieku krzewów woskownicy europejskiej Myrica gale L. Zesz. Nauk. WSR Szczecin 1968, 28, Rol. 4, s. 55–77
 Wpływ zaburzeń warunków wodnych na roślinność torfowiskową w Lasach Czarnocińskich. Rozprawy WSR Szczecin 1968, 7, s. 1–68.
 Ginące torfowiska wysokie i przejściowe w pasie nadbałtyckim Polski. Ochr. Przyr. 1968, 33, s. 69–124 (wsp. M. Jasnowski, S. Markowski)
 "Wąwóz Kamieniec" – projektowany rezerwat florystyczny w powiecie szczecińskim. Chrońmy Przyr. Ojcz. 1973, 4, s. 31–37
 Najbogatsze na Pomorzu Zachodnim stanowiska storczyka błotnego Orchis palustris Jacq. nad jez. Miedwie i jez. Zaborsko w dolinie rzeki Płoni. Zesz. Nauk. AR Szczecin 1973, 39s. s. 151–165
 Zagrożone stanowiska storczyka kukawki Orchis militaris L. nad jeziorem Będzin na Pojezierzu Myśliborskim. Zesz. Nauk. AR Szczecin 1976, 53, Rol. 14, s. 85–93
 Botanika. Podręcznik do samokształcenia dla studiów zaocznych akademii rolniczych. PWN Warszawa. s. 444 (1978–1989 – 8 wydań). (wsp. J. Radomski)
 Czynniki wpływające na rozmiary słojów rocznych drewna sosny na torfowisku wysokim w zespole Vaccinio uliginosi–Pinetum. Rocz. Sekc. Dendr. 1977, 30, s. 5–33
 Kotłowe torfowiska mszarne na Pojezierzu Bytowskim. Zesz. Nauk. AR Wroc., Rol. 1981, 134s, s. 11–37 (wsp. M. Jasnowski)
 Ocena aktualnego stanu i projekt racjonalnej sieci rezerwatów przyrody w północnej części województwa gorzowskiego. W: L. Agapow, B. Wiatr (red.) Zasoby przyrody województwa gorzowskiego. Ośr. Bad. i Konsult. TWWP w Gorzowie Wlkp. 1981, s. 5–36 (wsp. M. Jasnowski)
 Rezerwat krajobrazowo–wodny "Rzeka Drawa" na Pomorzu Zachodnim. Chrońmy Przyr. Ojcz. 1982, 38, 3, s. 5–19 (wsp. M. Jasnowski)
 Najcenniejsze obiekty w rezerwacie "Rzeka Drawa" objęte ochroną ścisłą. Chrońmy Przyr. Ojcz. 1992, 38, s. 4–5, s. 5–23 (wsp. M. Jasnowski)
 Pojezierze Zachodniopomorskie. Przyroda Polska. Wiedza Powszechna, Warszawa 1982, 265 s. (wsp. M. Jasnowski)
 Szata roślinna torfowisk mszarnych na Pojezierzu Bytowskim. Zesz. Nauk. AR Szczecin. 1982, 99, Rol. Ser. Przyrod. 30, s. 23–36; s. 37–47; s. 39–57; s. 59–67. (wsp. M. Jasnowski)
 Roślinność mszarnych torfowisk wysokich z rzędu Sphagnetalia magellanici Pawł. 28 Moore 68 na Pojezierzu Bytowskim. Zesz. Nauk. AR Szczecin 104. Rol. Ser. Przyrod. 1983, 32, s. 89–100 (wsp. M. Jasnowski)
 Roślinność klasy Utricularietea intermedio–minoris Pietsch 64 torfowisk mszarnych Pojezierza Bytowskiego. Zesz. Nauk. AR Szczecin 104. Rol. Ser. Przyrod. 1983, 32, s. 101–112 (wsp. M. Jasnowski)
 Flora projektowanego Drawieńskiego Parku Narodowego i jej osobliwości. W: L. Agapow, M. Jasnowski (red.) Przyroda projektowanego Drawieńskiego Parku Narodowego. Gorzowskie Tow. Naukowe, Gorzów Wlkp. 1986, s. 25–67 (wsp. M. Jasnowski, U. Grinn, S. Friedrich)
 Roślinność rzeczna, torfowiskowa i źródliskowa projektowanego Drawieńskiego Parku Narodowego [w: L. Agapow, M. Jasnowski (red.) Przyroda projektowanego Drawieńskiego Parku Narodowego]. Gorzowskie Tow. Naukowe, Gorzów Wlkp. 1986, s. 69–94 (wsp. M. Jasnowski, S. Friedrich)
 O polsko–niemieckim projekcie wspólnego parku narodowego w dolinie dolnej Odry. Chrońmy Przyr. Ojcz. 1992, 48, 2, s. 39–51
 Przyrodnicze wartości projektowanego polsko–niemieckiego parku narodowego Dolina Dolnej Odry. Chrońmy Przyr. Ojcz.1992, 48(3), s. 42–53
 Szata roślinna rejonu Szczecina. W: J. Jasnowska (red.). Stan środowiska miasta i rejonu Szczecina: zagrożenia i ochrona. Szcz. Tow. Nauk. Szczecin 1993, s. 91–116
 Badania geobotaniczne w dolinie Rurzycy na równinie Wałeckiej. Zesz. Nauk. AR Szczecin. 155, Rol. Ser. Przyr. 1993, 54, s. 5–24; 25–44; 45–73; 74–96 (wsp. M. Jasnowski, S. Friedrich)
 Kociołki polodowcowe koło Trzcińska–Zdroju jako użytki ekologiczne. Chrońmy Przyr. Ojcz. 1993, 49, 1, s. 23–29 (wsp. M. Jasnowski, S. Friedrich, S. Markowski)
 Dolina Dolnej Odry. Monografia Parku Krajobrazowego, Szczec. Tow. Nauk. 2002, 452 s.
 Znaczenie monitorowania poziomu wód w rezerwatach torfowiskowych na przykładzie rezerwatu "Rosiczki Mirosławskie" (Pomorze Zachodnie). Chrońmy Przyr. Ojcz. 2007, 63, 5, s. 19–33 (wsp. M. Wróbel, S. Jurzyk)
 Potrzeba aktywnej ochrony siedlisk na przykładzie rezerwatu przyrody "Białodrzew Kopicki" w województwie zachodniopomorskim. Chrońmy Przyr. Ojcz. 2008, 64, 4, s. 45–58 (wsp. M. Wróbel, S. Jurzyk)
 Rozwój ochrony przyrody po 1945 r.. W: Eichstadt (red.): Historia ochrony przyrody na Pomorzu od zarania dziejów po dzień dzisiejszy. Steffen Verl. 2008, s. 133–145.
 Wilgotne wrzosowiska atlantyckie z Erica tetralix i suche wrzosowiska z Calluna vulgaris w ostojach Natura 2000 na Pomorzu Zachodnim. Ogród Dendrologiczny w Przelewicach 2011, 2, s. 25–32.

Odznaczenia i nagrody
 Krzyż Komandorski Orderu Odrodzenia Polski (2003)
 Krzyż Oficerski Orderu Odrodzenia Polski (1996)
 Krzyż Kawalerski Orderu Odrodzenia Polski (1987)
 Złoty Krzyż Zasługi (1971)
 Odznaka tytułu honorowego "Zasłużony Nauczyciel Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej" (1987)
 Medal 10-lecia Polski Ludowej (1955)
 Medal Komisji Edukacji Narodowej (1975)
 Odznaka Honorowa Gryfa Pomorskiego
 Nagroda indywidualna II stopnia Ministra Szkolnictwa Wyższego (1968)
 Nagroda indywidualna I stopnia Ministra Szkolnictwa Wyższego (1981)
 Nagroda zespołowa III stopnia Ministra Szkolnictwa Wyższego (1965)
 Nagroda zespołowa I stopnia Ministra Szkolnictwa Wyższego (1976 i 1994)
 Nagroda zespołowa Ministra Rolnictwa (1973)
 Nagroda zespołowa Prezesa Radia i Telewizji (1974)
 Niemiecka Nagroda Kultury (1990)

Jej imieniem nazwano także rezerwat przyrody Kamienieckie Wąwozy im. prof. Janiny Jasnowskiej oraz rezerwat przyrody Czarnocin im. prof. Janiny Jasnowskiej.

Przypisy

Ludzie nauki związani ze Szczecinem
Ludzie związani ze Szczecinem
Odznaczeni Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski (Polska Ludowa)
Odznaczeni Krzyżem Komandorskim Orderu Odrodzenia Polski (III Rzeczpospolita)
Odznaczeni Krzyżem Oficerskim Orderu Odrodzenia Polski (III Rzeczpospolita)
Odznaczeni Medalem 10-lecia Polski Ludowej
Odznaczeni Odznaką Honorową Gryfa Pomorskiego
Odznaczeni odznaką tytułu honorowego "Zasłużony Nauczyciel PRL"
Odznaczeni Złotym Krzyżem Zasługi (Polska Ludowa)
Polscy biolodzy
Odznaczeni Medalem Komisji Edukacji Narodowej
Wykładowcy Zachodniopomorskiego Uniwersytetu Technologicznego w Szczecinie
Ludzie urodzeni w Nisku
Urodzeni w 1925
Zmarli w 2021

Janina Jasnowska


Caio Pompeu Longo Galo ou Caio Pompeu Longino Galo () foi um senador romano eleito cônsul em 49 com Quinto Verânio. Era filho de Públio Pompeu. Depois do consulado, foi nomeado procônsul da Ásia.

Ver também

Pompeii
Romanos antigos do século I
Ano de nascimento desconhecido
Nascidos no século I
Cônsules do Império Romano
Procônsules da Ásia
Ano de morte desconhecido
Mortos no século I

Caio Pompeu Longo Galo


Friedrich Simon Archenhold (Lichtenau,  – Berlim, ) foi um astrônomo alemão.

Em 1999 o asteroide 4030 Archenhold foi denominado em sua memória.

Foi palestrante do Congresso Internacional de Matemáticos em Roma (1908: Ueber die Bedeutung des mathematische Unterrichtes im Freien in Verbinung mit Reformvorschlaegen fuer den Lehgang).

Obras
Editor e fundador do periódico Das Weltall (1900–1944)
Raphael Loewenfeld (Ed.): Kongress für Volksunterhaltung. Die Volksunterhaltung; Vorträge und Berichte von F. S. Archenhold, Albert Dresdner [et al.] Stenographischer Bericht über den Ersten Kongress … am 13. & 14. Nov. 1897 zu Berlin. Berlin: F. Duemmler, 1898 (Standort: Leo Baeck Institut New York)
Friedrich Simon Archenhold produziu juntamente com Oskar Messter em 1912 o primeiro filme de um eclipse solar.

Bibliografia

Reichshandbuch der Deutschen Gesellschaft – Das Handbuch der Persönlichkeiten in Wort und Bild, Erster Band, Deutscher Wirtschaftsverlag, Berlin 1930, S. 32, ISBN 3-598-30664-4.
Dieter B. Herrmann: Friedrich Simon Archenhold und seine Treptower Sternwarte. Vorträge und Schriften der Archenhold-Sternwarte Nr. 65, Berlin-Treptow 1986 (40 Seiten, 80 Literaturverweise).

Ligações externas

Veröffentlichungen von F.S. Archenhold im Astrophysics Data System
Homepage der Sternwarte
Homepage der Archenhold-Oberschule
Abbildung einer Broschüre Zur Wiederkehr des Halley'schen Kometen von A., Kontaktadresse für weitere Auskünfte über ihn.

Astrônomos da Alemanha do século XX

Friedrich Simon Archenhold


Nevgulur lómur (frøðiheiti - Gavia adamsii)

Sí eisini
 Fuglar í Føroyum

Fuglar
Gaviiformes

Nevgulur lómur


Kaliwatan sa ito ang Glyptothorax chindwinica. Una ning gihulagway ni Vishwanath ug Irengbam Linthoingambi ni adtong 2007. Ang Glyptothorax chindwinica sakop sa kahenera nga Glyptothorax, ug kabanay nga Sisoridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Asya
Glyptothorax

Glyptothorax chindwinica


Maulana Mohammad Ali College is a state college in Kagmari, Tangail, Bangladesh. It is often referred to as M. M. Ali College. The college is located at Kagmari near Tangail city. This is a government college affiliated with National University of Bangladesh. Professor Md. Shahiduzzaman Mian is the principal of the college.

History
Maulana Mohammad Ali College was established in 1957 by Maulana Abdul Hamid Khan Bhasani and was named after Mohammad Ali Jouhar, an important leader of the Khilafat movement of British India. The school was initially located at an used government office. In 1958, in the aftermath of the Bengali language movement, a martyr's memorial was erected on campus. During the 1969 East Pakistan mass uprising one student was killed and ten were injured on 4 February when the East Pakistan Rifles opened fire on a demonstration. During the Bangladesh Liberation war, a former professor of the college, Abdul Khaleque, was in the local pro-Pakistan militia, the Razakars. He is responsible for war crimes and forcibly converting Hindus into Muslims.

In 1975 the government of Bangladesh nationalised the college.

Notable people
 Rafiq Azad began his career teaching Bengali at the college from 1968 to 1972

References

Schools in Tangail District
Colleges in Tangail District
Education in Tangail
Colleges affiliated to National University, Bangladesh
1957 establishments in East Pakistan

Maulana Mohammad Ali College


Dezmosom (grč. δεσμός - desmós = veza + σῶμα - sṓma = tijelo) je kružna formacija na vanjskoj površini plazmaleme koja je povezana sa istom takvom na površini susjednih ćelija.

Dezmosom je poznat i kao  macula adherens (pl.: maculae adherentes) (latinski za pidržavajuće mjesto ), je ćelijska struktura specijalizirana za međućelijske veze, odnosno njihovu međudobnu  adheziju. To je  tip  spojnog kompleksa,  lokaliziran kao  tačkasta adhezija,  nasumično raspoređena na bočnim stranama plazmamembrane.  Desmosomi ostvaruju jedan od jačih tipova međusobne adhezije ćelija  i nalaze se u tkivu koje doživljava snažni mehanički stres, poput tkiva srčanog mišića, tkiva mokraćnog mjehura, mukoza  i epitella.

Pregled
Sa unutrašnje strane plazmaleme se nalazi  se pričvršćujući plak za kojeg se vežu intermedijarni filamenti, koji prave petlju sa intermedijarnim filamentom suprotne strane i ponove se vežu za plak. Time omogućavaju snažnu adheziju susjednih ćelija. Kako se da primijetiti, dezmosomi se nalazi na pojedinim dijelovima bočne strane ćelije i omoužavaju da se  sila pritiska ravnomjerno rasporedi.
Dezmosomi su veze u međućelijskom prostoru, sastavljene od filamenata koji, u homogenomm  rasporedu obrazuju strukturu zvanu međućelijski cement. Sa citosolne strane, na membrane  naliježu tzv. dezmosomske kružne ploče, promjera 0,1 - 0,5 nm, debljine 15-20 nm. Dezmosomi su difuzna razmješteni  po cijeloj površini ćelijske membrane.
Hemidesmosomi (grč. ἡμι -hēmi = pola + δεσμός - desmós = veza + σῶμα - sṓma = tijelo) se nalaze između nekih epitelih ćelija i njihove bazalne lamine. Izgledaju kao polovine dezmosoma i vezuju ćeliju za njenu bazalnu laminu. Za razliku od dezmosoma kod kojih u pričvršćujući plak ulaze kadherini kod hemidezmosoma su to integrini, proteini koji služe kao receptori za laminin i kolagen tipa IV.

Historija
Dezmosome je prvi otkrio Giulio Bizzozero, italijanski patolog. On ih je označio kao  gusti čvorovi ili "Bizzozerovi čvorovi". Termin "dezmosom" potiče od Josefa Schaffera (1920), prema lat. desmo-, od grčkog desmos =  veza, ima značenje vezanja ili povezivanja tankih struktura zajedno. U kombinaciji sa -some, koji dolazi od  soma =  tijelo, što čini desmosom "vezujućim tijelom".

Također pogledajte
 Organela
 Hemidezmosom

Reference

Vanjski linkovi

Histo/practical/epithelium/hp1-13.html}}
"Ultrastructure of the Cell: microvillous border, Junctional Complex of absorptive epithelium"
"Ultrastructure of the Cell: microvillous border and Junctional Complex, desmosomes and zonula adhaerens"
"Ultrastructure of the Cell: cardiac muscle, intercalated disk"

Botanika
Anatomija biljaka
Organele

Dezmosom


The Nashville Globe was a black-owned and operated newspaper serving the African American community in Nashville, Tennessee. It was first published in 1906 during the boycott that followed segregation law imposed on the city's streetcars. The paper was housed in the R.H. Boyd Building in a part of town that was vibrant with African-American entrepreneurial activity. The Nashville Globe was financed by Richard H. Boyd who was secretary of the National Baptist Publishing Board. Following R.H. Boyd's death in 1922, his son, Henry A. Boyd, took over as the paper's editor.  The editors of the Globe, Henry A. Boyd and Joseph O. Battle, used the paper to encourage the support of black-owned businesses in Nashville, to speak out against racial segregation and injustice, and to advance African American education.

In the 1930s, the Globe merged with the Nashville Independent, another weekly publication, to form the Nashville Globe and Independent. The Globe closed in 1960 after Henry A. Boyd's death.

See also
 List of newspapers in Tennessee

References

Defunct African-American newspapers
Defunct newspapers published in Tennessee
1906 establishments in Tennessee
Mass media in Nashville, Tennessee
Newspapers established in 1906
1960 disestablishments in Tennessee
Publications disestablished in 1960

Nashville Globe


Dennis Ayling (Londres, 23 de junho de 1917 — Londres, 24 de outubro de 1998) é um especialista em efeitos visuais britânico. Venceu o Oscar de melhores efeitos visuais na edição de 1980 por Alien, ao lado de H. R. Giger, Carlo Rambaldi, Brian Johnson e Nick Allder.

Ligações externas

Naturais de Londres
Especialistas em efeitos especiais premiados com o Óscar

Dennis Ayling


An Sphenomorphus incertus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Stuart hadton 1940. An Sphenomorphus incertus in nahilalakip ha genus nga Sphenomorphus, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sphenomorphus

Sphenomorphus incertus


Hospital Real é uma série da Televisión de Galicia, de 2013, cuja ação se passa no Hospital Real de Santiago de Compostela, no final do século XVIII.

Séries de televisão da década de 2010
Séries da TVG

Hospital Real (série)


Guacamole is 'n avokadogebaseerde smeer, doopmiddel of slaai wat die eerste keer in Mexiko ontwikkel is. Benewens die gebruik daarvan in moderne Mexikaanse kookkuns, het dit deel van die internasionale kostoneel geword as 'n doop- of geurmiddel of slaaibestanddeel.

Geskiedenis

Avokadosade van 9 000 tot 10 000 jaar gelede is in die Tehuacanvallei van Mexiko ontdek. Dit is teen 5000 v.C. deur verskeie Meso-Amerikaanse groepe gedomestikeer.

Hulle is waarskynlik teen 3100 v.C. al in die Supevallei van Peru gekweek.

Bestanddele
Guacamole word tradisioneel gemaak deur ryp avokado's af te skil en saam met sout in 'n vesel fyn te druk.

Bestanddele sluit dikwels lemmetjiesap, koljander, uie en jalapeño's in, en sommige nietradisionele soorte bevat suurroom, tamaties, basilie of ertjies.

Omdat avokado's bruin word as dit aan suurstof blootgestel word, moet guacamole in 'n lugdigte houer gebêre of in plastiek toegedraai word om te keer dat dit met die lug in aanraking kom.

Verwysings

Skakels

Kosbestanddele
Geurmiddels
Smere
Mexikaanse kookkuns

Guacamole


Geranium solitarium is 'n plant wat deel is van die Geraniaceae familie.

Verwysings

solitarium

Geranium solitarium


1754 (MDCCLIV) var sambært gregorianska kalendaranum eitt vanligt ár, ið byrjaði á einum
týsdegi, og sambært julianska kalendaranum eitt vanligt ár, ið byrjaði á einum
leygardegi.

Hendingar

Føðingar

Andlát

1750-árini

1754


La Scottish Division One 1931-1932 è stata la 42ª edizione della massima serie del campionato scozzese di calcio, disputato tra l'8 agosto 1931 e il 30 aprile 1932 e concluso con la vittoria del , al suo primo titolo.

Capocannoniere del torneo è stato William MacFadyen (Motherwell) con 52 reti.

Classifica finale
Fonte:

Legenda:
      Campione di Scozia.
      Retrocesso in Division Two 1932-1933.

Regolamento:
Due punti a vittoria, uno a pareggio, zero a sconfitta.
A parità di punti, le posizioni in classifica venivano determinate sulla base del quoziente reti.

Note

Collegamenti esterni

Calcio nel 1931
Calcio nel 1932
Campionato scozzese di calcio

Scottish Division One 1931-1932


Kaliwatan sa kasili ang Synaphobranchus oregoni. Una ning gihulagway ni Peter H. J. Castle ni adtong 1960. Ang Synaphobranchus oregoni sakop sa kahenera nga Synaphobranchus, ug kabanay nga Synaphobranchidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Synaphobranchus

Synaphobranchus oregoni


Četrnaesti saziv Vijeća ministara Bosne i Hercegovine je aktuelni saziv Vijeća ministara Bosne i Hercegovine formiran 25. januara 2023, nakon općih izbora 2022. Predvodi ga predsjedavajuća Vijeća ministara Borjana Krišto.

Imenovanje

Historija
Nakon općih izbora 2022, koalicija koju predvode Savez nezavisnih socijaldemokrata (SNSD), Hrvatska demokratska zajednica (HDZ BiH) i Socijaldemokratska partija (SDP BiH) postigla je dogovor o formiranju nove vlade, imenovanjem Krišto kao nove predsjedavajuće Vijeća ministara. Predsjedništvo ju je zvanično imenovalo za predsjedavajuću 22. decembra 2022.

Predstavnički dom je 28. decembra 2022. potvrdio Krištino imenovanje, a 25. januara 2023. potvrdio i imenovanje novog saziva Vijeća ministara.

Vijeće ministara predvođeno Borjanom Krišto ima podršku koalicije SNSD-a, HDZ-a, SDP-a, Naroda i pravde, Naše stranke, Demokratskog narodnog saveza i Bosanskohercegovačkih zelenih. S druge strane najveća opozicija je koalicija Stranke demokratske akcije i Demokratskog fronta. Koalicija Srpske demokratske stranke i Partije demokratskog progresa predstavlja opoziciju iz Republike Srpske.

Raspodjela po strankama
Raspodjela ministarskih pozicija po strankama:

Članovi Vijeća ministara
Vijeće ministara se sastoji od kabineta predsjedavajuće Vijeća ministara, dva zamjenika predsjedavajuće i 9 ministarstava.

Napomene

Reference

Vanjski linkovi

 Veb-sajt Vijeća ministara

Sazivi Vijeća ministara Bosne i Hercegovine
Vlade osnovane 2023.

Saziv Vijeća ministara Bosne i Hercegovine (Borjana Krišto)


An Plocepasser rufoscapulatus in uska species han Aves nga ginhulagway ni Johann Büttikofer hadton 1888. An Plocepasser rufoscapulatus in nahilalakip ha genus nga Plocepasser, ngan familia nga Passeridae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Plocepasser

Plocepasser rufoscapulatus


Ždiarska dolina – dolina we wschodniej części Niżnych Tatr na Słowacji. Ma wylot w kotlinie Czarnego Wagu, po południowej stronie zabudowanych obszarów miejscowości Liptovská Teplička i biegnie w kierunku południowo-zachodnim, podchodząc pod przełęcz Priehybka (1550 m). Dnem doliny spływa Ždiarsky potok (dopływ Czarnego Wagu). Orograficznie lewe zbocza doliny tworzy północno-wschodni grzbiet szczytu Heľpianský vrch (1568 m), opadający poprzez szczyty Ostrá, Panská hoľa i Skorkovec do doliny Czarnego Wagu. Zbocza prawe tworzy Andrejcová i północny grzbiet Orlovej (Orlová) ze szczytami Holica i Opálené.

Dolina w całości znajduje się w obrębie Parku Narodowego Niżne Tatry. Zbudowane jest ze skał wapiennych, są w niej wąwozy, jaskinie i inne formy rzeźby krasowej. W całości porośnięta jest lasem. Niewielkie polany znajdują się tylko na jej dnie. Prowadzi nim droga leśna, a na polankach są 3 leśniczówki: Podpálené, Ždiar i Stanikovo. Dnem doliny prowadzi także szlak turystyczny na główny grzbiet Niżnych Tatr (w pobliże schroniska Andrejcová).

Szlak turystyczny
   Liptovská Teplička, vypad, rázcestie – Ždiarska dolina – Budnárka – Pod Košariskami (skrzyżowanie z grzbietowym czerwonym szlakiem). Suma podejść 565 m, czas przejścia 3.15 h.

Przypisy

Doliny Niżnych Tatr

Ždiarska dolina (Kráľovohoľské Tatry)


Gli Abigor sono una band black metal nata a Vienna nel 1993.

Biografia
Il gruppo viene formato da Peter Kubik e Thomas Tannenberger a cui si aggiunge, dopo poco tempo, Rune (ora conosciuto come Tharen) nel ruolo di cantante.

Il primo demo, intitolato Ash Nazgh è stato pubblicato nell'autunno 1993, a cui seguono Lux Devicta Est, Promo 94 e Moonrise. Tharen viene cacciato dalla band a causa della sua passività e della mancanza di impegno, il suo posto viene così preso da Michael Gregor aka Silenius con cui viene registrato il quinto demo In Hate & Sin - Rehearsal 05/1994.

Nello stesso anno riescono a firmare un contratto per la Napalm Records austriaca e in giugno viene pubblicato l'album di debutto Verwüstung/Invoke the Dark Age.

Dopo l'Ep Orkblut - The Retaliation, un concept che racconta la vita di un guerriero pagano, e la partecipazione ad una compilation della stessa Napalm, nel maggio 1995 esce Nachthymnen (From the Twilight Kingdom).

Nel luglio 1996 vede la luce Opus IV e dopo il secondo Ep Apokalypse è la volta di Supreme Immortal Art, registrato a cavallo tra il 1997 e il 1998 capace di riscuotere un buon successo e che porta alla pubblicazione di una raccolta contenente le migliori tracce comparse nei demo della band intitolata Origo regium 1993-1994.

Da gennaio a marzo 1999 gli Abigor sono impegnati nelle registrazioni di Channeling the Quintessence of Satan, durante le quali però il cantante Silenius abbandona per motivi personali, il nuovo cantante è dunque Thurisaz e l'album viene pubblicato il 17 maggio 1999.

L'anno successivo viene rinnovato il contratto con la Napalm Records e nel 2001 esce Satanized (A Journey Through Cosmic Infinity).

In maggio però Thomas Tannenberger lascia la band a causa di contrasti con gli altri membri e al suo posto subentra Moritz Neuner.

L'ultimo album della band, Fractal Possession, è datato 2007, e decretò il passaggio della band a sonorità più legate all'industrial metal.

Formazione

Formazione attuale
 Arthur Rosar - voce (2006 - )
 Peter Kubik - chitarra, basso (1993 - )
 Thomas Tannenberger - batteria, chitarra (1993 - 1998, 2006 - )

Ex componenti
 Tharen - voce (1993 - 1994), tastiere (1993 - 1998)
 Silenius - voce (1994 - 1999)
 Þurisaz - voce, basso (1999 - 2001)
 Stefan Fiori - voce (2001 - 2003)
 Moritz Neuner - batteria (1999 - 2003)

Ospiti
 Lucia-M. Fåroutan-Kubik - sintetizzatore
 Elisabeth Toriser - voce su Nachthymnen (From the Twilight Kingdom)

Discografia
Album in studio
1994 - Verwüstung/Invoke the Dark Age
1995 - Nachthymnen (From the Twilight Kingdom)
1996 - Opus IV
1998 - Supreme Immortal Art
1999 - Channeling the Quintessence of Satan
2001 - Satanized (A Journey Through Cosmic Infinity)
2007 - Fractal Possession
2010 - Time Is the Sulphur in the Veins of the Saint - An Excursion on Satan's Fragmenting Principle
2012 - Quintessence
2014 - Leytmotif Luzifer (The 7 Temptations of Man)
2018 - Höllenzwang (Chronicles of Perdition)
2020 - Totschläger (A Saintslayer's Songbook)
Compilation
1998 - Origo Regium 1993-1994
2000 - In Memory...
2004 - Verwüstung / Invoke the Dark Age - Opus IV
2004 - Nachthymnen (From the Twilight Kingdom) / Orkblut - The Retaliation
2008 - Apokalypse & Origo Regium 1993-1994
2019 - Four Keys to a Foul Reich (Songs of Pestilence, Darkness and Death)
2020 - 1993 - Entering the Kingdom of Darkness
EP
1995 - Orkblut - The Retaliation
1997 - Apokalypse
1998 - Structures of Immortality
2000 - In Memory
2004 - Shockwave 666
2016 - Kingdom of Darkness
2018 - Black Icarus / Metamorphosis
Demo
1993 - Ash Nazg
1993 - Lux Devicta Est
1994 - Promo '94
1994 - Moonrise
1994 - In Hate & Sin - Rehearsal 05/1994
2015 - Supreme Immortal Art (Instrumental 1997)

Note

Bibliografia

Collegamenti esterni

Gruppi e musicisti della Napalm Records

Abigor


Liz Cooper & The Stampede is a three-piece American rock band from Nashville, Tennessee. NPR described their music as "a seamless balance of muted rhythmic sounds and propulsive drive that feels so good".

Overview
Liz Cooper spent the majority of her life developing her golf skills, only to drop her college scholarship to move to Nashville and pursue music in 2012. They have played Bottlerock Festival, Austin City Limits Festival, and have opened for Lord Huron, Phosphorescent, Tyler Childers, Houndmouth, Bermuda Triangle, Rayland Baxter, and Deer Tick. The band will play Newport Folk Festival, Forecastle Festival, Lockn' in summer 2019. When asked what types of music influences her she says "The '60s, '70s. Meeting people. My surroundings. Traveling. Jazz. Bossa nova. Random music that I'll hear when I'm driving through random places in Colorado where there's only one station, and it's really strange and I'm stuck with it. Everything influences me."

Reviews

 Glide Magazine says "This is special stuff, sending a clear as day signal that Liz Cooper & the Stampede may be one of the most exciting live acts out there right now."
 Natalie Weiner at New York Times writes "This lilting Nashville rock trio gives new meaning to the label "easy listening" with their tempered, dreamy psychedelia. Gentle grooves and softly arpeggiated guitars take the place of sprawling, climactic jams, yet their songwriting is taut enough that the audience is never in danger of being lulled to sleep."
 Bruce Warren at NPR writes "A gorgeously arranged and performed bouquet of psychedelia-tinged folk-rock..." "...to draw a line from Window Flowers to any period of rock and roll, it would be that of the Paisley Underground and bands like The Dream Syndicate, where beautiful and languid psychedelia met moody folk and rock based songs. Cooper taps into this and more on her debut, wrapping her reverbed vocals in swirling, warm echoes of sound and nuanced musical lushness thanks to the addition of keyboards, pedal steel, a glockenspiel here and a banjo there."
 Jimmy Drenovsky from Mmarquettewire.org said, "Liz Cooper & the Stampede are a three-piece unit that make breathtaking ambient-rock tunes."
 NO COUNTRY-staff with NoCountryforNewNashville.com wrote, "We've had our eye on local psychedelic rockers Liz Cooper & The Stampede since they blew the roof off our Acme Feed & Seed showcase a while back."
 BNH at NPR.org related that "Mountain Man" is a catchy, simple love song written with the clarity of a good cut of Nashville country. Liz Cooper guides the song with her percussive, fingerpicked guitar and her crackling voice."

Discography

EPs

Albums

References

External links
  Official website

Musical groups from Nashville, Tennessee

Liz Cooper & The Stampede


cjr – vecchio codice ISO 639-3 della lingua chorotega, ritirato per unione con lingua mangue (ISO 639-3 mom)

Cjr


Play it to the bone  é um filme estadunidense de 2000, escrito e dirigido por Ron Shelton.

Sinopse
Os vencedores e os amigos de longa data Cesar Dominguez (Banderas) e Vince Boudreau (Harrelson) sempre se arrependeram de não ter conseguido um último tiro. Desta forma, uma tal oportunidade vem a caminho - exceto que é lutar entre si.

O promotor de boxe Joe Domino (Sizemore) tem um problema em suas mãos. Os lutadores agendados para estar em seu undercard em Las Vegas , um preliminar para um evento principal com o peso-pesado Mike Tyson , de repente ficaram indisponíveis no último minuto. Ele precisa de substituições rápidas, então uma ligação é feita para uma academia em Los Angeles para ver se Domínguez ou Boudreau estariam disponíveis. Ambos são. Domino descobre a ideia de os dois lutarem.

Os boxeadores negociam uma condição: o vencedor terá a chance de lutar pelo campeonato dos médios. Domino concorda, embora o promotor não confiável não seja necessariamente um homem de sua palavra.

Cesar e Vince têm apenas um dia para chegar à luta. Eles decidem dirigir ao invés de voar, então eles invocam a amiga Grace (Davidovich) para levá-los no Oldsmobile 442 de limão. Ela tem sido um interesse amoroso para ambos. O próprio plano de Grace é lançar suas várias ideias de ganhar dinheiro para as grandes fotos de Las Vegas, como o chefe do hotel e casino, Hank Goody (Wagner) e aumentar o capital de risco. Ao longo do caminho, eles pegaram um hitchhiker (Liu), cujos insultos finalmente resultaram em Grace, aplanando-a com uma cruz bem direita digna de seus companheiros de viagem.

A luta entre os dois amigos é escassa, os fãs do ringue e as celebridades permanecem desinteressadas até o evento principal da noite. Cesar e Vince misturam-se tão selvageramente, no entanto, batendo uns aos outros para uma polpa sangrenta, que os adeptos da arena começam a prestar cada vez mais atenção, assim como os comentadores na TV.

Quando o combate cheio de ação e dramática atinge o fim, Cesar e Vince são pagos, mas rapidamente gastam a maior parte do seu dinheiro no cassino. A graça, também, se afastou machucada e com as mãos vazias, exceto por sua eterna relação entre um par de caras de cabeça dura, mas de coração mole.

Elenco
Woody Harrelson - Vince Boudreau
Antonio Banderas - Cesar Dominguez
Lolita Davidovich - Grace Pasic
Tom Sizemore - Joe Domino
Lucy Liu - Lia
Robert Wagner - Hank Goody
Richard Masur - Artie
Willie Garson - Cappie Caplan

Filmes dos Estados Unidos de 2000
Filmes em língua inglesa
Filmes dirigidos por Ron Shelton
Filmes de esporte dos Estados Unidos
Filmes sobre boxe

Play It to the Bone


An Epimelitta scoparia in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Johann Christoph Friedrich Klug hadton 1825. An Epimelitta scoparia in nahilalakip ha genus nga Epimelitta, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epimelitta

Epimelitta scoparia


An Caledoniscincus festivus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Roux hadton 1913. An Caledoniscincus festivus in nahilalakip ha genus nga Caledoniscincus, ngan familia nga Scincidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Caledoniscincus

Caledoniscincus festivus


An Yoga pyrops in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Gilbert Percy Whitley hadton 1954. An Yoga pyrops in nahilalakip ha genus nga Yoga, ngan familia nga Gobiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Yoga

Yoga pyrops


An Etheostoma ditrema in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Ramsey ngan Royal D. Suttkus hadton 1965. An Etheostoma ditrema in nahilalakip ha genus nga Etheostoma, ngan familia nga Percidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Etheostoma

Etheostoma ditrema


An Brachyglanis microphthalmus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Bizerril hadton 1991. An Brachyglanis microphthalmus in nahilalakip ha genus nga Brachyglanis, ngan familia nga Heptapteridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Brachyglanis

Brachyglanis microphthalmus


Perché a me? (Mortified) è una sitcom australiana, co-prodotta dalla Australian Children's Television Foundation e la Enjoy Entertainment per Nine Network, Disney Australia e la BBC. La serie è centrata sulle avventure di Taylor Fry, una ragazza di undici anni che possiede molta fantasia.

Trama
Taylor Fry è una ragazzina di 11 anni in piena crescita, con una fervida fantasia e una famiglia assolutamente fuori dal comune e imbarazzante, composta dai genitori Glenda e Don (i quali vendono biancheria intima e si comportano abitualmente in maniera alquanto bizzarra), dalla sorella maggiore adolescente Layla (capricciosa, irascibile e superficiale, con la quale litiga spesso e raramente riesce a sostenere una conversazione seria), e infine da una cugina della madre che si fa chiamare Mistica Marge e lavora come chiaroveggente. Fortunatamente Taylor può contare sul sostegno di Hector Garcia, il suo migliore amico (che è innamorato di lei ma glielo tiene nascosto); inoltre è innamorata di Leon Lipowski, il ragazzo più carino della scuola, ed è amica anche di Brittany Flune, una ragazzina bellissima, aggraziata e molto ricca, sua vicina di casa e che sembra essere molto più fortunata di lei (infatti Taylor la invidia bonariamente e definisce "perfetto" tutto ciò che la riguarda, compresa la famiglia).

La serie segue per due anni Taylor (che rompe spesso la quarta parete e parla direttamente al pubblico) durante la preadolescenza, affrontando la vita e i problemi che si presentano grazie a un ricco mondo interiore.

Episodi

Personaggi e interpreti

Principali
 Taylor Fry, interpretata da Marny Kennedy, doppiata da Letizia Ciampa.Ha 11/12 anni, è in piena crescita, ha una fervida fantasia e una famiglia assolutamente fuori dal comune ed imbarazzante. Fortunatamente Taylor ha la sua tartaruga e degli amici: Hector è il suo migliore amico (e anche se Taylor non lo sa, lui è innamorato di lei), Brittany una sua amica (di cui alcune volte diventa invidiosa per la sua famiglia normale) ed è innamorata di Leon. Ha una sorella Layla con la quale non va per niente d'accordo.
 Hector Garcia, interpretato da Nicolas Dunn, doppiato da Gabriele Patriarca.Ha 11/12 anni, è il migliore amico di Taylor (di cui è innamorato, ma lei non si accorgerà dell'amore che lui prova verso di lei) ed è amico con Brittany. È un vero genio, inolte non va molto d'accordo con Leon perché lo prende sempre in giro.
 Brittany Flune, interpretata da Maia Mitchell, doppiata da Perla Liberatori.Ha 11/12 anni, è amica con Taylor e Hector. Al contrario di Taylor e Leon ha una famiglia normale, ma snob. È molto carina e ammirata.
 Layla Fry, interpretata da Dajana Cahill, doppiata da Federica De Bortoli.Ha 15/16 anni, è la sorella maggiore di Taylor, con la quale litiga in continuazione. È ribelle e per questo attira continui rimproveri dai suoi genitori.
 Leon Lipowski, interpretato da Luke Erceg, doppiato da Alessio De Filippis.Ha 11/12 anni, è molto sportivo, va a scuola con Taylor, Hector e Brittany.
 Gwen Fry, interpretata da Rachel Blakely, doppiata da Antonella Baldini.Ha 36/37 anni, madre di Taylor.
 Don Fry, interpretato da Andrew Blackman, doppiato da Oreste Baldini.Ha 39/40 anni, padre di Taylor, vende slip per cui appunto viene chiamato "Re delle Mutande".

Ricorrenti
 Mistica Marge, interpretata da Sally McKenzie, doppiata da Stefania Romagnoli.È l'eccentrica cugina di Glenda (con la quale condivide la passione per i chakra) e si guadagna da vivere come chiaroveggente.
 Signor McClusky, interpretato da Steven Tandy, doppiato da Sergio Di Stefano.È l'insegnante della scuola primaria di Taylor, Hector, Brittany e Leon (e presumibilmente lo è stato anche di Layla). È saggio e benevolo, ma anche severo, specialmente con Leon quando lancia palline di carta. Appare solo nella prima stagione, poiché nella seconda i protagonisti iniziano a frequentare la scuola media.
 Loretta Flune, interpretata da Veronica Neave, doppiata da Carolina Zaccarini, e Michael Flune, interpretato da Peter Kent, doppiato da Edoardo Stoppacciaro.Sono i genitori di Brittany, che è figlia unica. Loretta dirige un ambulatorio, mentre Michael è un avvocato. Sono musicisti di talento e seguono un rigido schema di regole per mantere la casa e presentare se stessi in perfetto ordine (anche se in generale Michael è meno severo e più comprensivo rispetto a Loretta).

Produzione
Perché a me? è stato creato da Angela Webber, mentre il direttore della serie è Pino Amenta. Ogni episodio dura dai 24 ai 26 minuti.

La prima stagione della serie ha avuto un budget di $9.3 milioni. È stata girata nella Gold Coast, iniziata a girare l'8 giugno 2005. Perché a me? è stata lanciata a Cannes al MIPTV nell'aprile 2006. È stata trasmessa da Channel Nine (in Australia) a partire dal 30 giugno 2006. Nel Regno Unito è stata trasmessa dalla CBBC; il primo episodio andò in onda il 19 febbraio 2007. La serie inoltre è anche disponibile nei canali Disney Channel Francia, Disney Channel Latin America, Disney Channel India, BBC Kids Canada, RTÈ Ireland. La serie è arrivata anche in Italia dove viene trasmessa dal 28 gennaio 2007 su Disney Channel Italia.

Riconoscimenti
 2006 – Australian Academy of Cinema and Television Arts Award
 Miglior serie per bambini
 Miglior giovane interprete a Marny Kennedy
 Candidatura per il miglior regista televisivo a Pino Amenta (episodio 1x01)
 Candidatura per la miglior sceneggiatura televisiva ad Angela Webber (episodio 1x01)
 2006 – Chicago International Children's Film Festival
 Miglior serie televisiva live-action
 2006 – Columbus International Film and Video Festival
 Targa di Bronzo per programmi per bambini e giovani
 2006 – Australian Teachers of Media Awards
 Miglior serie televisiva per bambini
 2007 – New York Festivals Television Programming and Promotion Awards
 Gran Premio per il miglior programma giovanile
 Medaglia d'oro mondiale per programmi giovanili dai 7 ai 12 anni

Note

Collegamenti esterni

Perché a me?


Mária Grosch (born 3 August 1954) is a Hungarian chess player who holds the FIDE title of Woman International Master (WIM, 1984).

Biography
From the late 1970s to the middle of the 1980s, Grosch was one of Hungary's leading women chess players. She won the three bronze medals in the Hungarian Women's Chess Championships (1978, 1979, 1981). In 1986, she shared the first place in the Hungarian Women's Chess Championship, but lost Mária Ivánka an additional match for the title. In 1982, Grosch shared the 3rd place in the International Women's Chess tournament in Dortmund, but in 1985 she took fourth place in the Budapest International Women's Chess tournament. In 1984, Mária Grosch was awarded the FIDE Woman International Master (WIM) title. In 1987, she participated in the World Chess Women's Championship Zonal tournament.

Grosch played for Hungary in the Women's Chess Olympiads:
 In 1986, at first reserve board in the 27th Chess Olympiad (women) in Dubai (+2, =1, -2) and won the team a silver medal.

In 1989, she finished her professional chess player career. Grosch is married to grandmaster Zoltán Ribli.

References

External links

1954 births
Living people
Hungarian female chess players
Hungarian chess players
Chess Woman International Masters
Chess Olympiad competitors

Mária Grosch


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Minirhaphidophora ocellata. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 2010. Ang Minirhaphidophora ocellata sakop sa kahenera nga Minirhaphidophora, ug kabanay nga Rhaphidophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sabah (estado)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sabah (estado)
Minirhaphidophora

Minirhaphidophora ocellata


An Devario strigillifer in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Myers hadton 1924. An Devario strigillifer in nahilalakip ha genus nga Devario, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Devario

Devario strigillifer


An Incurvarioidea in uska superfamilia han Lepidoptera. An Incurvarioidea in nahilalakip ha ordo nga Lepidoptera, classis nga Insecta, punoan nga Arthropoda, ngan regnum nga Animalia. An familia nga Incurvarioidea in naglalakip hin 729 ka mga species, sumala ha Catalogue of Life.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Incurvarioidea

Incurvarioidea


Espesye sa insekto nga una nga gihulagway ni Filippo Silvestri ni adtong 1911 ang Heteropsontus americanus. Ang Heteropsontus americanus sakop sa kahenera nga Heteropsontus sa kabanay nga Machilidae. Pagka karon wala pay siak nga nalista ubos niini niya.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Heteropsontus

Heteropsontus americanus


Kaliwatan sa alibangbang ang Calephelis yautepequensis. Una ning gihulagway ni De la Maza ug Turrent Díaz ni adtong 1977. Ang Calephelis yautepequensis sakop sa kahenera nga Calephelis, ug kabanay nga Riodinidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Calephelis

Calephelis yautepequensis


Kaliwatan sa alibangbang ang Glyphipterix eumitrella. Una ning gihulagway ni August Busck ni adtong 1914. Ang Glyphipterix eumitrella sakop sa kahenera nga Glyphipterix, ug kabanay nga Glyphipterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Glyphipterix

Glyphipterix eumitrella


Pelophylax là một chi động vật lưỡng cư trong họ Ranidae, thuộc bộ Anura. Chi này có 25 loài và 24% bị đe dọa hoặc tuyệt chủng.

Loài
 Pelophylax bedriagae – Levant water frog
 Pelophylax bergeri – Italian pool frog
 Pelophylax caralitanus (Arikan, 1988) (formerly in P. bedriagae)
 Pelophylax cerigensis – Karpathos frog
 Pelophylax chosenicus – Seoul frog
 Pelophylax cretensis – Cretan frog
 Pelophylax demarchii (validity and taxonomic status unclear; klepton?)
 Pelophylax epeiroticus – Epirus water frog
 Pelophylax fukienensis (formerly in P. plancyi)
 Pelophylax hubeiensis (may belong in P. plancyi)
 Pelophylax kurtmuelleri – Balkan frog
 Pelophylax lateralis – Kokarit frog, yellow frog, "wood frog" (might belong in Hylarana)
 Pelophylax lessonae – pool frog
 Pelophylax nigromaculatus – dark-spotted frog (may include P. tenggerensis)
 Pelophylax perezi – Perez's frog
 Pelophylax plancyi – eastern golden frog (may include P. hubeiensis)
 Pelophylax porosus – Daruma pond frog
 Pelophylax ridibundus – marsh frog
 Pelophylax saharicus – Sahara frog
 Pelophylax shqipericus – Albanian water frog
 Pelophylax tenggerensis (may belong in P. nigromaculatus)
 Pelophylax terentievi (taxonomic status unclear; klepton?)

Hình ảnh

Tham khảo

Liên kết ngoài

Pelophylax


Øldir: 6. øld f.Kr. - 5. øld f.Kr. - 4. øld

Áratíggju: 460-árini f.Kr. 450-árini f.Kr. 440-árini f.Kr. 430-árini f.Kr. 420-árini f.Kr. - 410-árini f.Kr. - 400-árini f.Kr. 390-árini f.Kr. 380-árini f.Kr. 370-árini f.Kr. 360-árini f.Kr.

Ár: 419 f.Kr. 418 f.Kr. 417 f.Kr. 416 f.Kr. 415 f.Kr. 414 f.Kr. 413 f.Kr. 412 f.Kr. 411 f.Kr. 410 f.Kr.

Hendingar

Føðingar
418 f.Kr. – Ifikrates, athenskur generalur.
412 f.Kr. – Diogenes, grikskur heimspekingur.

Andlát
413 f.Kr.
Demosthenes, athensk generalur.
Nikias, athenskur hermaður og statsmaður.
Perdikkas II, kongur av Makedónia.

Slóðir úteftir

5. øld f.Kr.
Áratíggju

410-árini f.Kr.


Biografia
Nasce a San Vito, frazione di Spilamberto, in provincia ed arcidiocesi di Modena, il 19 gennaio 1913. Viene battezzato lo stesso giorno nella chiesa di Sant'Adriano III papa.

Formazione e ministero sacerdotale
Entrato nel seminario di Modena nel 1928, nel 1931 passa al Pontificio seminario lombardo di Roma, dove frequenta la Pontificia Università Gregoriana; completa qui gli studi in teologia, conseguendo la licenza nel 1939.

Il 24 agosto 1935 è ordinato presbitero.

Rimane a Roma per terminare gli studi; rientrato in diocesi, è docente di liturgia, lingua greca e filosofia nel seminario diocesano. Qui, per alcuni anni è collega di don Elio Monari, poi impegnato nella lotta di Resistenza e fucilato dai tedeschi a Firenze il 16 luglio 1944. Inoltre, è segretario degli arcivescovi Giuseppe Antonio Bussolari e Cesare Boccoleri, succedendo nella carica allo zio don Marino Bergonzini, di soli sei anni più grande di lui e futuro vescovo; nel 1957 è nominato delegato dell'arcivescovo Giuseppe Amici, che poi lo sceglie quale vicario generale dell'arcidiocesi di Modena.

Ministero episcopale

Vescovo di Sansepolcro
Il 2 maggio 1963 papa Giovanni XXIII lo nomina vescovo di Sansepolcro; succede a Domenico Bornigia, deceduto il 10 marzo. Il 9 giugno successivo riceve l'ordinazione episcopale dall'arcivescovo Giuseppe Amici, co-consacranti i vescovi Artemio Prati e Marino Bergonzini. Il 15 giugno prende possesso della diocesi.

In diocesi si occupa subito della riforma liturgica, segue con grande attenzione gli ambiti della catechesi e delle comunicazioni sociali, favorisce lo sviluppo di specifici ambiti pastorali per i giovani, le famiglie, il mondo della scuola e università e quello del lavoro. Promuove anche la costruzione di nuove strutture pastorali nei quartieri di recente urbanizzazione. Nel 1966 riforma l'organizzazione del seminario vescovile e favorisce la nascita di una comunità presbiterale, tra le prime in Italia, alla quale affida la parrocchia della Cattedrale. L'11 dicembre 1966 si riunisce per la prima volta il Consiglio pastorale diocesano. Stimola inoltre la costituzione di un gruppo di sacerdoti diocesani, i quali, nel 1967, partono missionari per il Brasile (a Goiânia).

Tra 1963 e 1965 partecipa a tutte le sessioni del Concilio Vaticano II. Suoi diretti collaboratori a Roma sono don Battista Gregoria prima e don Giuseppe (Pino) Sampaoli poi. Durante la sua partecipazione ai lavori del concilio sottoscrive alcuni emendamenti al testo della costituzione pastorale sulla Chiesa nel mondo contemporaneo Gaudium et Spes: le osservazioni sulla conferenza episcopale nazionale insieme, fra gli altri, ai vescovi Paolo Babini di Forlì, Siro Silvestri di Foligno, Faustino Baldini di Massa Marittima, Raffaele Baratta di Perugia, Giuseppe Amici di Modena, Marino Bergonzini di Volterra, Giuseppe Fenocchio di Apuania; l'intervento dell'arcivescovo Ugo Poletti del 12 ottobre 1965, insieme ad altri 133 vescovi; l'intervento dell'arcivescovo eletto di Torino, Michele Pellegrino, insieme ad altri 157 vescovi, di cui 12 cardinali il 26 ottobre 1965. Partecipa poi alla sottoscrizione agli atti conclusivi delle sessioni pubbliche del 4 dicembre 1963 (costituzione apostolica Sacrosanctum Concilium e decreto conciliare Inter Mirifica), del 21 dicembre 1964 (costituzione dogmatica Lumen Gentium), del 28 ottobre 1965 (decreti L'ufficio pastorale dei Vescovi, Il rinnovamento della vita religiosa, La formazione sacerdotale; dichiarazioni La educazione cristiana, Relazioni della Chiesa con le religioni non cristiane), del 18 novembre 1965 (costituzione Dei Verbum, decreto Apostolicam Actuositatem), del 7 dicembre 1965 (costituzione Gaudium et Spes; decreti Il ministero e la vita sacerdotale, L'attività missionaria della Chiesa; dichiarazione La libertà religiosa).

Si rivela immediatamente tra i vescovi italiani più attivi nell'avviare nella propria diocesi le riforme conciliari, a partire da quella liturgica. In un documento pastorale scrive: «L'attuazione del Concilio nella Comunità diocesana mi sta a cuore sopra ogni altra cosa». Alla fine del 1966 istituisce il Consiglio presbiterale e il Consiglio pastorale. La sua partecipazione al Concilio e lo stile con cui promuove l'avvio del rinnovamento della vita ecclesiale e dell'attività pastorale nella diocesi di Sansepolcro sono molto simili a quelli dell'arcivescovo di Lucca Enrico Bartoletti, figura di spicco della Chiesa italiana del tempo.

Il 21 giugno 1965 approva canonicamente, come associazione di fedeli, il Gruppo Seguimi, di cui è cofondatore insieme al clarettiano padre Anastasio Gutiérrez, al quale aderisce anche don Agostino Vallini, poi vescovo e cardinale vicario per la diocesi di Roma. Attualmente il gruppo ha sede a Roma ed è presente in Italia e all'estero. L'apertura verso le nuove esperienze religiose laicali porta mons. Conigli a dedicare attenzione anche alle esperienze di Nomadelfia, promossa da don Zeno Saltini, e Gioventù Studentesca, fondata da don Luigi Giussani.

Vescovo di Teramo e Atri
Il 16 febbraio 1967 papa Paolo VI lo nomina vescovo di Teramo e Atri, sedi unite aeque principaliter; succede a Stanislao Amilcare Battistelli, dimessosi per raggiunti limiti di età. Il 31 marzo 1967 lascia Sansepolcro.

Anche nelle due diocesi abruzzesi si impegna molto per l'attuazione delle riforme del Concilio Vaticano II, specialmente nella liturgia, nell'apostolato dei laici e nella missione in Burundi. Non decolla il Consiglio pastorale diocesano, nonostante i suoi due tentativi operati, ma dal 1977 prende avvio l'esperienza delle Giornate diocesane. Si interessa anche della costruzione di nuove chiese nelle borgate più popolose e di recente edificazione: già il 5 maggio 1968, ad esempio, pone la prima pietra della nuova chiesa di Santa Lucia nell'omonima contrada di Roseto degli Abruzzi, inaugurata nel Natale del 1970, in stile contemporaneo.

Il 30 giugno 1985 accoglie papa Giovanni Paolo II, in visita alla diocesi in occasione della chiusura del Congresso eucaristico diocesano.

Il 30 settembre 1986 è confermato vescovo della nuova diocesi di Teramo-Atri, risultante dalla piena unione delle due precedenti diocesi.

Il 31 dicembre 1988 papa Giovanni Paolo II accoglie la sua rinuncia, presentata per raggiunti limiti di età; gli succede mons. Antonio Nuzzi, fino ad allora arcivescovo di Sant'Angelo dei Lombardi-Conza-Nusco-Bisaccia.

Il 14 marzo 2005, all'età di novantadue anni e due mesi, muore nella sua casa di Scapriano, località a pochi chilometri da Teramo, dopo quarantun anni e otto mesi di episcopato e sessantanove anni e sei mesi di presbiterato.

La memoria
Nel 2013 la ricorrenza del centenario della nascita e del cinquantenario dell'elezione e ordinazione episcopale ha offerto a tutte e tre le diocesi nelle quali mons. Conigli ha vissuto l'occasione per commemorarne la figura e studiarne l'azione pastorale.

Nell'arcidiocesi di Modena-Nonantola il 20 gennaio è stato commemorato il centenario del battesimo con una celebrazione eucaristica nella chiesa di San Vito di Spilamberto, presieduta dal suo concittadino Enrico Solmi, vescovo di Parma.

Nella diocesi di Teramo-Atri le celebrazioni si sono svolte nella cornice dell'Anno della fede, indetto in occasione del 50º anniversario dell'apertura del Concilio Vaticano II, di cui proprio il vescovo Conigli è stato uno dei più convinti attuatori. Ciò è emerso dai lavori del convegno celebrato a Teramo nei giorni 18-19 gennaio 2013, con la partecipazione del cardinale Angelo Scola, arcivescovo di Milano. La duplice ricorrenza ha offerto lo spunto per la pubblicazione del volume di Giovanni Giorgio, Il Vaticano II a Teramo: vent'anni con Padre Abele Conigli.

Il 30 novembre a Sansepolcro, su iniziativa della diocesi, si è tenuto un convegno dal titolo Il vescovo Abele Conigli e il Concilio Vaticano II con l'intervento dell'arcivescovo Riccardo Fontana e le relazioni dei professori Alberto Melloni, Paolo Trionfini, Donatella Pagliacci e Andrea Czortek.

Nel 2014 gli è stata intitolata la nuova piazza della chiesa di Colleparco a Teramo.

Opere

Genealogia episcopale
La genealogia episcopale è:
 Cardinale Scipione Rebiba
 Cardinale Giulio Antonio Santori
 Cardinale Girolamo Bernerio, O.P.
 Arcivescovo Galeazzo Sanvitale
 Cardinale Ludovico Ludovisi
 Cardinale Luigi Caetani
 Cardinale Ulderico Carpegna
 Cardinale Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni
 Papa Benedetto XIII
 Papa Benedetto XIV
 Papa Clemente XIII
 Cardinale Marcantonio Colonna
 Cardinale Giacinto Sigismondo Gerdil, B.
 Cardinale Giulio Maria della Somaglia
 Cardinale Carlo Odescalchi, S.I.
 Cardinale Costantino Patrizi Naro
 Cardinale Lucido Maria Parocchi
 Cardinale Andrea Carlo Ferrari
 Vescovo Pietro Calchi Novati
 Arcivescovo Giuseppe Amici
 Vescovo Abele Conigli

Note

Bibliografia

Interessanti riferimenti all'applicazione delle riforme conciliari nelle parrocchie romagnole della diocesi di Sansepolcro da parte del vescovo Conigli si hanno in

Collegamenti esterni

Vescovi di Teramo-Atri
Vescovi di Teramo e Atri
Vescovi di Sansepolcro

Abele Conigli


– japoński piłkarz występujący na pozycji obrońcy. Obecnie występuje w Montedio Yamagata.

Kariera klubowa
Od 2010 roku występował w klubach Tochigi SC, Shonan Bellmare i Montedio Yamagata.

Bibliografia

Japońscy piłkarze
Urodzeni w 1987
Piłkarze Tochigi SC
Piłkarze Shonan Bellmare
Piłkarze Montedio Yamagata

Hirokazu Usami


Ploča desne bočne strane japodske kamene urne iz Golubića kod Bihaća, Bosna i Hercegovina je arheološki nalaz sa početka rimske vladavine u ovim krajevima u I vijeku n.e. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 6. do 12. maja 2003. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se ulomak urne proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik. Fragment japodske kamene urne nalazi se izložen u stalnoj izložbenoj postavci u zgradi regionalnog Muzeja Unsko-sanskog kantona u Bihaću.

Historija
Fragment ploče sa graviranim crtežima nađen je u sekundarnom položaju u grobu br. 44 nekropole u Dolovima u Golubiću, pri sistematskim iskopavanjima 1960. godine. Nekropola u Dolovima datovana je u kraj III i početak IV vijeka n.e. Na toj nekropoli su za mnoge grobove u obliku sanduka slaganih od kamenih ploča upotrebljeni spomenici sa neke starije nekropole u blizini. Fragment ploče sa crtežom okrenutim prema unutrašnjosti nalazio se na položaju lijeve bočne strane pored glave skeleta mlađeg ženskog lica.

Pounje je bilo centar izrade monumentalne sepulkralne kamene plastike, od koje su najbrojnije zastupljene japodske urne. Porijeklo i hronologija tih umjetničkih dijela još nisu u potpunosti rasvijetljeni. U periodu od III-I vijeka p.n.e. kod Japoda prevladava incineracija (spaljivanje pokojnika), koje se nastavlja i u I-II vijeku naše ere pod rimskom vlašću. Stoga  hronološko određenje pomenutih urni još nije sa sigurnošću riješeno, mada preovladava mišljenje da pojedini primjerci, među kojima i ovaj iz Golubića, pripadaju tzv. starijoj grupi urni, oko početka rimske vladavine u ovim krajevima u I vijeku n.e

Opis
Ploča sa prikazom japodskih konjanika izrađena je od mekanog lokalnog kamena bihacita (lapora, muljike) pogodnog za obradu i otpornog na atmosferilije.  Po obliku i položaju crteža, pripadala je desnoj bočnoj strani kamene urne sa sačuvanom izbočinom. Očuvane dimenzije su sljedeće: 0.98x0.42x0.10 m. Nedostaje dio u dužini od 0.32x0.08 m na donjem dijelu od izbočine do sredine stranice urne. Prema crtežima i opštem izgledu fragmenta vidi se da od dužine i visine prvobitne urne nije ništa oduzeto.

Prednju ornamentovanu stranu ploče pokrivaju tri predstave i okvir od pleternog ornamenta i obliku zavijutaka rađenih šestarom. Centralni položaj zauzima figura konjanika na konju u hodu na lijevo. Figura konja je jako izduženog tijela, male glave i povijenog vrata. Detalji (oko, uši, gubica, kopita, falus, konjska oprema) su precizno izrađeni. Nema predstave grive. Figura konjanika je nesrazmjerno mala u odnosu na  figuru konja. Prikazana je u profilu. Detalji lica su izrađeni istim načinom kao na ploči iz Založja

Reference

Japodska kulturna grupa
Nacionalni spomenici u Bihaću


An Tchagra anchietae in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Bocage hadton 1869. An Tchagra anchietae in nahilalakip ha genus nga Tchagra, ngan familia nga Malaconotidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Tchagra

Tchagra anchietae


Ang Schwechat ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Schwechat (suba), Niederösterreich,
 Schwechat (kapital sa munisipyo), Niederösterreich, Politischer Bezirk Wien-Umgebung,
 Schwechat (munisipyo), Niederösterreich, Politischer Bezirk Wien-Umgebung,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Schwechat


Kaliwatan sa lumot ang Chapsa microspora. Una ning gihulagway ni Klaus Kalb. Ang Chapsa microspora sakop sa kahenera nga Chapsa, ug kabanay nga Graphidaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Chapsa

Chapsa microspora


Euryops pedunculatus is 'n struik wat tot die Asteraceae  familie hoort. Die spesie is inheems aan KwaZulu-Natal, Lesotho, Limpopo, Mpumalanga en die Vrystaat.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Euryops
Flora van Lesotho
Flora van Suid-Afrika

Euryops pedunculatus


Inozitol polifosfat 1-fosfataza jest enzim koji je kod ljudi   kodiran genom  INPP1 sa  hromosoma 2.
INPP1 kodira enzim inozitol polifosfat-1-fosfatazu, jedan od enzima uključenih u signalne puteve fosfatidilinozitola. Ovaj enzim uklanja fosfatnu grupu na poziciji 1 inozitolnog prstena od polifosfata inozitol 1,4-bisfosfata i inozitol 1,3,4-trisfosfata.

Amiokiselininska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 399 aminokiselina, a molekulska težina  43.998 Da.

Modelni organizmi

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Mišji mutirani geni
Geni na hromosomu 2
Enzimi
Ljudski proteini
Proteomika

INPP1


Cykelmonumenterne er de fem mest prestigefyldte klassikere indenfor landevejscyklingen. Disse fem cykelløb har hver en lang historie, individuelle karakteristika, og anses generelt som de hårdeste endagsløb i kalenderen. De er derfor også de endagsløb som giver flest point i UCI World Tour.

De fem monumenter er:
  Milano-Sanremo, afholdes typisk i slutningen af marts.
  Flandern Rundt, afholdes typisk i starten af april.
  Paris-Roubaix, afholdes typisk midt i april.
  Liège-Bastogne-Liège, afholdes typisk i slutningen af april som afslutning på Ardennerklassikerne.
  Lombardiet Rundt, afholdes i efteråret, typisk i starten af oktober.

Vindere af monumenterne

Referencer

Landevejscykling (cykelsport)
Klassiske cykelløb

Monument (cykling)


Chrysopa septemmaculata là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Tsukaguchi miêu tả năm 1995.

Chú thích

Tham khảo

Chrysopa

Chrysopa septemmaculata


Džiju-džicu ili džiju-džica (jap. 柔術; Jūjutsu, Jujitsu, Jiu-jitsu), jedna od najstarijih i najpoštovanijih japanskih borilačkih vještina.

Povijest
Džiju-džicu ili kako je neki nazivaju Yawara, drevna je japanska borilačka vještina. Njen nastanak se veže za 16. stoljeće i za osnivača Shirobei Akiyamu, studenta medicine koji se školovao u Kini. On je prisustovao jednom neobičnom događaju koji ga je naveo na razmišljanje i bio prvi korak u nastanku ove vještine. Jednog zimskog dana Shirobei Akiyama je posmatrao kako se grane okolnog drveća lome pod naletom i težinom sniježnog pokrivača, dok su se drvo i grane vrbe savijali ne pružajući otpor sniježnom nanosu. Na tom principu je zasnovao i vještinu kojoj je dao ime Džiju-džicu (Nježna vještina ili Vještina propusta).

Osnova svih tehnika i principa u džiju-džicu proizašla je iz Yoshin-ryu škole, čiji je osnivač Akiyama. Vještina se masovno razvijala u Sengoki Eri, i nastavila svoj razvoj i u drugim periodima japanske historije. U periodu građanskih sukoba vještinu su najmasovnije koristili samuraji. Ovaj period predstavlja razvoj džiju-džicu vještine kao borbene vještine, a tek onda kao period fizičkog i mentalnog učenja. Najbolje godine za Džiju-džicu predstavljaju period pred kraj 1869. koji je označen kao period povratka japanskog cara i prestanak vladavine feudalnog načina života i vlasti. Ovim događajem samuraji su povratili svoju čast i tradiciju, omogućili očuvanje džiju-džice od zaborava. Nakon toga, džiju-džicu se masovnije proširila na četiri kontinenta, posredstvom turista koji su posjećivali Japan. Nastanak džiju-džicu doprinjeo je razvoju i drugih borilačkih vještina, a tu se prvenstveno misli na džudo i aikido.

Zbog izuzetno nasilnog perioda u kom je džiju-džicu stvaran, vještina spada u nekoliko vještina za koje se ne može tvrditi da su defanzivne. Majstori džiju-džice nisu bili naivni, nisu vjerovali u parolu uzvrati udarcem nakon napada. Radili su na tome, da je ponekad dobra obrana snažan napad. Za vrijeme Edo perioda nekoliko stotina škola džiju-džice su zvanično dokumentovane i verifikovane. Ipak, između mnogih od njih je kao razlika stajalo samo drugo ime, a ne i tehnika. Kako je doba feudalizma u Japanu prestajalo, tako se i potreba za džiju-džicu smanjivala. Mnoge škole su zatvarane ili su raspuštane sa gubitkom reputacije instruktora koji više nisu imali posla kod veleposjednika koji su nestajali sa Meiji reformacijom.

Kao spas za tadašnji džiju-džicu pojavljuje se Jigoro Kano koji pokušava da održi vještinu živom kombinacijom različitih škola. Ipak, primoran zahtjevima tadašnjeg društvenog shvatanja Jigor Kano vrši promjene u novonastaloj vještini džudo, uklanjajući nasilne tehnike i tehnike koje se nisu mogle sigurno izvoditi tokom vježbanja. Tako modifikovna vještina polako prerasta u sport koji sve više počinje da se razilazi od svoje izvorne vještine – džiju-džicu.

Zabranjena vještina
Na prijelazu 19. u 20. stoljeće džiju-džicu tehnike su implementirane u sustav obuke na vojno-pomorskim akademijama u Japanu. Za vrijeme vladavine cara Hirohita, a prije izbijanja Drugog svjetskog rata, džiju-džicu su u vojsci poučavala mnoga tajna društva diljem Japana, a određen broj visokih časnika. Iz tog su razloga Saveznici pri kraju Drugog svjetskog rata škole džiju-džicua u Japanu proglasili leglom nacionalističkih ideja. Nakon poraza Japana, zapovjednik okupacijskih snaga, general Douglas MacArthur, zabranio je u toj državi rad svih džiju-džicu škola. Jedan dio samuraja, koji su formirali tajno društvo Black Dragon, bio je zadužen za prvi prsten osiguranja japanskog cara. Drugi dio džiju-džicua vježbao se u ilegali dok je najsličnije onom što podsjeća na izvornu samurajsku vještinu prenio Kam Hock Hoe, Kinez rođen u Kuala Lumpuru, u Maleziji u 1903. godine.

Odlike vještine

Postoje mnoge inačice ove vještine, što dovodi do različitih pristupa. Škole za džiju-džicu (Ryū, 流) uglavnom rabe sve oblike tehnika hvatanja (bacanja, uvrtanja, poluge na zglobovima, zadržavanja, privođenja, preusmjeravanja, gušenja i udarce rukama i nogama). Džiju-džicu je praktična vještina sa maksimumom efikasnosti, koja ne zahtjeva fantastičnu snagu i fleksibilnost, koja se ne krije pod velom misticizma i psihologije, već se zasniva na realnosti sukoba bez ikakvog preuveličavanja. Osim goloruke borbe, mnoge škole su podučavale i uporabu oružja. Iz izvornih škola džiju-džicua i stilova (ryu-ha, 流派), proizašle su moderne borilačke vještine džudo, aikido, sambo, brazilski džiju-džicu, itd.

Škole džiju-džicu

Tradicionalne škole

Kako je džiju-džicu imala mnogo aspekata, danas je ona postala temelj za različite škole (stilove) i vještine. Kako je svaki majstor uključivao nove tehnike i taktike u džiju-džicu, on je tako stvarao i razvio svoj ryū (školu). Neke od tih škola su džiju-džicu tehnike izmijenile, da više sebe nisu smatrale stilom ove vještine.

Oko 1600. godine bilo je preko 2.000 džiju-džici škola, većina sa zajedničkim karakteristikama. Specifične tehničke karakteristike varirale su od škole do škole. Mnoge gore spomenute generalizacije ne vrijede za neke škole džiju-džicu. Škole džiju-džice sa dugom tradicijom su:

 Asayama Ichiden-ryū
 Daitō-ryū aiki-jūjutsu
 Fusen-ryū
 Hongaku Kokki-ryū
 Hontai Yōshin-ryū  (Takagi Ryu)
 Iga-ryū
 Iga-ryūha-Katsushin-ryu
 Ishiguro-ryū
 Kashima Shin-ryū
 Jishukan-Ryu
 Kensō-ryū
 Kiraku-ryū
 Kitō-ryū
 Kukishin-ryū
 Kyushin Ryu
 Natsuhara-ryū
 Seizan-Ryū Kempo jūjutsu
 Sekiguchi-ryū
 Shindō Yōshin-ryū
 Shibukawa-ryū
 Sōsuishi-ryū
 Takenouchi-ryū
 Tatsumi-ryū
 Tenjin Shin'yō-ryū
 Tennen Rishin-ryū
 Yagyū Shingan-ryū
 Yōshin-ryū

Moderne škole
Nakon dolaska tradicionalne džiju-džicu na Zapad, vještina je prošla proces prilagođavanja od zapadnih majstora. Cilju je bio prilagoditi džiju-džicu zapadnoj kulturi. Danas postoji mnogo zapadnih stilova džiju-džicu, koji se u različitom stupnju drže svojih japanskih korijena.

Neke od najvećih škola na Zapadu (osnovanih nakon 1905.) džiju-džice su:
 Danzan-ryū
 Jugoshin-ryū
 Jiushin-ryū
 Goshin-ryū
 Njemačka džiju-džica
 Jigo Tenshin-ryū
 Atemi Jūjutsu
 Hakkō-ryū
 Small Circle Ju-Jitsu
 Seizan-Ryū Kempo Jūjutsu
 Budoshin Ju-Jitsu

Danas se džiju-džicu može vježbati kao izvorna japanska vještina (kobudo, 古武道) na isti način kao i prije više stoljeća, kao moderna vještina samoodbrane ili kao vještina uz izmijenjene obrasce za sportsku primjenu. Izvedeni sportski oblici uključuju i džudo i brazilski džiju-džicu, koji je izveden iz starije inačice Kodokan džuda. Brazilski džiju-džicu je razvijen nakon što je Mitsuyo Maeda donio džudo u Brazil 1914. god. U to vrijeme džudo je još uvijek često bio pod nazivom džiju-džicu, i time se objašnjava zašto se ta džudaška izvedenica zove Brazilski džiju-džicu umjesto Brazilski džudo. Džiju-džicu je stariji oblik transkripcije iz razdoblja kada je vještina došla na Zapad. Po današnjem standardu za transkripciju i pravopis japanskog pisma na latinicu (Hepburnova romanizacija), naziv vještine može se pisati i kao džu-džucu; 柔術.

Vježbanje džiju-džicu

Pojasevi

Džiju-džicuke su rangirani u skladu sa svojim znanjem i rezultatima postignutim u borbama. Ne postoji ustaljen obrazac stepenovanja koji se primjenjuje unutar svih klubova, saveza ili federacija u svijetu, ali je ustaljeno da se znanje i postignuti rezultati određuju bojom pojasa. Najčešće postoji šest učeničkih i deset majstorskih zvanja.

Oprema
Dvorana u kojoj se vježba džiju-džicu zove se Dojo (dođo). Prilikom ulaska u dojo potrebno je da se učenici poklone u znak poštivanja onog što se uči. Ljudi koji vježbaju džiju-džicu obično se nazivaju džiju-džicuke. Džiju-džicuke vježbaju u vrsti kimona koja se zove Džudogi (džudo kimono). Da biste mogli da učvrstite kimono potrebno je da imate obi (pojas), čija boja odgovara džiju-džicukinom rangu.

Oružje
U džiju-džicu se pored tehnika bez upotrebe oružja, vježbaju i tehnike sa oružjem. Za vježbanje džiju-džicu potrebno je imati tantō, a od ostalih oružja koristi se tonfa, pištolj i policijska palica.

Reference

Vanjski linkobi
 The History and Style of Japanese Jujutsu

Džiju-džicu

Džiju-džicu


Kaliwatan sa ito ang Corydoras saramaccensis. Una ning gihulagway ni Han Nijssen ni adtong 1970. Ang Corydoras saramaccensis sakop sa kahenera nga Corydoras, ug kabanay nga Callichthyidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Corydoras

Corydoras saramaccensis


Mohyliv-Podilskyj rajon (, ) er en af 6 rajoner (distrikt) i Vinnytsja oblast i Ukraine, hvor Mohyliv-Podilskyj rajon er beliggende i den sydvestlige del af oblastet omkring byen Mohyliv-Podilskyj.

Rajonen har et areal på og et indbyggertal på  indbyggere. Det administrative centrum er byen Mohyliv-Podilskyj.

Referencer

Eksterne links

Rajoner i Vinnytsja oblast

Mohyliv-Podilskyj rajon


An Archipimima flexicostalis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Paul Dognin hadton 1908. An Archipimima flexicostalis in nahilalakip ha genus nga Archipimima, ngan familia nga Tortricidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Archipimima

Archipimima flexicostalis


An Furcivena atribasalis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni George Francis Hampson hadton 1918. An Furcivena atribasalis in nahilalakip ha genus nga Furcivena, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Furcivena

Furcivena atribasalis