"I Know" () is the debut single by South Korean boy group Seo Taiji and Boys from their self-titled debut studio album, released on March 23, 1992. It was written and produced entirely by group leader and musician Seo Taiji. Incorporating a mix of Western influences such as hip-hop, new jack swing, and guitars, the song became a pivotal moment in Korean music history and is widely regarded as the pioneering work for the beginning of the modern K-pop market. It was a major commercial hit domestically, breaking the record for the longest charting song at number-one for 17 consecutive weeks.

Promotion
On April 11, 1992, the trio debuted on MBC's talent show with their song "I Know", and got the lowest rating from the jury; however, the song and album of the same name became so successful that it paved the way for other songs of the same format. The birth of modern K-pop has been since largely attributed to their first televised performance on the talent show from that day. The song's success was attributed to its new jack swing-inspired beats and memorable chorus, as well as innovative lyrics which dealt with the problems of Korean society. Their footsteps were followed by a wave of successful hip hop and R&B artists like Yoo Seung-jun, Jinusean, Solid, Deux, 1TYM and Drunken Tiger.

Seo and bandmates' outfits for the promotional cycle of "I Know" included vibrant streetwear such as oversized T-shirts and sweatshirts, windbreakers, overalls worn with one strap, overalls worn with one pant leg rolled up, and American sports team jerseys. Accessories included baseball caps worn backwards, bucket hats, and do-rags. Influenced by the videos for Technotronic's "Pump Up the Jam" (1989) and Snap!'s "The Power" (1990), the music video for "I Know" was directed by Ko Jae-hyung and features varying color saturation and chroma key editing, varying the angles of the dancers' bodies constantly. In an internet survey conducted by MTV Korea in 2004, the video was ranked number 43 in their list of "Best 100 Korean Music Videos".

Reception and accolades
"I Know" ranked number three on the year-end popular songs ranking for 1992, placing behind Shin Seung-hun's "Invisible Love" and 015B's "Old Lovers". Seo Taiji and Boys won several awards with the song, including the Grand Prize daesang at the 3rd Seoul Music Awards. "I Know" received 26 wins on South Korean music programs in 1992, the second-most out of any K-pop song for nearly three decades, behind only "Invisible Love" with 31 wins set earlier that year. "Dynamite" (2020) by BTS would later set a new record with 32 wins in 2021. In 2023, "I Know" was one of the first 21 songs to be inducted into the Korea World Music Culture Hall of Fame.

Impact and legacy
"I Know" is recognized for establishing the popularity of rap in K-pop and hybridizing the Korean ballad style with rap, rock, and techno. One of the first Korean rap songs, its new jack swing-inspired beats, upbeat rap verses and pop-style choruses combined with a focus on new dance moves took Korean audiences by storm. NPR wrote that "For many South Korean youths, the track was their first exposure to hip-hop and New Jack Swing and a welcome alternative to traditional styles of music". Vox said that "'I Know' represented the first time modern American-style pop music had been fused with South Korean culture." Regarding its release, MTV Iggy wrote that "K-pop music would never be the same" again.

In a 2008 survey involving 100 music experts in the South Korean entertainment industry, "I Know" ranked number one in their list of 25 best Korean songs in history. Spin magazine named "I Know" number four on their 2012 list of the 21 Greatest K-Pop Songs of All Time. Mnet chose "I Know" as the number one song on their 2014 countdown Legend 100 Songs, a list of the most influential songs in Korean popular music since the 1960s. In 2020, Rolling Stone named the same song number 43 on its list of the 75 Greatest Boy Band Songs of All Time, saying that they steered the "Korean pop scene that we know today", establishing the scene's affection for boy bands and girl groups as opposed to solo acts. In 2021, online portal Melon and newspaper Seoul Shinmun ranked it as the 21st best K-pop song of all time, with music critic Minjae Jeong writing that "After 'I Know', everything changed. ... Today, it is safe to say that our K-pop-oriented music market actually originated from them."

References

1992 songs
1992 singles
South Korean hip hop songs
Seo Taiji and Boys songs

I Know (Seo Taiji and Boys song)


Hašimoto tireoiditis je autoimuno oboljenje s nastankom strume te s povišenim titrom antitijela protiv tiroidne peroksidaze i tiroglobulina u krvi. Prvi put ga je opisao 1912. godine Hakaru Hašimoto.

Epidemiologija
Pacijenti su u 90-95% slučajeva žene, obično između 45 i 65 godina starosti, i češće obolijevaju bijelci u odnosu na crnce i Japance. Nema razlike između žena i muškaraca u učestalosti ovog oboljenja kod djece s Downovim sindromom.

Klinički znaci
Odrasli pokazuju bezbolnu, postepenu insuficijenciju štitne žlijezde zbog autoimune destrukcije žljezdanog tkiva i u početku mogu imati prolazni hipertioroidizam (povišena produkcija hormona štitne žlijezde). Djeca pokazuju promjenljivi hipotireoidizam (smanjena produkcija hormona štitne žlijezde) i mogu pokazati remisiju do eutiroidizma (normalna produkcija hormona štitne žlijezde). Hašimoto tiroiditis je asociran s dobro diferenciranim karcinomom štitnjače i može se razviti u limfom štitnjače. Kod pacijenata kojima se štitnjača odstrani zbog Hašimoto tiroiditisa, karcinom štitnjače je već prisutan u tkivu štitnjače, čak i ukoliko preoperativno nije postojala sumnja na njega.

Laboratorijski nalazi
Antitijela:
 Anti-TSHR: Karakteristična za Hašimoto i Grave-tiroiditis, s naznakom da se ova antitijela u obje bolesti vežu za TSH-receptore, ali u Hašimoto-tiroiditisu ih blokiraju, a u Grave-tiroiditisu ih stimuliraju;
 Anti-tiroglobulin: manje senzitivna, ali jednako specifična kao anti-tiroidperoksidaza;
 Anti-tiroidperoksidaza (prethodno nazivana "antimikrozomalna antitijela"), senzitivna ali ne i specifična, jer 20% zdravih žena ima ova antitijela u krvi.

Terapija
Obično nije potrebna nikakva terapija. Ukoliko se pojavi hipotiroiditis, potrebno je nadomjestiti nedostatak hormona, a ukoliko štitnjača previše naraste, vrši se subtotalno hirurško odstranjenje štitnjače.

Reference

Bolesti

Hashimotov tireoiditis


Valinaces II () foi um nacarar da família Siuni que governou Siunique no começo do . Era filho de  e irmão de , Paranzém e possivelmente uma irmã de nome incerto, que casar-se-ia com . Sucedeu Sam Guntuni no trono da província e reteve-o entre 404-413. Durante seu reinado, o culto aos ídolos voltou a ser praticado em Siunique, e ele auxiliou Mesrobes Mastósio a pregar o evangelho na província.

Ver também

Bibliografia

Família Siuni
Armênios do século V

Valinaces II


Kaliwatan sa insekto ang Pachytroctes insularis. Una ning gihulagway ni Thornton, S. S. Lee ug Chui ni adtong 1972. Ang Pachytroctes insularis sakop sa kahenera nga Pachytroctes, ug kabanay nga Pachytroctidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pachytroctes

Pachytroctes insularis


Larisa Sjepitko (født den 6. januar 1938 i Bakhmut i Sovjetunionen, død den 2. juli 1979 i Sovjetunionen) var en sovjetisk filminstruktør, manuskriptforfatter og skuespillerinde.

Filmografi
 Krylja (Крылья, 1966)
 Ty i ja (Ты и я, 1971)
 Opstigningen (Восхождение, 1977)
 Afsked (Прощание, 1981)

Referencer

Eksterne henvisninger

Filminstruktører fra Sovjetunionen
Manuskriptforfattere fra Ukraine

Larisa Sjepitko


Fodboldfeber 5:8 - Sygeste straffesparksfejl! er en norsk dokumentarfilm fra 2021 instrueret af Line Hatland.

Handling
Norske Anna og hendes hold er i ottendedelsfinalen. Kampen går i overtid, og det får mange nysgerrige tilskuere til at stimle sammen ved sidelinjen. En straffesparksfejl kan betyde, at holdet er ude af turneringen.

'Fodboldfeber' er en serie i 8 afsnit om verdens største fodboldcup for børn – Norway Cup.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Norge
Norske film fra 2021


Kaliwatan sa ito ang Liobagrus formosanus. Una ning gihulagway ni Regan ni adtong 1908. Ang Liobagrus formosanus sakop sa kahenera nga Liobagrus, ug kabanay nga Amblycipitidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Asya
Liobagrus

Liobagrus formosanus


Sigle
 CD-i  – standard di memorizzazione interattivo
 Contexts and Dependency Injection  – una specifica di Java EE per gestire il ciclo di vita e la dependency injection per i bean senza stato
 Carta dei dialetti d'Italia – Carta dei dialetti d'Italia redatta nel 1977 nell'omonima opera dal linguista Giovan Battista Pellegrini
Compagnia Distribuzione Internazionale – casa di distribuzione cinematografica italiana dei gruppi Medusa Video e Medusa Film.
 Company Discografica Italiana – casa discografica italiana attiva negli anni '60 e '70
Capacitive Discharge Ignition – sistema di accensione capacitiva, principalmente utilizzato sui motoveicoli
Commissione di diritto internazionale

Codici
 cdi – codice ISO 639-3 della lingua chodri

Altro
 CDI – quattrocentouno nel sistema di numerazione romano

Cdi


Slovenija:

 Rovišče, naselje u općini Zagorje ob Savi, regija Zasavska
 Rovišče pri Studencu, naselje u općini Sevnica, regija Posavska

Rovišče (čvor)


O Megaminx ( /ˈmɛɡəmɪŋks/ ou  /ˈmeɪʔ/) é um quebra-cabeça em forma de dodecaedro similar ao Cubo de Rubik. Ele tem um total de 50 peças móveis para serem arrumadas, em comparação com as 20 peças móveis do Cubo de Rubik.

História
O Megaminx, ou "Magic Dodecahedron", foi inventado por várias pessoas independentemente e produzido por vários fabricantes diferentes com designs um pouco diferentes. Uwe Mèffert eventualmente comprou os direitos de algumas das patentes e continua a vender o Megaminx em sua loja de quebra-cabeças, usando o nome Megaminx. Ele também é conhecido pelo nome "Supernova Húngara", dado pelo Dr. Cristoph Bandelow. A sua versão veio antes, logo seguida pelo Megaminx de Meffert. As proporções dos dois quebra-cabeças são um pouco diferentes.

Descrição
O Megaminx é feito na forma de um dodecaedro e tem 12 peças de centro de face, 20 de canto e 30 arestas. Os centros de cada face têm uma cor diferente, que identifica a cor que a face deve ter no estado resolvido. As peças de borda (arestas) têm duas cores, e os cantos têm três. Cada face contém uma peça de centro, 5 de canto e 5 de borda. As peças de canto e borda são compartilhadas com faces adjacentes. Os centros só podem girar no lugar, mas as outras peças podem ser permutadas torcendo a camada da face em torno do centro.

Existem duas versões principais do Megaminx: uma com 6 cores, onde faces opostas têm a mesma cor, e uma com 12 cores diferentes.

O objetivo do puzzle é misturar as cores e depois restaurá-lo ao seu estado original onde tem uma cor em cada face.

Soluções
O Megaminx de 6 cores vem com um desafio adicional que não é imediatamente óbvio (e que não ocorre no quebra-cabeça de 12 cores). Suas peças de borda vêm em pares visualmente idênticos, por causa da duplicação de cores em faces opostas. No entanto, apesar de visualmente indistinguíveis, elas estão matematicamente relacionadas por uma paridade. Em qualquer configuração legal (acessível a partir do estado resolvido sem a necessidade de desmontar o quebra-cabeça), há sempre um número par pares de arestas trocadas. No entanto, como as arestas trocadas podem ser visualmente idênticas, pode acontecer de ter resolvido quase todo o quebra-cabeça, e acabar com um par de arestas (distintas) trocadas, que parece desafiar todas as tentativas de resolvê-las. A solução é trocar um único par de arestas 'idênticas' para resolver o problema da paridade e então resolver o resto do quebra-cabeça.

Esta propriedade não existe no Megaminx de 12 cores, pois como todas as suas bordas são distinguíveis, seria imediatamente óbvio que não há outro par de arestas trocadas além do par com que se está trabalhando.

Além de resolver um Megaminx da forma regular, padrões podem ser feitos assim como no Cubo de Rubik. Exemplos destes incluem uma estrela, tabuleiro de xadrez, e o pentágono dentro de outro pentágono.

Número de combinações
Ambas as versões do quebra-cabeça têm 20 cantos e 30 arestas. Em ambos os casos, somente permutações pares são possíveis, independentemente da posição do outro conjunto de peças. Assim, embora seja possível ter um único par de cantos e um único par de arestas trocados em um Cubo de Rubik, isso é impossível no Megaminx. Há 20!/2 maneiras de organizar os cantos e 319 maneiras de orientá-los, pois a orientação do último canto depende do que o precedente. São mais de 30!/2 maneiras de organizar as bordas e 229 maneiras de rodá-las.

O número total é 100 669 616 553 523 347 122 516 032 313 645 505 168 688 116 411 019 768 627 200 000 000 000 (cerca de 101 "unvigintillion" em pequena escala ou 101 "undecillion" em longa escala).

Os cantos são distinguíveis em um Megaminx de 6 cores porque dois cantos com as mesmas três cores serão imagens espelhadas um do outro. Há 15 pares de arestas idênticas. Não seria possível trocar todos os 15 pares, já que isto seria uma permutação ímpar de arestas, de modo que uma redução do fator de 214 é aplicado à figura anterior.

O número total é 6 144 385 775 971 883 979 645 753 925 393 402 415 081 061 792 664 780 800 000 000 000 (cerca de 6.1 "vigintillion" em pequena escala ou 6.1 "decilliard" em longa escala).

Recordes

O recorde mundial para uma única resolução do Megaminx é de 27.81 segundos, definido por Juan Pablo Huanqui do Peru na competição CubingUSA Nationals 2018. O recorde de média foi feito por Juan Pablo Huanqui de 30.39 na competição Wuxi Open 2019

Variações
Há muitos quebra-cabeças semelhantes com diferentes números de camadas, a maioria dos quais altera o "mega" do nome para outro prefixo métrico. Eles são o Kilominx (2 camadas), Master Kilominx (4 camadas), Gigaminx (5 camadas), Teraminx (7 camadas), Petaminx (9 camadas), Zettaminx (13 camadas), e Yottaminx (15 camadas). A variante de ordem mais elevada produzida em massa é o Petaminx, que foi lançado pela MF8, e a variante de mais alta ordem já feita até a data é o Yottaminx, criado por Matt Bahner usando impressão 3D. É o dodecaedro equivalente a um cubo de Rubik 15 x 15 x 15.

O puzzle "Alexander's Star" é equivalente a resolver somente as bordas de um Megaminx de 6 cores.

O "Impossiball" é equivalente a resolver apenas os cantos de um Megaminx e está disponível com seis ou doze cores.

Tony Fisher tem produzido uma modificação da forma do Megaminx em formato de cubo que ele chama de Hexaminx. Outra variante é o Holey Megaminx, que não tem peças do centro, como o Void Cube. Ele está sendo produzido por Mèffert (em julho de 2009). Outras variantes incluem o Flowerminx, Megaminx Ball, e Crazy Megaminx.

Ver também
 Cubo de Rubik
 Pyraminx

Referências

Quebra-cabeças

Megaminx


The No. 1 Ladies' Detective Agency is 'n reeks romans deur Alexander McCall Smith wat in Botswana afspeel en met die karakter Mma Precious Ramotswe. Die reeks is vernoem na die eerste roman, wat in 1998 gepubliseer is. Twee-en-twintig romans is tussen 1998 en 2021 in die reeks gepubliseer.

Mma Precious Ramotswe is die hoofkarakter in hierdie reeks. Die land Botswana is in 'n sekere sin ook 'n karakter, aangesien dit prominent in die verhale figureer. Mma Ramotswe begin haar speuragentskap en gebruik die erfporsie van haar pa om na die hoofstad, Gaborone, te verhuis om vir haar 'n huis en 'n kantoor vir haar nuwe besigheid te koop. Sy voel 'n speurder moet meer as enigiets van mense weet om probleme vir hulle op te los. Die romans gaan net soveel oor die avonture en swakhede van verskillende karakters as oor die oplossing van raaisels. Elke boek in die reeks volg op die vorige boek.

Die leserspubliek was eers klein, en het toe skielik in gewildheid toegeneem in die VSA en in Engeland, meer as slegs die skrywer se huis in Skotland. In 2004 het verkope in Engels vyf miljoen oorskry, en die reeks is na ander tale vertaal. Kritiese ontvangs het ooreengestem met die verkope van die romans, oor die algemeen positief, en aangesien die sterkte van die romans in die karakters en Mma Ramotswe se wysheid lê eerder as in die spesifieke raaisels wat in elke roman opgelos is

Die romans is verwerk vir radio deur die skrywer en vir televisie.

Opsomming van reeks
Die hoofspeurder, Mma Ramotswe, is 'n Motswana-vrou wat die protagonis in die reeks is en wie se verhaal in die eerste roman vertel word vanaf geboorte tot die opening van die speuragentskap. Mma is 'n Setswana-term van respek vir 'n vrou; die ekwivalente term vir 'n man is Rra. Dit is een van die mees algemene aanspreekvorme in die romans.

Mma Precious Ramotswe los sake op vir vrouens wie se mans vermis geraak het, vir 'n onderwyseres wie se seun verdwyn het deur die ontvoerders te vind, vir 'n ryk pa wie se 16-jarige dogter hom frustreer deur op haar eie uit te gaan. Sy help 'n man versoening vir die sondes van sy jeug deur die mense te vind wat hy dekades vroeër seergemaak het. Sy ontbloot 'n skema deur tweelingbroers om een mediese graad en sertifikaat tussen hulle twee te gebruik. Sy los 'n saak vir haarself op wanneer sy dink sy moet 'n egskeiding van haar eerste man soek, maar dink anders wanneer sy sy ma opsoek. Haar persoonlike lewe het 'n groot hartseer, dat haar enigste kind net 'n paar dae geleef het, aangesien die kind se pa haar tydens die swangerskap geslaan het, 'n storie wat in retrospek vertel is. Dit het daartoe gelei dat sy besluit het om nooit weer te trou nadat hy haar verlaat het nie. Haar vreugde is haar verlowing en uiteindelike huwelik met mnr J. L. B. Matekoni, wat pleegsorg van 'n suster en broer van die weesplaas opgeneem het. Die sake vind plaas in die stede van Botswana, hoofsaaklik aan die rand van die Kalahari-woestyn, eerder as in die woestyn. Daar is af en toe besoeke na buurlande.

Na haar eerste paar sake koop sy 'n boek deur Clovis Andersen oor opsporing, The Principles of Private Detection, en haal dan regdeur die romans daaruit aan wanneer 'n gids nodig is om op die volgende stappe te besluit.

Verwysings

Engelse boeke

The No. 1 Ladies' Detective Agency


An Cheilopogon intermedius in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Nikolai V. Parin hadton 1961. An Cheilopogon intermedius in nahilalakip ha genus nga Cheilopogon, ngan familia nga Exocoetidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cheilopogon

Cheilopogon intermedius


Simfonija br. 10 u G-duru, KV 74, napisao je Wolfgang Amadeus Mozart vjerovatno tokom njegovog prvog putovanja sa njegovim ocem Leopoldom Mozartom u Italiju u proljeće 1770. godine. Mozart je počeo da komponira ovu simfoniju u Milanu tokom karnevala i završio je nekoliko mjeseci kasnije u Bologni.

Muzički stavci i instrumentacija
Simfonija je napisana za dvije oboe, dva roga i gudače. Njeno ukupno trajanje je oko 9 minuta.
Simfonija br. 10 u G-duru je komponirana u obliku italijanske uvertire i sastoji se od sljedećih stavaka:
 Allegro, 4/4

 Andante, 3/8

 Allegro, 2/4
(Dodavanje tempa nije dat u potpisu notnog teksta.)

Uvod u stavak Allegro:

Uvod u stavak Andante:

Uvod u stavak Allegro:

Analiza  djela
Nakon brzog Allegro stavka, bez pauze nastavlja pastoralni Andante, pun trilinga ptičjih pjesama i muzike koja predlaže zvuk žuboreċih potoka, dok u suštini uzima oblik menueta. Posljednji Allegro stavak je kratki rondo, koji se sastoji od brzih violinskih melodijskih figura koje se ubrzo poigravaju sa sinkopiranim ritmom i pizzicatom. Odjeljak u andante-u nije napisan kao poseban stavak, već kao drugi dio početnog Allegro stavka, odmah nakon dvostruke linije u 118. taktu.

Potpis na partituri u ovom muzičkom djelu, koji ne sadrži nikakve dodatne Mozartove napomene, nosi napomenu "Ouverture zur Oper Mitridate" (Uvertira za operu Mitridate, re di Ponto napisanu rukom Johanna Antona Andréa, koja je izbačena izuzev riječi "Overture". Očigledno je André bio pod utiskom da je ovaj muički komad prvobitno planiran kao uvertira za Mitridate, re di Ponto (koji ima svoju vlastitu uvertiru, drugačiju od ove simfonije).

Vanjski linkovi
 Wolfgang Amadeus Mozart - Simfonija br. 10 u G-duru, KV 74 na allmusic.com

Mozartove simfonije
Kompozicije u G-duru
Kompozicije iz 1770.

Simfonija br. 10 (Mozart)


Kaliwatan sa alibangbang ang Dasychira ocellifera. Una ning gihulagway ni Holland ni adtong 1893. Ang Dasychira ocellifera sakop sa kahenera nga Dasychira, ug kabanay nga Lymantriidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Dasychira

Dasychira ocellifera


Uchnaagijn Chürelsüch (, ur. 14 czerwca 1968 w Ułan Bator) – mongolski polityk, żołnierz, prawnik i działacz partyjny, od 2014 do 2015 minister ds. nadzwyczajnych, od 2006 do 2008 minister ds. inspekcji, w latach 2014–2015 i 2016–2017 wicepremier, 30. premier Mongolii od 4 października 2017 roku do 27 stycznia 2021, 18. prezydent Mongolii od 25 czerwca 2021.

Życiorys
Do 1990 pozostawał w służbie wojskowej jako oficer polityczny, zrezygnował z niej, aby móc pozostać w partii. W 1989 ukończył studia z nauk politycznych na Uniwersytecie Obrony. Następnie studiował na Państwowym Uniwersytecie Mongolskim, gdzie w 1994 ukończył zarządzanie publiczne i rozwój, a w 2000 prawo.

W 1991 wybrany do Komitetu Centralnego Mongolskiej Partii Ludowo-Rewolucyjnej, od 1994 do 1996 był doradcą w sekretariacie klubu parlamentarnego, od 1999 do 2000 ponownie doradcą ds. społecznych. Został założycielem młodzieżówki partyjnej, której przewodził w latach 1997–1999 i 2000–2005. W roku 2000 dołączył do zarządu partii, w 2007 przejściowo utracił stanowiska ze względu na oskarżenia o oszustwo. Od 2008 do 2012 był sekretarzem generalnym MPL. Był jednym z inicjatorów zmiany nazwy z Mongolska Partia Ludowo-Rewolucyjna na Mongolska Partia Ludowa.

Wybierany do Wielkiego Churału Państwowego w 2000, 2004 i 2012 roku. Od 2004 do 2008 pełnił funkcje ministerialne. W 2014 i ponownie w 2016 zasiadł w rządzie jako wicepremier. 4 października 2017 zaprzysiężony na stanowisko premiera po odwołaniu przez parlament jego poprzednika. Funkcję premiera pełnił do 27 stycznia 2021. Zwyciężył w wyborach prezydenckich 9 czerwca 2021 roku.

Przypisy

Mongolscy prawnicy
Mongolscy wojskowi
Mongolscy ministrowie
Ludzie urodzeni w Ułan Bator
Premierzy Mongolii
Politycy Partii Demokratycznej (Mongolia)
Urodzeni w 1968

Uchnaagijn Chürelsüch


An Glenea propinqua in uska species han Coleoptera. An Glenea propinqua in nahilalakip ha genus nga Glenea, ngan familia nga Cerambycidae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 G. p. propinqua
 G. p. vientianana

Mga kasarigan

Glenea

Glenea propinqua


ORG eller org kan henvise til flere artikler:
 Organisation – org er kort for organisation
 Oxford Research Group – kendt britisk tænketank
 Open Rights Group – britisk organisation som vil bevare digitale og civile rettigheder
 ORG (netværk) – formodet netværk i DF

Se også
 .org - internet generisk topdomæne
 Oring (sprog) (ISO 639-3 sprogkode "org")
 Ork - fantasivæsen
 Orc (Warcraft) - fantasivæsens race i spillet Warcraft

Org


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Parascopas exertus. Una ning gihulagway ni Ronderos ni adtong 1982. Ang Parascopas exertus sakop sa kahenera nga Parascopas, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Parascopas

Parascopas exertus


Bukid ang Batunagodang sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Utara, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Batunagodang, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Batunagodang kabungtoran sa habagatan, apan sa amihanan nga kini mao ang patag. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa habagatan-sidlakan sa Batunagodang. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Batunagodang medyo hilabihan populasyon..

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Batunagodang.  Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Agosto, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hunyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Nobiyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Hunyo, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Sumatera Utara
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 1000 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Mga artikulo sa posisyon itarong ni bot

Batunagodang


An Paralogisticus in uska genus han Coleoptera. An Paralogisticus in nahilalakip ha familia nga Cerambycidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Paralogisticus

Paralogisticus


Kaliwatan sa isda ang Piyakon (Exocoetus monocirrhus). Una ning gihulagway ni Richardson ni adtong 1846. Ang Piyakon sakop sa kahenera nga Exocoetus, ug kabanay nga Exocoetidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Indyan
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko

Piyakon


Roztoka potępieńca (fr.ː La Combe de l'homme mort) – opowiadanie fantastyczne Charlesa Nodier z 1833 roku.

Okoliczności powstania utworu

Historia opowiedziana przez Nodiera pochodzi z legend Franche-Comté i jest związana z doliną w Lesie Chailluz, znajdującą się w pobliżu Besançon, zwaną Doliną Eremity lub Doliną Potępieńca. Legenda związana ze znajdującą się  w tej dolinie grotą opowiada o eremicie zamordowanym z żądzy zysku przez młodego człowieka o imieniu Colbus, który zaprzedał swą duszę diabłu i żył przez wiele lat w dostatku, do czasu, gdy powróciwszy w dolinę odebrał zapłatę za swą zbrodnię.

Utwór ukazał się w zbiorze Le Salmigondis w 1833 roku.

Treść
Jest rok 1651. Przy trakcie z Bergerac do Perigueux w dolinie zwanej Doliną Pustelnika stoi kuźnia Touissanta Oudarda. 1 listopada, w dzień urodzin gospodarza trafiają do jego chaty dwaj goście. Mistrz Pankracy Choquet, duchowny ewangelicki, rektor akademii w Heidelbergu, który straciwszy konia błąkał się po lesie i Colas Papelin, niewysoki, kudłaty człeczyna, który podaje się za parobka pracującego przed laty w tej kuźni, choć gospodyni jest przekonana, że go nigdy dotąd nie widziała. Mistrz Pankracy wyraźnie próbuje ukryć swą tożsamość, jest też wstrząśnięty informacją, że znalazł się w Dolinie Pustelnika. Papelin nie pozwala mu jednak odejść i prosi gospodynię o wyjaśnienie przybyszowi nazwy doliny.Gospodyni wyjaśnia, że przed stu laty przybył do doliny bogobojny człowiek o imieniu Odylon, który założył w niej pustelnię, a swojego majątku użył na zaoranie ugorów, wzniesienie kuźni, przytułku, parafii i klasztoru oraz ogólną poprawę losu mieszkańców. Trzydzieści lat temu zjawił się w dolinie młody pokutnik, który ofiarował się usługiwać pustelnikowi. Którejś nocy jej mąż tknięty złymi przeczuciami udał się do pustelni i zastał pustelnika konającego. Morderca udał się do groty w poszukiwaniu spodziewanych skarbów, a krata strzegąca wejścia zatrzasnęła się za nim. Kiedy jednak ją otwarto nie znaleziono wewnątrz nikogo tylko zwitek pergaminu, który o trzydzieści lat odraczał karę. Mordercy nigdy nie znaleziono, w ręku pustelnika pozostała jedynie garść jego włosów. Rozbawiony Papelin strąca mistrzowi Pankracemu z głowy kapelusz i zebranym ukazuje się gładka pozbawiona włosów blizna na głowie uczonego. Rozeźlony porywa nakrycie głowy i wychodzi z chaty, a Papelin pospiesza za nim. Nazajutrz Touissant Oudard idąc na mszę do klasztoru natyka się na zmasakrowane zwłoki i kapelusz z piórem. Odtąd dolinę zaczęto nazywać Roztoką Potępieńca.

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Francuskie opowiadania fantastyczne
Utwory literackie z 1833

Roztoka potępieńca


Zorros Kendemærke er en amerikansk stumfilm fra 1920 af Fred Niblo.

Medvirkende
 Douglas Fairbanks som Don Diego Vega/Señor Zorro
 Marguerite De La Motte som Lolita Pulido
 Noah Beery Sr. som Sergeant Pedro Gonzales
 Charles Hill Mailes som Don Carlos Pulido
 Claire McDowell som Doña Catalina Pulido
 Robert McKim som Juan Ramon
 George Periolat som Alvarado
 Walt Whitman som Felipe
 Sidney De Gray som Alejandro Vega
 Tote Du Crow som Bernardo
 Noah Beery Jr.
 Charles Stevens
 Milton Berle

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1920

Zorros Kendemærke


Chris Hipkins (føddur 5. september 1978)
er nýsælendskur politikari. Hann er formaður í nýsælendska stjórnarflokkinum (New Zealand Labour Party) og sitandi forsætisráðharri í Nýsælandi síðan januar 2023.

Hipkins varð fyrstu ferð valdur í nýsælendska tingið fyri Labour í 2008.
Seinasta árini hevur hann verið ráðharri í stjórnini hjá Jacinda Ardern.
Í januar mánaði í 2023 var hann einasti persónurin, sum bjóðaði seg fram at gerast nýggjur formaður í Labour og harvið eisini forsætisráðharri. Hann varð tikin í eið sum forsætisráðharri í Nýsælandi hin 24. januar 2023.

Ávísingar úteftir
Heimasíða: chrishipkins.org.nz (á enskum)
 Eftirmaðurin hjá Jacinda Ardern eitur Chris Hipkins, dagur.fo, 21. Jan. 2023
 - Einaferð verður Nýsæland eitt lýðveldi, dagur.fo, 1. mai. 2023

Keldutilfar

Føðingar í 1978
Nýsælendingar
Politikarar
Stjórnarleiðarar

Chris Hipkins


Paris-Nice 2017 var tann 75. útgávan av súkklukappingini Paris-Nice. Tann franska teinakappingin var tann sætta í UCI-World Tour-kalendaranum í 2017 og varð hildin millum 5. og 12. mars 2017. Kolumbiarin Sergio Henao vann samlaðu kappingina.

Lið og súkklarar

Danskir súkklarar
Matti Breschel koyrdi fyri
Jakob Fuglsang koyrdi fyri
Michael Valgren koyrdi fyri
Magnus Cort koyrdi fyri
Christopher Juul-Jensen koyrdi fyri
Michael Mørkøv koyrdi fyri
Lars Bak koyrdi fyri

Teinarnir

1. teinur

2. teinur

3. teinur

4. teinur

5. teinur

6. teinur

7. teinur

8. teinur

Býtið av troyggjum undir kappingini

Úrslit

Slóðir
  Almenna heimasíðan

Paris-Nice
UCI World Tour 2017

Paris-Nice 2017


Parafia Matki Bożej Bolesnej w Wólce Panieńskiej – parafia rzymskokatolicka znajdująca się w dekanacie Zamość, w diecezji zamojsko-lubaczowskiej.

Przypisy

Parafie diecezji zamojsko-lubaczowskiej
Parafie pod wezwaniem Matki Bożej Bolesnej
Religia w gminie wiejskiej Zamość
Wólka Panieńska


Arkeisha Knight (Detroit, 14 de Março de 1992), mais conhecida como Kash Doll, é uma rapper, modelo e atriz estado-unidense.

Vida e Carreira Artística
Kash Doll é uma nativa da parte Oeste de Detroit, Michigan e após a morte de seu pai, passou a cresceu ao lado de sua mãe, padrasto, seu irmão mais novo e outras quatro irmãs. Antes de decidir se tornar uma rapper, Kash trabalhou em diversos empregos diferentes como zeladora em uma concessionaria da Ford, fabrica de salgadinhos Potato Chips, uma pizzaria e também chegou a ser babá, e depois de se formar na Detroit City High School, largou tudo para ganhar dinheiro fácil e se tornou uma stripper em casas noturnas, chegou a ganhar 26 mil dólares por noite, e logo após conseguiu se tornar uma modelo, mas com o seu amor em criar poesias, a ajudou em aprimorar suas habilidades para escrever rimas, e mais tarde se lançou na indústria do rap.

Em 2012, depois de um ano trabalhando como stripper, com ajuda e encorajamento de seu falecido ex-namorado Dex Osama, ela lançou sua música de estréia chamada "Freestyle", tendo como sample a canção "Get Money" do grupo Junior M.A.F.I.A., com The Notorious B.I.G. e Lil' Kim interpretando a canção. Desde então não parou, lançou vários singles soltos como "From the Back", "Old Freak" and " The Baddest". Em 2014, Kash Doll remixou a música "2 On" de Tinashe e sua carreira decolou na contagem regressiva de Detroit garantindo inúmeras reservas em shows e colaborações. Em 2015 seu single "Run Me My Money" ganhou mais de 750.000 visualizações em apenas 5 meses, e no inverno de do mesmo ano, Kash Doll lançou sua primeira mixtape "Keisha vs. Kash Doll" com colaborações de Zaytoven, Trina, Lyrica Anderson e B.o.B. A mixtape excedeu as expectativas com mais de 600 Mil downloads nos primeiros dois dias de lançamento. Em agosto de 2016, o rapper Drake convidou Kash para abrir seu show na "Summer Sixteen Tour" com Future. Mais tarde, ela lançou seu próprio aplicativo de emojis chamado "KDmoji" que estreou em #10 na Apple App Store. Em março de 2017, Kash lançou o seu mais aclamado single "For Everybody", onde foi bastante aprovado por diversos rappers como Remy Ma. O videoclipe da música foi inspirado em uma cena do filme "Barra Pesada" de 1998.

Trabalhos

Mixtapes
2015: Keisha Vs Kashdoll
2016: Trapped In The DollHouse
Filmes
2015: Buffed Up
2015: 2eleven

Álbuns
Stacked (18/10/2019)

Ligações externas

Cantores dos Estados Unidos
Rappers dos Estados Unidos
Rappers afro-americanas
Cantores de hip hop dos Estados Unidos
Kash Doll
Cantoras afro-americanas
Modelos dos Estados Unidos
Naturais de Detroit
Naturais do Michigan

Kash Doll


An Coilia lindmani in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1858. An Coilia lindmani in nahilalakip ha genus nga Coilia, ngan familia nga Engraulidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Coilia

Coilia lindmani


Padalec kolchidzki, padalec  wschodni (Anguis colchica) – gatunek beznogiej jaszczurki z rodziny padalcowatych, wydzielony w 2010 roku z padalca zwyczajnego.

Występuje od Europy Środkowej do Iranu oraz prawdopodobnie we wschodniej Skandynawii. Jego zasięg występowania w Polsce obejmuje przypuszczalnie południowo-wschodnią i wschodnią część kraju.

Systematyka
Padalec zwyczajny Anguis fragilis (sensu lato) został podzielony w 2010 roku na 3 gatunki. Są to:
 Anguis fragilis (padalec zwyczajny, sensu stricto)
 Anguis colchica (padalec kolchidzki)
 Anguis graeca
Do takich wniosków doszedł zespół badaczy pracujących pod kierownictwem Václava Gvoždíka. Podstawą były wyniki analizy mitochondrialnego oraz jądrowego DNA.

W Polsce występują dwa pierwsze gatunki.

Z Czech i Węgier znane są mieszańce padalca zwyczajnego oraz kolchidzkiego.

Zasięg występowania
Padalec kolchidzki występuje od Czech i regionu Bałtyku w Europie Środkowej aż do Iranu oraz prawdopodobnie we wschodniej Skandynawii i na północno-wschodnich Bałkanach. Jego zasięg występowania w Polsce nie jest dokładnie zbadany. Przypuszczalnie obejmuje południowo-wschodnią i wschodnią część kraju.

Natomiast padalec zwyczajny  (sensu stricto) zamieszkuje Europę Zachodnią i Środkową, północno-zachodnie Bałkany i prawdopodobnie zachodnią Skandynawię.

Morfologia
Morfologia padalca kolchidzkiego jest niedostatecznie poznana. Różnice pomiędzy tym gatunkiem a padalcem zwyczajnym (sensu stricto) są zestawione w poniższej tabeli:

Szczyt głowy lub też czaszkowa okolica głowy (jej powierzchnia grzbietowa) u jaszczurek czy węży jest określana terminem pileus.

Cechy morfologiczne odróżniające te gatunki odpowiadają z grubsza różnicom pomiędzy dawniej rozpoznawanymi formami fragilis i colchica.

Zobacz też
 padalec zwyczajny
 padalec turkusowy

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Anguis colchica - zdjęcia na stronie BioLib.cz

Padalcowate
Łuskonośne Afryki
Łuskonośne Azji
Łuskonośne Europy
Gatunki i podgatunki zwierząt nazwane w 1840 roku

Padalec kolchidzki


An Chromis struhsakeri in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Randall ngan Stanley N. Swerdloff hadton 1973. An Chromis struhsakeri in nahilalakip ha genus nga Chromis, ngan familia nga Pomacentridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Chromis

Chromis struhsakeri


Cao độ 0 hay mốc 0. Để đo độ cao, cũng như độ nông sâu, thường có 1 quy chuẩn về mốc Cao độ 0, mốc này được đo đạc dựa vào mực nước biển. Mức nước biển ở mọi nơi đều thay đổi lên xuống liên tục nên Cao độ 0 chỉ là một chỉ số đo lường trung bình tương đối được tính toán tại thời điểm mặt biển ở trạng thái yên tĩnh, lặng gió. Mặt cầu nối các cao độ 0 tưởng tượng này được gọi là Mặt thủy chuẩn làm cơ sở quy chuẩn, xác lập hệ cao độ của một vùng (hoặc quốc gia).

Cao độ 0 tương ứng với độ cao 0 mét so với mực nước biển.

Tiêu chuẩn Việt Nam
Ở Việt Nam trước năm 1975 có 2 mốc 0 gồm một - nằm ở đảo Hòn Dáu, Hải Phòng, và một - ở Mũi Nai, Hà Tiên, Kiên Giang. Sau năm 1975 thì đã thống nhất mốc Hòn Dấu là mốc 0 quốc gia duy nhất cho tiêu chuẩn Việt Nam.

Chú thích

Hải dương học
Địa lý học

Cao độ 0


An Rhipidura in uska genus han Aves. An Rhipidura in nahilalakip ha familia nga Rhipiduridae.

An Rhipidura amo la an genus nga ha familia nga Rhipiduridae.

Ilarom nga taxa

 Rhipidura albicollis
 Rhipidura albolimbata
 Rhipidura atra
 Rhipidura aureola
 Rhipidura brachyrhyncha
 Rhipidura cockerelli
 Rhipidura cyaniceps
 Rhipidura dahli
 Rhipidura dedemi
 Rhipidura diluta
 Rhipidura drownei
 Rhipidura euryura
 Rhipidura fuliginosa
 Rhipidura fuscorufa
 Rhipidura hyperythra
 Rhipidura hypoxantha
 Rhipidura javanica
 Rhipidura kubaryi
 Rhipidura lepida
 Rhipidura leucophrys
 Rhipidura leucothorax
 Rhipidura maculipectus
 Rhipidura malaitae
 Rhipidura matthiae
 Rhipidura nebulosa
 Rhipidura nigrocinnamomea
 Rhipidura opistherythra
 Rhipidura perlata
 Rhipidura personata
 Rhipidura phasiana
 Rhipidura phoenicura
 Rhipidura rennelliana
 Rhipidura rufidorsa
 Rhipidura rufifrons
 Rhipidura rufiventris
 Rhipidura semirubra
 Rhipidura spilodera
 Rhipidura superciliaris
 Rhipidura superflua
 Rhipidura tenebrosa
 Rhipidura teysmanni
 Rhipidura threnothorax

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Rhipidura

Rhipidura


Salvatore "Sal" Garau (Santa Giusta, 1953) é um dos maiores artistas vivos, que influenciou a arte contemporânea europeia desde os anos noventa.

Biografia
Nascido em Santa Giusta, no estado da Itália, estudou na Academia de Belas Artes de Florença, onde se formou em 1974.

Em 2003, Garau apresentou seu trabalho na 50.ª Bienal de Veneza. Em 2011, Garau apresentou suas obras na 54.ª Bienal de Veneza.
Lóránd Hegyi organizou várias exposições Salvatore Garau.

Garau trabalha nas coleções de vários museus, incluindo o Museo del Novecento (anteriormente no Civico Museo d'Arte Contemporanea), Museu de Arte Moderna de Bolonha e Pavilhão de Arte Contemporânea em Milão.

Estilo de pintura
Lóránd Hegyi escreveu: "Observando as imagens de Salvatore Garau há um sentimento de solenidade, poder, gravidade e, ao mesmo tempo, também de liberação, euforia, vigor, algo que está ligado ao sentimento de ausência de limites, horizonte ilimitado, uma cena em que algo gigantesco e impressionante é esperado".

Bibliografia

 Vittorio Sgarbi, 54. Esposizione Internazionale d'Arte della Biennale di Venezia. L'arte non è cosa nostra, Ed. Skira, 2011, .
 Lóránd Hegyi, Renato Poma, Salvatore Garau 1993/2015 papèis e telas, Embassy of Italy, Italian Government, Museu Nacional do Conjunto Cultural da República, Brasilia, Brasil, 2016
 Lóránd Hegyi, Rosso Wagner - Wagner Red - Garau Salvatore, Ed. Corraini, 2015, .
 Lóránd Hegyi, Salvatore Garau. Photogrammes avec horizon, Mondadori Electa, 2009, .
 Lucia Matino e Silvia Mascheroni, Civico museo d'arte contemporanea.
 Maria Giovanna Battistini e Piero Deggiovanni, Raccolta del disegno contemporaneo: catalogo generale, , Nuova Alfa, Modena, 1994, .
 Luciano Caramel, Dopo il concettuale, Mazzotta, 1986.
 Enrico Crispolti, La pittura in Italia. Il Novecento/3. Le ultime ricerche, Carlo Pirovano, Electa, 1994,
 Enrico Crispolti, Que bien resistes, Charta, Electa, 1994, .
 E. Grazioli, Giuste Distanze, Mendrisio, 1985.
 Senza titolo, Ferrari, Verone, 1985.
 Luciano Caramel, Dopo il concettuale, Mazzotta, Milan, 1986.
 F. Gallo, Eclectica, Mazzotta, Milan, 1986.
 B. Tosatti, Pavilion 1, Milan, 1986.
 Arte contemporanea per un museo, Mazzotta, Milan, 1986.
 F. Gallo, Index 2, Mazzotta, Milan, 1988.
 L. Caramel, S. Orienti, Premio Michetti, F. P. Michetti, Francavilla, 1989.
 A. d'Avossa, Citaac, ed. Ajuntament de Valencia, Valence, 1989.
 A. d'Avossa, Garau, Deambrogi, Lugano 1989.
 Raccolta del disegno contemporaneo, acquisizioni 1989, Charta, Milan, 1989.
 A. d'Avossa, Salvatore Garau pintures, Barcellone, 1990.
 S. Garau, Abbeveratoi, vacche e giallo, R. Monti, Modene, 1990.
 D. Pérer, Salvatore Garau, Gandia, 1990.
 Premio Marche, Biennale d'Arte Contemporanea, De Luca Edizioni d'Arte, Rome, 1990.
 S. Gorreri, A. B. Oliva, F. Gualdoni, G. Panza di Biumo, Arte Lago 90, opere d'arte per la superficie acquatica, Varese, Lativa, Varese 1990.
 M. Corgnati,  Bonifica del tempo che scorre, Corraini, Mantoue, 1991.
 E. Crescentini, Etica all'Arte!, Arnoldo Mondadori, Milan, 1991.
 F. Gallo, Piloni e arene, Pascual Lucas, Valence, 1991.
 S. Garau, Sistemi d'irrigazione, Nuovi Strumenti, Brescia, 1991.
 B. Bandini, Omphalos, Essegi, Villanova di Ravenna, 1992.
 F. Gallo, Cinque artisti degli anni Novanta, Gian Ferrari, Milan, 1992.
 Nuove acquisizioni, Ente Fiera, Bologne, 1992.
 More songs about buildings and food, Centre d'Art Contemporain, Martigny 1992.
 A. d'Avossa, Sculpture e lucciole, Gian Ferrari, Milan, 1993.
 S. Ferrari, La pittura in Italia. Il Novecento/2, Electa, Milan, 1993.
 F. Gualdoni, Recenti acquisizioni, 1993.
 XXXII Biennale Nazionale d'Arte di Milano, Milano, ed. Società per le Belle Arti, Milano 1993.
 J.A. Carrascosa, Bellreguard XII Premi Alfons Roig, ed. Ajuntament de Bellreguard, Bellreguard 1994.
 J.A. Carrascosa, Fet a Europa, ed. Ajuntament de Alcoi, Alcoi 1994.
 Enrico Crispolti, La pittura in Italia. Il Novecento/3. Le ultime ricerche, Electa, Milan, 1994.
 Enrico Crispolti, Que bien resistes, Charta, Milan, 1994.
 S. Garau, Bocche di Bonifacio, Corraini, Mantoue, 1994.
 F. Gualdoni, Raccolta del disegno contemporaneo, Nuova Alfa Editoriale, Modène 1994.
 L. Caramel, Arte come progetto di vita ed. Rotary, Milan, 1996.
 E. Politi, Cartemonete, Rome, 1996.
 C. Cerritelli, Carte Italiane, ed. Comune di Palau, Palau 1997.
 A. d'Avossa, Esperienze della saggezza, ed. A.I.E.P. Guaraldi, Repubblica di San Marino, 1997.
 A. d'Avossa, Visual Rave, ed. Società Umanitaria, Milan, 1997.
 F. Gualdoni, Acquisizioni, Salò, 1997.
 Luciano Caramel, 50 Premio Michetti, Electa, Milan, 1998.
 S. Gorreri, Mediterranea, Centre Culturel de la Communauté Française, Bruxelles, 1998.
 Nuove donazioni, Museo d'Arte Contemporanea di Varese, Varese, 1998.
 I.S. Fenu, Poesie che attraversano il paesaggio, Officina Edizioni, Rome, 1999.
 Luciano Caramel, Vittorio Sgarbi, Casero, Huici, P. Restany, Arte come comunicazione di vita, Franco Maria Ricci, Milan, 2000.
 Dromos, Oristano 2000.
 S. Garau, Poesie, Corraini, Mantoue, 2002.
 T. Trini, A. Zaru, Salvatore Garau. Latteluce, Edizioni Medusa, Milan, 2002.
 A. Riva, Italian Factory, Electa, Milan, 2003.
 Lóránd Hegyi, Salvatore Garau, GLV Advertising, Milan, 2004.
 Lóránd Hegyi, Napoli presenze. Posizioni e prospettive dell'arte contemporanea, Electa, Naplees, 2005.
 S. Garau, Variazioni in bianco e nero, Corraini, Mantoue, 2008.
 Manuel Munive Maco, Cahuachi el paisaje y la ruina, Istituto di Cultura Italiano, Lima, 2010
 Manuel Munive Maco, Una collecciòn, Istituto di Cultura, Lima 2010.

Pintores da Itália do século XXI
Pintores da Itália do século XX
Naturais de Oristano (província)

Salvatore Garau


Kaliwatan sa alibangbang ang Sibine extensa. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1896. Ang Sibine extensa sakop sa kahenera nga Sibine, ug kabanay nga Limacodidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Sibine

Sibine extensa


Tessa Piccillo is an American professional yo-yoer. She is a yo-yo world champion and has been called one of the biggest names in the yo-yo circuit. Piccillo won the Women's Division at the World Yo-Yo Contest in 2014 and 2017, and second place in 2016. Piccillo won the 1A Women's Freestyle division at the European Yo-Yo Championship in 2016. Piccillo is from San Francisco, California.

References

Living people
Yo-yo performers
People from San Francisco
Year of birth missing (living people)

Tessa Piccillo


An Pedostrangalia verticenigra in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Maurice Pic hadton 1892. An Pedostrangalia verticenigra in nahilalakip ha genus nga Pedostrangalia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pedostrangalia

Pedostrangalia verticenigra


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Eyprepocprifas insularis. Una ning gihulagway ni Donskoff ni adtong 1982. Ang Eyprepocprifas insularis sakop sa kahenera nga Eyprepocprifas, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Eyprepocprifas

Eyprepocprifas insularis


Kaliwatan sa ito ang Corydoras seussi. Una ning gihulagway ni Dinkelmeyer ni adtong 1996. Ang Corydoras seussi sakop sa kahenera nga Corydoras, ug kabanay nga Callichthyidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Corydoras

Corydoras seussi


Huyện Mahdalynivka (, chuyển tự: Mahdalynivkas'kyi raion) là một huyện của tỉnh Dnipropetrovsk thuộc Ukraina. Huyện Mahdalynivka có diện tích 1599 km², dân số theo điều tra dân số ngày 5 tháng 12 năm 2001 là 38050 người với mật độ 24 người/km2. Trung tâm huyện nằm ở Mahdalynivka.

Tham khảo

Huyện của Ukraina
Tỉnh Dnipropetrovsk
Tọa độ không có sẵn trên Wikidata

Mahdalynivka (huyện)


Johannes Kristensen Linde (født 17. november 1906, død 29. juli 1963) var en dansk møbelforhandler, der sammen med automobilforhandler Svend Aage Hasselstrøm var hovedmand bag den store del af den massive sortbørshandel i Danmark under og efter 2. verdenskrig, der kendes under navnet Edderkopsagen.

Familie, opholdssteder og virksomhed
Linde blev født den 17. november 1906 i Borbjerg Sogn i Ringkøbing Amt som søn af gårdmand Simon Kristensen Linde og hustru Ane Margrethe Nielsen. Han havde flere søskende: en storebror, Kristen (født 8. januar 1904), en lillesøster (født 20. december 1908), en lillebror, Georg (født 17. oktober 1910), og en lillesøster, Gudrun Johanne (født 3. maj 1912).

Linde havde ingen uddannelse og kunne stort set ikke skrive andet end sit eget navn. Han arbejdede sig op fra at være karl på landet, arbejder i mergelgravene, jord- og betonarbejder på stenbroen, bud og karl hos en møbelhandler.

Han blev den 19. februar 1933, hvor han havde bopæl i Torvegade 10 i København, viet i Tvis Sogn, Ringkøbing Amt, til Mette Marie Frøjk (født 30. august 1905 i Idom Sogn, Ringkøbing Amt). På bopælen i Torvegade residerede også grosserer Johannes Alfred Borchsenius, der var gift med Lindes søster, Gudrun Johanne.

Linde – nu med erhvervsbetegnelse som møbelfabrikant – fik en søn i 1934 og endnu en søn i 1936, hvor familien boede på Amerikavej 1 på Vesterbro.

Kernen i hans virksomheder blev en møbelfabrik i Sundevedsgade på Vesterbro, møbeludsalget "Byens Bohave" på hjørnet af Gl. Kongevej og Trommesalen samt forretningen "Bedre brugte biler" på det gamle banegårdsterræn ved Vesterport.

Hans bopæl var fra april 1940 en lejlighed på Gl. Kongevej 23, 1. sal , hvor han efter eget udsagn holdt selskaber hver anden aften.

Han boede i sine sidste år på Dronning Olgas Vej 59 på Frederiksberg.

Han døde 29. juli 1963 på Kommunehospitalet i København og blev begravet 2. august 1963. Han ligger begravet på Solbjerg Parkkirkegård.

Personlighed
I ankesagen mod Linde karakteriserede anklageren ham på følgende måde: Linde vil gerne fremstå som den gode borger med den imponerende møbelforretning og med lejlighed i et pænt kvarter, som var på landet om sommeren, som havde stor motorbåd og flotte biler, og som gik på jagt med folk med blåt blod og med fremtrædende politifolk, selv om han har sat sig for at ville supplere sine i forvejen rigelige indtægter med økonomiske lovovertrædelser. Linde er snu, forslagen og udspekuleret, nok med en begrænset åndelig baggrund, men med snu personers evne til at snyde og bedrage andre.

De helt essentielle karaktertræk hos ham er griskhed og begærlighed. Han er den økonomiske forbryder i det store format med forretninger med rationeringsmærker, handel med fremmed valuta, handel med biler, pengelovsovertrædelser, skattesvindel, leverancer til tyskerne, indsmugling af tæpper, guld, smykker, nylon og dollars, assurancesvig, hæleri både i stort og småt, kortspil med folk, som blev plyndret, fordi der blev spillet med falske kort, eller fik en omgang bank, hvis de ikke ville spille kort, og bestikkelser ved at få politifolk og andre myndighedspersoner i sin lomme, så forbrydelserne kan fortsætte uforstyrret, fordi politifolk holder hånden over ham, orienterer ham og fjerner sager mod ham.

Når det kom til samarbejdet med Linde, så måtte Hasselstrøm spille anden violin. Linde var den virkelige edderkop, det var Lindes kontor, der var centret for ulovlighederne, han var den sorte justitsminister.

Linde var en grov, uappetitlig og snu forbrydertype, der var ledt ind på forbryderbanen af simpelt begær og griskhed, skriver journalisten ved dagbladet Social-Demokraten, Anders B. Nørgaard, der efter flere gange at have studeret hans barbesøg karakteriser ham således: "Tung kommer han ind på en bar, halvskelende, grågusten, næsten skaldet, ludende og med grødet, uforståeligt mæle. Så hænger han sig på en stol og labber whisky i sig, mens hans øjne søger efter piger og eventuelle handelsofre. Ligegyldigt, hvor dyrt tøj han har på, ser han aldrig velklædt ud. Han skuler og smisker og smasker, piller sig i næsen, klør de tjavsede hårrester og praler, efterhånden som han bliver fuld". Ved midnatstid bliver han sløv af den megen alkohol og begynder på, hvad han kalder sin "kur" med amfetaminpræparatet Mecodrin, for at kunne fortsætte med at drikke store mængder spiritus natten igennem.

Kriminalitet og straffesag
Linde var tidligere straffet i sager om vold, spirituskørsel, sortbørshandel og blufærdighedskrænkelse.

I 1942 begyndte han at levere barakinventar til Tyskland. Han udviklede en tæt kontakt til besættelsesmagten og var i Shellhuset kendt under øgenavnet "Møbelhandleren". Efter befrielsen forberedte politiet en værnemagersag imod ham; han formåede imidlertid at få en politimand til at fjerne sagen, hvilket senere blev et væsentligt anklagepunkt imod Linde.

Efter de afsløringer af forbryderorganisationen, som journalisterne Anders B. Nørgaard og Poul Dalgaard bragte i dagbladet Social-Demokraten i 1948 blev han den 21. juni 1949 anholdt, efterfølgende varetægtsfængslet og siden tiltalt.

I første del af anklageskriftet blev han tiltalt for tyveri, hæleri, overtrædelse af rationeringsbestemmelserne og valutabestemmelserne, smugleri, talrige bedragerier, handel med falske pengesedler, ulovlig handel med indsmuglede dollargrin og ulovlige valutatransaktioner med gyldig mønt.

Ved byrettens dom den 26. august 1950 blev han kendt skyldig i blandt andet hæleri, bedrageri, overtrædelse af valutalovgivningen og pengelovgivningen samt bestikkelse. Om sidstnævnte punkt havde han under straffesagen forklaret, at der var kommet mellem 10 og 25 politifolk i hans forretning, hvor der lejlighedsvis ved orgier i baglokalet blev disket op med ubanderolerede cigaretter og spiritus. Han blev idømt 4½ års fængsel. I anklagemyndighedens ankesag hævede landsretten den 5. marts 1951 byretsdommen til 6 års fængsel – samme strafudmåling, som Hasselstrøm havde fået.

Under strafafsoningen i Nyborg Statsfængsel foretog Linde en række transaktioner, hvor han ind- og udsmuglede, hvad han havde lyst til, hvilket førte til, at han måtte afsone sin fulde straffetid.

Kilder

Eksterne henvisninger
 Nørgaard, Anders B. "Københavns underverden", Branner og Korch, København 1953
 Rix, Lars "Edderkoppen – beretningen om Danmarkshistoriens største kriminalsag", Aschehoug 1999,
 Søndergaard, Per Straarup "Edderkopsagen – Danmarkshistoriens største kriminalsag", Billesø & Baltzer, Værløse 1999,
 Nissen, Camilla Winther "Volmer Nissen: I sagens interesse", DreamLitt 2015
 Websitet på "dobbeltdanmark.dk"

Bedrageridømte fra Danmark
Falskmøntnere

Johannes Linde


An Dadyanos insignis in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Franz Steindachner hadton 1898. An Dadyanos insignis in nahilalakip ha genus nga Dadyanos, ngan familia nga Zoarcidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dadyanos

Dadyanos insignis


Kaliwatan sa alibangbang ang Hyposmochoma stigmatella. Una ning gihulagway ni Walsingham ni adtong 1907. Ang Hyposmochoma stigmatella sakop sa kahenera nga Hyposmochoma, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Hyposmochoma

Hyposmochoma stigmatella


Kaliwatan sa insekto ang Pectenosoma yapurae. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1944. Ang Pectenosoma yapurae sakop sa kahenera nga Pectenosoma, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pectenosoma

Pectenosoma yapurae


Trung Lập Hạ là một xã thuộc huyện Củ Chi, Thành phố Hồ Chí Minh, Việt Nam.

Xã Trung Lập Hạ có diện tích 16,99 km², dân số năm 2021 là 15.441 người,  mật độ dân số đạt 908 người/km².

Tham khảo

Trung Lập Hạ


Lennart Poettering (nascido em 15 de outubro de 1980) é um programador de software livre alemão, conhecido por seu trabalho em programas como o PulseAudio, um servidor de som, Avahi, uma implementação do zeroconf, e o systemd, uma alternativa para o processo init.

Vida e carreira
Poettering nasceu na Cidade da Guatemala, mas cresceu no Rio de Janeiro, Brasil, e na cidade de Hamburgo, Alemanha. Desde 2008 até 2022, Poettering trabalhava para a empresa Red Hat.

Desde 2003, Poettering já trabalhou em mais de 40 projetos de software, escritos principalmente na linguagem de programação C. Ele é o criador, desenvolvedor e mantenedor de vários projetos de software livre que têm sido amplamente adotados em várias distribuições Linux, nomeadamente o servidor de som PulseAudio (iniciado em 2004), a solução de rede Avahi (iniciado em 2005), e, desde 2010, o sistema de inicialização do sistema systemd.

Controvérsias
Poettering é conhecido por suas posições controversas sobre o desenvolvimento do ecossistema de programas Linux e de software livre.

Suas posições lhe trouxe acusações de que está trabalhando contra a tradicional filosofia Unix adotada pela comunidade de software livre, uma crítica que ele rebateu em seu blog. Por exemplo, Poettering tem defendido o desenvolvimento do Linux em detrimento dos padrões POSIX e de outros sistemas operacionais tipo Unix, como os sistemas operacionais BSD. Ele tomou essa decisão por causa de sua experiência em escrever componentes em linguagens de baixo nível no núcleo Linux. Ele sugeriu que outros desenvolvedores fizessem o mesmo. Poettering recomenda também a leitura do livro The Linux Programming Interface, mas ignorando as partes relacionadas ao padrão POSIX.

A controvérsia em torno do systemd culminou também em ataques pessoais e em supostas ameaças de morte contra Poettering. Poettering passou a culpar Linus Torvalds e outros desenvolvedores do kernel Linux por serem modelos para outros desenvolvedores, criando uma cultura que encoraja o discurso abusivo quando há discordâncias; uma posição compartilhada por outras pessoas, como a desenvolvedora Sarah Sharp.

Referências

Ligações externas

Programadores de software livre
Pessoas do Linux
Naturais da Cidade da Guatemala

Lennart Poettering


Leyvin Jhojane Balanta Fory (ur. 3 września 1990 w Bogocie) – kolumbijski piłkarz występujący na pozycji lewego obrońcy, obecnie zawodnik Santa Fe.

Kariera klubowa
Balanta rozpoczynał swoją karierę w wieku osiemnastu lat w klubie Deportivo Pasto, występując wówczas na pozycji napastnika. W Categoría Primera A zadebiutował za kadencji szkoleniowca Jorge Luisa Bernala, 13 maja 2009 w przegranym 0:1 spotkaniu z Santa Fe. Był to zarazem jego jedyny ligowy występ w tym klubie – na koniec rozgrywek 2009 spadł z Pasto do drugiej ligi, lecz równocześnie dotarł do finału pucharu Kolumbii – Copa Colombia. Bezpośrednio po tym odszedł z drużyny i po kilku miesiącach został graczem zespołu América de Cali. W sezonie 2011 jako rezerwowy zawodnik zanotował z nim relegację do drugiej ligi (pierwszą w historii tego zasłużonego klubu). W drugiej lidze został natomiast podstawowym graczem ekipy – trener Diego Umaña przesunął go na pozycję najpierw lewego pomocnika, a później lewego obrońcy. W marcu 2013 został odsunięty od składu aż na dziewięć miesięcy ze względu na problemy dyscyplinarne, lecz po powrocie ponownie dołączył do grona czołowych piłkarzy zespołu. Ogółem graczem Amériki pozostawał przez niecałe pięć lat, bezskutecznie walcząc jednak o powrót do najwyższej klasy rozgrywkowej.

W sierpniu 2015 Balanta został ściągnięty do czołowego klubu w kraju – Independiente Santa Fe ze stołecznej Bogoty, mając w nim awaryjnie zastąpić poważnie kontuzjowanego lewego obrońcę Dairona Mosquerę. Jeszcze w tym samym roku po raz drugi w karierze dotarł do finału Copa Colombia, a przede wszystkim jako podstawowy defensor w taktyce szkoleniowca Gerardo Pelusso triumfował w drugim co do ważności turnieju Ameryki Południowej – Copa Sudamericana. Owocny w sukcesy okazał się dla niego również kolejny rok kalendarzowy – w jesiennym sezonie Finalización 2016 zdobył tytuł mistrza Kolumbii oraz wygrał puchar Copa Suruga Bank. Premierowego gola w najwyższej klasie rozgrywkowej strzelił 26 listopada 2016 w wygranej 2:1 konfrontacji z Independiente Medellín, natomiast dwa miesiące później zdobył z Santa Fe superpuchar Kolumbii – Superliga Colombiana. W czerwcu 2017 zerwał więzadło krzyżowe w kolanie, wobec czego musiał pauzować przez kolejne pół roku.

Kariera reprezentacyjna
W seniorskiej reprezentacji Kolumbii Balanta zadebiutował za kadencji selekcjonera José Pekermana, 25 stycznia 2017 w przegranym 0:1 meczu towarzyskim z Brazylią.

Bibliografia

Reprezentanci Kolumbii w piłce nożnej
Piłkarze Deportivo Pasto
Piłkarze América Cali
Piłkarze Independiente Santa Fe
Urodzeni w 1990
Ludzie urodzeni w Bogocie

Leyvin Balanta


An Chaetoceras in uska genus han Lepidoptera. An Chaetoceras in nahilalakip ha familia nga Uraniidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Chaetoceras

Chaetoceras


Kaliwatan sa insekto ang Pterocotes undulatus. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1961. Ang Pterocotes undulatus sakop sa kahenera nga Pterocotes, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pterocotes

Pterocotes undulatus


An Brachymeles minimus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Brown ngan Angel C. Alcala hadton 1995. An Brachymeles minimus in nahilalakip ha genus nga Brachymeles, ngan familia nga Scincidae. Ginklasipika han IUCN an species komo harani ha karat-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Brachymeles

Brachymeles minimus


An Catathyridium garmani in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Jordan hadton 1889. An Catathyridium garmani in nahilalakip ha genus nga Catathyridium, ngan familia nga Achiridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Catathyridium

Catathyridium garmani


An Dipsosphecia in uska genus han Lepidoptera. An Dipsosphecia in nahilalakip ha familia nga Sesiidae.

Ilarom nga taxa

 Dipsosphecia algeriensis
 Dipsosphecia algirica
 Dipsosphecia armoricana
 Dipsosphecia athaliaeformis
 Dipsosphecia atlantica
 Dipsosphecia bestianeli
 Dipsosphecia ceiformis
 Dipsosphecia dancaudani
 Dipsosphecia deniba
 Dipsosphecia dioctriiformis
 Dipsosphecia dispar
 Dipsosphecia ducellieri
 Dipsosphecia dumonti
 Dipsosphecia flavida
 Dipsosphecia fulvusororcula
 Dipsosphecia gruneri
 Dipsosphecia hannemanni
 Dipsosphecia himmighoffeni
 Dipsosphecia hymenopteriformis
 Dipsosphecia ili
 Dipsosphecia jakuta
 Dipsosphecia lactea
 Dipsosphecia lomatiaeformis
 Dipsosphecia louisae
 Dipsosphecia luticornis
 Dipsosphecia mamertina
 Dipsosphecia megillaeformis
 Dipsosphecia miranda
 Dipsosphecia montis
 Dipsosphecia nazir
 Dipsosphecia nigricornis
 Dipsosphecia ninae
 Dipsosphecia norma
 Dipsosphecia oberthuri
 Dipsosphecia obesa
 Dipsosphecia odyneriformis
 Dipsosphecia palariformis
 Dipsosphecia parthica
 Dipsosphecia powelli
 Dipsosphecia romanovi
 Dipsosphecia rondoni
 Dipsosphecia rothschildi
 Dipsosphecia rubefactor
 Dipsosphecia rubrescens
 Dipsosphecia schwingenschussi
 Dipsosphecia senilis
 Dipsosphecia sirphiformis
 Dipsosphecia strandi
 Dipsosphecia teleta
 Dipsosphecia tengyraeformis
 Dipsosphecia tristis
 Dipsosphecia tshimgana
 Dipsosphecia tunetana
 Dipsosphecia uroceriformis
 Dipsosphecia vidua
 Dipsosphecia vulcanica

Mga kasarigan

Dipsosphecia

Dipsosphecia


kewa – język z grupy trans-nowogwinejskich
 Kewa – rodzaj roślin z rodziny Kewaceae (goździkowce)

Kewa


An Neodeta in uska genus han Lepidoptera. An Neodeta in nahilalakip ha familia nga Uraniidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Neodeta

Neodeta


PRZ – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Prineville (Stati Uniti)

Prz


Biografia
Iniziò la propria attività politica iscrivendosi alla Giovine Italia di Giuseppe Mazzini. Coinvolto nelle vicende giudiziarie conseguenti la repressione borbonica post-quarantottesca, dovette riparare a Corfù, non prima aver trascorso lunghi mesi alla macchia nelle campagne di Maglie, sotto la protezione di vari signori della città, su tutti i Garzya. Dall'isola greca continuò a tenere i contatti con Terra d'Otranto e con le vicende unitarie.

Sotto la spinta degli eventi unitari, tornò in patria candidandosi al nuovo parlamento dell'Italia unita per il collegio di Maglie (1861), scegliendo come campo però il moderatismo della destra storica. Riuscito eletto, ricevette la cittadinanza leccese. Col passare del tempo e con il definirsi del carattere campanilistico e provincialistico delle lotte politiche nel meridione, in specie in Terra d'Otranto e nel collegio di Maglie, Oronzio De Donno divenne bersaglio polemico non solo dell'opposizione democratica e repubblicana e di quella campanilistica di Galatina, ma divenne oggetto dell'ostracismo politico dei cugini Achille e Alessandro De Donno, che passarono ad organizzare puntualmente i comizi d'opposizione in Galatina ad ogni ulteriore appuntamento elettorale.

Oronzio De Donno venne eletto nel collegio per ben tre volte (1861, 1870 e 1874), di queste, l'elezione del 1874 venne avvelenata da gravi accuse, che gli venivano rivolte, di aver inculcato il voto ai cittadini attraverso il ricorso al clientelismo e all'operato prefettizio. Ricoperse importanti cariche nella magistratura di Stato - fu consigliere della Corte di Appello - non prima di essere stato insignito di una medaglia d'oro conferitagli dalla sua città Maglie, per i servigi resi e per essere riuscito a determinare il passaggio della ferrovia Lecce-Otranto da Maglie e non da Galatina o da Martano.
Morirà negli anni ottanta dell'Ottocento, lasciando la sua eredità politica al figlio Vincenzo.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Personalità del Risorgimento

Oronzio De Donno


HLCS (eng. skr. od holokarboksilazna sintetaza (biotin-(propionil-koenzim A-karboksilaza (ATP-hidrolizacijska) ligaza, također znana i kao protein–biotin-ligaza), je porodica enzima (EC 126.96.36.199) koju kod ljudi kodira gen HLCS sa hromosoma 21. Ovaj enzim je važan za efikasno iskorištavanje biotina, vitamina B koji se nalazi u hrani kao što su jetra, žumance i mlijeko. U mnogim tjelesnim tkivima, holokarboksilazna sintetaza aktivira druge specifične enzime (koje se nazivaju biotin-ovisne karboksilaze) vezivanjem biotina na njih. Ove karboksilaze su uključene u mnoge kritične ćelijske funkcije, uključujući proizvodnju i razgradnju proteina, masti i ugljikohidrata.

Katalizovana reakcija:

ATP + biotin + apopropionil-CoA:ugljik-dioksid ligaza (ADP) AMP-formirajića] + difosfat + propionil-CoA:ugljik-dioksidna ligaza (ADP-formirajuća)

Tri supstrata ovog enzima su ATP, biotin i apo-[propionil-CoA:ugljik-dioksid ligaza (ADP-formirafuća), dok su njegova tri proizvoda AMP, difosfat i propionil-CoA:ugljik-dioksidna ligaza (ADP-formirajuća).

Holokarboksilazna sintetaza također može imati ulogu u regulaciji aktivnosti gena. U jedru, enzim vjerovatno vezuje molekule biotina za histone, koji su strukturni proteini koji se vezuju za DNK i daju hromosomima njihov oblik. Promjena oblika histona može pomoći u određivanju da li su određeni geni uključeni ili isključeni; međutim, nije poznato kako dodavanje biotina utiče na regulaciju gena.

HLCS gen se nalazi na dugom (q) kraku hromosoma 21 na poziciji 22.1, od baznog para 37,045.059 do baznog para 37,284.372.

Povezana stanja
Nedostatak sintetazne holokarboksilaze: oko 30 mutacija u HLCS genu je identifikovano kod ljudi sa nedostatkom holokarboksilazne sintetaze. Većina ovih mutacija zamjenjuje jednu aminokiselinu (gradivni blok proteina) za drugu aminokiselinu u enzimu holokarboksilazne sintetaze (tačkasta mutacija). Mnoge poznate mutacije javljaju se u području gena za enzim koji se vezuje za biotin. Ove mutacije smanjuju sposobnost enzima da veže biotin na karboksilaze i histone. Bez biotina, karboksilaze ostaju neaktivne i nisu u stanju da obrađuju proteine, masti i ugljikohidrate. Nedostatak aktivnosti holokarboksilazne sintetaze također može promijeniti regulaciju određenih gena koji su važni za normalan razvoj. Vjeruje se da ovi poremećaji važnih ćelijskih funkcija dovode do problema s disanjem, osipa na koži i drugih karakterističnih znakova i simptoma nedostatka holokarboksilazne sintetaze.

Također pogledajte
 Biotinilacija

Reference

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 21
Enzimi
 Ljudski proteini
Proteomika
EC 6.3.4
Enzimi nepoznate strukture

HLCS


An Cloniophorus auricollis in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Thomson hadton 1860. An Cloniophorus auricollis in nahilalakip ha genus nga Cloniophorus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Mozambique. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cloniophorus

Cloniophorus auricollis


Ayaka Takahashi (jap. 高橋礼華, ur. 19 kwietnia 1990 r. w Kashihara) – japońska badmintonistka, złota medalistka igrzysk olimpijskich w Rio de Janeiro w grze podwójnej w parze z Misaki Matsutomo, brązowa medalistka mistrzostw świata, dwukrotna medalistka igrzysk azjatyckich, dwukrotna mistrzyni Azji.

Występy na igrzyskach olimpijskich

Linki zewnętrzne
 Profil BWF
 Profil zawodniczki na stronie BWF

Medaliści Letnich Igrzysk Olimpijskich 2016
Badmintoniści na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 2016
Japońskie badmintonistki
Urodzeni w 1990
Medaliści Igrzysk Azjatyckich 2014

Ayaka Takahashi


Origine
Figlia terzogenita del re di Lotaringia Lotario II e della seconda moglie, Waldrada, scomunicata in quanto considerata concubina, da papa Nicola I.

Biografia
Al momento della sua nascita, suo padre, Lotario II, dopo due concili, tenuti ad Aquisgrana (o Aix-la-Chapelle); col primo, era riuscito a far condannare la propria moglie, Teoberga (o Teutberga † prima del 25 novembre 875), allontanandola dalla corte e sostituendola con la propria amante, Waldrada, e, secondo la Chronica Albrici Monachi Trium Fontium, Teoberga fu ripudiata; col secondo era riuscito ad ottenere l'annullamento del primo matrimonio e l'approvazione del suo matrimonio con Waldrada. Secondo l'Herimanni Augiensis Chronicon, il matrimonio fu celebrato nello stesso anno (862), dopo che il legame con Teoberga era stato sciolto, col favore del vescovo di Treviri, Thetgaud (Dietgold), e dell'arcivescovo di Colonia, Ghunter, che, secondo lo storico Baron Ernouf, erano rispettivamente fratello e zio di sua madre Waldrada.

Nello stesso anno della sua nascita (863), per volere del papa Niccolò I (820-867, papa 858-867), fu convocato, a Metz, un sinodo di vescovi Franchi nel quale si confermò la validità del matrimonio tra Lotario e Waldrada, basandosi su un preteso matrimonio tra Lotario e Waldrada, precedente all'unione di Lotario con Teoberga.Ma l'abate Uberto, fratello di Teoberga, intervenne presso il Papa Nicola I che, venuto a conoscenza di ciò che era accaduto al sinodo, sconfessò i suoi legati e annullò le decisioni prese a Metz.Allora Lotario II, abbandonato da tutti, si appellò al papa dichiarandosi disposto ad accettare ogni sua decisione.Teoberga, che, nel frattempo si era rifugiata nell'abbazia di Avenay, sotto la protezione dello zio di Lotario II, il re dei Franchi occidentali, Carlo il Calvo, rientrata in Lotaringia accompagnata dal legato papale, Arsenio, fu investita delle insegne della sovranità, mentre sua madre, Waldrada, essendo state dichiarate nulle le sue nozze, fu costretta a partire per Roma, con Arsenio, per discolparsi di fronte al papa.Waldrada però, giunta a Pavia, elusa la sorveglianza del legato papale, rientrò in Lotaringia, dove, secondo il Folcuini Gesta Abbatum Lobiensium, sia lei che Lotario II, sempre nell'865, furono raggiunti dalla scomunica papale e Berta, suo fratello Ugo e le sorelle, Gisella ed Ermengarda, furono dichiarati bastardi.

Alla morte del padre, l'8 agosto 869 vicino a Piacenza, di ritorno da Roma, dove aveva perorato la causa del suo matrimonio con papa Adriano II (792-872, papa 867-872), perse tutti i diritti di successione, in quanto era stata dichiarata illegittima. L'eredità sarebbe spettata al fratello di suo padre l'imperatore Ludovico II, ma gli zii, il re dei Franchi orientali, Ludovico il Germanico, e il re dei Franchi occidentali, Carlo il Calvo, si impossessarono dei domini del nipote, e, l'anno seguente sancirono la spartizione col Trattato di Meerssen.Suo fratello, Ugo, a cui era stato sottratto il ducato d'Alsazia, da quel momento fu pretendente al trono di Lotaringia e, per una quindicina d'anni, tentò di recuperare il suo ducato, mentre la piccola Berta, che alla morte del padre, era già orfana della madre, crescendo tra le difficoltà, divenne coraggiosa e combattiva.Le cronache la descrivono molto bella ed ambiziosa.

Tra l'879 e l'880, Berta sposò il conte di Arles, il bosonide, Tebaldo  (850-895), figlio dell'abate laico dell'abbazia di Saint-Maurice di Valais, Uberto del Vallese (?-864, figlio di Bosone il Vecchio (?-855), conte del Vallese e di Engeltrude), irriducibile avversario di suo padre e di sua madre; suo marito era infatti il nipote di Teoberga, la prima moglie di suo padre, Lotario II.Berta, per la sua ambizione, spinse il marito in molte guerre: subito dopo il matrimonio, infatti Tebaldo appoggiò la ribellione del cognato Ugo contro il nuovo re dei Franchi occidentali, Luigi III, che alleatosi col fratello il re di Aquitania, Carlomanno II e col cugino, il re di Alemannia, da poco eletto re d'Italia e (e futuro imperatore), Carlo il Grosso, nell'880, li sconfisse una prima volta. Poi furono ancora sconfitti dalle truppe di Ludovico II, comandate da Enrico di Franconia, assieme ad Adalardo il Siniscalco,.

Berta, rimasta vedova, tra l'887 e l'895, tra l'895 e l'898, sposò, in seconde nozze, il marchese di Toscana, Adalberto II Ricco(875-915), figlio del marchese Adalberto I e di Richilde di Spoleto.Intervenne nelle vicende italiane, spingendo il marito a organizzare la fronda al re d'Italia, Berengario I e a chiamare in Italia, nel 900, il re di Provenza, Ludovico il Cieco, anche lui discendente (pronipote) di Lotario I, farlo incoronare re d'Italia e poi imperatore, e a richiamarlo, nel 905.

Dopo la triste esperienza di Ludovico III, essendo rimasta vedova per la seconda volta (915), nel 920, cercò invano di portare sul trono d'Italia il proprio primogenito, Ugo d'Arles.

Morì nel 925, un solo anno prima che il figlio Ugo fosse incoronato re d'Italia, anche per merito della sorellastra Ermengarda, vedova del marchese d'Ivrea, Adalberto I (?-924). Fu seppellita presso la cattedrale di San Martino in Lucca dove ancora oggi si può leggere il suo epitaffio.

Figli
Berta a Tebaldo diede quattro (forse cinque) figli:
Ugo d'Arles (882-†947), conte d'Arles, conte di Provenza e re d'Italia.
Bosone d'Arles (885-† dopo il 936), conte d'Avignone, conte d'Arles e Margravio di Toscana.
Teuberga d'Arles (890–†948), sposò, nel 908, Garniero di Sens (?-924), visconte di Sens, che morì combattendo i Normanni alla battaglia di Chalmont (monte di Carlo, vicino a Lièpvre). Garniero fu messo a morte dopo che il suo cavallo era stato ucciso e lui, appiedato, catturato.
figlia (?-† dopo il 924) di cui si ha una informazione in un documento del 924 delle Rerum Gallicarum et Francicarum Scrptores tomus IX, Diplomata Hugonis Comiti, in cui si fa cenno al fatto che Ugo aveva delle sorelle (quindi almeno due).
 Ermengarda che sposò il marchese Adalberto I di Ivrea (?-924).

Ad Adalberto ne diede due:
Guido (ca. 900-929), marchese di Toscana.
Lamberto (ca. 900-938), marchese di Toscana.

Ascendenza

Note

Bibliografia

Fonti primarie
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus V.
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus XXIII.
   Annales Bertiniani.
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus I.
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus IV.
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus XIII.
   Monumenta Germaniae Historica, Scrptores tomus III.
   Rerum Gallicarum et Francicarum Scriptores, tomus IX.

Letteratura storiografica
René Poupardin, I regni carolingi (840-918), in Storia del mondo medievale, vol. II, 1979, pp. 583–635
C. W. Previté-Orton, "L'Italia nel X secolo", cap. XXI, vol. II (L'espansione islamica e la nascita dell'Europa feudale) della Storia del Mondo Medievale, 1979, pp. 662–701.
Allen Mayer, I vichinghi, in Storia del mondo medievale, vol. II, 1979, pp. 734–769

König, D. G. (2023). 906: Bertha of Tuscany's Correspondence with al-Muktafī bi-llāh in the Version of Ibn al-Zubayr. Transmediterranean History, 5(1). https://doi.org/10.18148/tmh/2023.5.1.66

Voci correlate
 Franchi
 Carolingi
 Re di Lotaringia
 Re di Arles
 Marchesi di Toscana
 Imperatori del Sacro Romano Impero

Collegamenti esterni

Carolingi
Marchesi di Toscana
Storia della Toscana

Berta di Lotaringia


A Associação Esportiva Sobradinho, mais conhecida pela alcunha AES, é um clube de futsal da cidade de Sobradinho, no Rio Grande do Sul. Atualmente disputa a Liga Gaúcha de Futsal.

Foi fundada em 2 de dezembro de 1976 por Romeu Reni Simon, ingressando no Campeonato Gaúcho de Futsal de 1977. Seu primeiro título foi conquistado no ano de 2006, quando a equipe sagrou-se campeã da série bronze do Campeonato Gaúcho de Futsal de 2006, ao derrotar na final a ASSAF, de Santa Cruz do Sul, por 4-2 na prorrogação. Ingressou na série ouro na edição de 2010, onde permaneceu até o rebaixamento em 2013.

Permaneceu na série prata por duas temporadas, até conseguir o acesso em 2015, quando foi vice-campeã, ao ser derrotada por 2-1 na prorrogação para o Juventude Futsal. Com isso, a equipe ingressou para a primeira divisão, sendo que no ano de 2017 chegou às quartas-de-final da Liga Gaúcha de Futsal, onde foi superada pelo CER Atlântico de Erechim.

Títulos
Campeonato Gaúcho de Futsal - Série Bronze: 2006

Ligações externas

Clubes de futsal do Rio Grande do Sul
Clubes esportivos fundados em 1976

Associação Esportiva Sobradinho


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Ophiotettix lorentzi. Una ning gihulagway ni Bolívar, C. ni adtong 1929. Ang Ophiotettix lorentzi sakop sa kahenera nga Ophiotettix, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 New Guinea

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa New Guinea (pulo)
Ophiotettix

Ophiotettix lorentzi


Kaliwatan sa karpa ang Gobiobotia filifer. Una ning gihulagway ni Samuel Garman ni adtong 1912. Ang Gobiobotia filifer sakop sa kahenera nga Gobiobotia, ug kabanay nga karpa.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya
 Pangmasang Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Asya
Karpa sa Pangmasang Republika sa Tsina
Gobiobotia

Gobiobotia filifer


Tartu bykommune () er en bykommune () i det sydøstlige Estland.

Tartu bykommune ligger i amtet Tartumaa. Hovedbyen er byen Tartu. Kommunen har et areal på og et befolkningstal på  indbyggere.

Referencer

Eksterne henvisninger

Kommuner i Estland

Tartu bykommune


Anno
 807 o 807 a.C.

Codici
 807 (astronomia) – Codice che designa l'Osservatorio astronomico di Cerro Tololo Observatory, a La Serena, nella Regione di Coquimbo, del Cile

Matematica
 807 – numero

807 (disambigua)


An Cryphaea xylina in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Turner hadton 1917. An Cryphaea xylina in nahilalakip ha genus nga Cryphaea, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Cryphaea

Cryphaea xylina


The 2007 China League One was the fourth season of the China League One, the second tier of the Chinese football league pyramid, since its establishment in 2004.

Teams
A total of 13 teams contested in the league, including 10 sides from the 2006 season, one relegated from the 2006 Chinese Super League and two promoted from the 2006 China League Two.

Team changes

To League One

Teams relegated from 2006 Chinese Super League
 Chongqing Lifan

Teams promoted from 2006 China League Two
 Beijing BIT
 Harbin Yiteng

From League One
Teams promoted to 2007 Chinese Super League
 Henan Construction
 Zhejiang Greentown

Teams relegated to 2007 China League Two
 Hunan Shoking

League table

External links
2007 China League One

China League One seasons
2
China
China

2007 China League One


Wesley Koolhof (født 17. april 1989 i Zevenaar, Holland) er en professionel tennisspiller fra Holland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Tennisspillere fra Holland
Tennisspillere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Holland ved sommer-OL 2020

Wesley Koolhof


Karin Kneissl (ur. 18 stycznia 1965 w Wiedniu) – austriacka prawniczka, publicystka i nauczycielka akademicka, specjalistka w zagadnieniach z zakresu polityki energetycznej i Bliskiego Wschodu, w latach 2017–2019 minister spraw zagranicznych, prezes rosyjskiego think tanku GORKI.

Życiorys
Studiowała prawo i języki orientalne na Uniwersytecie Wiedeńskim, doktoryzowała się w zakresie prawa międzynarodowego. Kształciła się również na Uniwersytecie Hebrajskim i Uniwersytecie Jordańskim, a jako stypendystka Programu Fulbrighta także na Georgetown University. Została również absolwentką francuskiej École nationale d'administration. W latach 90. zatrudniona w austriackiej dyplomacji, m.in. jako doradca prawny w Paryżu i Madrycie. Od końca tej dekady badaczka i wykładowczyni, specjalizująca się w sprawach dotyczących polityki energetycznej i Bliskiego Wschodu. Jako nauczycielka akademicka związana m.in. z Uniwersytetem Świętego Józefa w Bejrucie, Akademią Dyplomatyczną w Wiedniu oraz heską szkołą biznesową EBS Universität für Wirtschaft und Recht. Wykładała też na austriackich uczelniach wojskowych. Od 2002 regularna komentatorka publicznego radia i telewizji ORF. Pisała dla dzienników "Die Presse" (jako korespondentka w Słowenii) i "Neue Zürcher Zeitung".

W latach 2005–2010 z ramienia Austriackiej Partii Ludowej była radną miejscowości Seibersdorf. Powołana na wiceprzewodniczącą think tanku STRATEG oraz do rady nadzorczej wchodzącego w skład koncernu Vienna Insurance Group przedsiębiorstwa Wiener Städtische Versicherung.

W grudniu 2017 z rekomendacji Wolnościowej Partii Austrii objęła stanowisko ministra spraw zagranicznych, europejskich i integracji w rządzie Sebastiana Kurza. W maju 2019 pozostała na tej funkcji, podczas gdy pozostali ministrowie z puli FPÖ zostali zdymisjonowani. Od 18 do 31 grudnia 2017 była też przewodniczącą OBWE. Ze stanowiska ministra odeszła wraz z całym rządem w czerwcu 2019.

W 2021 została powołana w skład rady dyrektorów rosyjskiego koncernu naftowego Rosnieft. W 2023, podczas trwającej inwazji Rosji na Ukrainę, objęła kierownictwo rosyjskiego think tanku GORKI z siedzibą w Petersburgu.

Życie prywatne
W sierpniu 2018 zawarła związek małżeński z przedsiębiorcą Wolfgangem Meilingerem; ceremonia zyskała międzynarodowy rozgłos z uwagi na zaproszenie na nią rosyjskiego prezydenta Władimira Putina.

Wybrane publikacje
 Hizbollah: Libanesische Widerstandsbewegung, islamische Terrorgruppe oder bloss eine politische Partei? Eine Untersuchung der schiitischen Massenbewegung Hizbollah im libanesischen und regionalen Kontext, Landesverteidigungsakademie, Wiedeń 2002
 Der Energiepoker: Wie Erdöl und Erdgas die Weltwirtschaft beeinflussen, FinanzBuch, Monachium 2006
 Die Gewaltspirale: Warum Orient und Okzident nicht miteinander können, Ecowin, Salzburg 2007
 Testosteron Macht Politik, Braumüller, Wiedeń 2012
 Die zersplitterte Welt: Was von der Globalisierung bleibt, Braumüller, Wiedeń 2013
 Mein Naher Osten, Braumüller, Wiedeń 2014
 Wachablöse: Auf dem Weg in eine chinesische Weltordnung, Frank&Frei, Wiedeń 2017

Przypisy

Absolwenci Uniwersytetu Wiedeńskiego
Austriaccy dziennikarze
Austriaccy ministrowie spraw zagranicznych
Austriaccy prawnicy
Austriaccy samorządowcy
Stypendyści Fulbrighta
Ludzie urodzeni w Wiedniu
Urodzeni w 1965

Karin Kneissl


An Lophogobius cristulatus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Isaac Ginsburg hadton 1939. An Lophogobius cristulatus in nahilalakip ha genus nga Lophogobius, ngan familia nga Gobiidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lophogobius

Lophogobius cristulatus


Tân Phú là một xã thuộc huyện Tam Bình, tỉnh Vĩnh Long, Việt Nam.

Địa lý
Xã Tân Phú có diện tích 18,58 km², dân số năm 1999 là 8.461 người, mật độ dân số đạt 455 người/km².

Hành chính
Xã Tân Phú được chia thành 6 ấp: Phú Long, Phú Mỹ, Phú Nghĩa, Phú Thành, Phú Thọ, Phú Yên.

Chú thích

Liên kết ngoài

Tân Phú, Tam Bình


Magla je američki horor u režiji Johna Carpentera iz 1980. Film nije u početku bio popularan i dobio je pretežno negativne kritike. Vremenom je međutim doživio komercijalan uspjeh i ubraja se u Carpenterove klasike.

2005. je izašao rimejk pod istim imenom.

Uloge
 Adrienne Barbeau kao radiospikerka Stevie Wayne
 Jamie Lee Curtis kao Elizabeth Solley koja se slučajno zadesila u gradiću
 Janet Leigh kao gradonačelnica Kathy Williams
 John Houseman kao Mr. Machen
 Tom Atkins kao Nick Castle, žitelj gradića Antonio Bay
 James Canning kao Dick Baxter
 Charles Cyphers as Dan O'Bannon
 Nancy Loomis kao Sandy Fadel asistentkinja gradonačelnice
 Ty Mitchell kao Andy Wayne sin od Stevie
 Hal Holbrook kao sveštenik Malone
 John F. Goff kao Al Williams
 George Buck Flower kao Tommy Wallace
 Regina Waldon as Mrs. Kobritz
 Darwin Joston kao Dr. Phibes
 Rob Bottin kao kapetan Blake
 John Carpenter kao Bennett (nije spomenut u odjavnom tekstu)

Radnja
Na početku filma pojavljuje se citat iz pjesmice "A Dream Within a Dream" koju je napisao Edgar Poe:

 All that we see or seem Is but a dream within a dream.
 (Sve šta vidimo ili šta nam se priviđa, je ipak san u snu)

Uz logorsku vatru stari kapetan priča mornarsku priču djeci o brodu Elizabeth Dane koji je potonuo i čija će se posada vratiti kada magla
padne. Na 100-godišnjicu osnivanja grada Antonio Bay u Kaliforniji priprema se slavlje u čast šestorice osnivača grada. Sveštenik Malone, nakon što je ispratio radnika Bennetta koji je tražio nadnicu, pronalazi dnevnik svog djeda koji je također bio sveštenik. Iz bilješki saznaje detalje osnivanja grada: osnivači su namjerno nasukali brod Elizabeth Dane, zapalivši signalnu vatru na pogrešnom mjestu kod Spyvey Point, da bi se dokopali zlata posade. Posada se sastojala od izbjeglica iz kolonije gubara čiji je predvodnik kapetan Blake želio otkupiti dio ostrva kao novo utočište. Kompletna posada se je udavila u hladnom moru a zlato su preuzeli osnivači i tako podigli grad. Jedan dio zlata je pretopljen u zlatni krst postavljen iznad oltara. Zvanična verzija je glasila da je gusta magla kriva za nasukanje broda.

U noći prije 100 obljetnice radiospikerka Stevie Wayne, čije se radno mjesto nalazi u svjetioniku kod Spyvey Point, primjećuje gustu maglu koja se približava zalivu. Wayne upozorava sve ribare u okolini, njenu poruku prima brod Seagrass. Na brodu Seagrass, čija je tročlana posada pijana, primjećuju približavanje nepoznatog broda. Iz magle izranjaju duhovi s broda Elizabeth Dane, koja se je udavila prije 100 godina, i ubijaju pijane mornare koji su potomci 6 osnivača. Sljedeći dan Elizabeth Solley i Nick Castle, koji su se upoznali prethodne večeri, kreću u potragu za tročlanom posadom. Unajmljuju brod i pronalaze Seagrass. Na palubi pronalaze jedno beživotno tijelo. Isti leš će kasnije oživjeti u bolnici i napasti Solley skalpelom, ona uspijeva izbjeći i mornar ostaje mrtav.

Na plaži Andy Wayne, sin od Stevie, pronalazi komad olupine broda s natpisom Dane.

Pokazuje to majci koja pronalazak nosi u svjetionik da bi ga bolje istražila. Na dan osnivanja grada Antonio Bay gradonačelnica otkriva spomenik šestorice osnivača. Gusta magla se širi gradom i stanovnici bježe u panici. Stevie, koja je bila svjedok smrti meterologa koji je ubijen tokom telefonskog razgovora, poziva u pomoć preko radija jer je njen sin ostao s dadiljom kod kuće. U međuvremenu duhovi su ubili dadilju, no sina spašavaju Sollay i Castle koji su čuli poruku preko radija.

Sve troje bježe u crkvu, gdje se nalaze gradonačelnica sa svojom asistentkinjom. Sveštenik Malone im čita iz dnevnika svog djeda. Zaključuju da se duhovima posade treba vratiti zlato i da se neće smiriti dok ne ubiju šest osoba kao odmazdu. Sveštenik Malone predaje zajedno s Castleom zlatni krst kapetanu Blejku. Nakon što su duhovi nestali Malone ostaje sam u crkvu u nedoumici jer je preživio. U tom trenutku pojavljuje se magla i Blake probada mačem Malonea kao šestu žrtvu. Stevie Wayne upozorava opet brodove od magle jer se nešto nalazi u njoj prepričavajući događaje u Antonio Beju.

Pozadina
Scene su snimane u Point Reyes Station, malom mjestu koje se nalazi u Marin County. Većina scena, poput one sa Stevie Wayne, snimljene su u svjetioniku Point Reyes Lighthouse dok je ceremonija otkrivanja spomenika snimana u bližnjoj Olemi. Kao scenografija za crkvu korištena je Episcopal Church of Ascension iz Sierra Madre. Scene na dokovima snimljene su kod Bodega Bay, koje su se već koristile u Hičkokovom hororu Birds. I sam Carpenter imao je kratak nastup u filmu kao radnik Bennett koji se na početku filma raspravlja sa Maloneom o nadnici.
Prema autoru Don G. Smithu Carpenter je (kao i u slučaju Stvora) inspirisan djelima Houarda Filipsa Lovkrafta (Howard Philips Lovecraft). Ovo se ističe napomenom da se brod Elizabeth Dane nasukao na Arkham Reef.
Jamie Lee Curtis koja je igrala ulogu Elizabeth Solley je kćerka Janet Leight koja je igrala gradonačelnicu Williams. Janet Leigh je glumila u filmu Psycho gdje je ime njenog ljubavnika bilo Sam Loomis, u drugom dijelu Psycho 2 postoji medicinska sestra Lilly Crane Loomis. Jamie Lee Curtisi  Nancy Loomis već su zajedno glumili u flimu Halloween (1978). Jamie i Nancy su prvom dijelu glumile bejbisiterke a Nick Castle u trećem nastavku Noć vještica 3:Sezona vještice (Halloween III: Season of the Witch).

Reference

Filmovi iz 1980.
Američki horori
Američki naučnofantastični filmovi
Filmovi na engleskom jeziku
Filmovi u režiji Johna Carpentera
Filmovi snimljeni u Kaliforniji
Filmovi "AVCO Embassy Picturesa"

Magla (1980)


Marienbrunn Abbey also called Fons Mariae and Triumphus Marie was a double convent for women and men of the order of the Bridgettines, situated in Gdańsk between 1391 and 1833. It was the first convent of the order founded outside of Sweden, and the second convent of the order altogether.

History
In 1373, the relics of Saint Bridget was brought home to Sweden from Rome by way of Gdańsk, after which the mother convent Vadstena Abbey was founded in Sweden. In 1391, there was a community of monks of the Bridgettine order in Gdańsk, and in 1397, the Marienbrunn Abbey was formally founded.  It was the first founded after the mother convent in Sweden, and one of two in Poland (the other being active in Lublin in 1416 – 18th-century).

The Marienbrunn Abbey was a double monastery with both monks and nuns. The monks were the original founders, and the female members were initially reformed prostitutes, who entered the convent in a wish to leave their old life, a fact which initially gave the convent a bad name.  In 1429, when complaints were made that female prostitutes were allowed to visit the abbey as guests, the abbess founded a separate guest house specially for women prostitutes.

In 1595, Vadstena Abbey was finally closed in Sweden, over half a century after the Swedish Reformation, and in the spring of 1596, the last nuns from the mother convent emigrated to Marienbrunn Abbey led by their abbess, Katarina Olofsdotter. Katarina Olofsdotter died here in 1625, and the last of the Swedish nuns, Anna Larsdotter, died in 1638.

Marienbrunn Abbey, as well as Gdańsk, became a part of the Kingdom of Prussia after the Partition of Poland in the 18th century. In 1833, the abbey was ordered closed down by the Prussian authorities.

References
 Studier i Vadstena klosters och Birgittinordens historia intill midten af 1400-talet microform
 Vadstena klosters minnesbok microform : Diarium vazstenense
 Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
 http://college.holycross.edu/projects/kempe/text/baltic.html

 Kilström, Bengt Ingmar: Hennes röst skall höras : birgittinska perspektiv. Stockholm Proprius 1991
 Svenska folkets underbara öden / I. Forntiden och medeltiden intill 1521

Bridgettine monasteries
1391 establishments
1833 disestablishments
Christian monasteries established in the 14th century
History of Gdańsk
Convents of the Catholic Church in Europe

Marienbrunn Abbey


Apiacás là một đô thị thuộc bang Mato Grosso, Brasil. Đô thị này có diện tích 20364,204 km², dân số năm 2007 là 7977 người, mật độ 0,39 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Mato Grosso

Apiacás


Candy Crush Saga er eitt gátu video spæl, útgivið av King tann 12. apríl 2012 til facebook og 14. november til snildfon. Í mars 2013 var tað tað mesta spælda spæli á facebook, sum fyrr var farmville, við í miðal 46 mió. brúkarüm. Í november 2012 hevði Candy Cruss yvir 10. mió. niðurtøkur. Ta¨ er tað spæliólkur á Apple App store við størstu øking í niðurtøkum nakrantíð, innan fyri avmarkaða tíð.

Telduspøl
Facebookspøl

Candy Crush Saga


Cyrtanthus labiatus is 'n blomdraende plant en geofiet wat hoort tot die familie Amaryllidaceae en is endemies aan die Oos-Kaap en die Wes-Kaap waar dit in die Swartberge en Baviaanskloofberge voorkom. Daar is drie subpopulasies, die plant word nie bedreig nie en word as seldsaam beskou.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Cyrtanthus
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Cyrtanthus labiatus


Staurastrum senarium là một loài Song tinh tảo trong họ Desmidiaceae, thuộc chi Staurastrum.

Chú thích

Tham khảo

Staurastrum

Staurastrum senarium


Radio Lwówek Śląski – powojenna stacja radiowa o charakterze lokalnym obejmująca swoim zasięgiem powiat lwówecki i okolice. Regularną emisję audycji rozpoczęto pod koniec lat 40. XX wieku.

Charakterystyka
W Lwówku Śląskim było małe studio, które znajdowało się w budynku poczty. Na pierwszym piętrze, po lewej stronie znajdowała się centrala telefoniczna z numerami, a po prawej stronie siedziały telefonistki, które odpowiadały za połączenia. Za centralą telefoniczną ulokowany był niewielki pokoik, gdzie stały urządzenia wzmacniające, radio lampowe i mikrofony. Z tego miejsca nadawało Radio Lwówek Śląski, które zaczęło funkcjonować od końca lat czterdziestych XX wieku. Radio nadawało między godzinami: szóstą rano i dwudziestą drugą. Działo się tak z racji obowiązującej ciszy nocnej. Codziennie, około godziny ósmej rano nadawano komunikaty, a w pozostałych godzinach podłączano Pierwszy Program Polskiego Radia. Najbardziej charakterystycznym elementem Radia Lwówek Śląski były rymowane komunikaty o rozmaitej treści. Komunikaty radiowe nadawano do 1964 roku. Po 1964 roku Radio Lwówek Śląski emitowało jedynie Pierwszy Program Polskiego Radia.

Fragmenty audycji
Komunikat z Powiatowej Stacji Sanitarno-Epidemiologicznej w Lwówku Śląskim:Audycja przed rocznicą Manifestu Lipcowego:Komunikat prezesa Mleczarni Lwówek Śląski:Informacja z Komitetu PZPR:Kilka słów od Powiatowego Oddziału Służby Polsce:Zalecenia starosty odnośnie do święta państwowego:Komunikat radiowy w dniu śmierci Józefa Stalina:

Bibliografia
 Wspomnienia. Radio Lwówek Śląski nadaje !!! (Infolwówek24.pl)

Lwówek Śląski

Radio Lwówek Śląski


Prahova () je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se u južnocentralnom dijelu države, unutar historijske regije Muntenije.
Prostire se na površini od 4.716 km2 i jedan je od manjih okruga. Prema podacima od 31.10.2011. godine u njemu je živjelo 762.886 stanovnika i treći je najnaseljeniji okrug u državi, poslije Bukurešta i Iașijua.
Glavni i najveći grad je Ploiești.

Graniči sa sljedećim okruzima: Buzău na istoku, Vâlcea i Ilfov na jugu, Dâmbovița na zapadu i Brașov na sjeveru.

Geografija
Reljef Okruga je raznolik i sastoji se od približno jednakih dijelova ravničarskih predjela, planina i brda. Na sjevernom dijelu se prostiru planine i to južni obronci Istočnih Karpata i planina Bučegi koja formira istočni dio Južnih Karpata. Ove dvije planinske grupe razdvaja dolina rijeke Prahova.

Južnom stranom Okruga prostire se nizija koja predstavlja sjeverozapadni dio Vlaške nizije.

Glavna rijeka je istoimena rijeka Prahova. To je planinska rijeka koja do svog ušća u rijeku Ialomițu sakupljajući mnoge druge rijeke kao što su: Doftanu, Teleajen i dr.

Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 762.886 stanovnika što je prosječna gustina od 161 stanovnika po km2 odnosno skoro duplo veća gustoća naseljenosti u odnosu na nacionalni prosjek.

Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
 Rumuni - 97,74%
 Romi i ostali

Reference

Vanjski linkovi
Službena stranica Vijeća okruga

Prahova
Prahova (okrug)

Prahova (okrug)


Kaliwatan sa isda ang Synclidopus hogani. Una ning gihulagway ni Johnson ug Randall ni adtong 2008. Ang Synclidopus hogani sakop sa kahenera nga Synclidopus, ug kabanay nga Soleidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ostralya
 State of Queensland

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Ostralya
Isdangtunay sa State of Queensland
Synclidopus

Synclidopus hogani


Kaliwatan sa alibangbang ang Eteobalea thaumatella. Una ning gihulagway ni Walsingham ni adtong 1907. Ang Eteobalea thaumatella sakop sa kahenera nga Eteobalea, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Eteobalea

Eteobalea thaumatella


An Homaloptera leonardi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Hora hadton 1941. An Homaloptera leonardi in nahilalakip ha genus nga Homaloptera, ngan familia nga Balitoridae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Homaloptera

Homaloptera leonardi


Lanaw ang Dano Nggongoer sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Dano Nggongoer. Ang Dano Nggongoer nahimutang sa pulo sa Pulau Roti. Dano Nggongoer nga nahimutang sa lanaw sa Dano Dale. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa amihanan sa Dano Nggongoer.

Sa mosunod nga mga natural nga mga bahin makita sa Dano Nggongoer:

 Dano Dale (lanaw)

Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Disyembre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hulyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga lanaw sa Provinsi Nusa Tenggara Timur

sv:Dano Nggongoer

Dano Nggongoer


Kaliwatan sa ito ang Pseudauchenipterus affinis. Una ning gihulagway ni Franz Steindachner ni adtong 1877. Ang Pseudauchenipterus affinis sakop sa kahenera nga Pseudauchenipterus, ug kabanay nga Auchenipteridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Pseudauchenipterus

Pseudauchenipterus affinis


Carmen Adelina Gutiérrez Alonso (Santiago, 27 de maio de 1925 - 11 de abril de 2015) foi uma professora, cientista e académica chilena, pioneira da astrofísica em seu país. Foi a primeira chilena a obter um doutoramento em Astrofísica e a primeira mulher em integrar a Academia Chilena de Ciências.

Biografia

Filha de Ramón Guitérrez e Carmen Alonso, estudou no Liceu Maria Auxiliadora de Santiago, de onde egressou em 1942. Posteriormente, iniciou a graduação de pedagogia em física e matemática, no Instituto Pedagógico da Universidade do Chile, onde formou-se como professora em 1948. Durante o seu período na Universidade, conheceu o cientista Hugo Moreno León, com quem casou-se em 1951 e teve três filhos.

Começou a exercer o trabalho de professora de ciências no Liceu Dario Salas e na Faculdade de Ciências Físicas e Matemáticas (FCFM) da Universidade do Chile, onde a partir de 1949 passou também a trabalhar no Observatório Astrônomico Nacional. Ali, dedicou-se inicalmente a esmiuçar os dados astronômicos obtidos por outros cientistas. Em seguida, desenvolveu-se no campo da fotometria fotoeletrica de estrelas austrais, tema que abordou em várias publiçações. Além disso, foi também acadêmica da FCFM.

No final da década de 50 viajou aos Estados Unidos para cursar o doutorado em Astrofísica, que concluiu em 1964, sendo a primeira chilena a alcançar este título acadêmico. Em seu retorno ao Chile, fundou, em conjunto com seu cônjuge e Claudio Anguita, a Licenciatura em Astronomia (1965), onde atuou como chefe de graduação. Posteriormente, também fundou o Mestrado em Astronomia (1976), ambos na Universidade do Chile.

Em 1967, começou a trabalhar junto com Hugo Moreno no recém-inaugurado Observatorio de Cerro Tololo. No mesmo ano, foi nomeada membro da Academia Chilena de Ciencias do Chile, sendo a primeira mulher e primeira astrônoma a alcançar esse posto. Vinte anos mais tarde, em 1987, se aposentou da Universidade do Chile. Entretanto, em 1990 Adelina retornou à Universidade com jornada especial de trabalho, até seu desligamento definitivo, em 1998. Em 2000, faleceu seu esposo e colega, com quem trabalhou em dezenas de publicações e trabalhos científicos.

Adelina faleceu no dia 11 de abril de 2015, aos 89 anos de idade, e foi sepultada no Parque del Recuerdo de Santiago.

Alunos da Universidade do Chile
Alunos da Universidade de Indiana
Cientistas do Chile
Professores do Chile
Mulheres na ciência

Adelina Gutiérrez


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Aeropedellus clavatus. Una ning gihulagway ni Thomas, C. ni adtong 1873. Ang Aeropedellus clavatus sakop sa kahenera nga Aeropedellus, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Oregon
Aeropedellus
Insekto sa Kolombiya

Aeropedellus clavatus