Wybory do Senatu Republiki Czeskiej w 1996 roku odbyły się 15 i 16 października (I tura) oraz 22 i 23 października 1996 (II tura), zgodnie z postanowieniem prezydenta Václava Havla z 21 grudnia 1995. Wyłoniono w nich wszystkich 81 członków I kadencji Senatu. Stało się jedyny raz po ustanowieniu tego organu, bowiem zgodnie z Konstytucją Republiki Czeskiej senatorowie są wybierani na 6-letnią kadencję, przy czym co 2 lata odnawiana jest 1/3 składu izby (27 deputowanych).

Zwycięzcą wyborów została Obywatelska Partia Demokratyczna (ODS), której przedstawiciele zdobyli najwięcej mandatów oraz największą liczbę głosów w obu turach. Miejsca w izbie wyższej Parlamentu Republiki Czeskiej uzyskali także kandydaci wysunięci przez: Czeską Partię Socjaldemokratyczną (ČSSD), Unię Chrześcijańską i Demokratyczną – Czechosłowacką Partię Ludową (KDU-ČSL), Obywatelski Sojusz Demokratyczny (ODA), Komunistyczną Partię Czech i Moraw (KSČM) oraz Unię Demokratyczną (DEU), a także jeden kandydat niezależny.

Ordynacja wyborcza
Podstawą do przeprowadzenia wyborów była Ustawa z dnia 27 września 1995 o wyborach do Parlamentu Republiki Czeskiej oraz zmianie i uzupełnieniu niektórych innych ustaw (Zákon ze dne 27. září 1995 o volbách do Parlamentu České republiky a o změně a doplnění některých dalších zákonů). Odbyły się one w 81 okręgach jednomandatowych na zasadzie większości bezwzględnej. Jeśli żaden z kandydatów nie uzyskał w danym okręgu ponad 50% głosów ważnych, po 6 dniach od zakończenia głosowania odbywała się decydująca tura w z udziałem 2 kandydatów z najlepszymi wynikami w I turze.

Były to jedyne wybory do Senatu Republiki Czeskiej, w których wyłoniono cały skład izby, a także jedyna elekcja Senatu przeprowadzona równocześnie na obszarze całego kraju oraz niezależnie od wyborów samorządowych. Od 1996 co kolejne 2 lata odnawiana jest 1/3 mandatów, czyli głosowania przeprowadzane jest w 27 okręgach. Senatorów wyłonionych w 1996 podzielono z tego względu na 3 klasy, zależnie od długości kadencji i numeru okręgu – w pierwszej deputowanych wybrano na 2 lata (okręgi o numerach ), w drugiej na 4 lata (okręgi o numerach ), w trzeciej na 6 lat (okręgi o numerach ).

Liczba ludności każdego z okręgów nie mogła niższa lub wyższa o 15% od średniej liczby mieszkańców przypadającej na mandat w skali państwa (tzw. normy przedstawicielskiej).

Czynne prawo wyborcze przysługiwało każdemu obywatelowi Republiki Czeskiej, który najpóźniej w drugim dniu głosowania (I tura) ukończył 18. rok życia. Bierne prawo wyborcze miały osoby z prawem czynnym, które najpóźniej w drugim dniu głosowania ukończyły 40. rok życia. Zgłaszać kandydatów mogły partie i ruchy polityczne oraz ich koalicje, ponadto prawo wysunięcia swojej kandydatury przysługiwało każdemu wyborcy, który przedłożył okręgowej komisji wyborczej 1000 podpisów poparcia wyborców zamieszkałych w danym okręgu.

Pierwsza tura
O mandaty senatorskie ubiegało się 519 kandydatów zgłoszonych przez partie i ruchy polityczne oraz 49 niezależnych. Najwięcej kandydatów wysunęły: Komunistyczna Partia Czech i Moraw (81, jako jedyna we wszystkich okręgach), Obywatelska Partia Demokratyczna (80), Czeska Partia Socjaldemokratyczna (79), Obywatelski Sojusz Demokratyczny (50) oraz Unia Chrześcijańska i Demokratyczna – Czechosłowacka Partia Ludowa (45).

Pierwsza tura głosowania rozpoczęła się 15 października 1996 (godziny 14–22), a zakończyła kolejnego dnia (godziny 7–14). Frekwencja wyniosła 35,08%; najwyższa była w okręgu nr 27 – Praga 1 (49,72%), najniższa w okręgu nr 5 – Chomutov (20,89%).

Dzięki uzyskaniu bezwzględnej większości głosów mandaty senatorskie w I turze zdobyło 3 kandydatów ODS i 1 przedstawiciel KDU–ČSL. Największy odsetek głosów – 54,13% – uzyskał Jan Koukal z ODS (okręg nr 25 – Praga 6). W pozostałych 77 okręgach konieczne było przeprowadzenie kolejnej tury wyborów; w 73 na 1. miejscu znajdowali się kandydaci ODS, w 2 – ODA, w 1 – KDU–ČSL i KSČM.

Druga tura
W decydującej turze wyborów zmierzyli się kandydaci: Obywatelskiej Partii Demokratycznej (76), Czeskiej Partii Socjaldemokratycznej (48), Unii Chrześcijańskiej i Demokratycznej – Czechosłowackiej Partii Ludowej (17), Obywatelskiego Sojuszu Demokratycznego (7), Komunistycznej Partii Czech i Moraw (4), Unii Demokratycznej (1) oraz 1 kandydat niezależny. Najwięcej było pojedynków między przedstawicielami pierwszych dwóch z wymienionych partii – 47.

Drugą turę przeprowadzono 22 i 23 października 1996 w godzinach analogicznych do poprzedniej rundy głosowania. Frekwencja była niższa niż tydzień wcześniej – 30,63%; najwięcej osób zagłosowało w okręgu nr 20 – Praga 4 (40,94%), najmniej w okręgu nr 70 – Ostrawa-miasto (17,47%).

Zwycięzcą wyborów została ODS, która zdobyła łącznie 32 mandaty. Miejsca w Senacie uzyskały również wszystkie partie, których przedstawiciele znaleźli się w II turze: ČSSD – 25, KDU-ČSL – 13, ODA – 7, KSČM – 2 i DEU – 1, a także kandydat niezależny. Najlepszy procentowo wynik w ponownym głosowaniu – 72,91% – uzyskała Jitka Seitlová z KDU-ČSL (okręg nr 63 – Przerów). Spośród 77 senatorów wyłonionych w II turze 33 uzyskało najlepszy wynik także tydzień wcześniej, zaś 44 zajęło w I turze 2. pozycję.

Wyniki wyborów
Źródło: Český statistický úřad.

Lista wybranych senatorów
Wytłuszczono imiona i nazwiska oraz odsetek głosów oddanych na kandydatów, którzy zdobyli mandaty w I turze głosowania. W nawiasach podano miejsce zajęte przez danego kandydata w I turze.

Źródło: Český statistický úřad.

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Linki zewnętrzne

1996 w Czechach
1996
Czechy


SZO – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Shanzhou (Cina)

Szo


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Acosmetura. Ang Acosmetura sakop sa kabanay nga Tettigoniidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Acosmetura

Acosmetura


An Pteroglossus frantzii in uska species han Aves nga ginhulagway ni Cabanis hadton 1861. An Pteroglossus frantzii in nahilalakip ha genus nga Pteroglossus, ngan familia nga Ramphastidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pteroglossus

Pteroglossus frantzii


Øldir: 8. øld - 9. øld - 10. øld

Áratíggju: 840-árini 850-árini 860-árini 870-árini 880-árini - 890-árini - 900-árini 910-árini 920-árini 930-árini 940-árini

Ár: 890 891 892 893 894 895 896 897 898 899

Hendingar

Slóðir úteftir

890-árini
Áratíggju

890-árini


Il Gruppo di ricerca e informazione socio-religiosa (GRIS) è un'organizzazione cattolica culturale e religiosa, senza fini di lucro, fondata nel 1987 per promuovere la ricerca e lo studio sulle sette, i nuovi movimenti religiosi e la fenomenologia ad essi correlata.

Storia
Dopo un periodo di attività di qualche anno, l'organizzazione si costituisce ufficialmente l'8 febbraio 1987 con il nome di Gruppo di ricerca e di informazione sulle sette, denominazione che manterrà sino all'anno 2002 quando muta la sua denominazione in quella attuale.
Nel 1987 viene istituita la sede nazionale a Bologna e il 25 settembre 1990 il suo statuto viene approvato dalla Conferenza Episcopale Italiana a norma del codice di diritto canonico. Il 6 febbraio 2002 un nuovo statuto riceve l'approvazione della CEI.

Attività istituzionale
Sin dalla sua fondazione l'associazione svolge attività di ricerca sui diversi movimenti religiosi, fornendo le risorse umane e organizzative per analizzarli a vari livelli: culturale, religioso, scientifico e sociale.

L'associazione cura inoltre la formazione e l'aggiornamento degli educatori e degli operatori che conducono le indagini sulle tematiche di riferimento; Il GRIS analizza e promuove gli strumenti pastorali, sociali e scientifici che garantiscano un approccio razionale e documentato all'oggetto di investigazione.

Il GRIS, che pone a proprio fondamento il precetto della carità, promuove per mezzo dell'azione dei soci, un "rispettoso aiuto" nei confronti di coloro che si trovano in condizione di disagio psicologico in seguito all'attività di organizzazioni religiose o parareligiose che li riducono in stato di debolezza.

Obiettivi
Le finalità del GRIS sono:

a)	promuovere e svolgere la ricerca, lo studio e il discernimento, fornire informazione e consulenza sulle religioni, le sette e la fenomenologia a esse correlata, a livello culturale, religioso, scientifico e sociale;
b)	curare la formazione e l'aggiornamento di educatori e operatori sulle tematiche di pertinenza dell'associazione;
c)	analizzare e promuovere gli strumenti pastorali, culturali, educativi, scientifici e sociali che permettano un opportuno, adeguato e documentato approccio alla problematica di cui al presente articolo, lett. a);
d)	promuovere un rispettoso aiuto nei confronti di quanti vivono una situazione problematica o di disagio causata dall'attività di aggregazioni o singole persone che operano in ambito religioso, parareligioso, spiritualista o magico.

Il GRIS realizza le proprie finalità:

a)	promuovendo e organizzando convegni, corsi, conferenze e incontri a vario livello;
b)	formando e aggiornando persone destinatarie delle sue attività;
c)	radunando équipe di specialisti tratti da vari campi per affrontare a livello multidisciplinare le tematiche di sua pertinenza;
d)	preparando e diffondendo pubblicazioni, sussidi e strumenti pastorali, culturali, educativi, scientifici e sociali;
e)	intervenendo sui mezzi di comunicazione e informazione;
f)	promuovendo e curando collaborazioni e scambi culturali con organismi pubblici e privati, nazionali e internazionali, con organizzazioni simili operanti in altri paesi, con quanti, pur se di fede diversa, siano disponibili a collaborare con spirito ecumenico o di dialogo e con metodo scientificamente valido;
g)	cercando il dialogo, dove e quando possibile, con le persone aderenti ad altre fedi religiose o che si riconoscono in dottrine e visioni particolari;
h)	aprendo centri di ascolto con la consulenza di legali, medici, psicologi, sacerdoti e specialisti vari;
i)	mostrando attenzione e spirito di accoglienza alle persone che, uscite da esperienze religiose,  pseudoreligiose, spiritualistiche o magiche, sono alla ricerca della verità;
j)	promuovendo ogni altra attività che venga ritenuta opportuna nell'ambito delle proprie finalità istituzionali.

Organizzazione
A norma dello statuto, gli organi dell'Associazione sono: l'assemblea, il consiglio nazionale, la giunta esecutiva.

Attualmente è presidente del GRIS il padre domenicano François Dermine, segretario Giuseppe Ferrari, tesoriere Luigi Laffusa e consigliere spirituale don Battista Cadei. Gli altri due membri della giunta esecutiva sono l'Avv.Giovanna Balestrino e la dott.ssa Elena Melis.

Bibliografia
 GRIS, Cristo nostro Dio e nostra speranza. I cristiani di fronte ai testimoni di Geova, LDC, Leumann (To), 1986.
 GRIS, I nuovi movimenti religiosi non cattolici in Italia, LDC, Leumann (To), 1987.
 GRIS, Maria Madre di Dio e Madre della Chiesa. I cattolici e i testimoni di Geova, LDC, Leumann (To), 1989.
 GRIS, Il destino dell'uomo secondo i cattolici e secondo le sette, LDC, Leumann (To), 1991.
 GRIS, Le sette tra crisi personale e mutamento sociale, LDC, Leumann (To), 1993.
 GRIS (in collaborazione con il Segretariato per l'Ecumenismo e il Dialogo della Conferenza Episcopale Italiana, Università Cattolica del Sacro Cuore, Il relativismo religioso sul finire del secondo millennio, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano, 1996.

Voci correlate
Religioni in Italia
CESNUR
Setta
Psicologia
Paranormale
Parapsicologia
Sociologia

Collegamenti esterni

Associazioni cattoliche
Associazioni scientifiche e professionali
Sociologia della religione


PM10 – mieszanina zawieszonych w powietrzu cząsteczek o średnicy nie większej niż 10 μm. W skład mogą wchodzić takie substancje toksyczne jak np. benzopireny, dioksyny i furany. Występowanie pyłów PM10 związane jest m.in. z procesami spalania paliw stałych i ciekłych.

W przypadku Polski normy dla pyłów PM10 są określone w następujących sposób:
 poziom dopuszczalny: 50 µg/m3 (dobowy);
 poziom informowania: 100 µg/m3 (dobowy);
 poziom alarmowy: 150 µg/m3 (dobowy).

PM10 bywa określany także jako "pył gruby".

Zobacz też
 PM2,5
 lista miast w Polsce o najbardziej zanieczyszczonym powietrzu
 unos wtórny

Przypisy

Linki zewnętrzne

Zanieczyszczenia atmosferyczne
Składniki smogu

PM10


An Virididentex acromegalus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Balthazar Osório hadton 1911. An Virididentex acromegalus in nahilalakip ha genus nga Virididentex, ngan familia nga Sparidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Virididentex

Virididentex acromegalus


Kaliwatan sa insekto ang Boreioglycaspis paludis. Una ning gihulagway ni Moore ni adtong 1964. Ang Boreioglycaspis paludis sakop sa kahenera nga Boreioglycaspis, ug kabanay nga Aphalaridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of Queensland
 State of New South Wales

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Queensland
Insekto sa State of New South Wales
Boreioglycaspis (Aphalaridae)

Boreioglycaspis paludis


An Bangalaia babaulti in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Jean François Villiers hadton 1942. An Bangalaia babaulti in nahilalakip ha genus nga Bangalaia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bangalaia

Bangalaia babaulti


BLAP (od ang. Blue Large-Amplitude Pulsators) – klasa gwiazd zmiennych pulsujących.

Odkrycie
BLAP to nowa klasa gwiazd pulsujących odkryta przez zespół astronomów z Uniwersytetu Warszawskiego (odkrycie ogłoszono i  opublikowano w czasopiśmie "Nature Astronomy" w czerwcu 2017 roku). Odkrycia dokonano dzięki regularnym pomiarom jasności ponad miliarda gwiazd Drogi Mlecznej podczas projektu "The Optical Gravitational Lensing Experiment" (OGLE). Z chwilą ogłoszenia wyników obserwacji i uznaniu nowego typu gwiazd, zespół zaobserwował kilkanaście takich obiektów.

Charakterystyka
Gwiazdy tego typu charakteryzują kilkudziesięcioprocentowe zmiany jasności następujące średnio co pół godziny (pomiędzy 20–40 minut). Szczegółowa analiza wyników  obserwacji potwierdza, że obiekty typu BLAP mają temperaturę około 30 tysięcy °C, a przyczyną zmienności są pulsacje. Model budowy jest zbliżony do modeli gwiazd olbrzymów – 96% masy jest skupione w jądrze o wielkości zaledwie 20% promienia całej gwiazdy. Pozostała część masy to lekka rozdęta otoczka, która pulsuje w szybkim rytmie – stąd duże amplitudy zmian blasku.

Obecnie teoria wyjaśnia tylko, jak zbudowane są gwiazdy BLAP oraz jak dochodzi do zmian ich jasności, natomiast na temat powstawania takich gwiazd istnieją tylko hipotezy. Jedna z hipotez przewiduje, że gwiazdy te musiały na pewnym etapie ewolucji stracić dużą część swej masy, aby mogły być tak gorące, jak są obecnie. Uczeni zakładają, że do takiej konfiguracji nie może dojść na drodze ewolucji samotnej gwiazdy, a jedną z możliwości może  być np. przelot gwiazdy w sąsiedztwie supermasywnej czarnej dziury z centrum Galaktyki. Wówczas czarna dziura może pozbawić gwiazdę zewnętrznej warstwy; ale jak sugerują uczeni, taki scenariusz jest bardzo mało prawdopodobny. Inna, bardziej prawdopodobna hipoteza zakłada, że do powstania tych obiektów może dochodzić po połączeniu się dwóch gwiazd o małych masach.

Przegląd OGLE
Przegląd OGLE to polski projekt naukowy działający nieprzerwanie od 1992 roku. W Obserwatorium Las Campanas na chilijskiej pustyni Atakama prowadzone są pomiary jasności kilkuset milionów gwiazd Drogi Mlecznej w celu poszukiwania różnorodnych obiektów zmieniających jasność. Poszukiwane są egzoplanety, zjawiska mikrosoczewkowania grawitacyjnego, gwiazdy nowe i supernowe oraz wszystkie inne obiekty zmieniające jasność (cyklicznie lub jednorazowo). Podczas trwania projektu OGLE odkryto i sklasyfikowano około milion zmiennych okresowych, z czego prawie połowa to różnorodne typy gwiazd pulsujących.

Przypisy

Gwiazdy zmienne pulsujące

BLAP


Peru, Perú ella Lýðveldið Peru (spanskt: República del Perú) er eitt land í Suðuramerika. Í suðri hevur Peru mark við Bolivia og Kili, í norðri við Ekvador og Kolumbia, í vestri við Kyrrahavið og eystri við Brasil. Peru hevur 28,6 mió. íbúgvar.

Síðstu árini hava vinnuloysi, fátækradømi og aðrir samfelagsligir trupulleikar elvt til harðligt politiskt stríð og grovan harðskap. Tí hava útlendskar vinnufyritøkur aftrað seg við at seta pening í fyritøkur í Peru, og landið er eitt tað fátækasta í Suðuramerika. Næstan helvtin av fókinum í landinum er ættað av uppruna fólkinum frá Quechua og Aymara, sum eru av teimum størstu fólkabólkum í landinum. Størsi býurin og høvuðsstaður er Lima. Tjóðardagur er 28. juli.

Søga

Longu fyri 8000 árum síðan búðu veiðifólk/savnarar í Andes í Suðuramerika. Um 3500 f.Kr. vóru nógvar bygdir bygdar fram við strondini í Peru. Høvuðsvinnuvegurin var fiskiskapur. Longri inni í landinum vóru landbúnaðarsamfeløg, og fólk livdu sum bøndur og dyrkaðu bummull og seinni mais, tey brutu eisini grót úr fjøllunum til húsabygging og prýðislutir. Tey veittu vatn út á velturnar og løgdu nógv inn av nýggjum. Um 2000 f.Kr. vóru mangar stórar búsetingar í Andesfjøllum. Tey bygdu stórar bygningar til átrúnaðarlig hátíðarhald ella alment virksemi. Í El Paraiso tætt við Lima var í 1800 f.Kr. bygd ein veldig pýrmida úr flaðaðum, høgdum gróti.

Margbroytta paracas-mentanin stóð í hægsta blóma frá um 500 f.Kr. til um 200 e.Kr. á einum avbyrgdum, veðurbardum geira sunnan fyri Lima. Landbúnaðurin hjá paracas-fólkinum var fjølbroyttur, og tey dyrkaðu mais, bønir, jarðnøtir, epli og yucca. Tey dugdu sjáldsama væl at baldýra og veva, og tøkni og arbeiðsháttur teirra vóru ókend aðrastaðni. Á klæðum, sum eru stívliga 2000 ára gomul, eru funnin yvir 100 litir. Baldýraðu myndirnar eru av menniskjum, fuglum, køttum, revum og andum. Paraces-fólkið balsameraði tey deyðu og hevði hátíðarligar og drúgvar jarðarferðir. Líkini vóru helst roykt ella turkað, so at tey ikki skuldu rotna, og síðan løgd í gravkømur undir jørð; við sær fingu tey klæði, høvuðmyndir og lutir úr leiri.

Fyri fýra hundrað árum síðan var Peru miðdepil í mikla Inkaríkinum, sum rakk næstan suður ígjøgnum alt Suðuramerika. Eftirkomarar inkafólksins liva enn upp í hálendinum í Andesfjøllunum og eru um helvtin av fólkinum í Peru.

Fyrsti veruligi uppreisturin ímóti spanska yvirvaldinum í Suðuramerika var í 18. øld. Í Andesfjøllunum í Peru vóru indiánar noyddir at arbeiða í námum og verksmiðjum hjá spaniamonnum. Arbeiðsumstøðurnar vóru ræðuligar, og í 1780 gjørdu indiánarnir uppreistur. Oddamaður teirra var José Gabriel Condorcanqui (19. mars 1742 - 18. mai 1781), ein múgvandi spanskur amerikanari, sum segði seg vera ættaðan frá inka-keisaranum Tupac Amaru, ið ráddi í 16. øld. José fekk sær sjálvur hetta navnið í 1771. Uppreistrarmenninir tóku stórar partar av hálendinum og lupu á býin Cuzco. Í loyndum sendu teir viðhaldsmonnum í Bolivia boð um uppreisturin við knútastavraðum (quipu), sum inkar nýttu í gomlum døgum. Í mars 1781 fingu spaniamenn hendur á Tupac Amaru og píndu hann til deyða. Men uppreisturin helt fram, til hann var niðurbardur í 1782, tá ið uppreistrarliðini tvær reisur høvdu herjað á býin La Paz í Bolivia.

Tá ið San Martin hevði staðið á odda fyri argentinskum frælsisherdeildum, legði hann ætlaninr um at vinna Peru frælsi. Í Kili læt hann búgva út ein herflota, og í 1820 gjørdi hann innrás í Peru bæði av sjónum og av landi. Fólkið í Peru stuðlaði honum, og hann tók upp samráðingar við spanska varakongin og bað hann geva seg undir. Varakongur legði frá sær, tá ið herdeildir San Martins komu til Lima í 1821. San Martin gjørdist ríkisfyristøðumaður í Peru og lýsti landið at vera frælst ríki. Hann legði frá sær árið eftir, tí at hann vildi ikki fara upp í politiskt stríð ímillum oddamenninar í lýðveldisflokkinum.

Kyrrahavskríggið ímillum Peru og Kili (1879-1884) tók Peru ógvuliga fast, og mong ár gingu, til landið kom fyri seg aftur. Í 1920-árunum tók nýggj kollveltingarrørsla seg upp, oddamenn hannara vóru José Carlos Mariátegui (1895-1930) og Víctor Raúl Haya de la Torre. Haya varð sendur í útlegd fyri virksemi sítt í 1923, og í 1924 stovnaði hann rørsluna Amerikonsku Fólkakollveltingarfylkingina (APRA), ið skuldi berjast ímóti hjálandapolitikki USA í Latínamerika, tjóðartaka jørðina og ídnaðin og sameina indiánararnar í øllum Latínamerika. APRA-deildir vórðu settar á stovn í nógvum suðuramerikonskum londum, men tað var bara í Peru, at mong fólk tóku undir við fylkingini. Haya kom aftur til Peru í 1930 og gjørdist forsetavalevni hjá APRA. Mótstøðumaður hansara Sanchez Cherro vann valið, men ein aprista (APRA-viðhaldsmaður) gjørdi av við hann í 1933. Stríðið ímillum stjórnina og APRA stóð við í mong ár.

Øll lond í Suðuramerika hava kríggjast við grannalond síni um, hvussu landamørkini skuldu vera, og enn eru ikki allar marknatrætur loystar. Í kríggjunum ímillum Ekvador og Peru í 1940-árunum doyðu fleiri túsund fólk.

Fólkið í Lima, býur við breiðum og prýðiligum gøtum og borgum, atkvøddi fyri José Luis Bustamante, valevni, sum APRA stuðlaði, á forsetavalinum í 1945. Hann varð valdur. Haya stýrdi óalment stjórnini í tvey ár, hóast hann ikki varð valdur, men nærri kom hann ikki forsetaembætinum tey mongu árini, hann var upp í politikki.

Av fyrstantíð fekk APRA dygga undirtøku í Peru, men í mong ár varð rørslan bannað. Bæði herur og løgregla hildu hana mata støðið undan landsins trygd og bardust ímóti henni. Men hóast tað gjørdist rørslan tann politiski flokkurin, sum hevur verið longst í Peru.

Í 1980-árunum gjørdi kommunistiski uppreistrarbólkurin, Lýsandi Gøtan, nógv um seg í Peru. Endamálið var at seta á stovn kommunistiskt stýri í landinum. Rørslan fór harðliga fram - flutti burtur og myrdi fólk og legði bumbur í býunum í Peru. Oddamaður rørslunnar, Abimael Guzman (f. 3. desember 1934), varð tikin og settur fastur í 1993.

Búskapur

Nógv fólk býr á smáum gørðum í fjøllunum, og tey eru sera fátøk. Onnur arbeiða á stórgørðum og dyrka kaffi, sukur og bummull til útflutnings. Í undirgrundini er olja og annað náttúrutilfeingi, sum bøtir um gjaldføri landsins.

Tað er so lítið dyrkilendi í Andesfjøllum, at hvør jarðarskeki verður veltur. Nógvastaðni í líðunum laða bøndurnir bríkar, at teir kunnu nýta alt lendið, teir eiga. Sáað verður, sum veðurlagið er. Niðri á sløttum er lýtt og slavið, men hægri upp tú kemur, kaldari verður. Á háslættunum í Andesfjøllum er einasta frukt, ið veksur væl, epli.

Ógvuliga nógv æti er í tí kalda sjónum við Peru. Ætið er føðsla hjá ansjósum, makreli og sardinum, sum nógv er til av á hesum leiðum. Fiskamjøl úr ansjósum er stór útflutningsvøra hjá Peru. Níggjunda ella tíggjunda hvørt ár kemur flógvi havstreymurin, nevndur El Niño, og órógvar tilgongdina av æti, og fiskurin fer aðrar leiðir at søkja sær føðslu. Í 1992 og aftur í 1998 elvdi hetta til svára kreppu í fiskivinnuni.

Størstu fiskiveiðitjóðirnar eru Peru, Kina og Indonesia. Kina einsamalt fiskaði í 2003 næstan 10 miljardir tons, sum er 15 % av øllum heimsins fiskiskapi upp á 67 miljardir tons, næst teimum Peru, sum fiskaði 9 %.

Landafrøði

Peru er eitt av teimum stóru londunum í Suðuramerika. Nógvastaðni er tættur regnskógur. Andesfjøllini skilja landið í trýggjar partar: strandarøki, hálandið og Amasonasskógurin.

Fram við strondini í Peru er fyri tað mesta slættlendi, men sum í norðara parti av Kili regnar tað sjáldan ella ongantíð, og tí ber ikki til at dyrka korn ella aðrar fruktir, uttan har sum áir koma oman úr fjøllunum. Slík pláss eru nógv fram við strondini, og har dyrka teir mais, rís, sukurrør, bummull og aðrar fruktir. Í havinum vestanfyri er ørgrynni av fiski og fugli. Inni í landinum eru fleiri fjallaryggir og stórir háslættar og dalar millum teirra.

Størsta fløtan er eystur móti Bolivia. Har er óføra stórt vatn, Titicacavatn, 3.810 m yvir havinum. Nógv nes skera seg út í vatnið, og í syðra endanum eru tvær fittliga stórar oyggjar, har toftir av fyrndargomlum templum eru at finna. Fleiri áir renna í vatnið, og ein stór rennur úr tí, og tí er vatnið ikki salt. Har á leið er býurin Cuzco, sum einaferð var høvuðsstaður í einum stórum indianaríki.

Høvuðsstaðurin eitur Lima, størsta skipahavnin er Callao.

Peru eru býttar upp í 25 landslutir og eitt høvuðsstaðarøki:

Myndasavn

Hygg eisini at
 Lima
 Suðuramerika

Suðuramerika

Peru


Kaliwatan sa isda ang Stomatorhinus polylepis. Una ning gihulagway ni George Albert Boulenger ni adtong 1899. Ang Stomatorhinus polylepis sakop sa kahenera nga Stomatorhinus, ug kabanay nga Mormyridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Stomatorhinus

Stomatorhinus polylepis


Wydarzenia
 9 marca – w ratuszu w Czeladzi Jan Zamoyski i Wilhelm z Ruzomberoka podpisali traktat będzińsko-bytomski pomiędzy Rzecząpospolitą Obojga Narodów a Świętym Cesarstwem Rzymskim, kończący wojnę o koronę polską, zapoczątkowaną elekcją 1587: Rzeczpospolita i Austria powróciły do pokojowych i przyjaznych stosunków, zapewniały sobie neutralność i regulowały wzajemne roszczenia związane z działaniami wojennymi, arcyksiążę Maksymilian Habsburg został zmuszony do zrzeczenia się pretensji do tronu Rzeczypospolitej – traktat był przestrzegany przez obie strony do I rozbioru Rzeczypospolitej.
 26 maja – cesarz Rudolf II ratyfikował traktat będzińsko-bytowski, co następnie potwierdzili arcyksiążęta Karol, Maciej, Ferdynand i Ernest. Zaprzysiężenia dokonano 10 lipca.
 2 sierpnia Król Francji, były król Polski Henryk III Walezy zginął z ręki katolickiego fanatyka, zakonnika Jacquesa Clémenta. Napastnik został zlinczowany na miejscu przez straż królewską. Jego ciało zostało następnie poćwiartowane i spalone.
 Henryk IV został królem Francji, zapoczątkowując dynastię Burbonów, sprawującą rządy do rewolucji i później, po restauracji monarchii, w XIX wieku.

Urodzeni
 25 października Jan Stanisław Sapieha, marszałek wielki litewski.

Zmarli
 21 lutego William Somerset, 3. hrabia Worcester, angielski arystokrata.

Przypisy

Kalendarium polityczne
Wydarzenia 1589

1589 w polityce


Ang Pīr Kūh ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Pīr Kōh (bukid sa Apganistan), Farāh,

Iran

 Pīreh Kūh (bukid sa Iran), Ostān-e Semnān,
 Pīr Kūh (bukid sa Iran), Ostān-e Chahār Maḩāl va Bakhtīārī,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Pīr Kūh


Mýrierla (frøðiheiti - Motacilla citreola)

Sí eisini
 Fuglar í Føroyum

Fuglar
Passeriformes

Mýrierla


Administratibo nga balangay ang Desa Mio (Inindonesyo: Mio) sa Indonesya. Nahimutang ni sa administratibo nga balangay sa Desa Mio, lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatan-sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.

Hapit nalukop sa kaumahan ang palibot sa Desa Mio. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Desa Mio medyo hilabihan populasyon.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hulyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Ang mga gi basihan niini

Mga subdibisyon sa Provinsi Nusa Tenggara Timur

Desa Mio


Mulher nua lendo, ou Nu Feminino na Leitura (Female Nude Reading, em inglês), é uma pintura a óleo sobre tela de 1915 de Robert Delaunay, pintor francês do início do século XX, que se encontra no Museu de Arte de San Diego.

Na sua busca por encontrar uma linguagem pictórica "pura" baseada em contrastes cromáticos fortes, Delaunay afastou-se das cores apagadas do cubismo de Picasso e Braque e virou-se em vez disso para Matisse e os seguidores deste que foram pioneiros no uso da cor expressiva e deliberadamente dissonante. A linguagem de formas luminosas seria designada por Orfismo pelo poeta e crítico Guillaume Apollinaire, uma evocação poética do carácter "cósmico" destas obras.

Descrição
A constelação de motivos circulares nas margens da composição recordam a roda das cores de Michel Eugène Chevreul, o químico do século XIX cuja teoria dos contrastes simultâneos de cor também foi uma pedra de toque do surgimento do impressionismo.

De acordo com Ariel Plotec a figura representada nesta pintura é a esposa do Artista.

Esta pintura pertence a uma série de nus femininos (ver Galeria) executados em Espanha e Portugal onde Delaunay e a esposa Sonia se exilaram e viveram durante a I Guerra Mundial.

Galeria

Referências

Ligação externa
 Página web do Museu de Arte de San Diego,

Pintura da França
Pinturas do século XX
Pinturas da década de 1910
Pinturas de Robert Delaunay
Séries de pinturas
Nu artístico
Leitura

Mulher nua lendo (Delaunay)


Harm Haijo Apotheker (ur. 5 czerwca 1950 w Wormerveer) – holenderski polityk, socjolog i samorządowiec, burmistrz różnych holenderskich miejscowości, działacz Demokratów 66, w latach 1998–1999 minister rolnictwa.

Życiorys
Z wykształcenia socjolog, ukończył studia na Uniwersytecie w Groningen. W latach 1974–1977 był nauczycielem akademickim na tej uczelni. Zaangażował się w działalność polityczną w ramach partii Demokraci 66. Od 1974 do 1977 zasiadał w radzie Loppersum, od 1975 jako członek zarządu tej miejscowości (wethouder). W latach 1977–1980 pracował w strukturach Vereniging van Nederlandse Gemeenten, zrzeszenia holenderskich miejscowości.

W kolejnych latach obejmował stanowiska burmistrza różnych miejscowości – Muntendam (1980–1988), Veendam (1988–1993) i Leeuwarden (1993–1998). W sierpniu 1998 w drugim gabinecie Wima Koka został powołany na urząd ministra rolnictwa. Zrezygnował z tej funkcji w czerwcu 1999, powracając do polityki lokalnej. Pełnił obowiązki burmistrza Steenwijk (2000–2001), następnie do 2010 zarządzał administracją gminy Steenwijkerland. W latach 2010–2011 był tymczasowym burmistrzem Sneek, następnie został tymczasowym burmistrzem Súdwest-Fryslân. W 2012 objął urząd burmistrza tej gminy.

Przypisy

Holenderscy burmistrzowie
Holenderscy ministrowie rolnictwa
Politycy Demokratów 66
Urodzeni w 1950
Ludzie związani ze Sneek

Haijo Apotheker


Rakel Helmsdal er fødd 25. september 1966 í Tårnby á Amager, men hevur búð meginpartin av lívi sinum í Havn. Millum 1990 og 1996 búði hon fimm ár í Fraklandi, har hon skrivaði fýra av bókum sínum. Rakel er dóttir Guðrið Helmsdal, yrkjara og Ole Jakob Nielsen, listamann. Rakel hevur útgivið skaldsøgur, stuttsøgur og yrkingar og fleiri av bókum hennara eru týddar til onnur mál. Hon er partur av høvundatrioini, sum skriva børkurnar um lítla og stóra skrímsl, skrivaðar á trimum upprunamálum og higartil týddar til 15 onnur mál. Hini í trioini eru íslendski myndprýðarin og høvundurin Áslaug Jónsdóttir og svenski rithøvundurin Kalle Güettler.

Rakel Helmsdal hevur marionett-leikhúsið Karavella Marionett-Teatur, har hon setir upp egnar leikir. Hon var forkvinna í Rithøvundafelag Føroya 2009 til 2011.

Hevur hon arbeitt burturav sum listafólk síðani 2005. Síðani 2011 hevur hon arbeitt miðvíst við myndlist eisini og tvær av bókum hennara eru útkomnar við egnum myndum.

Bibliografi

Bøkur

 1995 - Tey kalla meg bara Hugo (2. útgáva: 2003) skaldsøga
 1996 - Søgur úr Port Janua, stuttsøgusavn
 1997 - Hvørjum flenna likkurnar at, Hugo? skaldsøga
 1998 - Drekar og annað valafólk, dtuttsøgusavn við myndum eftir Edward Fuglø
 2003 - Kom yvirum, Hugo! skaldsøga
 2004 - Nei! segði lítla skrímsl, myndabók,skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2006 - Stór skrímsl gráta ikki, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2007 - Gott hugflog Hugo, skaldsøga
 2007 - Myrkaskrímsl, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2008 - Skrímslasótt, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2008 - Várferðin til Brúnna, Úr Mosakulluni 1,skaldsøga við myndum eftir Edward Fuglø
 2009 - Veturin hjá Undu, Úr Mosakulluni 2, skaldsøga við myndum eftir Edward Fuglø
 2010 - Skrímslavitjan, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2011 - Skrímslahæddir, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2011 - Veiða vind, tónleikaverk, bók og fløga. Rakel skrivaði tekstin, Kári Bech gjørdi tónleikin og Janus á Húsagarði teknaði myndirnar. Tónleikaverkið var framført í Norðurlandahúsinum fyri 3500 børnum úr øllum landinum. - á íslendskum í 2013 - á enskum av London Symphony Orcestra í 2016
 2011 - Revurin við silkiturriklæðinum, myndabók við egnum  myndum
 2013 - Klandursskrímsl, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
 2014 - Hon, sum róði eftir ælaboganum, skaldsøga
2017 - Skrímslakiskan, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
2018 - Neyðars skrímsl, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
2018 - Miljuløtur, stuttsøgusavn við myndum eftir Kathrinu Skarðsá
2019 - Loftar tú mær?  myndabók við egnum myndum
2020 - Kjarr, skaldsøga, myndir eftir Kathriun Skarðsá
2021 - Skrímslaleikur, myndabók, skrivað saman við Áslaug Jónsdóttir og Kalle Güettler
2021 - Reiggjan, myndabók við egnum myndum

Stuttsøgur og yrkingar

 1989 - Firvaldaseljarin, stuttsøga (Brá)
 1989 - Dýpið, stuttsøga (Brá, seinni umsett til norskt í Fysta ferda bort, Samlaget, 1993)
 1990(?) - Ferðandi í tíð og rúmd (ferðahugleiðing (Varðin 52))
 1993 - Delirium symphonica (yrking í Brá)
 1995 - Glámlýsi og mánalátur, stuttsøga (Birting 1995, og Søgur úr Port Janua, BFL, 1996)
 1995 - Argantael, stuttsøga (Ein varligur dráttur í tara, MFS, 1995)
 1993 - Køksgluggin, stuttsøga (Barnablaðið nov. & des. 1993, myndir Edward Fuglø, og í Drekar og annað valafólk, BFL, 1998)
 1995 - Apríl, stuttsøga (Søgur úr Port Janua, BFL, 1995, og Heiðin hind, Skúlabókagrunnurin, 1999)
 1996 - Skerdu vit veingir tínar, Ikaros?, stuttsøga (Søgur úr Port Janua)
 2001 - Angi av ribes, stuttsøga (Mjørki í heilum, BFL, 2001)
 2002 - Huldumjørkin, stuttsøga (Vit lesa. Kom við (Skúlabókagrunnurin) 2002)
 2005 - Alioth, stuttsøga ("Mín jólabók 2005", BFL)
 2006 - Fimm mans til eina kvartett, stuttsøga (Svartideyði og aðrar spøkilsissøgur, BFL 2006)
 2007 - Kvirra nátt, stuttsøga ("Mín jólabók 2007", BFL)
 2008 - Ov nógv av tí góða - og eitt sindur afturat, stuttsøga ("Mín jólabók 2008", BFL)
2009 - Ongin inn, stuttsøga ("Mín jólabók 2009", BFL
2009 - Ringrás - 3 smátekstir til bók hjá Oggi Lamhauge
 2010 - Spitølsk, , stuttsøga (Elskar - elskar ikki,  BFL)
2013 - Ljósareyðir UFO'ar, stuttsøga (Mín jólabók 2013, BFL)
2014 - Suð av ymsum ættum, stuttsøga (Mín jólabók 2014, BFL)
2015 - Akkurát um Klikk-Karl, stuttsøga (Mín jólabók 2015, BFL)
2016 - Út í vindin, stuttsøga (Mín jólabók 2016, BFL)
2017 - Tú ert púra svøk!, stuttsøga (Mín jólabók 2017, BFL)
2017 - Koparprent yrking (Vencil18)
2017 - Lívið, alheimurin og alt, yrking (Vencil18)
2018 - Same old story, yrking (Varðin, 2018)
2018 - Sloppin úr fangabúri, yrking (Varðin, 2018)
2018 - The night is dark, yrking (Varðin, 2018)
2018 - Loftar tú mær?, stuttsøga (Mín jólabók 2018, BFL)
2019 - Omma mín er ein eingil, yrking (Mín jólabók 2019, BFL)
2020 - Runsivalsstríðið, stuttsøga (Varðin 2020)
2020 - Blómumóðir, stuttsøga (Mín jólabók 2020, BFL)
2021 - Hiraeth ella Minnir um brandgula gleði, yrking (varðin 2021)
2021 - Kveik, yrking (Varðin 2021)
2021 - Vitið, yrking (Varðin 2021)
2021 - Ventilurin, stuttsøga (Mín jólabók 2021, BFL)

Sjónleikir
1988 – Nær kemur kavin?
1989 – Ævinliga árið
1989 – Brúsajøkul
1996 – Kvarnareygað Purpurreyða
1997 – 5 violettir flugusoppar
1998 – Tá mánin setur og sólin rísur
1999 – Vitavørðurin
2000 – Sildrekin
2002 – Gomul skuld
2011 – Revurin við silkiturriklæðinum
2012 – Skrímslini
2014 - Veiða vind
2016 - Dansa so væl og leingi
2017 - Skrímslalív

Heiðurslønir
 2020: Fekk Listafólkaløn í 3 ár frá Mentanargrunni Landsins
 2020: Loftar tú mær? tilnevnd Barna- og ungdómsheiðursløn Útnorðurráðsins
 2020: Loftar tú mær? tilnevnd Barna- og ungdómsheiðursløn Norðurlandaráðsins
 2020: Loftar tú mær? fekk Barnamentanarheiðursløn Tórshavnar býráðs fyri myndabókina Loftar tú mær
 2020: Tilnevnd ALMA-heiðurslønina (Astrid Lindgren Memorial Award)
2019: Miljuløtur tilnevnd Barna- og ungdómsheiðursløn Norðurlandaráðsins
 2019: Tilnevnd ALMA (Astrid Lindgren Memorial Award) 2017
2018: Neyðars skrímsl tilnevnd Barna- og ungdómsheiðursløn Norðurlandaráðsins
 2017: Neyðars skrímsl fekk Barna- og ungdómsvirðisløn Íslands
 2017: Hon, sum róði eftir ælaboganum tilnevnd Barna- og ungdómsheiðursløn Norðurlandaráðsins
 2016: Hon, sum róði eftir ælaboganum fekk Barna- og ungdómsheiðursløn Útnorðurráðsins
 2016: Hon, sum róði eftir ælaboganum á IBBY Honor List 2016
 2014: Tilnevnd ALMA (Astrid Lindgren Memorial Award)
 2013: Barnamentanarheiðursløn Tórshavnar býráðs  fyri bøkurnar og leikirnar Skrímslini og Veiða vind
 2013: Tilnevnd ALMA (Astrid Lindgren Memorial Award)
 2013: Klandursskrímsl tilnevnd Barna- og ungdómsbókavirðislønina Norðurlandaráðsins (Ísland tilvendi bókina).
 2012: Veiða vind tilnevnd Nordisk Børnebogspris
 2011: Skrímslahæddir tilnevnd Fjörðuverðlaun í Íslandi
 2009: Várferðin til Brúnna tilnevnd Barna- og Ungdómsbókmentavirðisløn Útnorðurráðsins.
 2008: Virðisløn í stuttsøgukapping um at skriva stuttsøgu til ungdóm fyri Spitølsk
2007 - Barnabókaverðlaun Menntaráðs Reykjavíkur fyri Stór skrímsl gráta ikki
2005 - Fekk 3 ára starvsløn frá Mentanargrunni Landsins
2004 - Dimmalim heiðursløn (Ísland) fyri Nei! segði lítla skrímsl
1996 - Barnabókaheiðursløn Tórshavnar Býráðs fyri Tey kalla meg bara Hugo

Keldur

Slóðir

 BFL.fo
 Almenna heimasíðan hjá Rakel Helmsdal

Helmsdal, Rakel
Føðingar í 1966
Føroyskir kvinnuligir rithøvundar
Føroyskir barnabókahøvundar

Rakel Helmsdal


Kaliwatan sa lumot ang Coenogonium platysporum. Una ning gihulagway ni Klaus Kalb. Ang Coenogonium platysporum sakop sa kahenera nga Coenogonium, ug kabanay nga Coenogoniaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Oseyaniya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Oseyaniya
Coenogonium

Coenogonium platysporum


Xavi Vierge (Barcelona, 30 de abril de 1997) é um motociclista espanhol, atualmente compete na WorldSBK Championship  pela equipa Honda Team HRC

Carreira
Xavi Vierge fez sua estreia na Moto2 em 2014.

Pilotos de MotoGP
Motociclistas da Espanha
Naturais de Barcelona

Xavi Vierge


Kronberg im Taunus é um município do distrito Hochtaunuskreis, Hesse, Alemanha. Antes de 1866, era integrada ao Ducado de Nassau; no mesmo ano, todo o ducado foi absorvido pela Prússia. Kronberg encontra-se no sopé do Taunus, cedrcado no norte e sudoeste por florestas.

Ligações externas

Cidades de Hesse
Distrito de Hochtaunuskreis

Kronberg im Taunus


Vlaga je prisustvo tečnosti, posebno vode, često u tragovima. Male količine vode mogu se naći, naprimjer, u zraku (vlažnost), u hrani, te u raznim komercijalnim proizvodima. Vlaga se također može odnositi na količinu vodene pare prisutne u zraku.

Kontrola vlage u proizvodima
Kontrola vlage u proizvodima može biti vitalni dio procesa proizvoda. Postoji bitan iznos vlage u onome što se smatra suha materija. Rangiranje proizvoda od kukuruznih pahuljica do deterdženata za veš, vlaga može igrati važnu ulogu u završnom kvalitetu proizvoda. Postoje dva glavna aspekta zabrinutosti u kontroli vlage u proizvodima: dopuštanje previše blage ili premalo. Naprimjer, dodavanje nešto vode u kukuruzne pahuljice, koje se prodaju po težini, smanjuje trošak i sprječava da nemaju previše suh okus, ali dodavanje previše vode može utjecati na hrskavost i svježinu jer sadržaj vode doprinosi rastu bakterija. Sadržaj vode u nekoj hrani također se manipulira smanjenjem količine kalorija.

Vlaga može biti imati različite učinke na različite proizvode, utječući na završni kvalitet proizvoda. Drvni peleti, naprimjer, napravljeni su uzimanjem ostataka drveta i mljevenjem kako bi se napravili kompaktni peleti, koji se prodaju kao gorivo. Moraju imati relativno nizak nivo vlage radi efikasnosti sagorijevanja. Što je više vlage dopušteno u peletu, više dima se izbacuje kada pelet sagorijeva.

Potreba da se mjeri udio vode u proizvodu dao je rast novog područja nauke, akvametrije. Postoji nekoliko načina da se mjeri vlaga i proizvodima, kao što su različita talasna mjerenja (svjetlost i zvuk), elektromagnetno polje, kapacitivne metode i tradicionalnija vaganja i tehnika sušenja.

Također pogledajte
 Tečnost
 Vlažnost

Vanjski linkovi
 Electromagnetic Mixing Theory

Hidrologija

Vlaga


An Ipochira philippinarum in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Aurivillius hadton 1927. An Ipochira philippinarum in nahilalakip ha genus nga Ipochira, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Philippines. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ipochira

Ipochira philippinarum


Protein zaustavljanja rasta GADD45 alfa i uzročnik oštećenja DNK jest protein koji je kod ljudi   kodiran genom GADD45A  sa  hromosoma 1.

Amiokiselininska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 165 aminokiselina, a molekulska težina  18.336 Da.

Funkcija
Ovaj gen je član grupe gena, GADD45 , čiji se nivoi transkripta povećavaju nakon stresnih uslova zaustavljanja rasta i tretmana agensima koji oštećuju DNK (mutageni). Transkripcija ovog gena izazvana oštećenjem DNK je posredovana i p53-ovisnim i p53-neovisnim mehanizmima. Protein kodiran ovim genom odgovara na stresove okoline, posredovanjem aktivacije p38/JNK puta putem MTK1/MEKK4 kinaze.

Aplikacije

Činjenica da je ekspresija ovog gena pokazatelj oštećenja DNK iskorištena je za konstruiranje in vitro testa za mutagenost, GADD45a-GFP GreenScreen HC testa. Ovaj test se sastoji od ćelijske linije koja je konstruirana tako da ekspresija GADD45A dovodi do ekspresije zelenog fluorescentnog proteina, koji se lahko može detektovati. Da bi se ispitala mutagenost supstance, ona se nanosi na ove ćelije i meri se fluorescencija.

Interactions

Pokazalo se da GADD45A u interakciji sa:
 AURKA,
 Cdk1,
 CCNB1,
 GADD45GIP1
 MAP3K4,
 P21, i
 PCNA.

Također pogledajte
Gadd45

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 1
Ljudski proteini
Proteomika

GADD45A


La tattica navale è un insieme di comportamenti che vengono messi in atto nel corso di combattimenti fra navi da guerra. Essa è l'equivalente della tattica militare nei combattimenti di terra.

La tattica navale militare è diversa dalla strategia. La tattica concerne i movimenti che il comandante compie nel corso di una battaglia in presenza di un nemico. La strategia, invece, riguarda le iniziative che vengono messe in atto per conseguire una vittoria ed i movimenti tramite i quali un comandante si assicura il vantaggio di combattere nel posto più confacente alla propria flotta.

L'evoluzione delle tattiche in mare

Le tattiche navali si sono evolute di pari passo con l'evoluzione e lo sviluppo della tecnologia navale e l'evoluzione conseguente del modo di fare la guerra. Tale evoluzione può essere meglio compresa se si divide la storia navale in quattro periodi:

 Tattiche navali del tempo delle galee. Tattiche adottate fino al tempo della battaglia di Lepanto (1571), l'ultima grande battaglia in cui dominarono le grandi galee a remi (informazioni a proposito di questo periodo sono disponibili nell'apposita sezione della voce guerra medievale).
 Tattiche navali del tempo delle vele. La comparsa della nave a vela nel tardo XVI secolo condusse all'avvento della linea di battaglia e lo sviluppo delle navi adatte a questa tattica. L'età della vela vide anche lo sviluppo dei convogli allo scopo di difendere il commercio.
 Tattiche navali nell'epoca delle navi a vapore. Lo sviluppo dei motori a vapore, della polvere da sparo moderna, dei proiettili esplosivi a metà del XIX secolo, resero obsolete le navi a vela. Nuove tattiche vennero sviluppate per i grandi cannoni delle navi da battaglia. Le mine, le torpedini, i sottomarini e gli aerei costituirono altrettante minacce, ognuna delle quali andava contrastata con delle tattiche diverse. Nacque così la guerra antisommergibile e l'uso del fumo artificiale. Dalla fine della trazione a vapore, le portaerei ed i sottomarini hanno sostituito le navi da battaglia come la maggior parte delle unità navali della flotta.
 Tattiche navali moderne dell'epoca dei missili. L'era moderna inizia con la sostituzione dei cannoni con i missili, dopo la seconda guerra mondiale.

Tattica navale

Tattica navale


An Guno (Atherinomorus duodecimalis) in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Achille Valenciennes hadton 1835. An Guno in nahilalakip ha genus nga Atherinomorus, ngan familia nga Atherinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Guno


Storke er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1938.

Handling
Optagelser af storke i reder på stråtag og klokkegavle, i trætoppe, på tage og på jorden. Unger fodres, bliver flyvefærdige og lægger an til at forlade reden. Bl.a. ses glimt af Tibberup Møllegaard, med Tibberup Mølle i baggrunden, og Tikøb Mølle.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentariske optagelser
Naturfilm fra Danmark
Danske film fra 1938

Storke (dokumentarfilm)


An Rhipidura kubaryi in uska species han Aves nga ginhulagway ni Otto Finsch hadton 1876. An Rhipidura kubaryi in nahilalakip ha genus nga Rhipidura, ngan familia nga Rhipiduridae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Rhipidura

Rhipidura kubaryi


I Fratelli di Nostra Signora di Lourdes (in latino Fratres N.D. Lurdensis, in fiammingo Broeders van O. L. Vrouw van Lourdes) sono un istituto religioso maschile di diritto pontificio: i membri di questa congregazione laicale pospongono al loro nome la sigla F.N.D.L.

Storia
La congregazione venne fondata dal sacerdote belga Étienne-Modeste Glorieux (1802-1872): vicario parrocchiale a Ronse, trovandosi a dover far fronte alla miseria causata dalla crisi economica e politica, aprì un centro di raccolta, un laboratorio tessile e una scuola gratuita. Per gestire l'opera, su consiglio del vescovo di Gand Jean-François Van de Velde, il 25 novembre 1830 istituì la compagnia dei "Fratelli delle buone opere" e il 19 agosto 1830 avvenne la prima vestizione.

L'istituto, intitolato a Nostra Signora di Lourdes dal 1887, ricevette il pontificio decreto di lode il 18 luglio 1892 e venne approvato definitivamente dalla Santa Sede il 3 gennaio 1938..

Attività e diffusione
Si dedicano all'educazione della gioventù, all'istruzione professionale e alla cura dei malati e dei poveri.

Sono presenti in Belgio, Paesi Bassi, Spagna, Etiopia, Repubblica Democratica del Congo, Indonesia, Brasile, Canada, Curaçao: la sede generalizia è a Oostakker, presso Gand.

Al 31 dicembre 2005, la congregazione contava 28 case e 216 religiosi.

Note

Bibliografia
Annuario Pontificio per l'anno 2007, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
 Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli Istituti di Perfezione (10 voll.), Edizioni paoline, Milano 1974-2003.

Collegamenti esterni

Nostra Signora di Lourdes

Fratelli di Nostra Signora di Lourdes


Wolant (fr. volant – latający, fruwający) – dawna gra w podrzucaną rakietą piłkę z przytwierdzonymi do niej piórkami; poprzedniczka badmintona.

Uprawiana w dawnej Europie dwuosobowa gra sportowa polegająca na odbijaniu rakietką ponad siatką korkowej piłki (lotki) z osadzonymi w niej piórkami. Znana już od średniowiecza pod nazwą wolant lub niemieckopochodną – federball. Europejska moda na nią rozwinęła się dopiero w XVII wieku, a w zachodniej Europie niezwykle rozpowszechniła się od drugiej połowy XVIII wieku (w kulturze angielskiej jako shuttlecock albo birdie). Ze względu na widowiskowy i elegancki charakter była jedną z nielicznych gier dozwolonych dla kobiet. Rozgrywano ją zarówno w plenerze, jak i w krytych pomieszczeniach (salach do gry w piłkę). William Blake poświęcił tej rozrywce wiersz The Fly (Lotka) w swych Pieśniach doświadczenia (1794).

Uważana za wczesną postać badmintona (kometki), którego nazwa pojawia się dopiero od 1872 r., kiedy ks. Beaufort w swej posiadłości Badminton House zaprezentował tę grę według ustalonych przepisów.

Nazywano tak również samą opierzoną piłkę (niem. Federball) używaną w tej grze.

Przekonanie, że wolant miał być rozrywką (głównie kobiet) w starożytności, wzbudzili artyści neoklasyczni i twórcy akademiccy, tacy jak A. Moore, przedstawiający go w malarstwie swych czasów.

Przypisy

Bibliografia
 Władysław Kopaliński: Słownik mitów i tradycji kultury. Warszawa: PIW, 1991, s. 1303
 Grand Larousse encyclopédique. Paris: Larousse, 1964, t. 10, s. 879

Sporty historyczne
Badminton

Wolant (sport)


Ang Chahār Āb Māndah ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Chahār Āb Māndêh, suba nga anhianhi, Helmand,
 Chāh Row Māndêh, suba nga anhianhi, Helmand,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Chahār Āb Māndah


Kaliwatan sa murag-anay ang Euhamitermes yunnanensis. Una ning gihulagway ni Ping ug Xu ni adtong 1987. Ang Euhamitermes yunnanensis sakop sa kahenera nga Euhamitermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Euhamitermes

Euhamitermes yunnanensis


Klenik (, ) je naseljeno mjesto u sastavu općine Pivka, regija Primorsko-notranjska, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Postojna.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Klenik je imao 178 stanovnika.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u Primorsko-notranjskoj regiji

Klenik (Pivka)


Platygloeales é uma ordem de fungos da classe Pucciniomycetes, filo Basidiomycota.  Contém duas famílias, Eocronartiaceae e Platygloeaceae.

Referências

Ligações externas

Pucciniomycetes

Platygloeales


Irina Petrovna Rusanova (, 22 April 1929 – 22 October 1998) was a Russian archaeologist and member of the Institute of Archaeology of the Russian Academy of Sciences. Her husband was Ukrainian archaeologist Boris Timoshchuk.

Publications
 Kurgany polân X-XII vv, 1966
 Slavjanskie drevnosti VI - IX vv. meždu Dneprom i zapadnym Bugom, 1966
 Drevnerusskoe Podnestrovʹe : Istoriko-kraevedcheskie ocherki, 1981
 Kodyn - slavânskie poseleniâ V-VIII vv. na r. Prut, 1984
 Kulʹtura i iskusstvo srednevekovogo goroda, 1984
 Âzyčeskie svâtiliŝa drevnih slavân : rossijskaâ predistoriâ, 1993
 Slavâne i ih sosedi v konce I tysâčeletiâ do n.è.-pervoj polovine I tysâčeletiâ n.è., 1993
 Jazyceskie svjatilisca drevnich slavjan, 1993
 Istoki slavjanskogo jazyčestva : kul'tovye sooruženija Central'noj i Vostočnoj Evropy v I tys. do n.ė. - I tys. n.ė, 2002
 I︠A︡zycheskie svi︠a︡tilishcha drevnikh slavi︠a︡n, 2007

References

1929 births
1998 deaths
Archaeologists from Moscow
Soviet archaeologists
Russian women archaeologists
Slavists
Moscow State University alumni
20th-century Russian non-fiction writers
20th-century Russian women writers
20th-century archaeologists
Members of the Russian Academy of Sciences

Irina Rusanova


Kaliwatan sa alibangbang ang Fomoria viridissimella. Una ning gihulagway ni Caradja ni adtong 1920, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Diškus et al. ni adtong 2003. Ang Fomoria viridissimella sakop sa kahenera nga Fomoria, ug kabanay nga Nepticulidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Uropa
Fomoria

Fomoria viridissimella


Dall'amore in poi è un album della cantante italiana Iva Zanicchi, pubblicato nel 1972.

L'album è presente sulle piattaforme digitali e sui servizi di streaming.

Tracce
 Mi ha stregato il viso tuo - 4:08 - (Luigi Albertelli - Roberto Soffici)
 Sei tornato a casa tua - 3:55 - (Alberto Testa - Virca - W. Malgoni)
 Chi sono io - 3:48 - (L. Alberetelli - Giancarlo Colonnello)
 Canal Grande - 2:33 - (Stefano Scandolara - M. Francesio)
 Mi esplodevi nella mente - 4:30 - (Franco Simone)
 La mia sera (Amazing Grace) - 3:12 - (Paolo Limiti - Ezio Leoni)
 A te - 3:50 - (Franco Simone)
 Dall'amore in poi - 3:03 - (Camillo Castellari e Corrado Castellari)
 Tutto - 4:10 - (Marisa Terzi - Piero Josè)
 Il sole splende ancora (The sun is shining) - 3:58 - (Claudio Daiano - Bobby Boyd - Frank Abel)
 Basterà - 3:53 - (Camillo e Corrado Castellari)

Crediti
 Produzione: Ezio Leoni
 Arrangiamenti: Enrico Intra
 Tecnico di registrazione e re-recording: Gianluca Citi

Stampe estere

Collegamenti esterni

Dall'amore in poi


Kaliwatan sa insekto ang Psittaconirmus harrisoni. Una ning gihulagway ni Tohru Uchida ni adtong 1918. Ang Psittaconirmus harrisoni sakop sa kahenera nga Psittaconirmus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Psittaconirmus

Psittaconirmus harrisoni


Kaliwatan sa alibangbang ang Megalopyge obscura. Una ning gihulagway ni William Schaus ni adtong 1905. Ang Megalopyge obscura sakop sa kahenera nga Megalopyge, ug kabanay nga Megalopygidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Megalopyge

Megalopyge obscura


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Pezotmethis karatavicus. Una ning gihulagway ni Boris Petrovich Uvarov ni adtong 1912. Ang Pezotmethis karatavicus sakop sa kahenera nga Pezotmethis, ug kabanay nga Pamphagidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Khasakstan

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 P. k. karatavicus
 P. k. pylnovi

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Khasakstan
Pezotmethis

Pezotmethis karatavicus


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Xya harzi. Una ning gihulagway ni Günther, K.K. ni adtong 1990. Ang Xya harzi sakop sa kahenera nga Xya, ug kabanay nga Tridactylidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sudan

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sudan
Xya

Xya harzi


– japoński piłkarz występujący na pozycji pomocnika. Obecnie występuje w Vegalta Sendai.

Kariera klubowa
Od 2010 roku występował w klubach Omiya Ardija, Avispa Fukuoka, Kawasaki Frontale i Vegalta Sendai.

Bibliografia

Japońscy piłkarze
Urodzeni w 1987
Piłkarze Omiya Ardija
Piłkarze Avispy Fukuoka
Piłkarze Kawasaki Frontale
Piłkarze Vegalta Sendai

Jun Kanakubo


Thrixopelma cyaneolum là một loài nhện trong họ Theraphosidae.

Loài này thuộc chi Thrixopelma. Thrixopelma cyaneolum được miêu tả năm 2005 bởi Joachim Schmidt, Friebolin & Friebolin.

Chú thích

Tham khảo

Thrixopelma

Thrixopelma cyaneolum


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Mogoplistes brunneus. Una ning gihulagway ni Jean Guillaume Audinet Serville ni adtong 1838. Ang Mogoplistes brunneus sakop sa kahenera nga Mogoplistes, ug kabanay nga Mogoplistidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pransiya
Insekto sa Portugal
Insekto sa Italya
Insekto sa Algyeriya
Insekto sa Libya
Mogoplistes

Mogoplistes brunneus


Punta ang Tanjung Alangganlang sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Selatan, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.

Ang yuta sa Tanjung Alangganlang daghan kaayong patag. Sa amihang-sidlakan, dagat ang pinakaduol sa Tanjung Alangganlang. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa kasadpan sa Tanjung Alangganlang. Diyutay ray lumulupyo ining dapita. Walay lungsod sa palibot.

Hapit nalukop sa kalapokan ug kapitaan ang palibot sa Tanjung Alangganlang.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Agosto, sa  °C, ug ang kinabugnawan Marso, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga lawis sa Sumatera Selatan

Tanjung Alangganlang


Teles Pires hay Rio São Manuel là một sông dài 1370 km  tại Brasil.

Sông chảy qua bang Mato Grosso và phần hạ du của nó là ranh giới tự nhiên giữa hai bang Mato Grosso và Pará. Sông hợp dòng với sông Juruena và sau đó dòng nước này lại hợp lưu vào Tapajós, vốn là một trong những chi lưu lớn nhất của sông Amazon

Điểm dân cư đông dân nhất nằm ven sông là Alta Floresta.

Tham khảo

Liên kết ngoài
Teles Pires in the American Heritage Dictionary of the English (bartleby.com)  (chiều dài lỗi thời)
Hidrovia Tapajos - Teles Pires - Regierungsdokument (tiếng Bồ Đào Nha)

Phụ lưu sông Amazon
Sông Brasil

Teles Pires


Drużyny z województwa olsztyńskiego występujące w ligach centralnych i makroregionalnych:
 I liga – brak
 II liga – brak
 III liga – Gwardia Szczytno, Stomil Olsztyn, Mazur Ełk, Śniardwy Orzysz, Agrokompleks Kętrzyn, Warmia Olsztyn, Wigry Suwałki

Rozgrywki okręgowe:

 OZPN Olsztyn:

 Klasa okręgowa (IV poziom rozgrywkowy)
 Klasa A - 2 grupy (V poziom rozgrywkowy)
 Klasa B - 4 grupy (VI poziom rozgrywkowy)
 klasa C (gminna) - podział na grupy (VII poziom rozgrywkowy)

 OZPN Elbląg:

 Klasa okręgowa Elbląg-Toruń (IV poziom rozgrywkowy)
 Klasa A (V poziom rozgrywkowy)
 Klasa B - 2 grupy (VI poziom rozgrywkowy)
 klasa C - podział na grupy (VII poziom rozgrywkowy)

 OZPN Suwałki:

 Klasa A (IV poziom rozgrywkowy)
 Klasa B (V poziom rozgrywkowy)

W tym sezonie IV poziomem ligowym w woj. elbląskim była klasa okręgowa prowadzona wspólnie z OZPN Toruń.

Klasa okręgowa Elbląg-Toruń

OZPN Olsztyn

Klasa okręgowa

 Orlęta Reszel nie awansowały do III ligi

Klasa A

grupa I

grupa II

Klasa B

grupa I
 awans: LZS Gierłoż

grupa II
 awans: LZS Barczewo

grupa III
 awans: LZS Niedanowo

grupa IV
 awans: LZS Skierki

OZPN Elbląg

Klasa A

Klasa B
 grupa I - awans: Agat Jegłownik
 grupa II - awans: STAN-MOR Stanowo

OZPN Suwałki

Linki zewnętrzne
 Orlęta Reszel
 Dziennik Bałtycki Nr 143/1980
 Gazeta Pomorska 1980
 Gazeta Olsztyńska 1980

1979 w piłce nożnej
1979 w polskim sporcie
1980 w piłce nożnej
1980 w polskim sporcie
Okręgowe rozgrywki w piłce nożnej województwa warmińsko-mazurskiego

Okręgowe rozgrywki w piłce nożnej woj. olsztyńskiego, elbląskiego i suwalskiego (1979/1980)


Kaliwatan sa insekto ang Psilothrips zygophylli. Una ning gihulagway ni Minaei ug Laurence A. Mound ni adtong 2015. Ang Psilothrips zygophylli sakop sa kahenera nga Psilothrips, ug kabanay nga Thripidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Iran
Psilothrips

Psilothrips zygophylli


U taksonomiji, Hominina je subtribus – podpleme   plemena Hominini.  Uključuje samo rod  Homo, ali ne i ranije uspravno hodajuće hominini,  kao što su Australopithecinae, Orrorin tugenensis, Ardipithecus ili Sahelanthropus.
Članovi subtribusa  su poznati kao hominana ili   'homini' . Ovaj takson korista samo neki naučnici.
Alternativna imena su Australopithecinae  (Gregory & Hellman 1939)
i Preanthropinae .

Cela-Conde i Ayala (2003) prepoznaju pet rodova u okviru  Hominina:  Ardipithecus , Australopithecus  (uključujući i  Paranthropus ),  Homo (uključujući i  Kenyanthropus ), Praeanthropus  (uključujući i  Orrorin ), i  Sahelanthropus .

Reference

Također pogledajte
Čovjekoliki majmuni
Veliki majmuni
Evolucija čovjeka
Hominidae
Hominini

Primati
Majmuni
Ljudi

Hominina


Ang Cerro Colorado Sur ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Cerro Colorado Sur (bukid sa Arhentina), Provincia de Mendoza,

Peru

 Cerro Colorado Sur (bukid sa Peru), Lima, Lima,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Peru

Cerro Colorado Sur


Kaliwatan sa alibangbang ang Cryptothelea javanica. Una ning gihulagway ni Swinhoe ni adtong 1892. Ang Cryptothelea javanica sakop sa kahenera nga Cryptothelea, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Cryptothelea

Cryptothelea javanica


Creoleon mortifera là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Walker miêu tả năm 1853.

Chú thích

Tham khảo

Creoleon

nl:Creoleon mortifera

Creoleon mortifera


Birakan () er en bymæssig bebyggelse () i den Jødiske autonome oblast i det den fjernøstlige del af Rusland. Den har et indbyggertal på  indbyggere.

Byen ligger ved floden Bira, en biflod til floden Amur,  68 kilometer øst for byen Oblutje. Den opstod i 1905 under opførelsen af Den transsibiriske jernbane.

Referencer

Eksterne henvisninger

Byer i den Jødiske autonome oblast

Birakan


Adiponektin (sa skraćenicama GBP-28, apM1, AdipoQ and Acrp30)  je proteinski hormon i adipokin, koji je uključen u regulaciju razine glukoze, kao i razgradnje masnih kiselina. Kod ljudi ga kodira gen ADIPOQ, a  proizvodi se prvenstveno u masnom tkivu, ali i u mišićima, pa čak i u mozgu.

Struktura
Adiponektin je polipeptid dug 244 aminokiseline. Postoje četiri različita područja adiponektina. Prva je kratka signalna sekvenca koja usmjerava sekreciju hormona izvan ćelije; sljedeća je kratka regija koja se razlikuje od vrste do vrste; treća je 65-aminokiselinska regija sa sličnošću s kolagenim proteinima; posljednja je globuloidni (loptasti) domen. Sve u svemu, ovaj protein ispoljava sličnost sa faktorima komplementa 1Q (C1Q). Međutim, kada je utvrđena trodimenzijska struktura globulske regije, uočena je zapanjujuća sličnost sa TNFα, unatoč nepovezanim proteinskim.

Funkcija
Adiponektin je proteinski hormon koji modulira brojne metaboličke procese, uključujući regulaciju glukoze i oksidaciju masnih kiselina. Adiponektin se izlučuje iz masnog tkiva (a također i iz placente u trudnoći) u krvotok i vrlo je bogat plazmom u odnosu na mnoge hormone. Mnoge studije su pokazale da je adiponektin u obrnutoj korelaciji s indeksom tjelesne mase u populaciji pacijenata. Međutim, metaanaliza nije uspjela potvrditi ovu povezanost kod zdravih odraslih osoba. Koncentracije adiponektina u cirkulaciji povećavaju se tokom kalorijskih ograničenja kod životinja i ljudi, kao što su pacijenti sa anorexia nervosa. Ovo zapažanje je iznenađujuće, s obzirom na to da je adiponektin proizvod masnog tkiva. Međutim, nedavna studija sugerira da masno tkivo u kostnoj srži, koje se povećava tokom ograničenja kalorija, doprinosi povišenom razinom  adiponektina u cirkulaciji,  u ovom kontekstu.

Transgeni miševi sa povećanim adiponektinom pokazuju smanjen broj diferenciranih adipocita i povećani utrošak energije, povezan sa mitohondrijskim neuparivanjem. Hormon ima ulogu u suzbijanju metaboličkih poremećaja koji mogu rezultirati dijabetesom tipa 2, gojaznošću, aterosklerozom, a i bolesti zvane bezalkoholna masnoća u jetri (NAFLD) i neovisni faktor rizika za metabolički sindrom. Pokazalo se da adiponektin u kombinaciji s leptinom u potpunosti preokreće otpornost na insulin kod miševa.

Adiponektin se izlučuje u krvotok,  gdje na njega otpada približno 0,01% svih proteina u plazmi, sa oko 5-10 μg/mL (mg / L). U odraslih je koncentracija u plazmi veća kod žena nego kod muškaraca, a kod dijabetičara je smanjena u odnosu na one koji nisu dijabetičari. Smanjenje težine značajno povećava koncentraciju u cirkulaciji.

Adiponektin se automatski povezuje u veće strukture. U početku se vežu tri molekule, da bi stvorile homotrimer. Proteinski trimeri nastavljaju se samostalno udruživati i formirati heksamere ili dodekamere. Poput koncentracije u plazmi, relativni nivoi struktura višeg reda su spolno dimorfni, gdje ženke imaju veći udio oblika visoke molekularne težine. Nedavna istraživanja pokazala su da je oblik visoke molekularne težine možda biološki najaktivniji oblik glukozne homeostaze. Nadalje je utvrđeno da je adiponektin velike molekulske težine povezan sa manjim rizikom od dijabetesa, slične veličine povezivanja kao i ukupni. Međutim, utvrđeno je da je bolest koronarnih arterija pozitivno povezana sa adiponektinom velike, ali ne i sa adiponektinom male molekulske težine.

Adiponektin obavlja neke od svojih efekata smanjenja težine putem mozga. Ovo je slično djelovanju leptina; > adiponektin i leptin mogu djelovati sinergijski.

Adiponektin promovira sinapsnu i memorijsku funkciju u mozgu. Ljudi sa nižim nivoima adiponektina imaju smanjenu kognitivnu funkciju.

Receptori
Adiponektin se veže za brojne receptore. Do sada su dentificirana dva receptora i sa homologijom sa G-protein sppregnutim receptorom, a jedan receptor sličan je porodici kaderina:
 Adiponektinski receptor 1 (AdipoR1)
 Adiponektinski receptor 2 (AdipoR2)
 T-kaderin - CDH13

Oni imaju različite tkivne specifičnosti u tijelu i različite afinitete prema različitim oblicima adiponektina. AdipoR1 je bogato zastupljen u  skeletnim mišićima, dok je AdipoR2 takav u jetri. Pokazano je da  šest mjeseci vježbanja kod pacova  udvostruči mišić AdipoR1.

Receptori utiču na nizvodni cilj AMP kinaze, važne kontrolne tačke ćelijskog metabolizma. Ekspresija receptora korelira sa nivoom insulina, kao i sa  smanjenim u mišjim modelima dijabetesa, posebno u skeletnim mišićima i masnom tkivu. Univerzitet u Tokiju je, 2016. godine objavio da pokreće istragu o anonimnim tvrdnjama o izmišljenim i falsifikovanim podacima o identifikaciji AdipoR1 i AdipoR2.

Otkriće
Adiponektin je prvi put okarakteriziran 1995. godine u razlikovanju adipocita 3T3-L1 (Scherer PE et al.). U 1996., nađeno je da je kod miševa  iRNK transkript najjače izražen u adipocitima,  a 2007. adiponektin je identificiran kao iRNK transkript koji je  visoko eksprimiran u preadipocitima, > (prekursori masnih ćelija) koji se diferenciraju u adipocite.

Ljudski homolog je identificiran kao najzastupljeniji transkript u masnom tkivu. Suprotno očekivanjima, utvrđeno je da je adiponektin, iako se proizvodi u masnom tkivu, smanjen u gojaznih osoba. Ova podregulacije nije u potpunosti objašnjena. Gen je lokaliziran u hromosomu, pozicija 3q27, regiji koja je istaknuta kao ona koja utiče na genetičku osjetljivost na dijabetes tipa 2 i gojaznost. Suplementacija različitim oblicima adiponektina uspjela je poboljšati kontrolu insulina, razinu glukoze u krvi i triglicerida na modelima miša.

Gen je istražen za varijante koje predisponiraju za dijabetes tipa 2. Nekoliko jednonukleotidnih polimorfizama u kodnom regionu i okolnoj sekvenci identificirano je iz nekoliko različitih populacija, sa različitim prevalencijama, stepenom povezanosti i snagom efekta na dijabetes tipa 2. Pokazalo se da berberin, izohinolinski alkaloid, povećava ekspresiju adiponektina, što delimično objašnjava njegove blagotvorne efekte na metaboličke poremećaje. Miševi koji su se hranili omega-3 masnom kiselinom eikosapentaenojskom (EPA) i dokozaheksaenojsko kiselinom  (DHA) pokazali su povišen adiponektin u plazmi. Također je utvrđeno da kurkumin, kapsaicin, gingerol i katehini povećavaju ekspresiju adiponektina.

Filogenetska distribucija uključuje ekspresiju kod ptica i riba.

Metabolički efekti
Efekti adiponektina:
Promet glukoze
 smanjena glukoneogeneza;
 povećan unos glukoze;
katabolizam lipida
 β-oksidacija
cijepanje triglicerida
Zaštita od disfunkcije endotela
 osjetljivost nainsulin
 gubitak težine;
 kontrola energetskog metabolizma;
 regulacija neudvojenih proteina;
 redukcija TNF-alfa;
 promocija reverznog transporta holesterola

Adiponektinska regulacija
 Gojaznost je povezana sa smanjenim adiponektinom.
 Tačan mehanizam regulacije je nepoznat, ali adiponektin se može regulirati posttranslacijskim mehanizmima u ćelijama.

Hipoadiponektinemija
Nizak nivo adiponektina je nezavisni faktor rizika za razvoj:
 Metabolički sindrom
 ''Dijabetes melitus'.

Ostalo
Niži nivoi adiponektina povezani su sa ADHD kod odraslih osoba.

Utvrđeno je da je nivo adiponektina povišen kod reumatoidnog artritisa,  pacijenata koji reaguju na terapiju DMARD ili TNF inhibitor.

Oslobađanje adiponektina izazvano vježbama povećalo je rast hipokampusa i dovelo do antidepresivnih simptoma kod miševa.

Kao cilj lijekova
Nivoi adiponektina u cirkulaciji mogu se indirektno povećati putem modifikacija načina života i određenih lijekova kao što su statini.

Ojavljeni su  podaci o malim molekulanma receptora adiponektina AdipoR1 i AdipoR2 agonista, AdipoRon. Univerzitet u Tokiju je, 2016. godine objavio da pokreće istragu protiv anonimnih tvrdnji o izmišljenim i krivotvorenim podacima o AdipoR1, AdipoR2 i AdipoRon. .

Izviješteno je da ekstrakti slatkog krompira povećavaju nivo adiponektina i time poboljšavaju kontrolu glikemije kod ljudi. Međutim, sistematski pregled zaključio je da nema dovoljno dokaza koji podržavaju konzumaciju slatkog krompira za liječenje dijabetes melitus tipa 2.

Adiponektin je očigledno u stanju da pređe krvno-moždanu barijeru. Međutim, o ovom pitanju postoje neusaglašeni podaci. Kod čovjeka, poluživot adiponektina traje 2,5 sata.

Reference

Vanjski linkovi

Hormoni
Peptidi
Proteini
Biomolekule
Endokrinologija
Geni na hromosomu 3

Adiponektin


Kaliwatan sa alibangbang ang Ypsolophus horridella. Una ning gihulagway ni Treitschke ni adtong 1835. Ang Ypsolophus horridella sakop sa kahenera nga Ypsolophus, ug kabanay nga Plutellidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Ypsolophus

Ypsolophus horridella


An Regalecus in uska genus han Actinopterygii. An Regalecus in nahilalakip ha familia nga Regalecidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Regalecus

Regalecus


USS Simon Bolivar (SSBN-641) – amerykański okręt podwodny o napędzie atomowym z okresu zimnej wojny typu Benjamin Franklin, przenoszący pociski SLBM. Wszedł do służby w 1965 roku. Okręt nazwano imieniem przywódcy walk o niepodległość Ameryki Południowej Simóna Bolívara. Wycofany ze służby w 1995 roku.

Historia
Kontrakt na budowę okrętu został przydzielony stoczni Newport News Shipbuilding w Newport News 1 listopada 1962 roku. Rozpoczęcie budowy okrętu nastąpiło 17 kwietnia 1963 roku. Wodowanie miało miejsce 22 sierpnia 1964 roku, wejście do służby 29 października 1965 roku. Po wejściu do służby w ramach ćwiczeń i zgrywania załóg w styczniu 1966 roku, okręt odpalił dwa pociski balistyczne Polaris.

W lutym 1971 roku, "Simon Bolivar" udał się do stoczni w celu wymiany pocisków Polaris na Poseidon. Modernizacja zakończyła się w maju 1972 roku, po której okręt został skierowany do hiszpańskiej bazy Rota. W lutym 1979 roku, po wykonaniu 40 patrolu, okręt został skierowany do stoczni w celu modernizacji i wymiany pocisków na Trident C4. Okręt powrócił do służby w styczniu 1981 roku. W sumie podczas swojej służby wykonał 73 patrole. Okręt został wycofany ze służby 8 lutego 1995 roku, a następnie złomowany do końca grudnia 1995 roku.

Przypisy

Bibliografia

Amerykańskie okręty podwodne okresu zimnej wojny
Atomowe - strategiczne okręty podwodne
Okręty podwodne typu Benjamin Franklin

USS Simon Bolivar (SSBN-641)


Fomepizol, também conhecido como 4-metilpirazol, é um medicamento utilizado como antídoto para tratar o envenenamento por metanol e etilenoglicol. Pode ser usado isoladamente ou combinado com a hemodiálise. É administrado por via intravenosa.

Efeitos colaterais comuns incluem dor de cabeça, náuseas, sonolência e instabilidade. Não está claro se o uso no período de gestação é ou não seguro para o bebé. O Fomepizol funciona bloqueando a enzima (álcool desidrogenase) que converte metanol e o etilenoglicol para seus produtos de decomposição tóxicos.

O Fomepizol foi aprovado para uso médico nos Estados Unidos em 1997. Consta na Lista de Medicamentos Essenciais da Organização Mundial de Saúde, considerados os mais eficazes e seguros para responder às necessidades de um sistema de saúde. Nos Estados Unidos cada frasco custa cerca de 1000 USD.

Antídotos
Medicamentos essenciais da Organização Mundial da Saúde

Fomepizol


Quest for Glory III: Wages of War è un'avventura grafica/videogioco di ruolo sviluppata da Lori Ann Cole e pubblicato dalla Sierra On-Line nel 1992. Quest for Glory III: Wages of War è stato sviluppato per i sistemi MS-DOS, Amiga e Mac OS e fa parte della serie Quest for Glory.

A differenza di molte avventure grafiche, in Quest for Glory è possibile selezionare e sviluppare un tipo di personaggio: guerriero, mago o ladro. A seconda di questa scelta, alcuni enigmi andranno risolti in maniera differente: il guerriero userà la forza bruta, il mago userà la magia e il ladro un sotterfugio. È possibile anche importare un personaggio da Trial by Fire.

Trama

Il protagonista arriva in una terra simile all'Africa, con deserti, giungle e savane. Viene accolto in una città popolata da una razza di leoni umanoidi, dei guerrieri molto fieri e con un alto senso dell'onore. Subito viene messo al corrente del fatto che fuori città il mondo è diventato pericoloso, per via dei mostri rettiloidi che si avvicinano sempre di più ad essa. Prima di poter andare in missione, il ragazzo deve presentarsi dalla sacerdotessa del tempio per sottoporsi al Giudizio: un oracolo giudicherà le sue qualità morali e gli darà degli indizi sul suo futuro. Per presentarsi dalla sacerdotessa, bisogna procurarsi alcuni regali, alcuni dei quali andranno recuperati da un villaggio di leoni poco distante dalla città.

Superato il Giudizio, il ragazzo viene mandato nella giungla, con il compito di cercare il villaggio degli uomini-leopardo e chieder loro un'alleanza. Non è un compito facile, poiché i leoni hanno in antipatia i leopardi, che usano la magia invece di combattere corpo a corpo. Inoltre, i dinosauri e i serpenti giganti hanno infestato anche la giungla, rendendo il viaggio particolarmente pericoloso. Solo con l'aiuto delle scimmie riusciremo a trovare il villaggio, che è ben nascosto. Lì il ragazzo farà amicizia con una giovane donna-leopardo, che lo aiuterà ad affrontare il mago che è la causa dei loro guai, lo stesso dell'episodio precedente.

Caratteristiche di gioco
Il gioco presenta tre modalità diverse: la classica punta-e-clicca, l'esplorazione e il combattimento.

Nella modalità classica, si interagise con oggetti e personaggi, come in tutti i giochi di questo genere. In più si possono fare degli allenamenti per migliorare le statistiche del personaggio (come allenarsi nel combattimento o camminare sulle funi) e giocare a mancala per accumulare soldi, necessari per comprare cibo, pozioni curative e oggetti utili a proseguire nel gioco.

Nella modalità di esplorazione, vediamo una mappa con la nostra posizione; cliccando su un punto qualsiasi, il nostro personaggio viaggia in quella direzione, facendo scorrere il tempo. È importante la differenza tra notte e giorno, perché di notte i mostri sono più numerosi e più forti. Si può anche decidere di accamparsi per la notte, sperando di non essere aggrediti durante il sonno. Se si incontra un mostro, il gioco passa alla visuale classica, in cui si può tentare di lanciare coltelli o magie al nemico.

Se il nemico si avvicina troppo, si passa alla modalità di combattimento: vengono rappresentati i due contendenti faccia a faccia, senza possibilità di movimento, e con dei tasti si lanciano gli attacchi e si parano i colpi, il tutto in tempo reale.

Collegamenti esterni

Quest for Glory III: Wages of War


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Choroedocus pallens. Una ning gihulagway ni Boris Petrovich Uvarov ni adtong 1933. Ang Choroedocus pallens sakop sa kahenera nga Choroedocus, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pakistan

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Pakistan
Choroedocus

Choroedocus pallens


Kaliwatan sa muragkarpa ang Oreonectes polystigmus. Una ning gihulagway ni Du, Chen ug Yang ni adtong 2008. Ang Oreonectes polystigmus sakop sa kahenera nga Oreonectes, ug kabanay nga Nemacheilidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Muragkarpa
Muragkarpa sa Asya
Muragkarpa sa Pangmasang Republika sa Tsina
Oreonectes (Nemacheilidae)

Oreonectes polystigmus


Ariadina Alves Borges (født 28. december 1999), blot kendt som Ary Borges, er en brasiliansk professionel fodboldspiller. Hun spiller som angriber for National Women's Soccer League-klubben Racing Louisville FC og det brasilianske kvindelandshold.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien
Angribere (fodbold)

Ary Borges


Guo Wenjing (født 1. februar 1956 i Chongqing, Kina) er en kinesisk komponist, violinist og lærer.

Wenjing studerede violin som ung, og skiftede senere til komposition, som han studerede på Musikkonservatoriet i Beijing, hvor han senere blev rektor og lærer. Han er nok mest kendt for sine operaer, men har også skrevet symfonisk musik, orkesterværker, kammermusik, koncertmusik, filmmusik etc. Wenjing´s musik har mest rod i kinesisk folklore, blandet med europæisk klassisk musik, og han benytter mange forskellige kinesiske instrumenter i sine kompositioner.

Udvalgte værker

 Koncert - for bambusfløjte og erhu
 "Hua Mulan" - opera
 "Poet Li Bai" - opera
 "Drama" - for tre slagtøjsspillere

Eksterne henvisninger
 om Guo Wenjing

Komponister fra Kina
Lærere
Violinister

Guo Wenjing


L'attività di Longhena si concentrò soprattutto a Venezia e nelle immediate vicinanze della città lagunare.

Biografia
Primogenito di Melchisedech Longhena e di una Giacomina, entrambi di origini bresciane, nacque quasi certamente a Venezia tra la fine del 1596 e l'inizio del 1597. La data di nascita non è nota con precisione in quanto i documenti della parrocchia di San Provolo (dove molto probabilmente venne alla luce) relativi a quel periodo sono andati perduti; nell'elenco dei tagliapietra del 1672, però, viene citato come settantacinquenne e nell'atto di morte del 1682 come ottantacinquenne. Ebbe tre fratelli, Decio, Medea e Giovanni.

La critica recente ha completamente rivisto le ipotesi negative attorno alla sua formazione; sino agli anni 1950, infatti, si riteneva valido il giudizio di Tommaso Temanza (1778) che lo considerava un umilissimo scalpellino privo di studi riuscito col tempo a raggiungere il rango di architetto di Stato.

È vero che si formò nella bottega del padre Melchisedech, ma quest'ultimo era molto più di un modesto tagliapietra e poteva vantare rapporti con personalità quali Alessandro Vittoria e Vincenzo Scamozzi. Contribuirono alla sua educazione artistica anche lo studio di Andrea Palladio e di Sebastiano Serlio, nonché il mecenatismo della famiglia Contarini. Lavorò anche in campo più "burocratico" (preparazione di lettere, gestione di contabilità) facendo di sé stesso uno dei primi esempi di architetto professionista.

Iniziò poco più che ventenne a mettersi in luce con i rifacimenti del palazzo Malipiero (1621-1622) e con la radicale ristrutturazione del palazzo Giustinian Lolin (1623).

Nel 1631 fu incaricato di progettare ed erigere la Basilica di Santa Maria della Salute, sua creazione più significativa e una delle grandi gioie del barocco veneto ed italiano. La Basilica fu costruita per un ex voto da parte della cittadinanza al termine di una terribile epidemia di peste che infuriò nel 1630 a Venezia ed in gran parte dell'Italia settentrionale. Il corpo centrale, di forma ottagonale, è sormontato da una cupola che si staglia imponente dalla Punta da Mar ed è perfettamente visibile sia dal Canal Grande che dalla piazza San Marco. La severa classicità del suo interno contrasta nettamente con le ardite concezioni scenografiche della parte esterna che si articola in forme ricche di movimento di chiara ispirazione barocca. La costruzione della basilica richiese oltre mezzo secolo: l'edificio fu inaugurato infatti solo nel 1687, cinque anni dopo la morte del suo ideatore.

Il Longhena fu profondamente influenzato da due sommi maestri del Cinquecento italiano, Jacopo Sansovino e Andrea Palladio. Pienamente inserito nelle correnti barocche del suo tempo, l'architetto riuscì a conferire ad alcune sue opere una sontuosità e degli effetti chiaroscurali carichi di un profondo drammatismo, riscontrabile soprattutto in quello che fu il suo capolavoro indiscusso, Santa Maria della Salute.

Allievi e successivamente collaboratori ed epigoni del Longhena furono Giuseppe Sardi (1630-1699), Bernardo Falconi di Bissone, Antonio Gaspari (1670-1738) e l'altoatesino Peter Strudel. Il primo, originario di Morcote, lavorò a fianco del grande maestro nella realizzazione della chiesa dell'Ospedaletto, mentre il Gaspari seguì i lavori di edificazione di Ca' Pesaro dopo la morte del Longhena.

Opere

Fra le sue maggiori realizzazioni, oltre Santa Maria della Salute, vi sono:

 Duomo di Chioggia (distrutto da un incendio nel 1623 e rifatto dal Longhena a partire dal 1633)
Palazzo del Broletto, Brescia (realizzazione delle decorazioni del cortile interno, 1626)
 Procuratie Nuove, Venezia (lasciate incompiute da Vincenzo Scamozzi e terminate dal Longhena attorno al 1640)
 Scalinata della biblioteca di San Giorgio Maggiore, Venezia (1641-1646)
 Palazzo Belloni Battagia, a Venezia (1648-1660)
 Cappella Vendramin in San Pietro di Castello, Venezia (1649)
 Santa Maria di Nazareth, nota anche come Chiesa degli Scalzi, Venezia (1656-1663)
 Santa Maria Assunta, Loreo, provincia di Rovigo (1658-1675)
 Ca' Pesaro, Venezia (1659-1682; completato da Antonio Gaspari nel 1710)
 Palazzo Zane Collalto, Venezia (1665; portato a termine dal Gaspari)
 Chiesa dell'Ospedaletto di San Giovanni e Paolo, Venezia (1667-1678)
 Ca' Rezzonico, Venezia (Ex Palazzo Bon, 1667-1682; completato da Giorgio Massari nel 1756)
 Villa Paccagnella, Conegliano (1679)
 Villa Angarano, Bassano del Grappa (seconda metà del XVII secolo), completamento del corpo centrale, a partire dalle strutture cinquecentesche del Palladio

Note

Bibliografia

Voci correlate
 Architettura barocca
 Chiese di Venezia
 Giuseppe Sardi (1624-1699)
 Bernardo Falconi

Altri progetti

Collegamenti esterni

Architetti barocchi
Baldassarre
Scultori veneziani
Architetti della Repubblica di Venezia

Baldassare Longhena


The UK Singles Chart is one of many music charts compiled by the Official Charts Company that calculates the best-selling singles of the week in the United Kingdom. Before 2004, the chart was only based on the sales of physical singles. This list shows singles that peaked in the Top 10 of the UK Singles Chart during 1972, as well as singles which peaked in 1971 and 1973 but were in the top 10 in 1972. The entry date is when the single appeared in the top 10 for the first time (week ending, as published by the Official Charts Company, which is six days after the chart is announced).

One-hundred and twenty-three singles were in the top ten in 1972. Seven singles from 1971 remained in the top 10 for several weeks at the beginning of the year, while "Nights in White Satin" by The Moody Blues", "Shotgun Wedding" by Roy "C" and "Solid Gold Easy Action" by T. Rex were all released in 1972 but did not reach their peak until 1973. "Something Tells Me (Something's Gonna Happen Tonight)" by Cilla Black was the only single from 1971 to reach its peak in 1972. Twenty-one artists scored multiple entries in the top 10 in 1972. 10cc, Alice Cooper, Donny Osmond, Electric Light Orchestra, Lynsey de Paul, Roxy Music and Gary Glitter were among the many artists who achieved their first UK charting top 10 single in 1972.

The 1971 Christmas number-one, "Ernie (The Fastest Milkman in the West)" by Benny Hill, remained at number-one for the first weeks of 1972. The first new number-one single of the year was "I'd Like to Teach the World to Sing (In Perfect Harmony)" by The New Seekers. Overall, seventeen different singles peaked at number-one in 1972, with T. Rex and Slade (2) having the joint most singles hit that position.

Background

Multiple entries
One-hundred and twenty-three singles charted in the top 10 in 1972, with one-hundred and fourteen singles reaching their peak this year.

Twenty-one artists scored multiple entries in the top 10 in 1972. T. Rex secured the record for most top 10 hits in 1972 with six hit singles. This included their number two entry from November 1971, "Jeepster". The group's first two new entries of the year, "Telegram Sam" and "Metal Guru", both reached number-one, while "Children of the Revolution" and "Solid Gold Easy Action" both peaked at number two, although the latter hit its peak position in January 1973. The double-A side single "Debora"/"One Inch Rock" was a re-release of two songs first issued in 1968 which had failed to reach the top 10, recorded under their previous name Tyrannosaurus Rex.

Michael Jackson's five top 10 hits in 1972 counted December's "Lookin' Through the Windows" as part of The Jackson 5, which reached number 9, alongside four solo singles. The highest charting of these was the number 3 entry "Rockin' Robin" in June, several months after "Got to Be There" had peaked at number 5. A cover of "Ain't No Sunshine" made number eight, with his haul rounded off by "Ben" which scraped in at number seven.

Donny Osmond achieved four top 10 entries this year, three of which were as a solo artist. His debut entry "Puppy Love" spent five weeks at number-one in July and August, while the singles "Too Young" and "Why" peaked at numbers five and three respectively. He also featured on The Osmonds' hit single "Crazy Horses", which reached number two in November.

Elvis Presley, Gilbert O'Sullivan, Rod Stewart and Slade were the other artists with four singles in the top 10 during 1972.

David Cassidy scored three top 10 entries in 1972, two of which were as a solo artist. His debut entry "Could It Be Forever"/"Cherish", reached number two in May, while his cover of The Young Rascals' "How Can I Be Sure" topped the chart for two weeks in September and October. Cassidy also featured on The Partridge Family's cover of Neil Sedaka's "Breaking Up Is Hard to Do", which peaked at number three in August. The New Seekers was the other act to make three appearances in the top 10 this year.

Don McLean was one of a number of artists with two top-ten entries, including the number-one single "Vincent". Alice Cooper, Cher, Elton John, Lindisfarne and The Supremes were among the other artists who had multiple top 10 entries in 1972.

Chart debuts
Forty-seven artists achieved their first top 10 single in 1972, either as a lead or featured artist. Of these, four went on to record another hit single that year: Don McLean, Gary Glitter, Lindisfarne and Little Jimmy Osmond. David Cassidy recorded two other top 10 hits in 1972. Donny Osmond had three other entries in his breakthrough year.

The following table (collapsed on desktop site) does not include acts who had previously charted as part of a group and secured their first top 10 solo single.

Notes
The line-up of Faces consisted of Rod Stewart, Ronnie Wood and three members of the disbanded Small Faces - Ian McLagan, Kenney Jones and Ronnie Lane. All of them, barring Wood, had previous top 10 singles to their name, the most recent to debut being Stewart with "Maggie May"/"Reason to Believe" in 1971.

Michael Jackson had four entries as a solo artist this year for the first time, alongside a single with his group The Jackson 5. The band had debuted in 1970 with their breakthrough hit "I Want You Back". Wings was a side-project for Paul McCartney after the dissolution of legendary group The Beatles following the end of 1960s Beatlemania.

Jonathan King charted under the pseudonym Shag in 1972 for the first time with the song "Loop di Love". He had appeared in the chart in 1965 with "Everyone's Gone to the Moon", but used his own name. Junior Campbell left Marmalade in 1971 and just a year later he celebrated a top 10 solo single, "Hallelujah Freedom".

Songs from films
The only song from a film to enter the top 10 in 1972 was "Ben" (from Ben). Additionally, the melody from "The Young New Mexican Puppeteer" was adapted from the score to the 1940 film Pinocchio.

Best-selling singles
The Pipes & Drums & the Military Band of the Royal Scots Dragoon Guards had the best-selling single of the year with "Amazing Grace". The song spent nine weeks in the top 10 (including five weeks at number one), sold over 890,000 copies and was certified by the BPI. "Mouldy Old Dough" by Lieutenant Pigeon came in second place, selling more than 790,000 copies and losing out by around 100,000 sales. Donny Osmond's "Puppy Love", "Without You" from Nilsson and "I'd Like to Teach the World to Sing (In Perfect Harmony)" by The New Seekers made up the top five. Songs by Chicory Tip, Gary Glitter, T. Rex ("Metal Guru"), Neil Reid and T. Rex ("Telegram Sam") were also in the top ten best-selling singles of the year.

Top-ten singles
Key

Entries by artist

The following table shows artists who achieved two or more top 10 entries in 1972, including singles that reached their peak in 1971 or 1973. The figures include both main artists and featured artists, while appearances on ensemble charity records are also counted for each artist. The total number of weeks an artist spent in the top ten in 1972 is also shown.

Notes

 "Mother of Mine" re-entered the top 10 at number 10 on 18 March 1972 (week ending).
 "Blue Is the Colour" was released by Chelsea F.C. to celebrate reaching the League Cup Final.
 "Beg, Steal or Borrow" was the United Kingdom's entry at the Eurovision Song Contest in 1972.
 "Come What May (Après toi)" was Luxembourg's winning entry at the Eurovision Song Contest in 1972.
 "Debora" and "One Inch Rock" were originally released as individual singles in 1968 under T. Rex's former name Tyrannosaurus Rex, peaking at number 34 and number 28 respectively.
 "Leeds United" was released by Leeds United F.C. to celebrate reaching the FA Cup Final.
 "It's Four in the Morning" re-entered the top 10 at number 6 on 2 September 1972 (week ending) for 6 weeks.
 "In a Broken Dream" features uncredited lead vocals from Rod Stewart.
 "Leader of the Pack" originally peaked outside the top 10 at number 11 on its initial release in 1965.
 "Let's Dance" originally peaked at number 2 on its initial release in 1962.
 "Shotgun Wedding" re-entered the top 10 at number 8 on 6 January 1973 (week ending). It originally peaked at number 6 on its initial release in 1966.
 Figure includes single that peaked in 1971.
 Figure includes single that peaked in 1973.
 Figure includes the double A-side single "Debora"/"One Inch Rock" recorded under the name Tyrannosaurus Rex.
 Figure includes a top 10 hit with the group The Jackson 5.
 Figure includes a top 10 hit with the group The Osmonds.
 Figure includes a top 10 hit with the group The Partridge Family.
 Figure includes a top 10 hit with the group Faces.
 Figure includes a top 10 hit in the duo Sonny and Cher.

See also
1972 in British music
List of number-one singles from the 1970s (UK)

References
General

Specific

External links
1972 singles chart archive at the Official Charts Company (click on relevant week)

Top 10 singles
United Kingdom
1972

List of UK top-ten singles in 1972