Kamarinska (, ) je ruska narodna plesna pjesma i ples na tu pjesmu, koji je popularizovan u istoimenoj uvertiri Mihaila Glinke.

Etimologija
Riječ "kamarinska" (pjesma, ples) potječe od dvije riječi "Kamarinskij muškarac". Predpostavka je i da je riječ iznikla od toponima Kamariči — ime jedne parohije u Orlovskoj guberniji. Ova parohija ranije se nalazila pod vlašću Poljsko-Litavske Unije, a prihodi koje je donosila ta parohija odlazili su na lično korištenje (Kamaru — odakle je i potekao naziv Kamariči) poljskim i litovskim feudalcima.

T. A. Martemjanov, prvi je istraživač plesne pjesme "kamarinska", i on smatra,da je naziv parohije proizašao od riječi kamornik, kamorniki. Tako su u Severiji nazivali ljude, koji nisu imali svoje domove i živjeli u tuđim kolibama i komorama. Komarickaja parohija, kao posljedica snažne kolonizacije za učvršćenje južnih granica Moskovske države, koja se provodila po naredbi cara Ivana IV Groznog, te se odlikovala kao kraj beskućnika i skitnica. Ime parohije njima duguje svoj naziv.

Ples

Popularni ruski stari narodni ples, uglavnom muški, koji predstavlja stari ples u izvođenju istoimene pjesme.
U osnovi plesa su iskoračni pokreti. Noga se postavlja na petu ili prste. Taj element ima različiti naziv: potpetivanje, gaženje (skidanje blata sa čizme). Ruke se stavljaju na pojas, zatim se šire u stranu. Također prisustvuje element čučnja, skoka, vrtnje i hodanja u krug. Za vrijeme plesa, plesač pljeska dlanovima po stomaku i po petama.

Po mišljenju razvratnika i tirana Fomi Opiskina iz priče "Selo Stepančikovo" Fjodora Dostojevskog: "Ples kamarinska nosi notu amoralnosti, i plesati ga može samo najgluplji seljak. Ovakav stav je zbog toga, što druge ljude veseli ova pjesma i ples." U 18—19. vijeku kamarinska je bila uključena u programe ruskih druženja i balova, gdje su je obično plesali svi prisutni.

Pjesma
Po mišljenju lokalnog historičara Gavrila Pjaseckoga, ruska narodna pjesma "Komarinska" ostala je "spomenikom izdaje stanovnika Komarickaje parohije Borisu Godunovu ne samo kao gospodaru, već i kao svome zemljoposjedniku-gospodaru". Postoji također i verzija, da se Kamarinska pojavila kao izraz radosti "ljudi, koji su uspjeli pobjeći iz tatarskog zarobljeništva".. Po još jednoj verziji, Kamarinska je odraz stvarnosti Smutnoga vremja

Ruska folkoloristica, Evgenija Linejeva ukazivala je na "drevnost tog napjeva i na srodstvo sa pjesmama koje su izvodili srednjovjekovni narodni zabavljači (skomorohovi)".

T. Martemjanov je smatrao da: "U očima našeg naroda narodna plesna pjesma Kamarinska predstavlja neukrotivog buntovnika, kopile, nestašnog čovjeka, koji je istovremeno i nesumnjivi protivnik kmetstva. Ja [...] sam sām više puta primijetio svjesno isticanje pjevača Kamarinske, upravo takvih crta likova, pri čemu su prikazivali uporno opiranje "služenju gospodaru", i nepriznavanje gospodareve vlasti".
Postoji nekoliko varijanti pjesme.
Oh, taj, kučkin sin, kamarinski seljak,
Podignuo noge i na peći leži
Leži, leži i nogama maše,
Desnom nogom trza.

Nad djevojkama treperi,
Nad ženom se iskaljuje:
— Ustaj ti, mlada ženo!
Brže doručak pripremi, satano!

Oj, naš komarinski seljak,
Krenuo u šumu, trči po stazi.
On trči, trči, šaleći se,
Svoje brke uvrće.

Tiše, tiše taptajte!
Pod ne slomite!
Kod nas je voda ispod poda,
Da u vodu ne potonete!

Pošla je plesati,
Nogom lupnula.
Ah, koliba se zaljuljala
I vrata zalupila.

Dobro, prijateljice, plešeš!
Drobiš i udaraš!
Samo ti nisi baš tako dobra,
Jer refren ne pjevaš!

Poznati su stihovi "Pjesma o kamarinskom seljaku" ("Kako je na ulici Varvarinskoj spavao Kasjan, seljak kamarinski") napisao ju je Leonid Trefolev, po motivima narodne pjesme.

Uvertira

Historija nastanka

Kamarinska je jednodijelna uvertira kompozitora Mihaila Ivanoviča Glinke, napisana 1848. godine u Varšavi. Čeznući za rodnim krajem, Glinka se počeo prisjećao ruskih narodnih motiva. Neočekivano je našao veliku sličnost između dvije poznate ruske narodne plesne pjesme "Iza planina, planina, visokih planina", koje se obično pjevaju i plešu na svadbama i "kamarinske" pjesme. Riješio je komponirati muzičko djelo po uzoru na ruske narodne pjesme, pri čemu svaki pojedini pjevač ponavlja glavnu melodiju, koja se dodaje pri svakom novom izvođenju glavne muzičke teme. Partituru je počeo pisati početkom augusta 1848. godine. Rad se odvijao brzo, a već u oktobru iste godine djelo je bilo završeno.

Sām Glinka je svom djelu dao naziv "Svadbena i plesna pjesma"; a carski ruski muzički kritičar i pedagog Vladimir Odoevski mu je predložio naziv "kamarinska". "Ruski skerco" — tako ga je često sãm kompozitor nazivao. Prva koncertna izvedba ovog muzičkog djela bila je 15. marta 1850. godine u Sankt-Peterburgu.

Oblik izvođenja u djelu jeste dvostruka varijacija pri čemu se koriste dvije muzičke teme. "Kamarinska" je podijeljena na četiri glavna stavka. Iza uvoda u djelu, poslije glavne pauze, slijedi prvi stavak koji je zasnovan na svadbenoj pjesmi "Iza planina, planina, visokih planina". U drugom stavku su varijacije na temu "Kamarinske", dok u trećem stavku dolazi do povratka na svadbenu pjesmu i konačno u četvrtom stavku kompozitor je razradio šest novih varijacija na temu "kamarinske". Petar Iljič Čajkovski je jednom prilikom izjavio kako je u Glinkinoj "kamarinskoj", "priložena sva ruska simfonijska muzika".

Godine 1980. na muziku Mihaila Glinke u Sovjetskom Savezu snimljen je crtani film režisera Inese Kovaljevske "Kamarinska", s nizom obrada narodnih pjesama i remek-djela ruskih klasika.

Prva tema
Prva tema (A) — svadbena pjesma "Iza planina, planina, visokih planina". F-dur je liričan, zamišljen. Poslije glavne muzičke teme slijedi nekoliko varijacija:
 А — gudački instrumenti sviraju istovremeno u unisonu.
 А1 — samo drveni puhači, ali s prizvukom.
 А2 — samo violončela, ali s prizvukom.
 А3 — "tutti" (tj. svira cijeli orkestar), opšti "horski" zvuk.

Druga tema
Druga tema (B) — jeste plesna "kamarinska" pjesma čiji tonalitet je zasnovan na D-duru. Po karakteru to je žustra, poletna, plesna pjesma, gdje se uz upotrebu polifonijskih tehnika razvijaju varijacije koje utječu na oblik muzičkih tonova. Ova tehnika pomaže u stvaranju zamršene i raznolike muzike. U varijacijama na ovu temu istaknutu ulogu imaju violine uz upotrebu pizzicato sviračke tehnike, dok drveni puhači oponašaju ruske narodne instrumente.

Razvojna sekcija:
 Prvih šest varijacija: nepromijenjenost teme, varijacije kod pratećih instrumenata
 Obogaćivanje teme melodijskim figuracijama, karakterističnim uglavnom za balalajku.
 Stvaranje novih melodija vezanih za intonacionu strukturu plesnih melodija.

Grupe varijacija
Nakon izvedbe prva dva dijela u ovoj plesnoj pjesmi, kompozitor uvodi nove grupe varijacija na teme A i B.

U temi A nema posebnih promjena, ali u temi B ima mnogo invencija, promjena tonaliteta i sinkopa.
Tempo se postepeno ubrzava ("accelerando") uz upotrebu tonaliteta u F-Duru iz A teme.

Pred kraj uvertire dolazi do lagahnog usporavanja ("meno"), pri čemu temu iz drugog (B) dijela svira solo violina, nakon čega cijeli orkestar nastavlja sa sviranjem ovog djela i sve se završava B temom u glasnom fortissimu (ff).

Pogledati također
 Kamarinska (crtani film)
 Trepak
 Kazačok

Vanjski linkovi
 Kamarinska ruski ples Ansambla ruske armije
 Kamarinska (samostalan ples)
 Kamarinska (izvođenje na balalajkama)
 Kamarinska iz sela Mrihovski,Rostovska oblast,Izvodi narodni hor koledža РАМ naziva Gnesinih

Reference

Ruski narodni plesovi

Kamarinska


Kaliwatan sa murag-anay ang Apicotermes arquieri. Una ning gihulagway ni Grassé ug Noirot ni adtong 1955. Ang Apicotermes arquieri sakop sa kahenera nga Apicotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Apicotermes

Apicotermes arquieri


Bain Capital er en amerikansk investeringsvirksomhed med hovedkvarter i Boston, Massachusetts. Den er specialiseret i kapitalfonde, venturekapital, kredit, investeringsfonde og fast ejendom. Bain Capital har over 155 mia. amerikanske dollar i investeret kapital. Virksomheden blev etableret i 1984 af partnere fra konsulentvirksomheden Bain & Company.

Referencer

Investeringsvirksomheder fra USA

Bain Capital


Internazionali BNL d'Italia 2010 (kobiety)
 Internazionali BNL d'Italia 2010 (mężczyźni)

Internazionali BNL d’Italia 2010


Kaliwatan sa lupoy ang Rhinosardinia amazonica. Una ning gihulagway ni Franz Steindachner ni adtong 1879. Ang Rhinosardinia amazonica sakop sa kahenera nga Rhinosardinia, ug kabanay nga lupoy. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Lupoy
Lupoy sa Habagatang Amerika
Rhinosardinia

Rhinosardinia amazonica


Biografia
Figlia del re Ferrante d'Aragona e della sua seconda moglie Giovanna d'Aragona. Ricevette alla nascita il medesimo nome della madre, ma per distinguerla da quest'ultima si era soliti chiamarla col diminutivo Giovannella.

Era senz'altro bionda, e pare avesse anche occhi chiari; era solita portare il coazzone secondo la moda spagnola importata a Napoli dalla madre. Nei primi anni ebbe per sorella adottiva la nipote Beatrice d'Este, cresciuta con lei in Castel Nuovo, cui era molto affezionata. Quando, nel 1485, Ferrante dovette a malincuore restituirla ai veri genitori, la separazione fu molto dolorosa per Giovannella, che la pianse con grande dolore e stentava a lasciarla. Rimasta da sola, la sua infanzia trascorse comunque tranquilla tra le amorevoli cure dei genitori, finché il padre non venne a morte nel 1494 ed il regno fu invaso dai francesi.Allora Giovannella, già figlia di due cugini, sposò il 28 febbraio 1496 il nipote Ferrandino, divenuto re di Napoli a seguito dell'abdicazione del padre Alfonso II. Il matrimonio avrebbe infatti assicurato al giovane re il sostegno del re di Spagna, della quale la ragazza era nipote, sostegno di cui necessitava per scacciare definitivamente i francesi dal regno. Secondo voci poco chiare raccolte dal Sanudo, Giovannella sarebbe stata incinta del nipote ancor prima d'aver contratto le nozze, ma ella non partorì alcun figlio.
Al momento delle nozze la sposa aveva diciassette anni, lo sposo ventinove. Ferrandino morì poco dopo le nozze, stremato dalla malaria e dalle fatiche di tre anni di guerra, ed ella non si risposò più. Quantunque la loro unione fosse stata decisa per ragioni politiche, parrebbe che i due si fossero voluti bene se Ferrandino, pur ridotto allo stremo delle forze, volle ugualmente incoronare di propria mano la regina, e se si disse ch'egli moriva "per troppo usare il coito con la moglie che non se vedeva satolla". Il marito d'altronde era considerato unanimemente un giovane uomo bello, valoroso e magnanimo.

Anche Giovannella era ammalata di febbri nello stesso periodo del marito: la notizia della morte di lui le dette un tanto grande dolore che si aggravò ancor di più nella malattia. Riferisce infatti il cronista Malipiero:

Da allora prese a firmarsi sempre e soltanto "la triste Reyna". Si aveva speranza che fosse gravida, così da salvaguardare la successione, ma anche stavolta la notizia si rivelò falsa.

La vedova era stata promessa sposa in verità già dallo stesso Ferrandino morente, si dice, all'altro nipote Ferdinando, figlio del fratellastro Federico, il quale divenne alla sua morte l'ultimo re di Napoli della dinastia aragonese. Il secondo matrimonio tuttavia non avvenne mai poiché il promesso sposo era all'epoca un bambino e Federico perdette il regno prima che questi raggiungesse l'età adulta.

A seguito di questi eventi Giovannella si recò in Spagna con la madre, poi tornò a Napoli, dove finì i suoi giorni nella residenza di Castel Capuano che aveva ospitato sia lei sia, brevemente, le altre sventurate donne della casa d'Aragona di Napoli.

Stando ai Successi Tragici et Amorosi di Silvio e Ascanio Corona, una raccolta di novelle nelle quali si raccolgono i segreti dei membri della corte aragonese di Napoli, vari anni dopo essere rimasta vedova Giovannella intraprese una relazione col nobile spagnolo Hernando de Alarcón, col quale visse more uxorio. Alcuni autori hanno avanzato l'ipotesi che da questi abbia avuto almeno un figlio naturale, Fernando Ruiz de Alarcón.

Ascendenza

Note

Bibliografia

Collegamenti esterni

Giovanna d'Aragona (1478-1518)
Giovanna, Napoli

Giovanna d'Aragona (1479-1518)


Mabel Gweneth Humphreys was a Canadian-American mathematician and Professor of Mathematics at Randolph-Macon Woman's College.
The M. Gweneth Humphreys Award of the Association for Women in Mathematics was established in her honor.

Education
Humphreys attended North Vancouver High School from 1925 to 1928.
She received her Bachelor of Arts with honors in mathematics from the University of British Columbia in 1932, where she held scholarships for all four years.
She studied at Smith College under Neil McCoy, Susan Miller Rambo, and Ruth G. Wood, and she received a master's degree in mathematics in 1933.

She received her Ph.D. in mathematics from the University of Chicago in 1935.
Her dissertation was entitled On the Waring Problem with Polynomial Summands and her advisor was Leonard Eugene Dickson.

Career
In 1981, Humphreys described her first attempts to find a job after completing her Ph.D.:

From 1935 to 1936, Humphreys was an instructor of mathematics and physics at Mount St. Scholastica College.
She began teaching at H. Sophie Newcomb Memorial College in 1936 and was promoted to assistant professor in 1941.
She was also an assistant professor at Barnard College in the summer of 1944, and an assistant professor at Tulane University in the summer of 1946.

In 1949, Humphreys became an associate professor at Randolph-Macon Woman's College.
After one year at Randolph-Macon, she was named Gillie A. Larew Professor and head of the mathematics department.
She was head of the department until 1979.
For the 1955-1956 academic year, Humphreys went on sabbatical leave to the University of British Columbia (UBC).
During this time, she visited undergraduate mathematics programs at several colleges and universities to examine their methods.
From 1962 to 1963 she was a visiting professor at UBC as a National Science Foundation (NSF) faculty fellow.

In the summers, Humphreys taught high school teachers at NSF summer institutes.
From 1965 to 1969, Humphreys worked for the Educational Testing Service.
She was also a consultant in 1975 for the American Council on Education regarding mathematics course credit given by nonacademic organizations.
Humphreys was an active member of the Mathematical Association of America at both the sectional and national levels.

Awards and legacy
Humphreys earned the Governor General's Gold Medal in 1932, which was awarded to the college student with the highest grade point average in Canada.

The M. Gweneth Humphreys Award of the Association for Women in Mathematics is named in her honor. Each year, this award is presented to a mathematics educator who has encouraged women undergraduates to pursue mathematical careers.

Personal life
Humphreys was born on October 22, 1911, in South Vancouver, British Columbia.
Her mother, Mabel Jane Thomas (1885-1963), was born in London, England, and worked as a dressmaker and a florist.
Her father was Richard Humphreys (1880-1969), a machinist who was born in Pwllheli in Northwest Wales.
Her parents were married in 1910, and Humphreys was their only child.

In 1941, Humphreys became a naturalized U.S. citizen.

Humphreys' hobbies included gardening and reading.
She was an active member of the Natural Bridge Appalachian Trail Club.
She lived in Lynchburg, Virginia, through her retirement in 1980 until her death on October 6, 2006.

References

External links
Honoring American Women in Mathematics: Pre-World War II PhD's (Smithsonian National Museum of American History)

20th-century Canadian mathematicians
Canadian women mathematicians
Number theorists
Randolph–Macon College faculty
University of Chicago alumni
University of British Columbia alumni
Smith College alumni
1911 births
2006 deaths
20th-century women mathematicians
20th-century Canadian women scientists
Canadian emigrants to the United States
Scientists from Vancouver

Mabel Gweneth Humphreys


Kaliwatan sa insekto ang Metahemipsocus longifurcus. Una ning gihulagway ni Li, Fasheng ni adtong 2001. Ang Metahemipsocus longifurcus sakop sa kahenera nga Metahemipsocus, ug kabanay nga Hemipsocidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Metahemipsocus

Metahemipsocus longifurcus


Il Paesaggio con arcobaleno è un dipinto a olio su tavola (135,5x233,9 cm) realizzato nel 1636 circa dal pittore Pieter Paul Rubens.

Fa parte della Wallace Collection di Londra.

Collegamenti esterni

Dipinti nella Wallace Collection
Dipinti di Pieter Paul Rubens
Paesaggi campestri

Paesaggio con arcobaleno


Place de la Bourse er en plads i Bordeaux, Frankrig, og en af byens mest genkendelige seværdigheder. Pladsen er opført fra 1730 til 1775 langs floden Garonne, og projektet omfattede flere bygninger designet af arkitekten Agne-Jacques Gabriel.  Pladsen er beliggende inden for den historiske del af Bordeaux, der er blevet optaget på UNESCOs verdensarvsliste som "et enestående bymæssig og arkitektonisk ensemble" fra det 18. århundrede.

Historie
I den oprindelige plan blev en statue af kong Ludvig 15. af Frankrig rejst på pladsen. Denne statue blev ødelagt under den franske revolution. Efter ødelæggelsen af statuen blev der indstillet et springvand med en korintisk søjle. Endelig blev La Fontaine des Trois Graces installeret på samme sted.

Designet af de omkringliggende bygninger blev afsluttet af Ange-Jacques Gabriel i 1739; projektet blev udstedt til opførelse to uger efter arkitektens død. Efter hans død blev hans søn sat i spidsen og afsluttede opførelsen af bygningerne.

Arkitektur
Denne plads er et af de mest repræsentative værker af klassisk fransk arkitektonisk kunst fra det 18. århundrede. I nord stod Palais de la Bourse og det sydlige Hotel des Fermes. Det blev designet af Ange-Jacques Gabriel mellem 1735 og 1738. Skulpturerne repræsenterer Minerve, der beskytter kunsten og Merkur, der favoriserer byens handel.

I 2007 blev pladsen optaget på UNESCOs verdensarvsliste som "et fremragende bymæssig og arkitektonisk ensemble" fra det 18. århundrede.

Referencer

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Bordeaux

Place de la Bourse


An Cyrtinus bifasciatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Martins ngan Maria Helena M. Galileo hadton 2009. An Cyrtinus bifasciatus in nahilalakip ha genus nga Cyrtinus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Panamá. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyrtinus

Cyrtinus bifasciatus


Wayne Selden Jr (ur. 30 września 1994 w Roxbury) – amerykański koszykarz występujący na pozycji rzucającego obrońcy.

W 2013 wystąpił w meczu gwiazd amerykańskich szkół średnich - McDonald's All-American.

W 2016 rozegrał 5 spotkań podczas letniej ligi NBA w barwach Memphis Grizzlies.

18 marca 2017 podpisał umowę do kończ sezonu z Memphis Grizzlies.

3 stycznia 2019 trafił w wyniku wymiany do Chicago Bulls. 21 sierpnia został zawodnikiem chińskiego Shandong Golden Stars.

17 stycznia 2020 zawarł kontrakt z South Bay Lakers. 8 grudnia dołączył do izraelskiego Ironi Nes Cijjona. 25 września 2021 został zawodnikiem New York Knicks. 3 stycznia 2022 został zwolniony.

Osiągnięcia
Stan na 15 stycznia 2022, na podstawie, o ile nie zaznaczono inaczej.
 NCAA
 Uczestnik:
 rozgrywek Elite Eight turnieju NCAA (2016)
 turnieju NCAA (2014–2016)
 Mistrz:
 turnieju konferencji Big 12 (2016)
 sezonu regularnego konferencji Big 12 (2014–2016)
 MVP turnieju Maui Invitational (2016)
 Zaliczony do:
 I składu turnieju:
 Big 12 (2015)
 Maui Invitational (2016)
 II składu Big 12 (2016)
 składu All-Big 12 Honorable Mention (2014, 2015)

 Klubowe
 Mistrz FIBA Europe Cup (2021)

 Indywidualne
 MVP FIBA Europe Cup (2021)

 Reprezentacja
 Mistrz uniwersjady (2015)
 Uczestnik turnieju:
 Adidas Nations Counselors (2015)
 Nike Global Challenge (2012)

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Profil na NBA.com
 Statystyki z NBA na basketball-reference.com
 Profil na dleague.nba.com
 Profil na draftexpress.com
 Profil na espn.go.com
 Statystyki akademickie na sports-reference.com

Amerykańscy koszykarze
Koszykarze Iowa Energy
Koszykarze New Orleans Pelicans
McDonald's High School All-Americans
Zawodnicy NBA niewybrani w drafcie
Koszykarze Kansas Jayhawks
Koszykarze Memphis Hustle
Koszykarze Memphis Grizzlies
Koszykarze Chicago Bulls
Koszykarze New York Knicks
Koszykarze South Bay Lakers
Koszykarze Ironi Nes Cijjona
Koszykarze Shandong Golden Stars
Urodzeni w 1994

Wayne Selden


Gà tre (chính xác là "gà che" theo tiếng Khmer là មាន់ចែ "moan-chae") là một giống gà bản địa đã từng khá phổ biến tại khu vực miền Nam Việt Nam, đặc biệt là Tây Nam Bộ. Là giống gà có trọng lượng khá nhỏ, trước đây chúng thường được nuôi làm cảnh. Tuy nhiên giống gà này dường như chưa được giới khoa học nghiên cứu một cách nghiêm túc, chưa thấy có tư liệu chính thức nào viết về loài này. Tên gọi của nó là "Gà Che" ("Bi-che" theo cách gọi của người Khmer, về sau, khi giống gà này phổ biến khắp Việt Nam, ngươì Việt ta lại tưởng cái tên "Che" là do dân miền Tây Nam Bộ phát âm sai nên sửa lại là Gà Tre.

Ngoại hình

Trọng lượng
Có thể nói đây là giống gà nhỏ nhất Việt Nam nếu không tính đến các giống gà cảnh ngoại nhập. Gà mái có trọng lượng từ 400 gam đến 600 gam, gà trống nặng từ 500 gam đến 800 gram nhưng trọng lượng lý tưởng nhất là từ 600 gam đổ lại đối với gà trống, cá biệt một vài cá thể trống chỉ nặng 400 gram mà thôi.

Đặc điểm ngoại hình
Màu lông của gà tre hiện nay rất đa dạng về màu sắc nhưng có thể đó là sản phẩm của sự lai tạo với các giống gà khác. Căn cứ vào sự thống kê không chính thức các ý kiến của những người đã sống vào những thập niên 40, 50 thế kỉ trước ở miền Tây Nam Bộ thì gà tre có ba sắc lông chính sau:
 Gà chuối: Gà trống mang trên mình ba màu lông là trắng, đỏ và đen: Lông cổ và mã trên lưng là màu trắng ngà, có điểm sọc đen mờ ở giữa. Lông cánh thường là pha trộn các sắc lông đỏ, đen và vàng. Lông ngực, bụng và đuôi có màu đen tuyền. Gà mái với bộ lông pha lẫn giữa trắng và đen. Gà chuối chiếm số lượng xấp xỉ 60% lúc bấy giờ.
 Gà điều: Gà trống có phần thân và đuôi có màu sắc như gà chuối nhưng lông cổ và lông mã trên lưng có màu đỏ lửa hoặc đỏ tía có thể nói là giống với màu lông của các loại gà rừng Đông Nam Á, gà mái có màu vàng nâu lẫn với màu đen. Số lượng gà điều thường chiếm dưới 30%.
 Màu sắc khác: Một số cá thể trống có màu sắc như gà chuối nhưng khoảng 1/3 lông cổ tính từ đầu trở xuống và phần lông mã giữa lưng lại có màu đỏ tía, sự kết hợp hết sức hài hòa giữa hai màu lông trắng và đỏ tạo cho các cá thể này có ngoại hình thu hút khá đặc biệt.Màu vàng ở cổ và màu trắng muốt ở thân.

Các màu khác như đen, xám, trắng, vàng...Trước đây rất ít phổ biến và bị xem như không thuần chủng.

Lông gà bóng mượt, khá dài và ôm chứ không quá xù như một số gà cảnh ngoại nhập hiện nay.

- Màu sắc mỏ và chân: Lý tưởng nhất cho gà thuần chủng là màu vàng tươi.Mỏ xinh xinh như hình tam giác.

- Mào gà: Phổ biến nhất là mồng lái, kích thước vừa phải và luôn thẳng đứng gần giống mồng gà rừng.

- Đuôi: Đuôi gà nghiên một góc 30 đến 40 độ so với mặt đất với nhiều lớp lông phủ lên nhau, lông đuôi gà trống thường dài và nhiều. uốn cong thành một cung tròn, những sợi dài nhất có thể dài chạm đất, thậm chí kéo lê trên đất hai, ba xăng-ti-mét. Tuy nhiên đuôi gà tre Nam Bộ lại không xòe rộng sang hai bên theo kiểu đuôi tôm.

- Chân: Chân gà tre Nam Bộ tương đối cao so với các giống gà cảnh ngày nay với cẳng chân thon, nhỏ dài bằng với đùi gà nhưng rất nhanh nhẹn trong việc bới đất,kiếm mồi. Gà trống có bộ cựa rất phát triển, thường là cựa kim dài và cong vút rất lợi hại

- Vóc dáng tổng thể: Gà có vóc dáng cao khá gọn gàng, đẹp mắt, tiếng gáy thanh, dáng đi nhẹ nhàng và khỏe mạnh.

Sinh trưởng, nuôi dưỡng
Trước đây gà tre được nuôi thả trong vườn nhà và gần như không thể thích nghi với điều kiện nuôi nhốt, cụ thể là chúng rất khó sinh sản nếu nhốt trong chuồng hẹp, khoảng thập niên tám mươi người viết bài này đã thử nhốt chung một cặp gà trưởng thành vào chuồng có kích thước 80x80x80mm. Gà mái vẫn đẻ trứng nhưng không có trống do gà trống không đạp mái.

Khả năng sinh sản
Gà có thể trưởng thành sau sáu tháng nuôi tuy nhiên để thật sự thành thục thì phải sau tám tháng với gà mái và một năm đối với gà trống. Khả năng đẻ trứng của gà mái có sự thay đổi tùy theo cá thể. Nếu để sinh sản tự nhiên gà đẻ khoảng ba đến bốn lứa một năm. Nếu ta lấy trứng không cho gà ấp thì mỗi lứa trứng sẽ cách nhau từ hai mơi đến ba mươi ngày. Số lượng trứng mỗi lúa thường trên dưới mười quả, một số cá thể có thể đẻ liên tục hai mươi quả trên một lứa. Tuy nhiên đây là giống gà ít được nuôi phổ biến nên một số trường hợp bị thoái hóa do cận huyết số trứng mỗi lứa có khi chỉ là năm sáu quả mà thôi, thậm chí gà đẻ không liên tục.

Theo chương trình nghiên cứu về việc Lai Tạo và Phát triển giống Gà Tre của Hợp Tác Xã Chấn Phong, Gà Tre có khối lượng cơ thể gà con lúc mới nở là 16,5 – 21,2 g. Lúc 8 tuần tuổi gà trống 371,2 – 420,3 g/con; gà mái 337,30 – 368,7 g. Đến 20 tuần tuổi gà trống 857,22 – 910,8 g/con, gà mái 565,3 – 586,6 g/con. Sản lượng trứng 50-60 quả /mái/năm, nặng 21-22g kích thước trứng bằng 2 ngón tay.Gà tre có thịt rất thơm ngon, ngoài ra được dùng làm cảnh và thi chọi ở nhiều nơi trong nước ta.

Sức đề kháng
Gà tre thuần chủng có sức đề kháng khá tốt đối với dịch bệnh, tuy nhiên gà con thường yếu trong giai đoạn tháng đầu tiên sau khi nở.

Tính hiếu chiến và chiếm hữu lãnh thổ
Gà tre trống rất hiếu chiến và có tính bảo vệ lãnh thổ rất cao đối với những đối thủ cạnh tranh nhưng sẵn sàng bỏ qua cho những con trống cùng bầy nếu như những con này chịu phục tùng nó, tức là không được gáy trước mặt nó và dĩ nhiên là không được tranh giành gà mái với nó.

Gà tre trống đá rất giỏi và lì đòn, nhất là các con gà được hai năm tuổi trở lên (nếu nhỏ hơn tuổi này chúng rất dễ bỏ chạy khi đang đá để rồi sau đó quay lại đá tiếp rồi lại bỏ chạy cứ thế lặp đi lặp lại vài lần rồi chạy hẳn), khi đó chúng có thể đánh bại những đối thủ nặng ký hơn gấp ba, bốn lần thuộc các giống gà thịt, thậm chí gà chọi (gà nòi) tơ cũng không phải là đối thủ. Một trận đấu của hai con gà tre trưởng thành kéo dài vài tiếng đồng hồ là thường. Nhiều người cho rằng chúng đá tới chết là hơi phóng đại, tuy nhiên một trong hai con có thể chết sau đó do bị thương quá nặng hoặc không thể nào phục hồi lại thể lực là có thật.

Tình trạng bảo tồn
Trong khoảng hai mươi năm trở lại đây, gà Tre Nam Bộ bị suy giảm số lượng nghiêm trọng do các nguyên nhân sau:
 Không mang lại hiệu quả kinh tế nên không được nuôi.
 Bị lai tạo với các giống gà thịt khác để tăng trọng lượng rồi bán về thành thị làm món đặc sản vì thịt gà tre vốn có tiếng là ngon.
 Bị lai tạo với gà chọi (gà nòi lông), gà Mỹ, Asil, Pêru, Mã Lai nhằm cải thiện tầm vóc, thể lực và khả năng dùng cựa sắt phục vụ cho giới chọi gà.
 Cơn sốt các giống gà cảnh khác như gà tre Tân Châu mà thực ra là một sản phẩm lai tạo từ gà tre Nam Bộ với các giống gà khác của những người nuôi gà cảnh vùng An Giang, gà tre Thái Lan, Malaysia, Nhật Bản... đã thúc đẩy những người nuôi gà cảnh ít ỏi còn lại từ bỏ giống gà tre nguyên thủy hoặc lai tạo chúng với các giống gà trên càng làm cho gà tre Nam Bộ tiến nhanh đến nguy cơ tuyệt chủng.

Gà tre Nam Bộ là một nguồn gen độc đáo của Việt Nam nhưng do không được quan tâm nên số phận chúng đã gần như mai một. May ra ở đâu đó thuộc những nơi vùng sâu vùng xa còn sót lại một vài nhóm cá thể thuần chủng. Nếu có thì chúng cũng rất dễ suy thoái do cận huyết hoặc bị lai tạo với các giống gà khác do tập quán nuôi thả tự nhiên và sự thiếu quan tâm của nhiều người.

Chú thích

Tham khảo

Giống gà
Giống vật nuôi Việt Nam
G

Gà tre


Gradine u Sarajevskom polju su svjedočanstvo o naseljenosti i srednjobosanskoj kulturnoj grupi bronzanog i željeznog doba.

Područje srednje Bosne u željeznom dobu naseljavalo je ilirsko pleme Desidijati sa svojih 103 dekurija. Registrovano je ukupno oko 120  njihovih naselja, uglavnom gradinskog tipa. Gradine u Sarajevskom polju su istovjetne onima na cjelokupnom ilirskom području. Građene su uglavnom na uzvišenjima, sa oblikom koji se prilagođavao konfiguraciji terena, dok je manji dio zaštićen sa jednim ili višestrukim bedemima.

Na 20 srednjebosanskih gradina ilirskog doba utvrđeno je postojanje i antičkih nalaza. Predpostavlja se da se na jednom od tih 20 lokaliteta nalazila i dezitijatska gradina HE ...?ASTEL...?DAESITIATIVM, poznata na natpisu iz Salone, a koja je postojala i u rimskom periodu. Po tom natpisu ova gradina bila je udaljena 151-155 km od Bistue Vetus i 85-87 od Bistue nova. To odgovara prostoru Sarajevskog polja.

Ilidža
Gradina Ilinjača, Gornji Kotorac - Crnač Donji Kotorac – Crkvina Donji Kotorac – Velika gradina, Zenik – Naklo Vojkovići – Gradina Lasica, Hrasnica – Gradina Blažuj – Gradina Rogoš-Blažuj – Gradina Gubavac Vrelo Bosne - Crkvine Šamin Gaj, Rakovica – Despića njive, Rakovica – Bjeluše, Rakovica.

Stanovnici ovih naselja posjećivali su sumporno vrelo na području današnje Ilidže i uočili su njegovu ljekovitu vrijednost, i uz to razvili svoje prvo kultno mjesto na kojem su podizani prvi jednostavni oltari.
Gradine na Ilidži pokazuju da je ovo područje bilo naseljeno i u predrimsko doba i da je svoj kontinuitet nastavilo naseljem Aquae S...

Hadžići
Gradac kod Hadžića – Gradina Borak, Tarčin

Sarajevo
Gradine su bile raspoređene na sjevernoj, sunčanoj strani, uz potoke koji se spuštaju u Miljacku. Južna strana je nepristupačna zbog Trebevića.

Gradina Čavljak, Hreša – Gradac Hodidjed – Obhođa, Stari grad-Sarajevo – Velika Gradina, Faletići – Gradina Donje Biosko – Fortica, Stari Grad – Gradina Mrkovići, Centar – Gradac Nahorevo – Kokorevac, Nahorevo – Gradac Dvor, Novi Grad – Grad Svrake, Vogošća – Rečica, Rečica, Novi Grad – Gradina Lokve, Vogošća –Gornja Jošanica, Vogošća – Kamenjača Vogošća – Marije Krivoglavci, Vogošća.

Hodidjed ima dugu tradiciju naseljenosti, sve do osmanlijskog vremena.

Južno od Miljacke, na krajnjim padinama Trebevića bio je naseobinski gradinski kompleks Zlatište-Debelo Brdo-Soukbunar kao najvažniji kompleks metalnog doba. Gradina Debelo brdo prema bogatstvu, vrsti, tipu i obliku nalaza, predstavljala je značajno produkcijsko središte sa razvijenom metalurgijom, zanatstvom i kulturom stalne naseljenosti oko 2000 godina. Nije to bilo naselje u kojem se smještalo samo poljoprivredno stanovništvo već i stanovništvo sa izdiferenciranim zanimanjima, pa čak i duhovnošću i umjetnošću. Debelo brdo je bio i upravni centar lokalnog ili plemenskog karaktera. Debelo brdo je skoro na razmeđu Glasinačke i Srednjobosanske kulturne grupe, međusobno povezanih komunikacijom kroz Sarajevsko polje, pa je naselje bilo i trgovački centar. Kontinuitet naseljenosti naselje produžava i u rimsko doba.

Literatura
 Alojz Benac-Đuro Basler-Borivoj Čović-Esad Pašalić-Nada Miletić-Pavao Anđelić -Sarajevo, 1966- KULTURNA ISTORIJA BOSNE I HERCEGOVINE
 Ivo Bojanovski -BOSNA I HERCEGOVINA U ANTIČKO DOBA,  Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, 1988 -
 Salmedin Mesihović, Dezidijati, Sarajevo, 2007
 Mirza Hasan Ćeman, Sarajevo, 2000. -Ilidža

Reference

Vanjski linkovi
Sarajevsko polje
Sarajevo
Historijsko područje Gradac (Hadžići)

Gradine u Sarajevskom polju


Kabanay sa mga insekto ang Adelgidae. Ang Adelgidae sakop sa kapunoang-banay nga Adelgoidea, kahanay nga Hemiptera, kahutong nga insekto, ka-ulo nga daghagtiil, ug kaginharian nga mananap. Ang kabanay nga Adelgidae pagsakop 65 kaliwatan, segun Catalogue of Life.

Adelgidae mao ang ika kabanay nga sa kapunoang-banay nga Adelgoidea.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Adelgidae (Adelgoidea)

Adelgidae


Gułszaharat Rustemkyzy Tałasowa (kaz. Гулшаһарат Рустемқызы Таласова ;ur. 26 marca 1991) – kazachska zapaśniczka walcząca w stylu wolnym. Zajęła 23 miejsce na mistrzostwach świata w 2017. Piąta na mistrzostwach Azji na 2017. Dziewiąta w Pucharze Świata w 2013. Trzynasta na Uniwersjadzie w 2013, jako zawodniczka South Kazakhstan Technology University w Szymkencie.

Przypisy

Kazachscy zapaśnicy
Urodzeni w 1991

Gułszaharat Tałasowa


Ang Gora Dzhangala ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Jānghalā, bukid, Farāh,
 Gora Dzhangala (bukid sa Apganistan), Wilāyat-e Zābul,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Gora Dzhangala


An Paromphacodes rubrimargo in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Warren hadton 1897. An Paromphacodes rubrimargo in nahilalakip ha genus nga Paromphacodes, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paromphacodes

Paromphacodes rubrimargo


Nella Francia dell'Ancien Régime la Basoche  (in fr. Confrérie de la Basoche) era la corporazione dei clercs de justice ("chierici di giustizia"), ovvero degli impiegati degli avvocati e dei procuratori legali.
La parola basoche è una deformazione del latino basilica, usato nel Medioevo anche per indicare il palazzo di giustizia.

Corporazione professionale
Tradizionalmente la fondazione della Basoche è collocata nel 1303, sotto il regno di Filippo il Bello, ovvero pochi decenni dopo l'istituzione del Parlamento di Parigi. Tuttavia è più probabile che la corporazione risalga solo all'inizio del Quattrocento.

La prima Basoche fu quella del Parlamento di Parigi, ma ne furono successivamente fondate altre, che raggruppavano i giuristi addetti ad altri tribunali.
Infatti, man mano che venivano istituiti i Parlamenti provinciali, nacquero anche le relative Basoches: le più antiche furono quelle di Tolosa, Bordeaux, Grenoble e Digione.
Le Basoches dei parlamenti provinciali erano dipendenti da quella della capitale.

Vi erano poi le Basoches relative agli altri tribunali parigini.
Innanzitutto la Bazoche du Châtelet, che raggruppava gli addetti alla Corte del Grand Châtelet. Questa corporazione rivendicava la sua indipendenza da quella del Palais de Justice.

Infine, i cancellieri e procuratori presso la Chambre des comptes di Parigi avevano la loro Basoche, chiamata "impero di Galilea".

La Basoche era formata da coloro che lavoravano per gli avvocati e i procuratori, impiegati e praticanti. Per poter diventare procuratori bisognava aver fatto un tirocinio di dieci anni preso un procuratore ed era necessario in questo periodo essere membri della Bazoche.

I basochiens erano ammessi a patrocinare davanti al giudice solo in limitati casi: avanti al lieutenant civil potevano discutere sui réferés, cioè i procedimenti cautelari d'urgenza, inoltre potevano patrocinare avanti al juge auditeur.

La stessa Basoche operava come tribunale (la Cour de la Basoche) con giurisdizione penale sui propri membri, limitatamente ad alcune contravvenzioni come le risse e le ingiurie. Inoltre decideva in via esclusiva le controversie civili in materia contrattuale proposte nei confronti dei propri membri da altri basochiens o da borghesi. Le sentenze emesse dalla Basoche facevano giudicato e potevano essere impugnate solo davanti al consiglio degli anziani della Basoche.

I suoi poteri scemarono negli anni e, verso la fine, aveva ben poca autorità effettiva.

Venne abolita durante la Rivoluzione francese con il decreto generale del 13 febbraio 1791.

In francese moderno, basoche è un termine dispregiativo per indicare la pratica legale in genere.

Cariche e feste
Le Basoches non erano solo associazioni professionali, ma organizzavano anche il tempo libero dei membri. A questo fine l'assemblea dei chierici basochiens eleggeva ogni anno un capo che assumeva il pomposo titolo di roi de la basoche ("re della basoche"). Il suo stemma, ispirato a quello del re di Francia, consisteva in tre scrittoi d'oro su uno sfondo azzurro.

Il re della Basoche era circondato da cortigiani: i maîtres des requêtes, fra i quali il gran referendario e il grand-audiencer ("grand'ufficiale giudiziario") che si occupavano delle cause straordinarie, fungevano da giudici "a latere" della Cour de la Basoche.
L'avvocato generale, il procuratore de Re e il procuratore della comunità controllavano la regolarità delle cause.
Infine, c'erano quattro tesorieri, il cancelliere (greffier), quattro notai e segretari, il primo usciere e altri otto uscieri, infine il cappellano.

Il titolo di "re della basoche" fu soppresso nel XVI secolo, per ordine di Enrico III, in quanto offensivo per il Re di Francia e sostituito quello di «cancelliere» (Chancelier). Si calcola che all'epoca i basochiens fossero circa seimila.

Questa imponenente corte organizzava alcune cerimonie pubbliche durante l'anno:, le più importanti di queste parades erano la cavalcade dellArbre de mai, le montres, e la revue annuale.
La cavalcade aveva luogo in maggio: i membri della Basoche cavalcavano fino alla foresta reale di Bondy per tagliare l'"albero di maggio", che successivamente collocavano nel cortile del Palais de Justice, al suono di trombe e tamburi.

Le montres risalivano ai primi tempi della Basoche e continuarono fino alla metà del Cinquecento. In questo periodo la corporazione era organizzata in compagnie militari che periodicamente sfilavano in parata, la montre, e talvolta prendevano le armi al servizio del re in tempo di guerra.

Ogni anno il "re della Basoche" passava in rivista i suoi "sudditi" al Pré-aux-Clercs, appena fuori del Quartier Latin, fra la Senna e l'Abbazia di Saint-Germain-des-Prés.

Vi erano anche manifestazioni più frequenti: due volte alla settimana, il martedì e il sabato, la Cour de la Basoche teneva udienza.

La longevità della Basoche e l'opulenza delle sue feste diede l'esempio alle altre corporazioni di studenti. Così si trovano ancor oggi molti rituali provenienti dalla Basoche. Fra questi, per esempio, le processioni di "San Nicola degli studenti" in alcune città belghe.

Teatro della Basoche
La Basoche aveva anche il privilegio di allestire rappresentazioni teatrali.
La data di inizio dell'attività teatrale della confraternita è discussa. Nicola d'Oresme nel Trecento scrive di commedie rappresentate ai suoi tempi, tuttavia i più antichi riferimenti a rappresentazioni teatrali organizzate con sicurezza dalla Basoche risalgono alla prima metà del Quattrocento.

Inizialmente la corporazione allestiva delle Moralités e solo più tardi rappresentò anche delle Sotties e delle Farse.

Le Basoches non erano le uniche associazioni che avessero il privilegio di allestire questo tipo di spettacoli nel tardo medioevo parigino.
La Confrérie de la Passion ("Confraternita della Passione") aveva il compito di allestire le rappresentazioni di argomento religioso, mentre gli Enfant sans souci ("Bambini senza preoccupazioni") erano specializzati nelle sotties, ma mettevano in scena anche farse e moralités.

Un genere particolare, la cui natura non è stata ancora davvero chiarita, è quello delle causes grasses (""cause grasse"): si tratta di cause regolarmente iscritte nel ruolo generale di una corte di giustizia come le cause ordinarie, ma che venivano discusse il Martedì Grasso davanti alla Basoche. Ci si chiede perciò se fossero cause fittizie, oppure se fossero cause vere celebrate però in modo grottesco. Quel che è certo è che le cause grasses rappresentavano il legame più stretto fra l'attività giudiziaria e quella teatrale delle Basoches.

Le rappresentazioni teatrali delle Basoches parigine avevano luogo quattro volte all'anno: all'Epifania ("Fête des Rois"), a Carnevale ("Mardi Gras"), a Calendimaggio ("Arbre de mai") e all'inizio dell'estate.

Molte delle informazioni che abbiamo sulle Basoches provengono dai documenti conservati negli archivi pubblici e riguardano i provvedimenti censori emessi nei confronti delle Basoches parigine con riferimento alle rappresentazioni teatrali.
La censura preventiva dei testi da rappresentare risale al 1442 e con alterne vicende proseguì fino a quando l'attività teatrale delle corporazioni giudiziarie fu proibita del tutto.

La fine di tale attività viene spesso indicata nel 1540. In realtà la cessazione definitiva fu decretata da Enrico III nel 1582.

L'importanza della Basoche per la letteratura francese è duplice. Da un lato molti autori erano basochiens o scrissero testi per le Basoches, parigine o provinciali: fra gli altri Martial d'Auvergne, Pierre Gringore, Jean d'Abondance, André de La Vigne.

Ma l'influenza della Basoche sulla letteratura francese va più in là. In effetti si rinviene un influsso della corporazione giudiziaria su opere di autori che non ne erano membri. La più famosa di queste opere è probabilmente La Farce de Maître Pathelin: essa è oggi attribuita a Triboulet, giullare di corte, ma i riferimenti al mondo del diritto e l'abbondanza delle citazioni latine evidenziano un'influenza della Basoche.

Note

Bibliografia
Répertoire de jurisprudence des Guyot; Recueil des Statuts du royaume de la basoche, Parigi, 1654
 Adolphe Fabre, Études historiques sur les Clercs de la Basoche, 1856 online sul sito Gallica;

 Basoche sulla New International Encyclopedia, New York, Dodd Mead, 1905
 Jean Paul Hippolyte Emmanuel Adhémar Esmein, Basoche nella Encyclopedia Britannica, 11ª ed., Cambridge University Press, vol. 3, pag. 484-485
 Marie Bouhaïk-Gironès, Le roi de la basoche in T. Hiltmann (a cura di) Les "autres" rois. Études sur la royauté comme notion hiérarchique dans la société du bas Moyen Âge, Monaco di B.-Parigi, Oldenbourg Verlag+Institut historique, Ateliers des DHIP, 4, 2010, pag. 113-123.
 Didier Piganeau, Le Roi chez l'Empereur, La Table Ronde, 2008

Voci correlate
Inn of court
Venerandum Collegium Dominorum Jurisperitorum et Judicum civitatis Januae

Collegamenti esterni
Les Clercs de la basoche su Imago Mundi
Bernard Ribémont, sunto sulla rivista Cahiers de Recherches Médiévales et Humanistes del libro di Marie Bouhaïk-Gironès, Les clercs de la Basoche et le théâtre politique, Parigi, Champion, 2007

Diritto francese
Corporazioni di arti e mestieri
Avvocati
Storia del diritto
Storia della Francia
Teatro in Francia

Basoche


The Silent Voice er en amerikansk stumfilm fra 1915 af William J. Bowman.

Medvirkende
 Francis X. Bushman som Franklyn Starr.
 Marguerite Snow som Marjorie Blair.
 Lester Cuneo som Bobby Delorme.
 Helen Dunbar.
 Anne Drew som Mildred Hallan.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1915
Dramafilm fra USA

The Silent Voice


Ahajski savez (starogrčki: Κοινὸν τῶν Ἀχαιῶν, Koinon ton Akhaion) je bio helenistička konfederacija grčkih gradova-država na Peloponezu. Savez je dobio ime po regionu Ahaja na severozapadnom Peloponezu koji je činio njenu izvornu jezgru. Ahajski savez, osnovan 280. godine p.n.e., je kao protivnik Antigonida i saveznik Rimske republike odigrao veliku ulogu u širenju Rimske Republike u Grčkoj. Ovaj proces je na kraju doveo do osvajanja i raspada saveza od strane Rimljana 146. godine p.n.e. Savez je predstavljao najuspješniji pokušaj grčkih gradova-država da razviju oblik federalizma koji je uravnotežio potrebu za kolektivnim djelovanjem i lokalnom autonomijom. Kroz zapise ahajskog državnika Polibija, ova struktura je utjecala na ustav SAD-a i drugih sadašnjih saveznih država.

Antička Grčka
Vojni savezi

Ahajski savez


Ellis Island er ein hólmur í New York munnanum. Hesin hólmur var eftirlitsstøð fyri innflytarar og var tíðum tað fyrsta, teir sóu, tá ið teir komu til Amerika. Oyggin liggur 1.7 kilometrar úr New York City og grannaoyggin Liberty Island liggur ein kilometur sunnari. Onki fólk býr á hesum báðum oyggjum.

Ellis Island er 11,1 hektarar til støddar. Hon er nakað størri enn Gáshólmur, sum er 10 ha.

Mong fólk koma higar at vitja. Í 2008 hava verið 3.555.244 milliónir vitjandi. Gott ferðasamband er av Manhattan.

Oyggjar í USA
New York

Ellis Island


Landstingsvalget 1849 var det første landstingsvalg i Danmark. Den 21. december 1849 valgtes i alle kommuner et antal valgmænd i forhold til antallet af vælgere i kommunen. Valgmændene mødtes derefter 29 december i 11 landstingskredse og valgte 51 medlemmer af Landstinget.

Valg af valgmænd
Alle købstæder og sognekommuner (benævnt sogneforstanderskabsdistikter i valgloven) udgjorde en valgmandskreds. Københavns 9 folketingsvalgkredse var hver også en valgmandskreds. Alle valgmandskredse valgte mindst en valgmand og derudover 1 for hver 100 vælgere i kredsen udover 149.

De stemmeberettigede var de samme som til folketingsvalg. Det vil sige uberygtede mænd som havde indfødsret og var fyldt 30 år og som havde boet i samme folketingsvalgkreds eller by i mindst 1 år, med undtagelse af tyende, umyndiggjorte, personer som havde fået fattighjælp som ikke var eftergivet eller tilbagebetalt, samt fallenter (se også Valgret#Valgrettens historie i Danmark).

Valgbare som valgmænd var alle vælgere i valgmandskredsen. Alle vælgere havde pligt til modtage valg, medmindre de havde en gyldig grund til at afslå valget. Hvis en valgt valgmand uden gyldig grund ikke deltog i landstingsvalget, var straffen en bøde på 20 rigsdaler som tilfaldt kommunens fattigkasse.

Valget foregik på offentlige møder hvor hver vælger efter tur mundtligt stemte på så mange valgmænd som skulle vælges i valgmandskredsen. De som fik flest stemmer, blev valgt.

Landtingsvalgene
Valgene til Landstinget foregik i 11 landstingskredse som i alt valgte 51 landstingsmedlemmer.

Valgbare til Landstinget var uberygtede mænd som havde indfødsret og var fyldt 40 år og som i 1848 havde betalt mindst 200 rigsdaler i direkte skat til kommune eller stat, eller havde haft en indtægt på mindst 1200 rigsdaler. Hvis forholdet mellem antal indbyggere og antal valgbare i en landstingskreds var mindre end 1:1000, kunne antallet af valgbare forøges ved at medtage de som betalte mest i skat, indtil forholdet 1:1000 var nået.

Valgene var skriftlige og hemmelige. Hver valgmand udfyldte en stemmeseddel med det antal navne som der skulle vælges i valgkredsen. De som fik flest stemmer, blev valgt hvis de var på mere end halvdelen af stemmesedlerne. Dog skulle mindst 3 ud af 4 valgte have boet i landstingskredsen det seneste år. Hvis disse krav medførte at der ikke blev valgt nok landstingsmedlemmer, blev der holdt omvalg for de ubesatte pladser. Hvis der stadig ikke var valgt nok landstingsmedlemmer, blev der holdt yderligere bundne omvalg for de ubesatte pladser hvor der kun kunne stemmes på de som havde fået flest stemmer i forrige valg, indtil alle pladser var besat.

Færøerne
Det blev besluttet ved lov af 29. december 1850 at udvide Landstinget med 1 medlem valgt på Færøerne som derved blev den 12. landstingskreds.

Landstingskredsene
De 11 landstingskredse var:
 Staden København (5 medlemmer)
 Københavns, Frederiksborg og Holbæk Amt (8 medlemmer)
 Sorø og Præstø Amt (5 medlemmer)
 Bornholms Amt (1 medlem)
 Maribo Amt (3 medlemmer)
 Odense og Svendborg Amter (7 medlemmer)
 Hjørring og Ålborg Amter (5 medlemmer)
 Thisted Amt og dele af Viborg og Ringkøbing Amter (4 medlemmer)
 Århus og Randers Amt og dele af Viborg Amt (6 medlemmer)
 Vejle og Skanderborg Amter (4 medlemmer)
 Ribe Amt og dele af Ringkøbing Amt (3 medlemmer)

Viborg Amt var delt mellem 8. og 9. landstingskreds. Den vestlige del bestående af købstaden Skive, og Nørre, Rødding, Harre, Hindborg og Fjends Herreder hørte til 8. landstingskreds. Den østlige del bestående af købstaden Viborg, og Rinds, Nørlyng, Sønderlyng, Lysgård, Hids, Houlbjerg og Middelsom Herreder hørte til 9. landstingskreds.

Ringkøbing Amt var delt mellem 8. og 11. landstingskreds. Den nordlige del bestående af købstæderne Holstebro og Lemvig, og Skodborg, Vandfuld, Hjerm, Ginding og Ulfborg Herreder hørte til 8. landstingskreds. Købstaden Ringkøbing, og Hammerum, Hind, Bølling og Nørre Horne Herreder hørte til 11. landstingskreds.

De valgte landstingsmedlemmer

1. landstingskreds
 P.D. Bruun ()
 H.P. Hansen ()
 W.F. Treschow ()
 Joakim Frederik Schouw, også valgt i 9. landstingskreds og modtog valget derfra ()
 L.N. Hvidt, modtog ikke valget ()
 Suppleringsvalg
 O.C. Blechingberg, valgt ved suppleringsvalg 25. januar 1850 sammen med Ørsted i stedet for Schouw og Hvidt ()
 A.S. Ørsted, valgt ved suppleringsvalg 25. januar 1850 sammen med Blechingberg i stedet for Schouw og Hvidt ()

2. landstingskreds
 V.A. Borgen ()
 Peder Hansen ()
 Peder Jørgensen ()
 N.P. Kirck ()
 Carl Neergaard ()
 Ole Nielsen ()
 J.B. Olrik ()
 C.V. Thalbitzer ()

3. landstingskreds
 Frederik Johannsen ()
 P.C. Kierkegaard ()
 A.W. Moltke ()
 A.A. Sørensen ()
 Abraham Wessely ()

4. landstingskreds
 L.V.H. Krabbe ()

5. landstingskreds
 Knud Sidenius, nedlagde mandatet 18. juli 1850 ()
 Henrik Stampe ()
 P.H. Steffensen ()
 Suppleringsvalg
 Frederik Drejer, valgt ved suppleringsvalg 24. september 1850 i stedet for Sidenius ()

6. landstingskreds
 D.A. Holberg, nedlagde mandatet 19. juni 1852 ()
 Adolph Jørgensen ()
 Christian Mortensen ()
 Waldemar Oxholm ()
 Gustav Schroll ()
 Søren Sørensen ()
 I.J. Unsgaard ()
 Suppleringsvalg
 Edvard Mau, valgt ved suppleringsvalg 8. september 1852 i stedet for Holberg ()

7. landstingskreds
 P.C. Berthelsen ()
 Christoffer Nyholm ()
 Søren Pedersen ()
 Jens Petersen ()
 Carl Simony ()

8. landstingskreds
 Thomas Funder ()
 Thomas Neergaard, fratrådte 27. april 1852 ()
 A.E.M. Tang ()
 J.C. Voigt, fratrådte 26. august 1850 ()

 Suppleringsvalg
 Sognepræst Fabricius Leth valgt efter omvalg i stedet for Voigt 14. oktober 1850, fratrådt igen 24. maj 1852 ()
 Gårdejer M.S. Mulvad valgt 7. juli 1852 ()
 Overretsassessor Vilhelm Skeel valgt 7. juli 1852 ()

9. landstingskreds
 M.P. Bruun ()
 Christian Dahl ()
 P.C. Jørgensen ()
 S.L Køster ()
 Ole Larsen (landstingsmand), nedlagde mandatet 19. september ()
 Joakim Frederik Schouw, også valgt i 1. landstingskreds, modtog valget fra 9. landstingskreds. Han nedlagde mandatet 13. september 1850. ()
 Suppleringsvalg
 Vilhelm Bjerring, valgt ved suppleringsvalg 11. oktober 1850 i stedet for Schouw og Larsen ()
 N.B. Krarup, valgt ved suppleringsvalg 11. oktober 1850 i stedet for Schouw og Larsen ()

10. landstingskreds
 J.P. Frich, fratrådte 28. maj 1852 ()
 J.P.C. Holst ()
 Holger Reedtz, fratrådte 18. oktober 1851 ()
 Frederik Schytte ()

 Suppleringsvalg
 Godsejer Mathias Lüttigchau valgt 21. november 1851. ()
 Gårdmand Jens Jørgensen valgt 23. marts 1852 og fratrådt 27. maj 1853 fordi han blev valgt til Folketinget. ()

11. landstingskreds
 P.C. Adler, døde 10. april 1851 ()
 Knud Knudsen ()
 August Nielsen, udtrådte 6. juni 1851 ()

 Suppleringsvalg
 Frederik Støcken, valgt ved suppleringsvalg 26. juni 1851 ()

12. landstingskreds (Færøerne)
 Johan Wejhe, valgt 11. august 1851 ()

Referencer

Kilder

Landstingsvalg
Politiske valg i 1849

Landstingsvalget 1849


Kaliwatan sa insekto ang Trybomia brevitubus. Una ning gihulagway ni Dudley Moulton ni adtong 1929. Ang Trybomia brevitubus sakop sa kahenera nga Trybomia, ug kabanay nga Phlaeothripidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Trybomia

Trybomia brevitubus


Chloe Molloy (born 6 December 1998) is an Australian rules footballer playing for the Sydney Swans in the AFL Women's (AFLW). She previously played for the Collingwood Football Club from 2018 to season 7. Molloy is a dual AFL Women's All-Australian, and won the AFL Women's Rising Star and Collingwood best and fairest awards in 2018. She was also Collingwood's leading goalkicker in 2021 and season 6. Molloy has served as Sydney co-captain since the 2023 season.

Early life
Molloy grew up in Whittlesea, in Melbourne's outer north-east. She attended school at Assumption College, Kilmore. Molloy's uncle is former , , and  player Jarrod Molloy.

Basketball career
Molloy begun playing basketball from a young age, she played for Diamond Valley and Eltham during her junior years. During her senior years she played for Nunawading in the SEABL and Melbourne Boomers in the WNBL.

In 2015 she received the Melbourne Boomers Rookie of the Year award. In the same year, Molloy also was announced as a member of the 2016 Jayco Gems Selection Squad.

Molloy represented Victoria Country and Victoria Metro at state level six times, winning two national championships at the Victorian Under-20 and Ivor Burge Championships in Ipswich and Bendigo.

In 2017 she was offered NCAA Division 1 US College Scholarships from Virginia Cavaliers, Fordham Rams and Virginia Commonwealth University.

Molloy turned down any college scholarships to pursue her football dream.

Junior and state league football
In 2017 she played football both the Calder Cannons in the TAC Cup and Diamond Creek in the VFL Women's competition. She was well credentialled in both leagues, winning the TAC Cup's league best and fairest and leading goalkicker awards before tying AFLW  star Katie Brennan for the VFLW's league leading goalkicker award.

In her first year in senior football at Diamond Creek, Molloy took out the club's Leading Goal Kicker award, as well as Runner's Up Best and Fairest at just age 18.

AFL Women's career
Molloy was drafted by Collingwood with the club's first pick and the third selection overall in the 2017 AFL Women's draft.

She made her league debut in round 1, 2018 in a match against Carlton at IKON Park. She played in a defensive role, gathered a game high 20 disposals and was named by AFL Media as one of Collingwood's best players in the eight-point loss. Molloy received a nomination or the 2018 AFL Women's Rising Star award for the performance.

She ultimately won the AFL Women's Rising Star award with a perfect 50 votes, and placed second in the league's best and fairest.

Molloy was the youngest player to also be selected in the 2018 AFLW All-Australian Team in the back pocket.

A week-and-a-half later, she also won Collingwood's AFLW best and fairest award, as well as Best First Year Player award.

Molloy was also named the AFLPA's inaugural AFLW Players' Best First-Year Player Award in 2018.

In May 2018, Molloy was re-signed by Collingwood for the 2019 season.

In September of that year she suffered a serious Lisfranc injury to her right foot while playing with Collingwood's VFLW team, the recovery from which saw her ruled out for the entirety of the 2019 AFLW season.

For the 2019 season Molloy took on a new role working alongside Collingwood list manager and performance analyst Jess Burger as an opposition analyst. She was also appointed part of the Collingwood AFLW leadership group ahead of the 2019 season.

In April 2019, Molloy re-signed with Collingwood for the 2020 season.

In March 2020, Molloy was selected by the AFL Players Association as captain of their inaugural 22under22 squad, as well as being selected for a 2017–19 retrospective 22under22 squad.

Molloy kicked two goals in Collingwood's one-goal victory over Carlton in the opening game of the 2021 AFL Women's season, being named as one of the team's best on ground. Molloy was awarded with her second All-Australian blazer, named on the full forward position in the 2021 AFL Women's All-Australian team.

It was revealed in May 2021 that although premiership contenders Melbourne, premiers Brisbane, and new expansion club St Kilda had made attempts to sign her at their respective clubs, she decided to stay at Collingwood on a two-year deal.

In February 2023, it was revealed that Molloy will leave Collingwood in the new Priority signing period, joining Sydney on a five-year contract.

Statistics
Updated to the end of round 9, 2023.

|-
| 2018 ||  || 2
| 7 || 1 || 2 || 81 || 19 || 100 || 25 || 16 || 0.1 || 0.3 || 11.6 || 2.7 || 14.3 || 3.6 || 2.3 || 9
|-
| 2019 ||  || 2
| 0 || — || — || — || — || — || — || — || — || — || — || — || — || — || — || 0
|-
| 2020 ||  || 2
| 7 || 6 || 4 || 59 || 34 || 93 || bgcolor=CAE1FF | 32† || 16 || 0.9 || 0.6 || 8.4 || 4.9 || 13.3 || 4.6 || 2.3 || 3
|-
| 2021 ||  || 2
| 11 || bgcolor=CAE1FF | 16† || 6 || 66 || 28 || 94 || 27 || 12 || 1.5 || 0.5 || 6.0 || 2.5 || 8.5 || 2.0 || 1.1 || 6
|-
| 2022 (S6) ||  || 2
| 10 || 8 || 6 || 73 || 38 || 111 || 26 || 22 || 0.8 || 0.6 || 7.3 || 3.8 || 11.1 || 2.6 || 2.2 || 4
|-
| 2022 (S7) ||  || 2
| 12 || 6 || 10 || 116 || 44 || 160 || 32 || 61 || 0.5 || 0.8 || 9.7 || 3.7 || 13.3 || 2.7 || 5.1 || 12
|-
| 2023 ||  || 5
| 9 || 12 || 11 || 105 || 49 || 154 || 31 || 39 || 1.3 || 1.2 || 11.7 || 5.4 || 17.1 || 3.4 || 4.3 ||
|- class=sortbottom
! colspan=3 | Career
! 56 !! 49 !! 39 !! 501 !! 212 !! 713 !! 173 !! 166 !! 0.9 !! 0.7 !! 8.9 !! 3.8 !! 12.7 !! 3.1 !! 3.0 !! 34
|}

Honours and achievements
 Sydney co-captain: 2023–present
 2× AFL Women's All-Australian team: 2018, 2021
 Collingwood best and fairest: 2018
 Collingwood leading goalkicker: 2021, S6
 AFL Women's Rising Star: 2018
 AFLPA AFLW best first year player: 2018

References

External links

1998 births
Living people
Collingwood Football Club (AFLW) players
Australian rules footballers from Melbourne
Sportswomen from Victoria (state)
All-Australians (AFL Women's)
People from the City of Whittlesea

Chloe Molloy


Die Mercalli-intensiteitskaal, wat aanvanklik in 1902 deur Giuseppe Mercalli ontwikkel en later aangepas is, is 'n seismiese skaal wat gebruik word vir die aanduiding van die intensiteit van 'n aardbewing soos deur mense gevoel. Dit meet die uitwerking van 'n bewing op 'n spesifieke terrein, wat verskil van die aardbewing se inherente krag of sterkte soos gemeet deur skale soos die Moment-magnitude-skaal.

Hoewel bewing veroorsaak word deur die seismiese energie wat deur 'n aarbewing vrygelaat word, verskil aardbewings in hoeveel van hulle energie as seismiese golwe uitgestraal word. Dieper aardbewings het ook 'n kleiner interaksie met die oppervlak, en hulle energie word oor 'n groter volume versprei. Die intensiteit van die bewing verskil van terrein tot terrein, en is gewoonlik minder hoe verder dit van die aardbewing se episentrum af is. Dit kan egter versterk word in sedimentbekkens en sekere soorte grond.

Intensiteitskale kategoriseer die intensiteit van bewing geskoei op die uitwerking soos gerapporteer deur onopgeleide waarnemers en word aangepas vir die uitwerking wat in 'n spesifieke streek waargeneem is. Deurdat nie van instrumente gebruik gemaak word nie, is hulle nuttig vir die raming van die magnitude en ligging van historiese aarbewings (voor die gebruik van instrumente). Die grootste intensiteit kom gewoonlik by die episentrum voor, en die graad en omvang daarvan (moontlik aangepas met kennis van die plaaslike geologiese toestande) kan met ander plaaslike aarbewings vergelyk word om die magnitude te raam.

Indeling
Die skaal word in 12 grade verdeel, wat met Romeinse syfers aangedui word. Dit strek van I (nie gevoel; net deur instrumente geregistreer) tot XII (katastrofies).

Verwysings

Skakels

Seismologie

Mercalli-intensiteitskaal


Vila Matilde may refer to:
 Vila Matilde (São Paulo Metro)
 Vila Matilde (district of São Paulo)

Vila Matilde


The 1909 Idaho football team represented the University of Idaho in the 1909 college football season.  Idaho was led by first-year head coach John S. Grogan, and played as an independent.

Schedule

 One game was played on Friday (against Washington State in Moscow) and one on Thursday (at Boise against All Collegians on Thanksgiving)

References

External links
 Gem of the Mountains: 1911 University of Idaho yearbook (spring 1910) – 1909 football season
 Go Mighty Vandals – 1909 football season
 Idaho Argonaut – student newspaper – 1909 editions

Idaho
Idaho Vandals football seasons
Idaho football

1909 Idaho football team


Kaliwatan sa karpa ang Squalius spurius. Una ning gihulagway ni Heckel ni adtong 1843. Ang Squalius spurius sakop sa kahenera nga Squalius, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kapos sa datos.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Asya
Squalius

Squalius spurius


Maciej Szupica (ur. 1975 w Białymstoku) – polski artysta video, reżyser, fotograf, grafik, rzeźbiarz, scenograf, muzyk, nauczyciel akademicki.

Życiorys
Absolwent Wydziału Grafiki Akademii Sztuk Pięknych w Gdańsku (dyplom w pracowni prof. Jerzego Krechowicza w 2004 r.). W 2016 uzyskał stopień doktora sztuk plastycznych w dziedzinie sztuk pięknych na gdańskim ASP na podstawie pracy Optoparalakser – stereoskopia jako zjawisko optyczne dotyczące ludzkiego widzenia i postrzegania rzeczywistości (promotor: Dariusz Syrkowski).

Autor oraz współrealizator różnych projektów muzyczno-performerskich, m.in. Cavalleris, C.A.T. TV, Dick4Dick, Gypsy Pill, Huston – We've Got the Problem, Skand 21, Uniform. Swoje prace realizuje w zakresie grafiki, malarstwa, plakatu, video, filmu, fotografii, performance'u, instalacji interaktywnych, scenografii. Stworzył kilkadziesiąt teledysków. Współpracował z wieloma wykonawcami muzycznymi, takimi jak: Pink Freud, Sławek Jaskułke, Kobiety, Paweł Kukiz i Piersi, Lipali, Glennskii, Gaba Kulka, Olo Walicki, Natalia Przybysz, Ørganek, Maciej Salamon. Był wielokrotnie nagradzany na Festiwalu Polskich Wideoklipów Yach Film.

Mieszka i pracuje w Gdańsku. Używa pseudonimu Monsieur Zupika.

Nagrody i wyróżnienia
 2003: Yach Film 2003 – nagroda Drewnianego Yacha, Gdańsk
 2004: Yach Film 2004 – nagroda w kategorii Inna Energia, Gdańsk
 2005: Yach Film 2005 – nagroda w kategorii Scenariusz, Gdańsk
 2007: Yach Film 2007 – Grand Prix za "Dziwny jest ten kraj", Gdańsk

Przypisy

Linki zewnętrzne

Absolwenci Akademii Sztuk Pięknych w Gdańsku
Artyści multimedialni
Ludzie urodzeni w Białymstoku
Polscy fotografowie współcześni
Polscy graficy
Polscy performerzy
Polscy rzeźbiarze
Urodzeni w 1975
Wykładowcy Akademii Sztuk Pięknych w Gdańsku

Maciej Szupica


Pentil-heksanoat  je organski spoj koji se prirodno nalazi u  plodovima jabuka] i  ananasa Blisko je srodan sa   pentil-butiratom i  pentil-pentanoatom,  od kojih su oba također sastojci voća.
Pentil-heksanoat je  ester  sa hemijskom formulom C5H11COO.C5H11.

Također pogledajte
Ester

Reference

Vanjski  linkovi

PubChem

Estri
Karboksilatni estri

Pentil-heksanoat


Ang Kūnegaw ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kūnigow, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Bāmyān,
 Kūn-e Gāw (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Bāmyān),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kūnegaw


Euro Interbank Offered Rate (Euribor) er en daglig referencerente administreret af European Money Markets Institute. EURIBOR er baseret på de rentesatser for usikrede lån, som banker tilbyder til andre banker inden for Eurozonens pengemarked (eller interbankmarked).

Se også
 CIBOR
 Libor

Referencer

Renteformer
Euro

Euribor


An Centrotoclytus carinatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Charles Joseph Gahan hadton 1906. An Centrotoclytus carinatus in nahilalakip ha genus nga Centrotoclytus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Laos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Centrotoclytus

Centrotoclytus carinatus


Kaliwatan sa murag-anay ang Odontotermes sikkimensis. Una ning gihulagway ni Thakur ug Rathore ni adtong 1986. Ang Odontotermes sikkimensis sakop sa kahenera nga Odontotermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Odontotermes

Odontotermes sikkimensis


Kaliwatan sa insekto ang Lesneia pulchra. Una ning gihulagway ni Edward Broadhead ug Alison Richards ni adtong 1982. Ang Lesneia pulchra sakop sa kahenera nga Lesneia, ug kabanay nga Lesneiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kenya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Kenya
Lesneia

Lesneia pulchra


Kaliwatan sa isda ang Gilbertidia dolganovi. Una ning gihulagway ni Mandrytsa ni adtong 1993. Ang Gilbertidia dolganovi sakop sa kahenera nga Gilbertidia, ug kabanay nga Psychrolutidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
amihanan-kasadpang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Gilbertidia

Gilbertidia dolganovi


An Myrmeciza fortis in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Sclater ngan Osbert Salvin hadton 1868. An Myrmeciza fortis in nahilalakip ha genus nga Myrmeciza, ngan familia nga Thamnophilidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Myrmeciza

Myrmeciza fortis


Pastore della Chiesa missionaria riformata olandese (, "chiesa calvinista per i fedeli meticci"), è stato un attivista anti-apartheid. Nel 1999 è stato condannato al carcere per frode, ma alla fine del 2004 è stato reintegrato come pastore.

Teologo, pastore ed attivista
Boesak fu inizialmente noto come teologo della liberazione, a partire soprattutto dalla pubblicazione della sua tesi di dottorato Farewell to Innocence ("Addio all'innocenza", 1976). Nel decennio successivo proseguì la sua attività di autore di libri ben accolti da critica e pubblico e di collezioni di saggi, sermoni e così via.

Boesak fu eletto presidente dell'Alleanza mondiale delle Chiese riformate nel 1982, carica che ha ricoperto fino al 1991.

La sua fama crebbe notevolmente negli anni Ottanta in qualità di acceso critico ed oppositore delle politica di apartheid del National Party (in afrikaans Nasionale Party) e svolse un ruolo di primo piano nelle campagne anti-apartheid quale leader del United Democratic Front ("Fronte Democratico Unitario") tra il 1983 e il 1991.

Nel 1991 Boesak venne eletto presidente per la provincia del Capo Occidentale dell'African National Congress (ANC).

Boesak si è dimesso dalla Chiesa riformata olandese nel 1990 a seguito di rivelazioni su una sua relazione extraconiugale con la presentatrice televisiva Elna Botha. In seguito i due si sono sposati.

Ha ricevuto, nel corso degli anni, dodici lauree honoris causa e svariati altri premi e riconoscimenti internazionali.

Un personaggio controverso
Alla fine degli anni Novanta Boesak, all'epoca ancora presidente dell'ANC del Capo Occidentale, venne accusato di appropriazione indebita di 250.000 rand sudafricani ricevuti dal gruppo d'investimenti danese Danchurch Aid, dalla Coca Cola Foundation e dal cantante Paul Simon. Stanziati per contribuire a progetti di sviluppo per la Boesak's Foundation for Peace and Justice nella provincia del Capo Occidentale, i fondi furono in realtà trasferiti da Boesak su un fondo fiduciario privato. In seguito alle indagini della polizia Boesak venne incriminato ed infine condannato per frode. Venne incarcerato nel 2000, ma fu rilasciato nel 2001 dopo aver scontato più di un anno di carcere dei tre che gli erano stati inflitti.

Benché Boesak avesse avanzato richiesta di grazia al presidente sudafricano Thabo Mbeki, dopo la sua scarcerazione tale provvedimento non venne adottato in quanto il governo ritenne che Boesak non avesse ammesso i propri errori. Il 15 gennaio 2005 venne comunque infine annunciato che il presidente aveva concesso la grazia a Boesak e che la sua fedina penale era di nuovo pulita.

Oggi si definisce "osservatore politico", oltre che critico della cultura, in ambito sudafricano.

Bibliografia
Boesak, A.A., 1976. Farewell to Innocence: A Socio-Ethical Study on Black Theology and Black Power. Maryknoll: Orbis Books. ISBN 0-88344-130-6.
Boesak, A.A., 1982. The Finger of God: Sermons on Faith and Socio-Political Responsibility. Maryknoll: Orbis. ISBN 0-88344-135-7.
Boesak, A.A., 1984. Black and Reformed: Apartheid, Liberation, and the Calvinist Tradition. Maryknoll: Orbis Books. ISBN 0-88344-148-9.
Boesak, A.A. – C. Villa-Vicencio (edd.) 1986. When Prayer Makes News. Philadelphia: Westminster Press. ISBN 0-664-24035-6
A Call for an End to Unjust Rule. Edinburgh: Saint Andrew Press. ISBN 0-7152-0594-3
Boesak, A.A., 1987. Comfort and Protest: Reflections on the Apocalypse of John of Patmos. Philadelphia: Westminster Press. ISBN 0-664-24602-8.
Boesak, A.A., 1987. If This Is Treason, I Am Guilty. Grand Rapids: Eerdmans. ISBN 0-8028-0251-6.
Boesak, A.A., 2005. The Tenderness of Conscience. African Renaissance and the Spirituality of Politics. Glasgow: Wild Goose Publications. ISBN 978-1-905010-51-6.

Altri progetti

Collegamenti esterni
 https://web.archive.org/web/20061002060714/http://www.sahistory.org.za/pages/people/boesak-a.htm
 https://web.archive.org/web/20070930224523/http://www.news24.com/News24/AnanziArticle/0,,2-7-1442_1626556,00.html
 https://web.archive.org/web/20071001002343/http://www.news24.com/News24/South_Africa/News/0,,2-7-1442_1632229,00.html

 https://web.archive.org/web/20070927204204/http://www.groene.nl/2002/0235/jvk_boesak.html

Pastori protestanti sudafricani
Pastori calvinisti e riformati
Boesak, Allan

Allan Boesak


Hirske (), eller Gorskoye () er en by i Sjevjerodonetsk rajon i Luhansk oblast (region) i Ukraine.
I 2021 havde byen 9.274 indbyggere.

Historie
Fra midten af april 2014 indtog pro-russiske separatister  flere byer i Donetsk oblast; herunder Hirske. Den 13. august 2014 sikrede ukrainske styrker angiveligt byen fra de prorussiske separatister.   Den 1. september 2014 blev den dog generobret igen.

Den 7. oktober 2014 foretog Verkhovna Rada for at lette styringen af Luhansk Oblast nogle ændringer i de administrative inddelinger, således at lokaliteterne i de regeringskontrollerede områder blev grupperet i distrikter. Især blev byerne Hirske og Zolote og bylignende bebyggelser i Nyzhnie og Toshkivka overført fra Pervomaisk Kommune til Popasna rajon.

Fra 23. juni 2022 er Hirske blevet placeret under de facto kontrol af Folkerepublikken Lugansk, efter at den blev indtaget af fremrykkende russiske og LPR-styrker (LPR: Luhansk People's Republic).

Demografi
Sprog ifølge  den  Ukrainske folketælling 2001:
Russisk  91.6%
Ukrainsk  6.2%
Hviderussisk  0.5%
Moldovisk  (Rumænsk) 0,1 %

Kilder og henvisninger

Byer i Luhansk oblast

Hirske


An Chaunax endeavouri in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Gilbert Percy Whitley hadton 1929. An Chaunax endeavouri in nahilalakip ha genus nga Chaunax, ngan familia nga Chaunacidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Chaunax

Chaunax endeavouri


Ang Sankt Andrä am Zicksee ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Sankt Andrä am Zicksee (kapital sa munisipyo), Burgenland, Politischer Bezirk Neusiedl am See,
 Sankt Andrä am Zicksee (munisipyo), Burgenland, Politischer Bezirk Neusiedl am See,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Sankt Andrä am Zicksee


Kilosa là một huyện thuộc vùng Morogoro, Tanzania. Thủ phủ của huyện Kilosa đóng tại Kilosa. Huyện Kilosa có diện tích 14245 ki lô mét vuông. Đến thời điểm điều tra dân số ngày 25 tháng 8 năm 2002, huyện Kilosa có dân số 488191 người.

Tham khảo

Vùng Morogoro
Huyện của Tanzania

Kilosa (huyện)


Long Hollow – jednostka osadnicza w Stanach Zjednoczonych, w stanie Dakota Południowa, w hrabstwie Roberts.

CDP w stanie Dakota Południowa

Long Hollow


Anwar Hossen (known as  Ali Raz; born 15 March 1957) is a Bangladeshi film actor who has appeared in nearly 400 films in Dhallywood. He won Bangladesh National Film Award for Best Supporting Actor twice for his roles in the films Pure Jay Mon  (2016) and Jannat (2018).

Career
In 1970s, Raj got his first break in BTV drama Bhangoner Shobdo Shuni. In 1977, he shifted from his home Sirajganj to Dhaka. In 1984, Razzaq made the film Shotbhai in which he played the half brother of Razzaq. Then, he became a leading actor and starred in hundreds of films in 1980s and 1990s. In 2010s, he returned to Dhallywood and switched to playing supporting roles.

Works

References

External links

Living people
1957 births
People from Sirajganj District
Bangladeshi male television actors
Bangladeshi male film actors
Best Supporting Actor National Film Award (Bangladesh) winners

Ali Raj


Dimmur velreyði (frøðiheiti - Phoenicurus ochruros)

Sí eisini
 Fuglar í Føroyum

Fuglar
Passeriformes

Dimmur velreyði


Alice Fenvessy Healy is a psychologist and College Professor of Distinction Emeritus at the University of Colorado Boulder where she founded and directed the Center for Research on Training. She is known for her research in the field of cognitive psychology, spanning diverse topics including short-term memory, long-term memory, psycholinguistics, reading, decision-making, and cognitive training.

Healy and her colleague Lyle E. Bourne, Jr. are authors of the book Train Your Mind for Peak Performance: A Science-Based Approach for Achieving Your Goals and the textbook Cognitive Processes with Roger Dominowski and Elizabeth Loftus. Healy and Bourne co-edited several volumes together including Training Cognition: Optimizing Efficiency, Durability, and Generalizability, Foreign Language Learning: Psycholinguistic Studies on Training and Retention, and Learning and Memory of Knowledge and Skills: Durability and Specificity. Healy co-edited, with Robert Proctor, the Handbook of Psychology, Volume 4 Experimental Psychology. With Stephen Kosslyn and Richard Shiffrin, she co-edited a two-volume Festschrift in honor of her doctoral advisor, William Kaye Estes.

Healy is a fellow of the American Psychological Association (Division 1 and Division 3), the Association for Psychological Science, the American Association for the Advancement of Science and the Society of Experimental Psychologists. She has served as President of Division 3 (Experimental Psychology) of the American Psychological Association, as Chair of the Psychology Section of the American Association for the Advancement of Science, and as Chair of the Society of Experimental Psychologists. She was recipient of the James McKeen Cattell Fellow Award and the Women in Cognitive Science Mentorship Award. Healy was honored by the Federation of Associations of the Behavioral and Brain Sciences as a scientist who "made important and lasting contributions to the sciences of mind, brain, and behavior" in 2014.  That year, her career was celebrated with a Festschrift, with participants contributing to a Special Issue of the American Journal of Psychology.

Biography
Healy received her bachelor's degree in psychology (summa cum laude) at Vassar College in 1968. She continued her education at The Rockefeller University where she completed her Ph.D. dissertation titled Short-term Memory for Temporal and Spatial Order Information in 1973, under the supervision of Estes. Healy was a member of the faculty of the Department of Psychology at Yale University from 1973 to 1981. She moved to the Department of Psychology at the University of Colorado at Boulder in 1981, where was promoted to professor in 1984 and named College Professor of Distinction in 2007.

Healy married James Bruce Healy in 1970. Together they have a daughter, Charlotte Healy.

Healy's research program has been supported by grants from agencies including the National Science Foundation, the National Institute of Mental Health, the U.S. Army, the U.S. Navy, the U. S. Air Force, and the National Aeronautics and Space Administration.

Research
Healy's research interests are diverse and span a wide range of topics in the field of cognitive psychology. Her research on cognitive training has examined conditions under which skills are learned, retained, and transferred, and has drawn attention to the need for specificity in skill training. Participants tend to show benefits of training on subsequent tasks only when able to use the same cognitive operations acquired during the training.

Her work on psycholinguistics and reading has investigated the processing of word boundaries and sublexical units of words during reading. Healy observed that participants exhibited a greater number of letter detection errors when they were reading word sequences that were familiar or have contained function words, such as the and and. Her findings suggest that familiar word sequences are often read in chunks comprising units larger than a single letter.

In other research, Healy and her colleagues investigated the effect of temporal and spatial order of information on short-term memory. In a study of memory for lines of a school song, Overstreet and Healy observed primacy and recency effects when students were instructed to reorder the lines of the song. In an item selection task, participants were presented with lines from the song with a word omitted and were tasked with choosing the correct word (out of two options) to fill in the missing word. Overstreet and Healy observed a serial position effect in the reconstruction task, but not the item selection task, which suggested that the serial position effect was due to the retention of individual lines of the song, and not due the particular items within each line.

Representative publications
 Drewnowski, A., & Healy, A. F. (1977). Detection errors on the and and: Evidence for reading units larger than the word. Memory & Cognition, 5(6), 636–647.
 Healy, A. F. (1974). Separating item from order information in short-term memory. Journal of Verbal Learning and Verbal Behavior, 13(6), 644–655.
 Healy, A. F. (1976). Detection errors on the word the: Evidence for reading units larger than letters. Journal of Experimental Psychology: Human Perception and Performance, 2(2), 235–242.
 Healy, A. F. (1994). Letter detection: A window to unitization and other cognitive processes. Psychonomic Bulletin & Review, 1, 333–344.
 Healy, A. F., & McNamara, D. S. (1996). Verbal Learning and memory: Does the modal model still work? Annual Review of Psychology, 47, 143–172.
 Healy, A. F., Havas, D. A., & Parker, J. T. (2000). Comparing serial position effects in semantic and episodic memory using reconstruction of order tasks. Journal of Memory and Language, 42, 147–167.

References

External links
 Alice F. Healy's Faculty Page
 University of Colorado Boulder Profile

American women psychologists
20th-century American psychologists
21st-century American psychologists
University of Colorado Boulder faculty
Vassar College alumni
Rockefeller University alumni
Living people
Year of birth missing (living people)

Alice F. Healy


Kaliwatan sa lumot ang Placynthium pannariellum. Una ning gihulagway ni William Nylander, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Hugo Magnusson. Ang Placynthium pannariellum sakop sa kahenera nga Placynthium, ug kabanay nga Placynthiaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Artiko
 Uropa ug Asya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Kadagatang Artiko
Abungawg-uhong sa Uropa
Placynthium

Placynthium pannariellum


An Hemiramphus in uska genus han Actinopterygii. An Hemiramphus in nahilalakip ha familia nga Hemiramphidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Hemiramphus

Hemiramphus


An Dissaporus mythicus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Leonard Gyllenhaal hadton 1817. An Dissaporus mythicus in nahilalakip ha genus nga Dissaporus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Mali.
 Niger.
 Senegal.
 Sierra Leone.
 Togo.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dissaporus

Dissaporus mythicus


Caroline Elspeth Lillias Weir (født 20. juni 1995) er en kvindelig skotsk fodboldspiller, der spiller midtbane for spanske Real Madrid i Primera División og Skotlands kvindefodboldlandshold.

Hun fik officielt landsholdsdebut i juni 2013, mod  og deltog også ved EM i fodbold for kvinder 2017, hvor hun scorede Skotlands første EM-mål nogensinde for kvinder. Hun deltog ligeledes ved VM i fodbold for kvinder 2019 i Frankrig, efter at  havde vundet deres kvalifikationsgruppe forud for slutrunden.

Meritter
Arsenal
 FA Women's Cup: 2014

Manchester City
 FA Women's League Cup: 2019
 Women's FA Cup: 2018-19

Individuelt
 Vauxhall Scotland Player of the Year: 2016
 Liverpool Ladies Player of the Year: 2016
 NRS Scottish Sporting Breakthrough Award: 2017

Referencer

Eksterne henvisninger

Kvindelige fodboldspillere fra Skotland
Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Skotland
Fodboldspillere fra Glasgow City F.C.
Fodboldspillere fra Manchester City W.F.C.
Fodboldspillere fra Arsenal W.F.C.
Fodboldspillere fra Bristol City W.F.C.
Fodboldspillere fra Real Madrid Femenino
Fodboldspillere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Storbritannien ved sommer-OL 2020

Caroline Weir


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Abrodiaeta lanceolata. Una ning gihulagway ni Brunner von Wattenwyl ni adtong 1891. Ang Abrodiaeta lanceolata sakop sa kahenera nga Abrodiaeta, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Peru

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Peru
Abrodiaeta

Abrodiaeta lanceolata