General Sir Henry George Chauvel GCMG, KCB (født 16. april 1865, død 4. marts 1945), almindelig kendt som Sir Harry Chauvel, var en højtstående australsk officer, som kæmpede ved Gallipoli og i Sinai og Palæstina-felttoget i Mellemøsten under 1. Verdenskrig. Han var den første australier, som fik rang af generalløjtnant og senere general, og den første til at lede et korps. Som chef for Det beredne Ørkenkorps var han ansvarlig for en af de mest afgørende sejre og en af de hurtigste forfølgelser i krigshistorien.

Som søn af en kvægopdrætter blev Chauvel udnævnt til sekondløjtnant i Upper Clarence Light Horse, en enhed som hans far opstillede i 1886. Efter at familien flyttede til Queensland blev han sekondløjtnant i Queensland Mounted Infantry i 1890, og blev indsat under fåreklipperstrejken i 1891. Han blev regulær officer i 1896 og tog til Storbritannien som deltager i Queenslands kontingent ved dronning Victorias 60 års regeringsjubilæum i 1897. I 1899 ledede han det ene af to kompagnier af Queensland Mounted Infantry, som var Queenslands oprindelige bidrag under Boerkrigen. Efter krigen var han tæt involveret i uddannelsen af Australian Light Horse.

Efter at være blevet forfremmet til oberst i 1913 blev Chauvel den australske repræsentant ved imperiegeneralstaben, men 1. Verdenskrig brød ud mens han stadig var undervejs til Storbritannien. Chauvel sørgede for at Australian Imperial Force blev sendt til Egypten, hvor han sluttede sig til sin nye enhed, 1. Light Horse Brigade i december. I maj blev den sendt til Gallipoli uden heste, hvor Chauvel tog ansvar for nogle af de farligste dele af linjen. Han overtog kommandoen over 1. australske division i november 1915. I marts 1916 blev Chauvel chauvel leder af den beredne Anzac division og vandt sejre i slaget ved Romani i august slaget ved Magdhaba i december, og var tæt på at vinde det Første slag om Gaza i marts 1917. Den følgende måned overtog han kommandoen over Ørkenkolonnen, senere sendt som det beredne ørkenkorps, og blev dermed den første australske korpschef og den første australier til at opnå rang af generalløjtnant. I slaget ved Beersheba (1917) i oktober erobrede hans lette beredne byen og dens vitale vandforsyning i et af historiens sidste store kavaleriangreb. I september 1918 lykkedes det Chauvel at gennemføre en hemmelig flytning af tre af sine beredne divisioner og indlede et overraskelsesangreb som førte til sejren i slaget ved Megiddo. Han fulgte op på denne sejr med en af de hurtigste forfølgelser i militærhistorien.

I 1919 blev Chauvel udpeget til generalinspektør, hærens højeste post. Han blev tvunget til at administrere en stadig mere to udhulet hærstruktur af politikere, som var optaget af at skære ned på udgifterne. Han var samtidig generalstabschef fra 1923 til hans pensionering i 1930. I november 1929 blev han den første australier, som blev forfremmet til fuld general. Under 2. Verdenskrig blev han kaldt tilbage til aktiv tjeneste som chefinspektør for Volunteer Defence Corps.

Tidlige år
Henry George Chauvel blev født i Tabulam, New South Wales, den 16. april 1865, andet barn af fåreopdrætteren Charles Henry Edward Chauvel og hans kone Fanny Ada Mary, født James. I 1884 var Charles Henry Chauvels station (landbrug) ved Tabulam på 39.000 ha og her omdrættede han 12.000 stykker kvæg og 320 heste. Fra en tidlig alder var Henry George Chauvel kendt som "Harry". Han fik sin skoleuddannelse på Mr. Belchers Skole nær Goulburn, inden han kom på Sydney Grammar School fra 1874 til 1880 og Toowoomba Grammar School fra 1881 til 1882. Mens han var på Sydney Grammar, gjorde Harry tjeneste i kadetenheden hvor han blev underkorporal. I 1886 fik Charles Henry tilladelse til at opstille to tropper kavaleri. Den 14. marts 1886 blev han kaptajn i Upper Clarence Light Horse, mens hans sønner Arthur og Harry blev sekondløjtnanter, mens hans to yngre sønner blev kavalerister. Enheden eskorterede Lord Carrington, guvernør af New South Wales, da han indviede jernbanen ved Tenterfield in 1886.

Efter en række alvorlige tørkeperioder i det nordlige New South Wales solgte Charles Henry Chauvel sin ejendom ved Tabulam i 1888 for £50.000. Efter at have betalt sin gæld købte han en meget mindre ejendom på 4.800 ha i Canning Downs ved Darling Downs i Queensland. I 1889 tog Harry Chauvel på rejse til Europa, hvor han besøgte Venedig, Rom, Firenze, Paris og London. Mens han var i Storbritannien så han på militærmanøvrer ved Aldershot. Harry opgav sin post i New South Wales' militær, da han flyttede til Queensland, men den 9. januar 1890 blev han udnævnt til sekondløjtnant i Queensland Mounted Infantry. Efter at have afsluttet taget sin officerseksamen blev han bekræftet som løjtnant i juni 1890.

Chauvels enhed blev indkaldt i marts 1891 under fåreklipperstrejken, som var begyndt tidligere på året. Med sine tropper og en lille gruppe politi fik Chauvel til opgave at eskortere en gruppe strejkebrydere til en fårestation nord for Charleville. I nærheden af Oakwood blev Chauvels tropper konfronteret af en gruppe på omkring 200 beredne fåreklippere. Da inspektøren, der ledede politienheden arresterede fire af fåreklipperne, som var efterlyst, blev fåreklipperne ophidsede, men det lukkedes Chauvel at få gruppen til fredeligt at opløse sig, og at bringe strejkebryderne til deres destination. Under fåreklippernes strejke i 1894 anvendte regeringen i Queensland særlige betjente i stedet for at indkalde militsen. Chauvel blev udpeget til midlertidig underinspektør i Clermont, og senere i distriktet omkring Longreach.

Den 9. september 1896 overgik Chauvel til Queenslands stående militærstyrke med rang af kaptajn i 9. bataljon af Royal Queensland Regiment. Han blev sendt til Storbritannien med Queenslands kontingent i anledning af dronning Victorias diamantjubilæum. Udstyret med de emu fjer, som blev båret af enheder fra Queensland, marcherede han med kolonitropperne gennem London bag Lord Roberts den 21. juni 1897. Chauvel bestod prøven ved School of Musketry i Hythe, Kent, og gjorde tjeneste som udvekslingsofficer ved 3. batalkon af King's Royal Rifle Corps og 2. bataljon af Royal Berkshire Regiment i Aldershot. Da han kom tilbage til Australien blev han stabsofficer i hovedkvarteret for Queensland Defence Force.

Boerkrigen

I juli 1899 tilbød Queenslands premierminister James Dickson at sende et kontingent tropper til Sydafrika i tilfælde af krig af krig mellem det Britiske Imperium og Boerrepublikkerne. I en periode fungerede Chauvel som rekrutteringsofficer og indskrev frivillige fra Darling Downs. Boerkrigen brød ud i oktober 1899, og Chauvel fik kommandoen over det ene af to kompagnier af Queensland Mounted Infantry, som forlod Brisbane den 1. november 1899. De gik i land ved Cape Town den 14. december og sluttede sig til imperiestyrken under Lord Methuen ved Orange River. Queensland Mounted Infantrys første kampindsats var ved Sunnyside den 1. januar 1900 sammen med infanteri fra Royal Canadian Regiment. I februar blev Queensland Mounted Infantry en del af generalmajor John French's kavaleridivision. Efter en anstrengende march hævede kavaleridivisionen belejringen af Kimberley den 15. februar.

I den reorganisering som fulgte blev Queensland Mounted Infantry en del af generalmajor Edward Hutton's 1. beredne infanteribrigade sammen med de canadiske og newzealandske beredne enheder. Chauvel udmærkede sig mens han kæmpede sammen med en gruppe newzealændere og erobrede et Maxim maskingevær. Queensland Mounted Infantry deltog i erobringen af Pretoria og slaget ved Diamond Hill. Chauvel fik en blandet styrke med britiske, australske, canadiske og newzealandske beredne tropper, som blev kendt som "Chauvel's Mounted Infantry", med Victor Sellheim som sin stabschef. Chauvel fik først til opgave at eskortere 10.000 stykker kvæg til Belfast, Mpumalanga til at forsyne tropperne i det østlige Transvaal. Hans styrke blev imidlertid omdirigeret af lokale hærledere, som satte den til at afbrænde gårde, som beskyttede Boerkommandoer, og angribe boerenheder. Queensland Mounted Infantry afsejlede mod Australien den 13. december 1900. De nåede til Brisbane den 17. januar 1901 og regimentet blev hjemsendt der den 23. januar. For sin indsats blev Chauvel omtalt i depecher, og medlem af Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden (CMG).

Den 1. januar 1901 slog de australske kolonier sig sammen til Commonwealth of Australia. Da Chauvel vendte tilbage til Australien den 17. januar opdagede han at han under sit fravær var blevet officer i den nye australske armé. En styrke på 14.000 mand var samlet ved åbningen af det første føderale parlament den 9. maj 1901 i Melbourne. Chauvel blev udvalgt til at være brigademajor for den beredne styrke, hans første fælles-australske opgave. Han blev stabsofficer i det nordlige militærdistrikt med base i Townsville, Queensland, i juli. I 1902 blev Chauvel udpeget til at lede 7. Commonwealth Light Horse, en ny enhed som skulle gøre tjeneste i Sydafrika, med lokal rang af oberstløjtnant. Enheden forlod Brisbane den 17. maj 1902 og ankom til Durban den 22. juni, tre uger efter at krigen sluttede. Den gik derfor tilbage ombord og sejlede til Brisbane, hvor den blev hjemsendt. Chauvel blev i Sydafrika i nogle måneder for at besøge slagmarkerne. Da han kom tilbage til Australien blev han igen stabsofficer i det nordlige militærdistrikt. Han blev forfremmet til midlertidig oberstløjtnant i december 1902.

I 1903, sendte Hutton, som nu var øverstkommanderende for de australske styrker, Chauvel til South Australia for at organisere de lette beredne regimenter der. Da han vendte tilbage til Queensland i 1904, blev han fungerende stabschef for Queensland med base i Brisbane. Han blev forfremmet til permanent oberstløjtnant i december 1909, men hans ambition om at blive den australske repræsentant ved imperiegeneralstaben i London blev blokeret af Huttons efterfølger generalmajor Charles Hoad. Baseret på sine erfaringer fra Sydafrika fremførte Chauvel ideer om naturen af beredent infanteri. Han anbefalede at australske tropper skulle forbedre deres disciplin i felten, efterlyste stærkere lederskab fra officerer og lagde vægt på behovet for en bedre organisering af forsyninger og effektiv evakuering af sårede.

Chauvel kendte Jopp fra Newmarket, Queensland allerede inden Boerkrigen, og mens han var stationeret i Brisbane, spillede Chauvel og major Brudenell White tennis tennis i Jopp familiens hus med deres døtre Dora og Sibyl. Chauvel blev forlovet med Sibyl i januar 1906, og de blev gift den 16. juni 1906 i All Saints Anglican Church i Brisbane. De fik to sønner og to døtre. Det år solgte Chauvel også ejendommen ved Canning Downs South. I den omrokering i toppen af hæren, som fulgte efter Hoads død i 1911 blev Chauvel udpeget til Military Board i Melbourne som generaladjudant. I denne kapacitet var Chauvel involveret i implementeringen af den almindelige værnepligt. Chauvel var især involveret i træningen af de lette beredne enheder. "Når den næste krig kommer," forudså White, "vil det kun tage en Ashby eller J.E.B. Stuart for at blive udødeliggjort."

Første Verdenskrig

Krigsministeriet
Chauvel blev forfremmet til oberst i 1913. Den 3. juli afsejlede han mod England med kone og tre børn for at afløse oberst James Gordon Legge som australsk repræsentant i imperiegeneralstaben. Mens han var undervejs brød 1. Verdenskrig ud. Da han meldte sig til krigsministeriet i London i midten af august fik Chauvel udleveret et telegram, som beordrede ham til at overtage kommandoen over 1. Light Horse Brigade i Australian Imperial Force (AIF) når den ankom til Storbritannien. Chauvel blev bekymret over det langsomme tempo i byggeriet af AIF's planlagte kvarter på Salisbury Plain. Han aflagde hyppige besøg på stedet og fik en australsk ingeniørofficer, major Cecil Henry Foott, udpeget til den lokale stab for at varetage australske interesser. Han var overbevist om, at hytterne ikke ville være klar i tide, og at de australske tropper derfor måtte tilbringe vinteren i telte på Salisbury Plain. Chauvel overtalte den australske højkommissær i London, tidligere premierminister Sir George Reid, til at kontakte Lord Kitchener med en alternativ plan om at sende AIF til Egypten, hvilket skete. Ledsaget af major Thomas Blamey sejlede Chauvel til Egypten ombord på passagerskibet SS Mooltan den 28. november 1914, og ankom i Port Said den 10. december 1914.

Gallipoli
Chauvel begyndte at uddanne sin brigade, efter at han var ankommet i Egypten. Han var kendt for at insistere på en høj standard hvad angik påklædning og holdning blandt tropperne. 1. lette beredne brigade blev en del af generalmajor Alexander Godley's New Zealand and Australian Division, sammen med 4. australske infanteribrigade, den newzealandske infanteribrigade og den newzealandske beredne riffelbrigade. Da resten af det australske og newzealandske korps afsejlede mod Gallipoli den 25. april 1915, blev de beredne brigader tilbage i Egypten – Gallipoli halvøen var uegnet til beredne operationer. Efter svære tab i begyndelsen af slaget om Gallipoli fik de lette beredne imidlertid ordre til at stille med 1.000 mand forstærkninger. Den britiske kommandant i Egypten, generalløjtnant Sir John Maxwell, valgte i stedet af sende hele de beredne brigader til Anzac Cove.

Chauvel ankom den 12. maj 1915 og overtog den kritiske sektor, som omfattede Pope's Hill og Quinn's, Courtney's og Steele's Posts, fra oberst John Monash. Disse fire poster på toppen af Monash Valley kunne observeres af osmannerne fra to sider og var det som holdt sammen på stillingen. Chauvel reorganiserede forsvaret og udpegede permanente kommandanter for posterne. Han opstillede også særlige snigskyttegrupper, som efterhånden havde held til at holde de osmanniske snigskytter nede og gjorde det sikkert selv for muldyrkolonner at begive sig op gennem Monash Valley. Chauvels brigade kom hurtigt under hårdt pres fra osmannerne. Den 28. maj 1915 sprængte osmannerne en mine under Quinn's Post og brød ind i den. Postens permanente kommandant, oberstløjtnant J. H. Cannan havde orlov, og den fungerende kommandant, oberstløjtnant G. J. Burnage blev såret under kampen. Chauvel reagerede med at bringe forstærkninger frem og udpege en midlertidig post kommandant, oberstløjtnant H. Pope, med ordre til at drive osmannerne tilbage for enhver pris. Major S. C. E. Herring kunne på mirakuløs vis angribe over det åbne terræn praktisk taget uskadt da hans angreb faldt sammen med et osmannisk på en anden del af posten, så de osmanniske maskingeværskytter ikke kunne skyde uden at ramme deres egne. Der var rent faktisk kun omkring 17 osmanner i posten, og de endte med at overgive sig. Chauvels beslutning kan have været forkert, men den var afgørende, han var også heldig. For denne indsats blev han omtalt i depecher.

Den 9. juli 1915 blev Chauvel forfremmet til brigadegeneral med virkning fra dengang han overtog kommandoen over 1. Light Horse Brigade den 10. december 1914. Han tilbragte seks uger på hospital i Egypten i juni og juli med lungehindebetændelse, men kom tilbage i tide til augustoffensiven, og også her blev han omtalt i depecher. Chauvel var fungerende kommandant for New Zealand and Australian Division i korte perioder i september og oktober under Godleys fravær. Derpå blev han den 6. november 1915 udnævnt til chef for 1. division og blev forfremmet til generalmajor. Han anførte denne division i den sidste fase af slaget ved Gallipoli, evakueringen og reorganiseringen i Egypten i februar og marts 1916. For hans indsats i evakueringen blev han omtalt i depecher. Hans rolle i felttoget som helhed blev anerkendt ved hans udnævnelse til Companion of the Order of the Bath.

Sinai

Beredne Anzac division

Chauvel overtog kommandoen over den nyligt etablerede beredne Anzac division]] den 16. marts 1916, dagen efter at den afløste 1. division ved forsvaret af Suez-kanalen. Chauvel blev igen omtalt i depecher for sin andel i forsvaret af kanalen. Hans division blev indsat i No. 3 Sektion af Suez-kanal forsvaret, den nordlige del af kanalen under generalmajor H. A. Lawrence. Placeringen af tropperne var langt fra ideel. De beredne tropper var spredt ud, så kun to brigader af den beredne Anzac division forblev under Chauvels kommando. Den 3. lette beredne brigade var blevet placeret i No. 2 Sektion af general Sir Archibald Murray lederen af det egyptiske ekspeditionskorps. Lawrence var for langt væk til at kunne styre slaget, især da først telefonforbindelserne blev afbrudt. Murray i Ismailia var endnu længere væk.

Til slaget ved Romani udvalgte Chauvel sin slagmark med omhu. Rekognoscerede den i luften og på jorden og valgte både fremskudte og tilbagefalds stillinger. Hans held holdt ved. Den tyske hærleder — Kress von Kressenstein — valgte det samme sted til sit samlingsområde til sit angreb i august 1916. Under stort pres fastholdt Chauvel sin stilling indtil brigadegeneral Edward Chaytors newzealandske beredne riffelbrigade ankom efter at være frigivet af Lawrence. Modangrebet, som Chauvel havde ønsket for hele dage, kom først i gang i skumringen. Ved Katia og igen ved Bir el Abd forsøgte Chauvel at komme rundt om den osmanniske flanke, men endte med at foretage frontale angreb på den osmanniske bagtrop og blev slået tilbage af beslutsomme modangreb og artilleribeskydning mod 3. lette beredne brigade. Selv om han dræbte 1.250 osmanner og tog over 4.000 til fange, fik Chauvel kritik for ikke at have fordrevet og nedkæmpet osmannerne. De australske og newzealandske ryttere, som led over 900 af de 1.130 britiske tab,  var det en klar sejr, deres første afgørende sejr og vendepunktet i felttoget. Senere erkendte Chauvel at slaget ved Romani var den første afgørende britise sejr i krigen, bortset fra felttoget i Vestafrika.

I sin rapport til krigsministeriet i London om slaget kom Murray let hen over den rolle, som den beredne Anzac division havde spillet i slaget. Hovedparten af udmærkelserne efter slaget ved Romani gik til britiske tropper, herunder til et betydeligt antal officerer fra Murreys stab. Lawrence blev gjort til Knight Commander of the Order of the Bath, mens Chauvel, som allerede var blevet medlem af Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden efter krigen i Sydafrika og medlem af Order of the Bath efter Gallipoli blev foreslået til en mindre orden, som han afslog. I betragtning af dette besluttede Murray at Chauvel slet ikke skulle have en orden, og han blev blot omtalt i depecher.

Ørkenkolonnen

I oktober 1916 overtog generalmajor Sir Charles Macpherson Dobell, en canadisk officer med stor erfaring i at udkæmpe kolonikrige, kommandoen over den Østlige styrke. Dens fremskudte tropper - herunder Chauvels beredne Anzac division – blev en del af den nyligt oprettede Ørkenkolonne under generalmajor Sir Philip Chetwode, en britisk kavalerist og baronet. Under slaget ved Magdhaba i december 1916 var Chauvel derfor underlagt den nyligt ankomne Chetwode i stedet for de fjerne hærledere ved kanalen. Hans Han efterretninger om fjendens dispositioner var betydelig bedre takket være flyverne i den 6. luftstyrke, som bestod af No. 14 Squadron, Royal Flying Corps og No. 1 Squadron, Australian Flying Corps. Han havde imidlertid kun kort tid til at erobre stillingen og dens vandforsyning, og da sejren var tvivlsom beordrede Chauvel en tilbagetrækning. Ordren blev ignoreret af brigadegeneral Charles Frederick Cox fra 1. lette beredne brigade, hvis tropper erobrede stillingen og ordren blev annulleret af Chetwode. Trods hans forhastede ordre til tilbagetog var det Chauvels angrebsplan, der vandt slaget. "Chauvels lederskab," skrev Henry Gullett, "var kendetegnet ved den hurtighed hvormed han opsummerede den meget obskure tyrkiske stilling tidligt om morgenen og ved hans vurdering og karakteristiske tålmodighed med at holde så meget som muligt af sin styrke i reserve indtil kampen udviklede sig tilstrækkeligt til at sikre at den kunne benyttes bedst muligt."

Chauvel opnåede en ny vigtig succes i slaget ved Rafah i januar 1917. På mange måder lignede slaget Magdhaba, men den osmanniske stilling var stærkere og truslen om at den kunne blive undsat var større. Igen var det vandforrådet, som var en afgørende faktor i slaget. Denne gang var det Chetwode som besluttede at afbryde slaget, med Chauvels billigelse, men igen var det tropperne som sikrede sejren. Sejrene ved Magdhaba og Rafah ændrede Murrays holdning til at tildele Chauvel et ridderslag og i januar 1917 blev Chauvel udpeget til ridder af Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden. I juli blev han nævnt i depecher for disse operationer.

Chauvel fortsatte imidlertid med at være optaget af mangelen på anerkendelse af australske og newzealandske tropper og den 28. september 1917 skrev han:

Chauvel vedhæftede 32 navne på soldater, som han havde anbefalet tildelt en udmærkelse, men som var blevet udeladt. To newzealændere, som var blevet indstillet til en bjælke til deres Distinguished Service Orders (DSO) blev end ikke omtalt i depecher og en fremragende australsk regimentschef, som var blevet anbefalet til CMG blev heller ikke engang omtalt i depecher, mens en brigadechef for en stabsofficer, som Chauvel anbefalede tildelt DSO-er blev omtalt i depecher.

Palæstina
I january 1917 blev der formeret en ny bereden division - Imperial Mounted Division – som bestod af 3. og 4. lette beredne brigader og de britiske 5. og 6. Yeomanry Brigader. En britisk officer fra den stående armé med friske erfaringer fra Senussifelttoget, generalmajor Sir H. W. Hodgson, blev tildelt kommandoen med en rent britisk stab. Den bevidste blanding af australske og imperietropper skete med Chauvels billigelse, men var i modstrid med den australske regerings politik, og den gav snart sin utilfredshed til sende og sendte brigadegeneral Sir Robert Anderson til Cairo for at diskutere sagen åbent med Chauvel og hans overordnede. Som resultat heraf blev Imperial Mounted Division omdøbt til Australian Mounted Division.

I det Første slag om Gaza i marts 1917, var Chauvels mission den samme som ved Rafah og Magdhaba, men på en større skala. Han omgik den osmanniske stilling ved Gaza, mens 53. og 54. division forsøgte at indtage byen. Da dette slog fejl beordrede Chetwode Chauvel til at forsøge at erobre Gaza fra ryggen. Chauvel improviserede med held et angreb sent på eftermiddagen og erobrede byen trods de barrierer af høje kaktushække og hård modstand fra fjenden. Han gik ind i byen efter det blev mørkt, blot for at få ordre fra Dobell, som var ude af føling med situationen, om at trække de beredne tropper tilbage, hvilket skete trods Chauvels protester. Denne gang følte hans brigadegeneraler ved fronten Ryrie og Chaytor, tvunget til af adlyde, selv om de mente at byen kunne holdes, da de ikke havde overblik over hele slaget. Alle kanoner, inklusiv de erobrede, blev trukket bort, og det samme blev alle fanger - usårede, sårede og selv de døde. Chauvel sikrede, at sårede osmanniske fanger, som ikke kunne klare marchen til Deir al-Balah blev efterladt med en fuld vandflaske hver.

Dobell gennemførte det Andet slag om Gaza i april 1917 med et storstilet frontalangreb med støtte fra flådens kanoner, kampvogne og krigsgas. Det endte endnu mere utilfredsstillende, og Dobell fik frataget kommandoen over den Østlige styrke den 19. april. Hans plads blev overtaget af Chetwode, mens Chauvel overtog Ørkenkolonnen, og dermed blev den første australier der fik fang af generalløjtnant. Ledelsen af den beredne Anzac division overgik til Chaytor. I juni under Dødvandet i det sydlige Palæstina overtog general Sir Edmund Allenby ekspeditionsstyrken efter Murray. Allenby flyttede sit hovedkvarter til Palæstina og reorganiserede sin kommandostruktur efter mere regulære linjer. Østlige styrke blev nedlagt og der blev etableret to korpshovedkvarterer, 20. korps under Chetwode og 21. korps under generalløjtnant Edward Bulfin. De tre korpschefer var professionelle soldater, ingen af dem havde taget eksamen fra et militærakademi eller en stabsskole, de var alle tre blevet forfremmet fra militsen eller frivillige.

To uger inden Allenby ankom deltog Chauvel i en hædringsceremoni:

Beredne ørkenkorps

Da Chauvel hørte at Ørkenkolonnen skulle omdøbes til 2. kavalerikorps bad han om navnet beredne ørkenkorps - Desert Mounted Corps. Korpset bestod af den beredne Anzac division]], den australske beredne division og den nyopstillede beredne Yeomanry division samt kamelkorpsbrigaden.

Selv om nogle briter mente at Allenby skulle udskifte Chauvel med en britisk officer beholdt Allenby ham på posten. Men han overhørte Chauvels eget ønske ved at udpege en britisk officer brigadegeneral Richard Howard-Vyse, kaldet "Wombat", som Chauvels stabschef. Chauvel blev således den 2. august 1917 den første australier der havde permanent kommando over et korps. En traditionsbunden brigadegeneral blev citeret for at sige: "At tænke sig at give kommandoen over den største beredne styrke i verdenshistorien til en australier." Da han fik besked om udnævnelserne skrev Chetwode et lykønskningsbrev af 12. august 1917 til Chauvel: "Jeg kan ikke sige hvor meget jeg misunder dig kommandoen over den største beredne styrke nogensinde - det er mit eget fag, men skæbnen har villet det anderledes." Ved Romani havde Chauvel været en hærfører på slagmarken, som ledede fra fronten, mens Chetwode, som stolede på telefonen, havde besluttet en tilbagetrækning under sejren ved Rafah. Chetwodes "arms længde" kommandoform påvirkede også det første slag om Gaza.

Under slaget om Beersheba i oktober 1917 var det igen Chauvel og hans beredne ørkenkorps, som havde den afgørende rolle. Chetwode troede ikke af ekspeditionsstyrken havde de fornødne ressourcer til at besejre osmannerne i deres befæstede stillinger, så han planlagde at fordrive dem herfra ved at vende deres flanke ved Beersheba, i et tørt område på flanken af fjendens linje. Det beredne ørkenkorps skulle gennemføre en lang natlig fremrykning gennem den tørre ørken og måtte enten erobre byen med dens brønde intakte eller være tvunget til at trække sig tilbage. Slaget om Beersheba var en svær kamp, men målet blev nået, selv om det ikke skete uden et beredent bajonetangreb fra 4. lette beredne brigade – det sidste stor kavaleriangreb i historien– for at erobre byen og dens vitale vandforsyninger. Få slag er blevet vundet på en så spektakulær måde. For denne afgørende sejr og den efterfølgende erobring af Jerusalem, blev Chauvel omtalt i depecher to gange mere, og udpeget til Knight Commander of the Order of the Bath i nytårslisten i 1918.

Chauvel var imidlertid stadig skuffet over at det ikke var lykkedes at nedkæmpe den osmanniske armé. Osmannerne havde kæmpet hårdt og havde tvunget den beredne Ørkenstyrke til hårde kampe inden tidspunktet for en fejende forfølgelse indtraf. Da det var så vidt var tropper og hest for trætte og kunne ikke mobilisere den fornødne energi. I februar 1918 indledte ekspeditionsstyrken en række operationer hinsides Jordan floden. Allenby fandt snart sine britiske tropper overført til Frankrig og erstattet med to indiske kavaleridivisioner og den beredne australske division stod i en periode i den samme situation. I mellemtiden i den anden Transjordan operation stod Chauvel overofr store vanskeligheder med terrænet, vejret og en ihærdig fjende. Felttoget var ingen succes. Det beredne ørkenkorps var i undertal mens osmanniske forstærkninger nærmede sig fra alle sider. Chauvel var tvunget til at trække sig tilbage til vestbredden af Jordan floden. Efterfølgende blev 5. beredne Yeomanry brigade opløst og Chauvel erstattede den med 5. lette beredne brigade, som blev formeret af de australske og newzealandske enheder i den nu opløste kamelkorps brigade og et blandet fransk kavaleriregiment af Spahi og Chasseurs d'Afrique.

I september 1918 lykkedes det Chauvel at gennemføre en hemmelig omplacering af to sine beredne divisioner. Allenby indledte et overraskelsesangreb og vandt slaget ved Megiddo. Han fulgte herefter op på sejren med en af de hurtigste forfølgelser i militærhistorien - 167 km på kun tre dage. Denne gang lykkedes det ham at ødelægge den osmanniske armé. Det beredne ørkenkorps rykkede over Golanhøjderne og erobrede Damaskus den 1. oktober. mellem den 19. september og 2. oktober havde den australske beredne division tab på 21 døde og 71 sårede, men tog 31.335 osmanniske fanger. To restore calm in the city, Chauvel beordrede en styrkedemonstration. Oberstløjtnant T. E. Lawrence kaldte senere spottende dette for et "triumftog"; men det var faktisk et snedigt politisk skridt, som frigjorde Chauvels styrker til at rykke yderligere 300 km frem til Aleppo, som blev erobret den 25. oktober. Fem dage senere overgav det Osmanniske Rige sig. For denne sejr blev Chauvel igen omtalt i depecher.

Chauvel var nødt til at blive i Mellemøsten på grund af situationen i Syrien og den egyptiske opstand, selv om han fik selskab af Lady Chauvel i januar 1919. I april var situationen blevet roligere og Chauvel kunne overlade kommandoen over Australian Imperial Force i Mellemøsten til Ryrie. Chauvel og Lady Chauvel tog derefter til London med RMS Malwa. De ankom i rette tid til at han kunne lede australske tropper ved en sejrsmarch gennem buen den 3. maj. Kort efter blev han indlagt med blindtarmsbetændelse. Hele Chauvel familien kunne sejle hjem på troppetransportskibet HMAT Demosthenes den 26. juli 1919. For sin indsats som leder af det beredne ørkenkorps blev han storkorsridder af Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden i juni 1919, fik tildelt det franske Croix de Guerre 1914–1918 med palmer af den franske præsident og Order of the Nile (2. klasse) af sultanen af Egypten, og blev omtalt i depecher for 11. gang. På hans særlige anmodning blev han udstyret med ordensdragt og udstyr i Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden af Georg 5., og kongen døbte ham "Sir Harry" frem for "Sir Henry".

Senere år

Mellemkrigsårene
Chauvels tid i Australien Imperial Forces sluttede den 9. december 1919 og den følgende dag blev han udnævnt til generalinspektør, hærens højeste post, som beklædte indtil 1930. Posten som generalinspektør var blevet oprettet som en auditor-funktion som udformede årlige rapporter til Forsvarsrådet. I tilfælde af krig var det meningen af generalinspektøren skulle være øverstkommanderende og militærrådet skulle være hans generalstab. Chauvels årlige rapporter havde en tendens til at understrege den faretruende tilstand nationens forsvar var i. Han advarede f.eks. om at hvis krigen kom, ville soldaterne være "udsat for det urimelige handicap og de med sikkerhed større tab af liv, som underlegenhed i udstyr og mangel på ammunition nødvendigvis må medføre". Set tilbage med 2. verdenskrig som perspektiv bemærkede historikeren Gavin Long at Chauvels årlige rapporter var "en række kloge og gennemgribende gennemgange af det australske militærs problemer, som der imidlertid ikke blev taget megen notits af".

I februar 1920 blev Chauvel forfremmet til permanent generalløjtnant med virkning fra 31. december 1919. I januar 1920 var han formand for en komite, der skulle undersøge hærens fremtidige struktur. Komiteens anbefalinger viste sig så godt som umulige at gennemføre i lyset af besparelser på forsvaret, som blev gennemført i 1920 og 1922. Ved generalløjtnant Brudenell Whites pensionering som generalstabschef i 1923 blev denne post delt i to, og Chauvel blev første chef for generalstaben samtidig med at han var generalinspektør, mens brigadegeneral Thomas Blamey blev anden chef for generalstaben. Chauvel var også formand for stabschefernes komite, da han var den højest rangerende af de tre værnschefer. I november 1929 blev han dne første australier der blev forfremmet til fuld general. Han forsøgte at opretholde hærens struktur på trods af kortsynede politikere, der ville skære i udgifterne. Som følge heraf blev hæren mere og mere udhulet, og fik form af en stor styrke uden substans. Da værnepligten blev afskaffet af premierminister James Scullins regering i 1929, var det op til Chauvel at få det nye system med frivillige til at fungere. Han tog til sidst sin afsked i april 1930.

Chauvels sønner Ian og Edward trådte ud af hæren i henholdsvis 1930 og 1932, og blev officerer i kavaleriregimenter i den indiske hær i stedet. Hans datter Elynne giftede sig med Thomas Walter Mitchell, en kvægopdrætter. Chauvel blev en hyppig gæst på deres ejendom "Towong Hill" nær Corryong, Victoria. Han boede på Towong Hill under en stor skovbrand i 1939. Da ejendommen blev truet af ilden ledede han slukningsindsatsen og på et tidspunkt klatrede han op i et træ nær huset for at hugge brændende grene væk.

Indvielsen af Shrine of Remembrance i 1934 førte til en række genforeninger. Ian og Edward kom fra Indien på orlov, Alexander Godley kom fra Storbritannien og Richard Howard-Vyse som stabschef for Henry, hertug af Gloucester. I 1937 rejste Chauvel til Storbritannien som leder af det australske kontingent ved kroningen af kong Georg 6., hvor han blev budt velkommen af Chetwode og Howard-Vyse. Chauvel fik det australske kontingent udklædt som let kavaleri med emu-fjer, bandolerer og sporer. Da dominion tropperne samledes ved Buckingham Palace for at modtage deres kroningsmedaljer anførte Chauvel paraden med Howard-Vyse som sin stabschef. På vejen tilbage besøgte kontingentet Frankrig, hvor der blev afholdt ceremonier ved det australske nationalmonument i
Villers–Bretonneux og ved Triumfbuen. Chauvel anførte ofte parader på Anzac Day] gennem Melbourne, men trådte tilbage fra ledelsen af marchen i 1938 i protest mod en beslutning fra Returned and Services League of Australia om at ændre højtideligheden ved skrinet fra en kristen til verdslig.

2. Verdenskrig og eftermæle
Under 2. Verdenskrig blev Chauvel kaldt tilbage i tjeneste som chefinspektør for Volunteer Defence Corps (VDC), det australske hjemmeværn. Efter Brudenell Whites død ved en flyulykke bad premierminister Robert Menzies Chauvel om råd om hvem der skulle være chef for generalstaben. Efter råd fra Chauvel udpegede Menzies generalløjtnant Vernon Sturdee til posten. Under krigen gjorde Chauvels søn Ian tjeneste som stabsofficer under felttoget i Italien, mens Edward blev sendt til New Guinea af den australske hær for at lære om junglekrigsførsel. Chauvels datter Eve sluttede sig til Women's Royal Australian Naval Service og tilbragte en dag i en redningsbåd i Nordatlanten efter at hendes skib var blevet torpederet af en U-båd. Tom Mitchell blev taget til fange af japanerne under slaget om Singapore. Chauvel blev i VDC, med base i Victoria Barracks, Melbourne men konstant på inspektionsrejser indtil sin død den 4. marts 1945.

Chauvel fik en statsbegravelse i St Paul's Cathedral, Melbourne som blev foretaget af den anglikanske ærkebiskop i Melbourne, Joseph John Booth, hvorefter han blev kremeret med fuld militær honnør. Otte generaler fungerede som kistebærere: generalløjtnant John Northcott, generalstabschef, generalløjtnant John Whitham, korpskommandør, VDC; generalmajor James Cannan, kvartermester generalmajor Charles Brand; generalmajor Cyril Clowes, øverstkommanderende for Victoria kommunikationsområdet, generalmajor John Austin Chapman, vice generalstabschef; generalmajor Charles Lloyd, generaladjudant; og generalmajor Clive Steele, chefingeniør.

Der findes portrætter af Chauval på Australian War Memorial i Canberra, Naval and Military Club i Melbourne, og Imperial War Museum i London. Et portræt malet af George Washington Lambert er i familiens besiddelse. Chauvel mindes med en bronzeplade i St Paul's Cathedral, Melbourne. Hans sværd er i Christ Church, South Yarra og hans uniform er i Australian War Memorial. Der er også et mindevindue i kapellet på Royal Military College, Duntroon. Chauvel Street i North Ryde, Sydney er opkaldt efter ham.

Chauvels datter Elyne Mitchell skrev en række bøger om sin far og hans korps. I sin bog Seven Pillars of Wisdom gav T. E. Lawrence en vildt fortegnet beskrivelse af Chauvel. Charles Bean bemærkede af "denne kloge, gode og betænksomme kommandør var langt fra den stupide pedant som læsere af Lawrences Seven Pillars of Wisdom kunne tro." Lawrence indrømmede at "ikke meget af hans bog var helt sand, men at meget af den var baseret på fakta."

Chauvels nevø Charles Chauvel blev en kendt filminstruktør, som bl.a. instruerede Forty Thousand Horsemen (1940), om Slaget ved Beersheba.

Harry Chauvel blev portrætteret på film: af Bill Kerr i The Lighthorsemen (1987), som handlede om et australsk kavaleriregiments oplevelser under Tredje slag om Gaza; af Ray Edwards i A Dangerous Man: Lawrence After Arabia (1990), som foregik omkring Paris fredskonferencen (1919); og af Colin Baker i filmen fra 1992 Young Indiana Jones TV-filmen Daredevils of the Desert, en ny genfortælling af det treje slag om Gaza fra instruktøren af The Lighthorsemen.

Noter

Henvisninger

Kilder

Eksterne kilder

 Hans introduktion til The New Zealanders in Sinai and Palestine
 Chauvel på www.aif.adfa.edu.au

Generaler fra Australien
Australiere i 1. verdenskrig

Harry Chauvel


وادي النّصَارى أو وادي النّضَارة أو وادي المسيحيّين، هو منطقة سوريّة تضم القرى والبلدات ذات الغالبية المسيحية الممتدّة على ناحيتي الحواش والناصرة في ريف حمص الغربي. يعد وادي النصارى من الأماكن ذات الأهمية الدينية والسياحية
لما يحويه من كنائس وأديرة أثرية مثل دير مار جرجس وكنيسة الشحارة إضافة إلى انتشار الفنادق والمطاعم والمتتجعات السياحية التي تستضيف مهرجات سنوية مثل «مهرجان القلعة والوادي» حيث توفد إليه أعداد كبيرة من السياح، سواء من السكان المغتربين أم سكان المناطق المجاورة، وذلك في فصل الصيف وفي المناسبات والأعياد الشعبية والدينية لحضور الحفلات والأجواء، حيث يعد مصيفًا لبعض سكانه الذين انتقلوا للعيش في المُدن. ولعلّ أهم ما يميز الوادي وجود تمثال ضخم للسيدة العذاراء أعلى جبل السايح.

كما أن لوادي النصارى أهمية اقتصادية، حيث تعد أراضيه الخصبة من أكثر المناطق السورية إنتاجًا للزيتون والتفاح والعنب، وتستمد بعض الأراضي مياه الري من سد المزينة الواقع في الجهة الشرقية منه، كما يحوي عدة منشآت صناعية مثل معامل الأدوية. وفضلاً عن ذلك، يتمتع الوادي بمركز متقدم في مجال التعليم، إذ توجد فيه جامعتان خاصتان هما جامعة الحواش وجامعة الوادي الدولية، اللتان أسهمتا في تنشيط الحركة العمرانية لتوفير السكن الجامعي المناسب وفي زيادة الحركة الاقتصادية.

معالم سياحية

دير مارجرجس الحميراء

يقع دير مار جرجس الحميراء في بلدة المشتاية في وادي النصارى. كان الدير في القديم كهفاً تحيط به أكواخ الرهبان البسيطة وكان مدخله من الجهة الجنوبية من الحجر الأسود. وكان الرهبان وأخوة الدير يناولون الطعام من نافذة حجرية فيه للمحتاجين وعابري السبيل إلى أن جاء القرن السادس الميلادي حيث أقيمت الكنيسة القديمة من قبل الإمبراطور «يوستيانوس» البيزنطي. وفي القرن السابع عشر بنيت الكنيسة الجديدة فوق الدير القديم، ثم شيد الطابق العلوي الذي يحوي غرف الزوار والحجاج ويبلغ عددها خمساً وخمسين غرفة. يحتوي الدير على نسخة من العهدة النبوية الموجهة من قبل عمر بن الخطاب لكنائس الشرق والتي كانت تُمنح للأماكن المقدسة وتنصّ على حمايتها وممتلكاتها وشاغليها وعدم الاعتداء عليها.

عرضي الدير
يتبع الدير سوق قديمة عمرها أكثر من مئتي عام تدعى «العرضي» طولها حوالي خمسمائة متر وعرضها حوالي خمسين متراً وأقيمت دكاكين صغيرة أنبوبية على محيط السوق مقعودة من الحجارة على طراز الأقبية. وهذا السوق تقليدي يرافق مناسبة عيد الصليب يمارس نشاطاته الاقتصادية أسبوعاً واحد من اليوم السابع من شهر أيلول حتى الرابع عشر منه. وكان عرضي الدير ما بين بداية القرن التاسع عشر وحتى منتصف سبعينيات القرن العشرين مركزاً للتسوق في وادي النصارى. وكانت تشهد ساحة الدير بهذه المناسبة نشاطات اجتماعية بين أهل الوادي وأدبية مارسها شعراء الزجل والقرادي والمعنى من سورية ولبنان.

قلعة الحصن

قلعة الحصن هي قلعة صليبية مسجلة على لائحة التراث العالمي تقع في بلدة الحصن، تعتبر واحدة من أهم قلاع القرون الوسطى المحفوظة في العالم.

نبع الفوار
يدعى أيضاً 'فوار الدير' وكان يدعى أيام الرومان 'السبتي' وهو نبع يقع في وادي النصارى غربي دير مارجرجس بأسفل بلدة الزويتينة في وادي العطشان ضمن منطقة حراجية كثيفة، يفور ماؤه تلقائياً من دون انتظام، ويعد لغزاً علمياً قديماً. وهو عبارة عن هوة داخل مجموعة من الصخور الكلسية في باطن الأرض، حيث تتفجر المياه من الجهة الشمالية في الهوة لتعود وتدخل في عمق الأرض من جهة الجنوب، وبعد فترة زمنية غير معروفة. تتفجر المياه من الجهة التي دخلت منها وبكميات هائلة، وتسير المياه في نهر يسمى نهر العطشان كما إن المدة التي تخرج فيها المياه من باطن الأرض على شكل فوران غير معروفة، فهي تمتد بين الساعة والأربع ساعات وقد يفور عدة مرات في اليوم الواحد وقد لا يفور في الشهر أكثر من مرة. تمت العديد من الدراسات على النبع ولكن لم يوضع تفسير دقيق وثابت عنه، وإحدى هذه التفسيرات أنه عندما تدخل المياه إلى باطن الأرض تحمل ما تجده في طريقها من حصى ورمال وترسبها في الحفرة الداخلية مشكلة سداً وعندما تمتلئ الحفرة بالمياه تنفجر الرمال وتخرج المياه متدفقة نحو الأعلى بشكل يشبه نافورة المياه حيث تتجمع لتشكل سيلاً كبيراً يسير في نهر العطشان الذي يجف في فترة وقوف النبع عن الفوران.ودرجت العادة على الاعتقاد بأن فوران النبع فأل حسن لزواره اللذين يتجمعون حول فتحته بانتظار فورانه. واعتبر النبع قديماً مقصد الحجاج الذين لديهم أمراض معينة فكان بالقرب منه مزار يجلس فيه الناس ليصلوا ويطلبوا الشفاء.

تمثال سيدة الوادي

تمثال سيدة الوادي يعد أكبر تمثال لمريم العذراء في الشرق الأوسط بارتفاع يبلغ ثلاثين متراً مع القاعدة الحجرية. يقع في بلدة الناصرة على قمة جبل السايح، وتم تم تدشين التمثال في العام 2009 ضمن فعاليات مهرجان القلعة والوادي.

مؤسسات تعليمية
بالإضافة للمدارس الرسمية للتعليم الأساسي والثانوي الموجودة في مختلف قرى الوادي وثانوية المزينة الخاصة وثانوية مرمريتا الخاصة، يقع في منطقة وادي النصارى جامعتين هما جامعة الوادي الدولية الخاصة، وجامعة الحواش الخاصة.
 جامعة الوادي الدولية الخاصة أُحدثت عام 2005 وتضم كلية الهندسة، وكلية طب الأسنان، وكلية العلوم الإدارية والاقتصادية.
 جامعة الحواش الخاصة أحدثت عام 2008 وتضم كلية الصيدلة، وكلية طب الأسنان، وكلية التجميل والعناية الصحية، وكلية اللغات (إنكليزية، فرنسية، صينية، فارسية).
مخبر السلام للغات أحدث عام 1995 في مدينة حمص- الحميدية، Salam International Language Center انتقل إلى المشتاية- مقابل فندق الوادي 2018 مركز لتعليم اللغات (إنكليزي- فرنسي-إلماني- إسباني وروسي) وتعليم الكمبيوتر.

بلدات وقرى الوادي

 الناصرة: تقع في وسط الوادي على يمين الطريق العام وهي ناحية ومركز للوادي، تعد الناصرة من الناحية الادارية هي الأكبر بين قرى الوادي ويوجد فيها المحكمة. يقع في الناصرة مجمع الخير وهو الأكبر على مستوى المحافظة، كما يوجد فيها تمثال للسيدة العذراء يعتبر الأكبر في الشرق الأوسط.
 مرمريتا: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة بين كفرا وحب نمرة وهي من القرى الكبيرة في الوادي.
 الجوانيات: تقع على طريق عام ما بين بلاط وقرية المقعبرات من الجهة الشرقية لوادي النصارى. تشتهر باشجار التفاح ويمر طريق الوادي ظهر القصير من خلالها.
 الحواش: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة وهي من القرى الكبيرة في الوادي وتتوسطه وتلتصق بقرية عش الشوحة وعين العجوز.
 المزينة: تقع على يمين طريق الوادي حب نمرة من الجهة الشرقية ولها مفرق خاص يسمى مفرق المزينة (أو مفرق جلنار كماهو متعارف عليه بين أبناء المنطقة) في نهاية الحواش.
 التلة: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة من جهة اليسار بين قرية عناز وعش الشوحة.
 الدغلة: تقع في نهاية جبل السايح في الجانب الشمالي من الوادي ويمكن الوصول إليها من حب نمرة والناصرة.
 الزويتينة: تقع في الجانب الغربي من الوادي فوق نبع الفوار ويمكن الوصول إليها من دير مار جرجس ومرمريتا وعين الراهب. يوجد فيها نبع الفوار الذي تفور منه المياه من باطن الأرض، وهو محاط بعديد من المطاعم والمنتجعات.
  القلاطية: تقع في الجانب الشمالي من الوادي ويمكن الوصول إليها من قرية عين العجوز وهي بجانب الكيمة والدغلة والمقعبرة.
 الكيمة: تقع في الجانب الشمالي من الوادي ويمكن الوصول إليها من قرية عين العجوز وهي بجانب الدغلة والمقعبرة.
 المزرعة: تقع في الجانب الشرقي من الوادي ويمكن الوصول إليها من عين العجوز وتقع بجانب مقلس.
 المشتاية: تقع أعلى دير مارجرجس ولها مفرق خاص يسمى مفرق المشتاية بعد قلعة الحصن.
المقعبرة: تقع في الجانب الشرقي من الوادي ويمكن الوصول إليها من عين العجوز وتقع بجانب الكيمة والقلاطية.
 بلاط: تقع في الجانب الشرقي للوادي يمكن الوصول إليها من المزينة.
 تنورين: تقع في الجهة الغربية من الوادي ويمكن الوصول إليها من حب نمرة ومرمريتا ومشتى عازار وبعيت وهي على حدود محافظة طرطوس. تشتهر بزراعة الزيتون والعنب والتين. مناخها معتدل وما زالت تحافظ على خصائص الريف. فيها عيون ماء كثيرة أشهرها عين داوود وعين الخورية وفيها معامل رخام ومعاصر زيتون وبيوت بلاستيكية ومسبح صيفي يسمى العبير. تضم البلدة كنيستان واحدة للروم الأرثوذكس والثانية للروم الكاثوليك ومزار للطائفة العلوية ويتجمع الكثير من سكانها للاحتفال خلال عيد السيدة العذراء في 14 اب وتقام الحفلات.
 جوار العفص: تقع في الجهة الغربية من الوادي ويمكن الوصول إليها من مرمريتا.
 حب نمرة: تقع في نهاية الوادي ومحافظة حمص من الجهة الغربية ومنها تصل إلى المشتى والكفارين وصافيتا وجبل الحلو.
 عش الشوحة: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة من جهة اليسار بين قرية عناز والحواش.
 عمار الحصن: تقع في الجهة الجنوبية من الوادي ويمكن الوصول إليها من دير مار جرجس وقلعة الحصن والزويتينة ومن طريق طرطوس مفرق عمار ومعظم سكانها في المهجر.
 عناز: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة قبل الحواش في بداية الوادي.
 عين الباردة: تقع في نهاية الوادي من الجهة الغربية ملاصقة تماما لقرية حب نمرة.
 عين الراهب: تقع في الجهة الغربية من الوادي يمكن الوصول إليها من مرمريتا والزويتينة ومشتى عازار.
 عين العجوز: تقع على يمين طريق الوادي حب نمرة بين الحواش وقلعة الحصن.
 عين الغارة: تقع في الجانب الشرقي من الوادي ويمكن الوصول إليها من المزينة.
 قلعة الحصن: تقع على يسار طريق عام الوادي حب نمرة ولها مفرق خاص وتشتهر بقلعتها.
 كفرة: تقع على طريق عام الوادي حب نمرة بين الناصرة ومرمريتا.
 مشتى عازار: تقع في نهاية الوادي من الجهة الغربية ويمكن الوصول إليها من حب نمرة ومرمريتا والزويتينة.
 مقلس: تقع في نهاية الوادي من الجهة الشمالية الشرقية على سفوح جبل ضهر القصير ونصل إليها من عين العجوز والجويخات.
 كفرام: تقع في نهاية الوادي من الجهة الشمالية الشرقية على سفوح جبل ضهر القصير ونصل إليها من مقلس.
 بحزينا: تقع في الجهة الغربية من الوادي على طريق الزويتينة عمار الحصن ويمكن الوصول إليها من اوتستراد حمص - طرطوس.
 بحور: تقع في شرق وادي النصارى على حدود طريق حمص مشتى الحلو وتشتهر بزراعة التفاح.
 دوير اللين: تقع في الجهة الشرقية بجوار المزرعة.

أعلام من الوادي
 يوحنا العاشر يازجي بطريرك أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس. وهو من بلدة مرمريتا.
 جوزيف عطية الحائز على أول ميدالية سورية بتاريخ الألعاب الأولمبية في أولمبياد لوس آنجلوس في الولايات المتحدة الأمريكية. وهو من بلدة عمار الحصن.
 عيسى أيوب (1946 – 2002) شاعر ومؤلف مسرحي كتب العديد من الأغاني لكبار المغنين العرب كالفنان وديع الصافي. وحاز على العديد من الجوائز منها الجائزة العالمية لأغنية الطفل في مهرجان النقود الذهبية في إيطاليا عن أغنية «يا أطفال العالم» (La terraluna) باللغتين العربية والإيطالية. وهو من بلدة الحواش.
 اللواء الياس نديم غزاله (1946-2022) ضابط في الجيش العربي السوري شارك في عدة حروب منها حرب لبنان شغل منصب قائد الفرقه العاشرة في عهد الرئيس حافظ الأسد وقام بالاشراف على دورة الركن التي اتبعها الرئيس بشار الأسد عام 1997 وشغل منصب قائد الفيلق الثاني في الجيش العربي السوري عام 2005 وحاصل على شهادة دكتوراه بالعلوم العسكريه من روسيا وتقاعد عام 2006  وهو من بلدة المزينه اللواء الياس نديم غزاله

اللواء الياس نديم غزاله من قريه المزينه شغل عدة مناصب مهمه في الجيش السوري واشرف على تدريب واعداد بشار الاسد خاصل على شهادة دكتوراه علوم عسكريه من روسيا تقاعد عام 2006

معرض الصور

مصادر

وادي النصارى
أودية سوريا
محافظة حمص
معالم مسيحية

وادي النصارى


An Platanthera arfakensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jany Renz. An Platanthera arfakensis in nahilalakip ha genus nga Platanthera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platanthera

Platanthera arfakensis


Haworthia scabra es una especie de planta suculenta perteneciente a la familia Xanthorrhoeaceae. Es originaria de Sudáfrica.

Descripción
Es una planta suculenta perennifolia que alcanza un tamaño de 7 a 60 cm de altura. Se encuentra a una altitud de 800 - 1000 metros en Sudáfrica.

Taxonomía
Haworthia scabra fue descrita por  Adrian Hardy Haworth y publicado en Supplementum Plantarum Succulentarum ... 58, en el año 1819.
Variedades aceptadas
 Haworthia scabra var. lateganiae (Poelln.) M.B.Bayer
 Haworthia scabra var. morrisiae (Poelln.) M.B.Bayer
 Haworthia scabra var. scabra
 Haworthia scabra var. starkiana (Poelln.) M.B.Bayer
Sinonimia
 Aloe scabra (Haw.) Schult. & Schult.f.
 Catevala scabra (Haw.) Kuntze

Referencias

Enlaces externos

scabra

Haworthia scabra


Floorballligaen 2015-16 var den 24. sæson af bedste herreliga i Danmark i floorball, og den blev administreret af Dansk Floorball Union. Der var 10 hold i ligaen, og de otte bedste hold kvalificerede sig til DM kvartfinalerne.

Før sæsonstart trak Århus FK deres hold og et par kampe inde i sæsonen måtte Vanløse trække deres hold.

Deltagere
 Benløse
 Brønderslev
 Copenhagen
 Frederikshavn Blackhawks
 Hvidovre
 Rødovre (Mestre)
 Sunds Seahawks FC
 Vanløse (trukket i sæsonen)
 AaB
 Århus FK (trukket før sæsonstart)

Trænere

Spillesystem

Grundspil

Topscorer Grundspil

Kilde: Floorballnyt

Slutspil

Play off
Spilles bedst af 5 kampe, hvor bedst placerede har 3 hjemmekampe

Topscorer Slutspil

Kilde: Floorballnyt

Kåringer

Efterårets hold
Efterårets hold:

Årets hold
Årets hold:

Referencer

Eksterne henvisninger
 www.floorballnyt.dk
 www.floorball.dk

Floorball-Ligaen

Unihoc Floorball Ligaen 2015-16


නිශංක සංජීව කිරුම්බර ලියනගේ යනු ඕස්ට්‍රේලියාවේ ලියාපදිංචි වී සිටි වෛද්‍යවරයෙකි.

35 හැවිරිදි නිශංක සංජීව කිරුම්බර ලියනගේ වයස අවුරුදු 20 සිට 50 දක්වා වයස්වල පසුවන කාන්තාවන්ට නොවැම්බර් සහ මැයි අතර Banksia Grove වෛද්‍ය පුහුණුවකදී ප්‍රතිකාර කරමින් සිටියදී ලිංගික අතවර කර ඇති බවට පොලිසිය චෝදනා කරයි.
නීති විරෝධී හා අශෝභන පහරදීම් හයක් සහ අවසරයකින් තොරව ලිංගික සංසර්ගයේ යෙදීමේ චෝදනා හතරක් සම්බන්ධයෙන් සඳුදා Joondalup මහේස්ත්‍රාත් අධිකරණයේ පෙනී සිටි අතර ඔක්තෝබර් 11 වන දින නැවත අධිකරණයට ඉදිරිපත් වනු ඇත.
ඔහුගේ වෛද්‍ය උපදේශන අවම වශයෙන් වසර 15කට තහනම් කර ඇත.

නිශංක සංජීව කිරුම්බර ලියනගේ


Kritična točka (TV emisija)
 Kritična točka (1964.), film Sidneya Lumeta (Fail Safe)
 Kritična točka (fazni dijagram)
 Kritična točka (skijaška skakaonica)
 Kritična točka (matematika)
 Kritična točka (kemija)
 Kritična točka (fizika)

Kritična točka


Supercupa României Timișoreana 2016 a fost cea de-a 18-a ediție a Supercupei României. Meciul s-a disputat între campioana Ligii I, Astra Giurgiu, și câștigătoarea Cupei României 2015-2016, CFR Cluj.

Supercupa s-a jucat pe Cluj Arena din Cluj pe 16 iulie 2016,începând de la ora 21:45. Aceasta a fost prima supercupă, în care după 90 de minute de joc nu s-au mai jucat două reprize suplimentare de 15 minute și s-a trecut direct la loviturile de departajare.

Detaliile meciului

Vezi și
 Finala Cupei României 2016
 Liga I 2015-2016

Referințe

Legături externe
 Avancronica meciului  la FRF.ro

2016
2016 în România
2016 în fotbal

Supercupa României 2016


NGC 5954 est une galaxie spirale intermédiaire située dans la constellation du Serpent. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5954 a été découverte par l'astronome germano-britannique William Herschel en 1784.

La classe de luminosité de NGC 5954 est III-IV et elle présente une large raie HI. De plus, c'est une galaxie active de type Seyfert 2.

Avec une brillance de surface égale à , on peut qualifier NGC 5954 de galaxie présentant une brillance de surface élevée.

À ce jour, trois mesures non basées sur le décalage vers le rouge (redshift) donnent une distance de , ce qui est à l'intérieur des valeurs de la distance de Hubble. Il s'agit d'une autre exemple passablement incohérent avec des valeurs de , de  et de . La base de données NASA/IPAC utilise la valeur de  pour calculer le diamètre de cette galaxie et il serait préférable ici d'utilise la distance de Hubble.

Une paire de galaxies rapprochées

Les galaxies NGC 5953 et NGC 5954 figurent dans l'atlas des galaxies particulières de Halton Arp sous la cote Arp 91. Arp mentionne que le couple est un exemple d'une galaxie spirale (NGC 5954) dotée d'un large compagnon dont la brillance de surface est élevée. Ces deux galaxies sont à la même distance de nous et elles forment une paire de galaxies en interaction gravitationnelle. Elles figurent d'ailleurs dans l'Atlas and Catalogue of Interacting Galaxies de Boris Vorontsov-Veliaminov et ses collègues.

Une étude portant sur six paires de galaxies rapprochées parue en 1994 porte aussi sur NGC 5953 et NGC 5954 (UGC 9903-4, dans l'article). Un large pont d'étoiles joint les deux galaxies et à l'exception de son bulbe central, NGC 5953 est relativement lisse, ce qui lui a d'ailleurs valu d'être classifié par certains comme une galaxie lenticulaire (S0). Quant à NGC 5954, elle montre une brillante chaîne de régions brillantes orientée du sud au nord avec deux bras spiraux pâles. Les émissions HI des deux galaxies se superposent considérablement. Une des caractéristiques remarquable de NGC 5953 est une région d'hydrogène neutre qui s'étend vers le nord-ouest. Une image montre aussi une extension d'étoiles coïncidant avec la région d'hydrogène neutre. Cette extension d'étoiles est nettement visible sur l'image obtenue du relevé SDSS ainsi que sur l'image du télescope Hubble.

Groupe de NGC 5962
Selon A. M. Garcia, NGC 5954 fait partie du groupe de NGC 5962. Ce groupe de galaxies compte au moins cinq membres. Les autres galaxies du groupe sont NGC 5951, NGC 5953, NGC 5962 et UGC 9902.

Abraham Mahtessian mentionne que NGC 5954 fait partie d'un trio de galaxies. Les deux autres galaxies sont NGC 5951 et NGC 5953.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5954 sur le site du professeur C. Seligman

5954
Constellation du Serpent
Galaxie spirale
Galaxie spirale intermédiaire
Galaxie à brillance de surface élevée
Galaxie active
Galaxie de Seyfert
Objet de l'atlas Arp
Galaxie en interaction
Objet céleste découvert en 1784
Objet céleste découvert par William Herschel

NGC 5954


අගම්පොඩි ඥනසිරි ද සොයිසා ජයතිලක ශ්‍රී ලංකාවේ දේශීය ආදායම් දෙපාර්තමේන්තුවේ හිටපු නියෝජ්‍ය කොමසාරිස්වරයාවේ. ශ්‍රී ලංකා ඉතිහාසයේ විශාලතම බදු වංචාව ලෙස සැලකෙන කෝටි 400 වැට්බදු වංචාව සම්බන්ධයෙන් මොහු විසින් අධිකරණය ඉදිරියේ වරද පිලිග්නා ලදී .

දඬුවම
වසර 3 බැගින් වරදවල් 34කට සිරදඬුවම් සහ රුපියල් කෝටි 1200 දඩ.

මූලාශ්‍ර

ඥානසිරි සොයිසා ජයතිලක


Gölbaşı, Adıyaman ilinin bir ilçesidir.

Adıyaman'ın batısında yer alır. Kuzeyinde Malatya, doğusunda Besni ve Tut İlçeleri, güneyinde Gaziantep, batısında Kahramanmaraş ili ile çevrilidir. Deniz seviyesinden yüksekliği 860 metre civarındadır.

Gölbaşı İlçesi Karadeniz ve Doğu Anadolu Bölgesini, Akdeniz'e bağlayan Devlet Karayolu ile DD'nin geçtiği bir güzergahta kurulduğundan, Malatya, Adıyaman, Gaziantep ve Kahramanmaraş illerini birbirine bağlayan bir kavşak konumundadır.

Bu yönüyle doğu ile batı arasında köprü konumundadır. Programda olan Kapıdere Yolu açıldığında Şanlıurfa ve Güneydoğu Anadolu Bölgesi'nin Ankara'ya olan uzaklığı 183 km. daha azalacaktır. 30 köyü, 3 beldesi olan Gölbaşı, adını Gölün Başı kelimesinden almaktadir.  biri ilçe merkezinde, ikisi çevre köylerde bulunan toplam 3 göl vardir. ilçe merkezinde bulunan göl çevresinde turizme yönelik tesisler , geniş ormanlık ve yeşil alan ile ilçe kenarından geçen Göksu Çayı bu cazibeyi artırmaktadır. Bu yönüyle de bölgenin mesire alanı durumundadır. Zaten GAP İdaresi de İlçeyi GAP Mesire Alanı ilan etmiştir. GAP Projesinin bir parçası olan Çetin Tepe Barajı'nın etüt çalışmaları devam etmektedir. Göksu Çayı'ndan pompalanarak göle akıtılan su Gaziantep'e içme suyu olarak verilmektedir.

Tarihçe
Gölbaşı,1958 yılına kadar Besni ilçesine bağlı olan "Karaçalık" isimli mevkide bulunan bir köy olarak Besni ile beraber 1933 yılına kadar Gaziantep`e, 1933 yılından 1954 yılına kadar ise Malatya iline bağlı kalmıştır. (Kurulduğunda Çataltepe Köyü'ne bağlı olduğundan; Pazarcık ilçesi aracılığıyla Kahramanmaraş'a da bağlı kalmıştır.) 1958 yılında ilçe olmuştur.

Adıyaman'ın 1954 yılında il olmasının ardından 1958 yılında "Gölbaşı" ilçe yapılarak, Adıyaman iline bağlanmıştır.

6 şubat 2023 tarihinde gerçekleşen 2023 Kahramanmaraş depremleri esnasında yıkıma uğrayan Gölbaşı ilçesinde yeni inşa edilecek şehir merkezi, ilçenin bir kaç kilometre uzağında sağlam zeminde kurulacaktır.

Nüfus ve Demografik Yapı

Gölbaşı ilçesinde, Sünni ve Alevi nüfus bulunmaktadır.

Spor
İlçede ilk resmî kulüp, 1974 yılında "GÖLBAŞI SPOR  KULÜBÜ" adıyla kurulmuştur. Renkleri kırmızı-beyaz olan kulüp Adıyaman Amatör kümede mücadele etmeye başlamıştır. İlçede 500 kişilik portatif tribünlü stad ve 500 kişilik de Kapalı Spor salonu bulunmaktadır. 1996 yılında adını "GÖLBAŞI BELEDİYE SPOR KULÜBÜ" olarak değiştirmiştir. Kulüp, Futbol, Voleybol, Yüzme, Karate ve Kıck Box dallarında faaliyetlerini sürdürmektedir. Halen, 70 civarında lisanslı sporcusu mevcuttur. Şu an kulüp bünyesinde sadece futbol bulunmaktadır. Takımın A. ve B. takımı bulunmaktadır. Özellikle son beş yıla bakıldığında takımda büyük bir gençleştirme başlamıştır.

Ekonomi
İlçe ekonomisi, ağırlıklı olarak tarım ve hayvancılığa dayanmaktadır. Tarımsal ürünler arasında özellikle üzüm, ceviz ve incir üretimi ve kurutularak satışı yaygındır. Özellikle Besni üzümü olarak bilinen kurutmalık üzüm, bölge ekonomisinde önemli bir yer tutmaktadır. Bunun yanı sıra, ilçede Kömür İşletmesi, Tekstil İşletmesi, Yem Fabrikası, Poşet Fabrikası, Un Fabrikası gibi sanayi kuruluşları da bulunmaktadır.

Doğası ve İklim Özellikleri
Gölbaşı ilçesi, Gölbaşı Gölü, İnekli Gölü ve Azaplı Gölünü de kapsayan 1687 hektarlık bir alana sahip olup, Milli Parklar Kanunu uyarınca, 2008 yılında Tabiat Parkı olarak tescil edilmiş olup, bu park alanı içinde bir hizmet binası ve kuş gözlem kulesi bulunmaktadır.

İlçenin %29,66'lık alanı, işlenebilir tarım arazisi statüsündedir.

İlçenin kuzeyinde Güneydoğu Torosların bir parçası olan sıra dağlar uzanmaktadır. En yüksek nokta ise, 2320 metre yüksekliği olan Boruk Dağının tepesidir. Gölbaşı ayrıca Savran Yaylası ve Sırıklı Yaylası Platolarına sahiptir. Tek akarsuyu Göksu Çayı olan ilçe, yer altı suları bakımından zengindir.

İlçeyi çecreleyen dağların yazları güneyden ve kuzeyden gelen sıcak havayı engellemesi sebebiyle Gölbaşı ilçesi, yazları çok sıcak geçirmezken; kışın, genellikle soğuk havanın meydana getirdiği yüksek basınç hakim olur.

Fay Hattı
Gölbaşı, Doğu Anadolu Fay Zonu'nun iki segmentinden birini oluşturmaktadır.

Tarihi Yerler
Günümüze gelen eserler arasında, Köristan (Yaylacık) Köyü'ne 16 km.uzaklıktaki Göksu çayu üzerindeki Vijne Köprüsü ve Altınlı Köprü bulunmaktadır.

Tanınmış Kişiler

Devrim Evin (sinema ve tiyatro oyuncusu)
Mehmet Seske (ses sanatçısı)
Mehmet Tevfik Göksu (Esenler belediye başkanı)

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Gölbaşı Belediyesi Web Sitesi

Gölbaşı (Adıyaman) belde ve köyleri
İlçe taslakları

Gölbaşı, Adıyaman


Teejan Bai (nacida el 24 de abril de 1956 en Chhattisgarh) es una cantante de la India exponente del Pandavani, forma tradicional del arte escénico hindú de Chhattisgarh que consiste en la representación de cuentos del Mahabharata con acompañamientos musicales.

Biografía
Teejan Bai nació en la aldea de Ganiyari, 14 km al norte de Bhilai, en Chunuk Pardhi Lal.

Ella es la mayor entre sus cinco hermanos, de los casos, escuchó a su abuelo materno, Brijlal Pradhi, recitar el Mahabharata escrito por Chattisgarhi, de la obra  Sabal Sinh Chauhan en Chattisgarhi Hindi. Ella inmediatamente le gustó de él y pronto memorizó gran parte del poema, y más adelante se entrenó de manera informal en el Umed Singh Deshmukh.

Carrera
A los 13 años, dio su primera actuación en público en un pueblo vecino, Chandrakhuri (Durg) con un costo de 10 rupias., interpretando canciones como shaili Kapalik de "Pandavani", fue la primera vez que una cantante femenina interpretara este estilo de canciones, ya que tradicionalmente las mujeres solo solían interpretar en la Vedamati, a su estilo determinado. Contrariamente a la tradición, Teejan Bai, realiza conciertos aplicando su alta voz de forma típica guttral y entusiasmo inconfundible, entrando en lo que era hasta la fecha un bastión masculino.

En poco tiempo, se dio a conocer en los pueblos vecinos y las invitaciones le llegaron para actuar en ocasiones especiales y fiestas.

Su gran oportunidad llegó, cuando Habib Tanvir, una personaje célebre de teatro de Madhya Pradesh, descubrió  su talento, y fue invitada para realizar por el entonces Primer Ministro, Indira Gandhi. No había vuelta atrás a partir de entonces, con el tiempo recibió el reconocimiento nacional e internacional, nominación llamada Padma Shri en 1988, Sangeet Natak Premio Akademi, en 1995, y el Padma Bhushan en el año 2003.

Premios

1988, Premio Padma Shri
1995, Premio Académico Sangeet Natak
2003, Excmo. D. Litt, Bilaspur Universidad
2003, Premio Padma Bhushan

Enlaces externos
Teejan Bai, a profile on her narration of the Mahabharata

Portrait of Teejan Bai at Kamat.com

Personas de Chhattisgarh
Cantantes femeninas de India
Premio Académico Sangeet Natak
Premio Padma Shri
Premio Padma Bhushan
Premio Padma Vibhushan

Teejan Bai


Malá Čalomija este o comună slovacă, aflată în districtul Veľký Krtíš din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 208 locuitori. Se învecinează cu comuna Koláre.

Istoric
Localitatea Malá Čalomija este atestată documentar din 1342.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Malá Čalomija


Lagochilascaris minor es un nematodo parásito del hombre. Es un gusano pequeño, la hembra tiene un tamaño de 6 a 20 mm de longitud por 0,2 a 0,8 de diámetro, el macho es de menor tamaño. Provoca lagoquilascariasis, enfermedad con lesiones cutáneas purulentas características.

Ciclo de vida
El ciclo de vida del parásito no es del todo conocido. Estudios sugieren  que el parásito podría utilizar a roedores silvestres como el agutí (Dasyprocta leporina) como huésped intermediario, en el cual causa lesiones diferentes a las observadas en el ser humano (no purulentas y localizadas en músculo esquelético). También se ha podido inocular el parásito en ratones de laboratorio.
Las lesiones purulentas características de la especie se han reportado en gatos y perros domésticos. Gusanos del género Lagochilascaris que podrían ser L. minor se han observado también en animales carnívoros silvestres, como el perro venadero (Speothos venaticus).

Lagoquilascariasis
La infección lagoquilascariasis se caracteriza por la presencia de masas tumorales de crecimiento lento y doloroso usualmente en el cuello, aunque también pueden estar en apófisis mastoides, senos paranasales y amígdalas. Estos tumores se abscedan y dan salida a una secreción purulenta en donde se pueden ver huevos, larvas y parásitos adultos. Es una infección crónica que puede durar varios años, y los resultados con la mayoría de tratamientos antihelmínticos y quirúrgicos no son concluyentes. El tratamiento con ivermectina ha dado resultados satisfactorios. Se ha reportado casos en el que el parásito ataca el sistema nervioso central
.

Distribución
Este parásito solo ha sido reportado en México
, Centroamérica, Sudamérica y las Antillas. Es una enfermedad rara. Brasil es el país con más reportes de esta infección, la mayoría procede de la región norte, especialmente del estado de Pará. Se da principalmente en zonas rurales y selváticas.

Referencias

Ascaridida
Parásitos

Lagochilascaris minor


Kevin Dudley (pinanganak sadton Enero 2, 1982), usa nga American football fullback. Una siya na pumirma para sa Atlanta Falcons bilang undrafted free agent sadton 2005. Nag'uyag siya college football sa Michigan.

Karera sa High school
Nag'eskwela si Dudley sa Franklin County High School sa Brookville, Indiana, ngan nag'uyag siya na running back ngan linebacker. Sa kanya kaera, gindara niya an bola 525 kabeses para sa 3,296 ka-yarda ngan 45 na touchdown.

Karera kolehiyo
Nag'uyag si Dudley college football sa University of Michigan. Usa siya nga starting fullback san iya urhi na duha katuig sa Michigan. San iya karera, igindalagan (rushed) niya an bola 3 kabeses nagan may total na 13 ka-yarda ngan may'ada 5 na receptions ngan total na 32 ka-yarda ngan wara touchdowns. Siya an nakakuha san 2005 Outstanding Sportsmanship Award.

Kevin Dudley


Viscount Hawarden is a title in the Peerage of Ireland.

Creation
It was created in 1793 for Sir Cornwallis Maude, 3rd Baronet, who had earlier represented the borough of Roscommon in the Irish House of Commons. He had succeeded his older brother, Sir Thomas, as third Baronet of Dundrum. He married Mary, a niece of Ralph Allen, through whom lands in Combe Down, Somerset, came into his family.  His son, the third Viscount, sat in the House of Lords as an Irish Representative Peer from 1836 to 1850. His son, the fourth Viscount, was an Irish Representative Peer from 1862 to 1886 and served as a government whip from 1866 to 1868 and from 1874 to 1880 in the Conservative administrations of the Earl of Derby and Benjamin Disraeli. In 1886 the fourth Viscount was created Earl de Montalt, of Dundrum in the County of Tipperary, in the Peerage of the United Kingdom. However, this title became extinct on his death in 1905 while he was succeeded in his other titles by his cousin, the fifth Viscount. He was the eldest son of the Very Reverend the Hon. Robert William Henry Maude, second son of the first Viscount. His son, the sixth Viscount, was killed at an early age in France during the First World War while serving as a lieutenant in the Coldstream Guards
and was succeeded by his cousin, the seventh Viscount. He was the son of Ludlow Eustace Maude, younger son of the aforementioned Robert William Henry Maude.  the titles are held by the latter's grandson, the ninth Viscount, who succeeded his father in 1991.

The Maude Baronetcy, of Dundrum in the County of Tipperary, was created in the Baronetage of Ireland on 9 May 1705 for the first Viscount's father Robert Maude. He represented Gowran, Canice and Bangor in the Irish House of Commons. His eldest son, the second Baronet, sat as a Member of the Irish Parliament for County Tipperary. In 1776 he was created Baron de Montalt, of Hawarden in the County of Tipperary, in the Peerage of Ireland. However, this title became extinct on his death in 1777 while he was succeeded in the baronetcy by his younger brother, the aforementioned third Baronet, for whom the barony was revived in 1785.

Family Seat
The family seat is Great Bossington Farm, near Adisham, Kent.

The former was Dundrum House, an eighteenth-century Palladian house in the style of Sir Edward Lovett Pearce, near Cashel, County Tipperary. An extra storey was added to the house c.1890 by 4th Viscount Hawarden. After being sold by the Maude family in 1908, the house became a convent. It later became a hotel, in 1981.

Maude Baronets, of Dundrum (1705)
Sir Robert Maude, 1st Baronet (died 1750)
Sir Thomas Maude, 2nd Baronet (1727–1777) (created Baron de Montalt in 1776)

Barons de Montalt (1777)
Thomas Maude, 1st Baron de Montalt (1727–1777)

Maude Baronets, of Dundrum (1705; Reverted)
Sir Cornwallis Maude, 3rd Baronet (1729–1803) (created Viscount Hawarden in 1793)

Viscounts Hawarden (1793)
Cornwallis Maude, 1st Viscount Hawarden (1729–1803)
Thomas Ralph Maude, 2nd Viscount Hawarden (1767–1807)
Cornwallis Maude, 3rd Viscount Hawarden (1780–1856)
Cornwallis Maude, 4th Viscount Hawarden (1817–1905) (created Earl de Montalt in 1886)

Earls de Montalt (1886)
Cornwallis Maude, 1st Earl de Montalt (1817–1905)

Viscounts Hawarden (1793; Reverted)
Robert Henry Maude, 5th Viscount Hawarden (1842–1908)
Robert Cornwallis Maude, 6th Viscount Hawarden (1890–1914)
Eustace Wyndham Maude, 7th Viscount Hawarden (1877–1958)
Robert Leslie Eustace Maude, 8th Viscount Hawarden (1926–1991)
Robert Connan Wyndham Leslie Maude, 9th Viscount Hawarden (born 1961)

The heir apparent is the present viscount's son, Hon. Varian John Connon Eustace Maude (born 1997)

References

Works cited

Viscountcies in the Peerage of Ireland
1705 establishments in Ireland
1793 establishments in Ireland
Noble titles created in 1793
Maude family
People from Adisham

Viscount Hawarden


Catedrala Notre Dame d'Amiens este un edificiu religios în Amiens, în Franța, construit în secolul al XIII-lea. În anul 1862 a fost clasificat ca monument istoric, în 1981 înregistrat monument cultural pe Lista Patrimoniului Mondial al UNESCO, este din 1998 și parte din Patrimoniul Mondial "Drumul lui Iacob în Franța". Edificiul are (în afară de Catedrala din Beauvais, nefinalizată) cea mai înaltă boltă gotică (42,30 m), precum și o celebră sculptură monumentală și o fațadă impresionantă spre vest. Spre deosebire de aproape toate celelalte biserici din Evul Mediu, construcția ei nu a început cu corul, ci cu nava.

Notre-Dame d'Amiens este pe lângă Notre-Dame de Chartres și Notre-Dame de Reims una din cele trei catedrale clasice a goticului francez din secolul al 13 lea. A fost model arhitectural pentru Domul din Köln și multe secole mai târziu, pentru Catedrala Saint Patrick din New York.

Papa Pius al IX lea a ridicat Catedrala din Amiens în anul 1854 la rangul de Basilica minor.

Clădire

Dimensiuni
Catedrala din Amiens este astăzi cea mai mare biserică franceză a Evului Mediu. Lungimea exterioară este de 145 m, în interiorul 133,50 metri. De la sol la piatra finală, biserica este de 42.30 de metri. La vremea construcției ei a fost cea mai înaltă biserică din lume, depășită ulterior de Catedrala din Beauvais.

Nava, măsurată, este de la axa pilon la axa pilon, 14,60 metri lățime, culoarul 8,65 metri. Turnul central are o înălțime de 112,70 metri. Lungimea navei este de 62 de metri, lățimea de 29,30 metri. Suprafața pe care se sprijină catedrala, are dimensiunea de , volumul este de , ceea ce înseamnă dublul față de Notre-Dame de Paris.

Note

Bibliografie

Legături externe

Catedrale din Franța
Patrimoniul mondial în Franța
Biserici romano-catolice din Franța
Catedrale gotice
Biserici cu hramul Sfânta Maria
Arhitectură gotică din Franța

Catedrala din Amiens


Zickry Casiodoro, né Lubenga Zickry à Bukavu le , est un artiste musicien, auteur-compositeur, producteur et réalisateur congolais.

Carrière
Né d'une famille chrétienne, passionné d'arts, Zickry Casiodoro est un artiste vocaliste (chanteur, rappeur, beatmaker fan de la musique électronique), producteur d'artistes et agent  de l'état congolais, qui vit et travaille à Kisangani et dans le reste de la RDC. Réalisateur en chef à la télévision nationale congolaise (RTNC) et aussi un attaché de presse au gouvernorat provincial de la Tshopo. Tout a commencé en 2016 quand il a fait sortir un single intitulé Walking avec son ami dj Blaam qui lui a aidé à faire le beat. Une chanson qui lui a donné le gout de faire la musique. Et qui est sortie meilleure chanson dans le top 100 de chansons congolaises urbaines en 2019.

Engagé depuis 2010 comme agent de l'état à la RTNC, Zickry Casiodoro occupe le poste de réalisateur en chef et cadre de cette institution de l'État congolais jusqu'aujourd'hui.

Enfance et débuts
Né à Bukavu dans la province de Sud-Kivu en République démocratique du Congo, Zickry Casiodoro a grandi dans les quartiers chauds de la ville de Bukavu dans la commune d'Ibanda sous l'influence de la musique dites east african musicset le rap US en vogue dans les années 2000 ce qui lui avait donné le gout de faire la musique plus tard.

Sous l'influence de la musique lourde de 50 Cent ainsi que la musique ouest africaine, il commençant à écrire des chansons dans le style afrobeat et pop qui lui a fait connaitre dans la région de grands lac et qui lui a valu le prix du meilleur artiste le plus acheté en 2021. Dans son premier album sortie en 2019 Black and White, il y a eu des titres phares tel que Munofu, Semis ainsi que Baba Kita qui ont cartonnés.

Il a publié deux albums et plusieurs singles dans les années qui ont suivi.

Distinctions
2021: Prix du meilleur artiste acheté pour le mois de novembre, Disque Troto

Discographie

Albums

Singles

Notes et références

Réalisateur congolais (RDC)
Chanteur congolais (RDC)
Auteur-compositeur-interprète congolais (RDC)
Artiste congolais (RDC)

Zickry Casiodoro


Pălăria fluturașului este un film românesc din 1988 regizat de Laurențiu Sîrbu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1988 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1988

Pălăria fluturașului


Die Schanze Eschbacher Klippen ist eine Wallanlage nördlich des Usinger Ortsteils Eschbach im Hochtaunus. In unmittelbarer Nähe südlich der auf etwa 400 m Höhe gelegenen Wallgrabenanlage findet sich das Naturdenkmal Eschbacher Klippen.

Die Erdwälle umfassen mit etwa 75 Meter an den kurzen und etwa 140 bzw. 120 Meter an den langen Seiten eine annähernd rechteckige, leicht trapezoide Form. Den Wällen ist ein etwa 2 Meter breiter Graben vorgelagert. Die Aufgabe und Zeitstellung der insgesamt ungefähr hangparallel eingerichteten Erdschanzenanlage sind unbekannt.

Denkmalschutz
Der Bereich der Wallanlage ist ein Bodendenkmal nach dem Hessischen Denkmalschutzgesetz. Nachforschungen und gezieltes Sammeln von Funden sind genehmigungspflichtig, Zufallsfunde an die Denkmalbehörden zu melden.

Literatur
 Fritz-Rudolf Herrmann: Die vorgeschichtlichen Funde und die Geländedenkmäler der Kreise Obertaunus und Usingen. Ein Katalog. In: Saalburg-Jahrbuch. 17, 1958, , S. 13–46, hier S. 37.

Geographie (Usingen)
Wallburg im Hochtaunuskreis
Bodendenkmal in Hessen
Bauwerk in Usingen
Archäologischer Fundplatz in Europa
Eschbacher Klippen
Kultur (Usingen)

Schanze Eschbacher Klippen


An Hohenbergia portoricensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Christian Mez. An Hohenbergia portoricensis in nahilalakip ha genus nga Hohenbergia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Mabibilngan ini ha Puerto Rico. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hohenbergia

Hohenbergia portoricensis


Petrosavia, rod biljaka jednosupnica koja je dala svoje ime porodici Petrosaviaceae. Rasprostranjen je po jugoistočnoj Aziji, uključujući jugoistočnu Kinu, Sumatru, Borneo, Japan, Vijetnam, Mjanmar. Do 2021. bile su priznate tri vrste. Četvrta vrsta je otkrivena na otoku Amami-Oshima, i opisana 2021. Petrosavia amamiensis ima kraću nadzemnu stabljiku, kraći internodij, cvat s gušćim cvjetovima i sitnije sjemenke od P. sakuraii. Štoviše, DNK plastida i jezgre uvelike se razlikuju između P. amamiensis i P. sakuraii.

Vrste
 Petrosavia amamiensis Hir.Takah., T.Yukawa & M.Maki
 Petrosavia sakuraii  (Makino) J.J.Sm. ex Steenis
 Petrosavia sinii  (K.Krause) Gagnep.
 Petrosavia stellaris  Becc.

Izvori

Petrosaviales

Petrosavia


Râul Gîrbovăț este un curs de apă, afluent al râului Coșuștea.

Râuri din județul Mehedinți
Bazinul Jiu

Râul Gîrbovăț, Coșuștea


منتخب المجر لكرة اليد هو الممثل الرسمي لدولة المجر في لعبة كرة اليد.

النتائج
 البطل   الوصيف   المركز الثالث   المركز الرابع

الألعاب الأولمبية

بطولة العالم

بطولة أوروبا

روابط إضافية
Official site of Hungarian Handball Association

مراجع

فرق رياضية وطنية مجرية
كرة يد في المجر
منتخبات أوروبا لكرة اليد
منتخبات كرة اليد
منتخبات كرة يد وطنية رجالية

منتخب المجر لكرة اليد


Cyphostemma Juttae, biljna vrsta iz porodice lozovki. Namibijski je endem koji se smatra jednom od 10 najružnijih biljaka, ali i dobro poznata ukrasna biljka.

C. Juttae je spororastući sukulent velikih sjajnih listova koji obično opadnu tijekom zime, dok se grozdoliki plodovi javljaju krajem ljeta. Cvjetovi su početkom ljeta neupadljivi, ali grozdovi koji nalikuju grožđu crveni su, a kasnije ljubičasti.

Može izrasti do 1.8 metara visine (6 stopa), ili do 2 metra.

Izvori

Vanjske poveznice
Rare and exotic plants & seeds

Lozolike
Flora Namibije

Cyphostemma juttae


أيوزي دياز دياز  (مواليد 25 مايو 1982 في لا لاغونا - إسبانيا) لاعب كرة قدم إسباني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى ريال مايوركا الإسباني منذ 2008 في مركز الظهير الأيسر .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية إسبان
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من سان كريستوبال دي لا لاغونا
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثالثة
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية ب
لاعبو ديبورتيفو لاكورونيا
لاعبو راسينغ سانتاندير
لاعبو ريال مايوركا
لاعبو سيوداد دي مرسية
لاعبو كرة قدم إسبان
لاعبو كرة قدم كناريون
لاعبو نادي تنريفه
لاعبو نادي تنريفه ب
مواليد 1982

أيوزي دياز دياز


11911 Angel este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
11911 Angel este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Palomar de Carolyn S. Shoemaker și David H. Levy. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,20 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 20,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 11001-12000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

11911 Angel


The Reverend Horton Heat is the stage name of American musician James C. Heath (born 1959) as well as the name of his Dallas, Texas-based psychobilly trio. Heath is a singer, songwriter and guitarist. A Prick magazine reviewer called Heath the "godfather of modern rockabilly and psychobilly".

The group formed in 1986, playing its first gigs in Dallas' Deep Ellum neighborhood. The core members are Jim "Reverend Horton" Heath on guitars and lead vocals, and Jimbo Wallace on the upright bass. The band signed to Victory Records in 2012, and released its 12th studio album, Whole New Life, on November 30, 2018.

The band plays rock and roll with influences from 1950s country, surf, punk, big band, swing, and rockabilly standards.

Early career

Heath was born in Corpus Christi, Texas, where he was raised with an appreciation of rock, electric blues and rockabilly. He was influenced by country music artists such as Junior Brown, Willie Nelson, and Merle Travis. He played in local bands until 1985 when he gained notice in Dallas as "Reverend Horton Heat", the moniker bestowed by the owner of  the Deep Ellum neighborhood nightclub where he played.

Adding bassist Jimbo Wallace and drummer Taz Bentley in 1989, Reverend Horton Heat recorded for Sub Pop at Reciprocal Recording in Seattle and Crystal Clear in Dallas, which made up the majority of material on Reverend Horton Heat's debut album, Smoke 'Em If You Got 'Em (1990). The band performed "Dog Pound Hop", the surf-flavored theme to the hit animated series The Ren and Stimpy Show, which premiered in 1991. For their next album, the band recorded with Gibby Haynes of the Butthole Surfers producing at Ardent Studios in Memphis: The Full-Custom Gospel Sounds of the Reverend Horton Heat (1993).

Interscope Records joined with Sub Pop to co-release the band's third album Liquor in the Front (1994). Al Jourgensen of Ministry produced the album.

Chart success
Scott Churilla replaced Bentley as drummer in the mid-1990s, and the band released It's Martini Time in 1996. The album brought the band its first Billboard chart success, reaching number 165 on the Billboard 200. The band covered the boogie standard "Rock the Joint", and the song "It's Martini Time" was a minor hit. Later that year, Heath brought his street preacher style to the television series Homicide: Life on the Street, and he appeared on The Drew Carey Show in 1997.

The 2000 album Spend a Night in the Box was released through Time Bomb Recordings, with Paul Leary producing. The style was a return to straight-ahead rockabilly songs. The album rose through CMJ charts to peak at number 2 in May.

The song "Like a Rocket" served as the theme for the 2002 Daytona 500 autosports race. The band featured the song on their next album, Lucky 7.

Victory Records signed Reverend Horton Heat in 2012, and Scott Churilla returned to the band as drummer, playing for the next five years. An album titled Rev was released on January 21, 2014. A YouTube video for a single on the album, "Let Me Teach You How to Eat," preceded the album on November 12, 2013. Rev rose to number 111 on the Billboard 200, becoming the band's highest-charting album. The band toured as opening act for Motörhead, and recorded rock and roll songs with Motörhead's Lemmy Kilmister, though the tapes are unreleased. Reverend Horton Heat also backed a number of other artists such as Unknown Hinson, Jello Biafra and Deke Dickerson.

In 2017, drummer Churilla was replaced by Arjuna "R.J." Contreras, formerly of the band Eleven Hundred Springs. Matt Jordan of West Virginia joined the band playing piano and organ as well as supporting vocals. They released the album Whole New Life in 2018.

In 2021, Heath and Wallace teamed with drummer Slim Jim Phantom (Stray Cats) to form a side project: The Jimbos.

The Trio will release a live album on called Live In Houston on December 22, 2023..

Commercial appearances
"Psychobilly Freakout", and later "Wiggle Stick", were both featured in video segments on the show Beavis and Butt-Head. The song "I Can't Surf" was part of the soundtrack of the video game Tony Hawk's Pro Skater 3, published in 2001. "In Your Wildest Dreams" was used in the NBC drama Homicide: Life on the Street, episode "Full Moon" (season 4, episode 17, aired April 5, 1996), in which Reverend Horton Heat also appears. "Psychobilly Freakout" was used on a commercial for Buell American Motorcycles and a slightly altered version was featured in the game Guitar Hero II and later on Guitar Hero Smash Hits. Their song "Baddest of the Bad" is featured on the soundtrack to Tony Hawk's Proving Ground. The 1997 video game Redneck Rampage also includes two of their songs, "Wiggle Stick" and "Nurture My Pig!". The song "Big Red Rocket of Love" is featured in the video games The Sims 3, MotorStorm and Need for Speed: The Run, and a slightly altered version of the song was featured in a 1999 television commercial for the Mazda Miata. The song "Pride of San Jacinto" is featured on the video game Hot Wheels Turbo Racing. The song "Let Me Teach You How to Eat" was featured in a 2017 Subway commercial. The song "Mad, Mad Heart" is featured in the video game Far Cry 5.

Equipment
Heath has a signature guitar from the Gretsch Guitar company, the 6120RHH. One of his favorite vintage guitars is a 1954 Gibson ES-175, which he rarely plays on the road since its wiring buzzes in certain venues. His favorite amplifier was the Fender Super Reverb but is now the Gretsch Executive.

Band members

Current members
Jim Heath: guitars, vocals (1985–present)
Jimbo Wallace: upright bass (1989–present)
Jonathan Jeter: drums (2020–present)

Former members
"Swingin'" Jack Barton: upright bass (1985–1989)
Bobby Baranowski: drums (1985–1989)
Kyle Thomas: drums (1989)
Patrick "Taz" Bentley: drums (1989–1994)
Tim Alexander: piano/keyboards (1996– Jun. 2017)
Paul Simmons: drums (2006–2012)
Scott Churilla: drums (1995–2006, 2012–2017)
Matt Jordan: piano (Sep. 2017– Feb. 2019)
Arjuna "RJ" Contreras: drums (2017-2020)

Timeline

Discography

Studio albums

Collections
Holy Roller: 24 Hits (Sub Pop, 1999)
20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of The Reverend Horton Heat (Interscope, 2006)
25 To Life [live] (Yep Roc, 2012)

Singles
"Big Little Baby" (1988)
"Psychobilly Freakout" (1990)
"400 Bucks / Caliénte" (split with The Supersuckers) (1994)
"One Time for Me" (1994) No. 40 Alternative songs
"Lie Detector" (1998)
"King" (1999)
"It Was a Very Good Year" (2000)
"Let Me Teach You How to Eat" (2013)
"It's a Rave Up!/Beer, Write This Song" (2015)
"Hardscrabble Woman/Lying to Myself" (2016)

DVDs
Live and In Color (2003)
Reverend Horton Heat: Revival (2004)

Soundtracks
Film
Love and a .45 – "The Devil's Chasing Me" (1994)
Ace Ventura: When Nature Calls – "Watusi Rodeo" (1995)
Bio-Dome – "Psychobilly Freakout" (1996)
Free Willy 3: The Rescue – "Big Sky" (1997)
Major League: Back to the Minors – "Baby I'm Drunk" (1998)
The Flintstones in Viva Rock Vegas – "Rock the Joint" (2000)
Auto Focus – "Real Gone Lover" (2002)

Television
Homicide: Life on the Street (episode #4.17 "Full Moon") – "In Your Wildest Dreams" (1996)
Cleveland Rocks! Music from The Drew Carey Show – "Now, Right Now" (1998)
Dexter: New Blood (episode #8 "Unfair Game") – "Baddest of the Bad" (2021)

Video games
Redneck Rampage – "Nurture My Pig" and "Wiggle Stick" (1997)
Space Bunnies Must Die! – "In Your Wildest Dreams" (1998)
Hot Wheels Turbo Racing – "Pride of San Jacinto" (1999)
Tony Hawk's Pro Skater 3 – "I Can't Surf" (2001)
Guitar Hero II – "Psychobilly Freakout" (2006)
MotorStorm – "Big Red Rocket of Love" (2007)
Tony Hawk's Proving Ground – "Baddest of the Bad" (2007)
The Sims 3 Fast Lane Stuff – "Big Red Rocket of Love" (2010)
Need for Speed: The Run – "Big Red Rocket of Love" (2011)
Steep – "Chasing Rainbows" (2016)

Film appearances
Love and a .45 (1994) "Loaded Gun" was performed by the Reverend Horton Heat in the film, but does not appear on the soundtrack album.

Collaborations
Revorgandrum (2007) Label: Yep Roc Records

See also
List of psychobilly bands

References

Bibliography
Miller, Lewis. "Reverend Horton Heat."  College Music Journal. Retrieved May 11, 2005.
Wenzler, Matt. "Big Dwarf Rodeo."  Retrieved May 11, 2005.

External links

1985 establishments in Texas
American psychobilly musical groups
Interscope Records artists
Musical groups established in 1985
Musical groups from Dallas
Musical quartets
Rock music groups from Texas
Rockabilly music groups
Sub Pop artists

The Reverend Horton Heat


Bad Godesberg, Almanya'nın Kuzey Ren-Vestfalya eyaletinde Bonn şehrine bağlı bir ilçe. 31,97 km² yüzölçümüne sahiptir.

31 Aralık 2018 tarihli son sayımda Bad Gadesberg'in nüfusu 75.038 olarak tespit edildi. 1969 yılında Bonn'a dahil edilmiştir.  Bad Gadoseberg, 1969 yılından beri Yalova ile kardeş şehirdir.

Bad Godesberg


Lewis "Lew" Wallace () a fost un avocat american, general al Uniunii în Războiul Civil American, guvernator al Teritoriului New Mexico, om politic, diplomat și scriitor din Indiana. Wallace a scris romane și biografii, fiind cel mai bine cunoscut pentru romanul de ficțiune istorică Ben-Hur: A Tale of the Christ (1880), ce a fost considerat "cea mai influentă carte creștină din secolul al XIX-lea".

Cariera militară a lui Wallace a inclus participarea activă în Războiul Mexicano-American și Războiul Civil American. El a fost numit general adjutant al forțelor din Indiana și a comandat Regimentul 11 de Infanterie din Indiana. Wallace, care a ajuns la gradul de general, a participat la Bătălia de la Fort Donelson, Bătălia de la Shiloh și Bătălia de Monocacy. De asemenea, el a făcut parte din comisia militară pentru judecarea conspiratorilor la asasinarea lui Lincoln și a condus ancheta militară asupra lui Henry Wirz, comandant confederat al lagărului de prizonieri de la Andersonville.

Wallace a demisionat din Armata SUA în noiembrie 1865 și pentru o scurtă perioadă a servit ca general-maior în Armata Mexicană, înainte de a se întoarce în Statele Unite ale Americii. A fost numit guvernator al Teritoriului New Mexico (1878–1881) și a activat ca ambasador al SUA în Imperiul Otoman (1881–1885). Wallace s-a retras la casa lui din Crawfordsville, Indiana, unde a continuat să scrie până la moartea sa, în 1905.

Scrieri
 The Fair God; or, The Last of the 'Tzins: A Tale of the Conquest of Mexico (Boston: James R. Osgood and Company, 1873.)
 Commodus: An Historical Play (Crawfordsville, IN: privately published by the author, 1876.) Revised and reissued in the same year.
 Ben-Hur: A Tale of the Christ (New York: Harper and Brothers, 1880.)
 The Boyhood of Christ (New York: Harper and Brothers, 1888.)
 Life of Gen. Ben Harrison (bound with Life of Hon. Levi P. Morton, by George Alfred Townsend), (Philadelphia: Hubbard Brothers, 1888.)
 Life of Gen. Ben Harrison (Philadelphia: Hubbard Brothers, 1888.)
 The First Christmas from Ben-Hur (New York: Harper and Brothers, 1899.)
 Life and Public Services of Hon. Benjamin Harrison, President of the U.S. With a Concise Biographical Sketch of Hon. Whitelaw Reid, Ex-Minister to France [by Murat Halstad] (Philadelphia: Edgewood Publishing Co., 1892.)
 The Prince of India; or, Why Constantinople Fell (New York: Harper and Brothers, 1893.) Two volumes.
 The Wooing of Malkatoon [and] Commodus (New York: Harper and Brothers, 1898.)
 Lew Wallace: An Autobiography (New York: Harper and Brothers, 1906.) Two volumes.

Note

Bibliografie

Lectură suplimentară

Biografii

Alte lucrări

 Lighty, Shaun Chandler. The Fall and Rise of Lew Wallace: Gaining Legitimacy Through Popular Culture. Teză de masterat, Miami University, 2005. Disponibilă online pe ohiolink.edu .
 Swansburg, John. "The Incredible Life of Lew Wallace, Civil War Hero and Author of Ben-Hur", 26 martie 2013, Slate (revistă online).
 Swansburg, John. "Lew Wallace a Life in Artifacts", 26 martie 2013, Slate (revistă online).

Legături externe
 Notable Hoosier Obits: Lew Wallace gives a collection of Wallace obituaries from around the country.
 Wallace's obituary 16 February 1905. New York Times (pdf format).
 Lew Wallace Archive, overview with detailed bibliography of his works
 General Lew Wallace Study & Museum, Crawfordsville

 Works by or about Lew Wallace at Internet Archive
 LibriVox (public domain audiobooks)
 Wallace's time-line at General Lew Wallace Museum
 Lew Wallace in Jerusalem, 1883
 Wallace's 'Minister Resident of the United States of America to Turkey' Calling Card in the Shapell Manuscript Foundation Collection

Nașteri în 1827
Decese în 1905
Diplomați americani din secolul al XIX-lea
Scriitori americani din secolul al XX-lea
Autobiografi americani
Scriitori creștini
Republicani din Indiana
Republicani din New Mexico
Scriitori din statul Indiana

Lew Wallace


المطرقة والسندان فيلم مغربي إنتاج 1990 للمخرج حكيم النوري، من بطولة عبد الكريم الدرقاوي، محمد لمراني، فاطمة وشاي، عزيز موهوب، وآخرون.

قصة
الفيلم يتحدث عن قصة موظف في القطاع العمومي بـ الدار البيضاء اسمه الطاهر الصالحي نزل عليه خبر التقاعد كالصاعقة لقلة الأجر المالي التي سيتلقاه إثر هذا التقاعد وهو المعيل الأول لزوجته وابنه وابنته اللذان لا زال يواصلان دراستهما. ليقرر رفع طلب للسلطات المعنية يقضي برفع من أجرة التقاعد التي دفعته لبيع كل ما يملك. الفيلم يدرس حال القطاع العمومي بالمغرب وبطش مسيريه وقلة الموارد وصعوبتها على الموظفين خاصة.

الطاقم التمثيلي
 محمد مراني
 عزيز موهوب
 فاطمة وشاي
 محمد خيري
 سيناريو وحوار - حكيم النوري
 مدير التصوير - عبد الكريم الدرقاوي
 مدير الإنتاج بوعزاوي نور
 مساعد المخرج - عمر الشرايبي
 موسيقى لويز إنريكيز
 مونتاج - عبد السلام أكناو
 إنتاج - حكيم النوري
 إخراج - حكيم النوري

مراجع

وصلات خارجية

 معلومات عن فيلم المطرقة والسندان في قاعدة بيانات الأفلام على موقع السينما
 معلومات عن فيلم المطرقة والسندان في المركز السينمائي المغربي

أفلام مغربية إنتاج 1990

المطرقة والسندان (فيلم)


Akabe (Arapça العقبة) Ürdün'ün güneyinde Akabe Körfezi kıyısında yer alan önemli bir liman şehridir.

Akabe vilayetinin merkezi olan şehrin nüfusu 70.000'dir. Şehir Ürdün'ün denize açılan tek limanı olması sebebiyle stratejik bir öneme sahiptir. Akabe'nin hemen yanında İsrail'in Elyat şehri yer alır.

7. yüzyılda Müslümanların idaresine geçen şehir, 1115 yılında haçlıların hakimiyetine girdi. Selahaddin Eyyubi Akabe'yi 1170 yılında haçlılardan geri aldı. Yavuz Sultan Selim'ın Mısır seferi sırasında 1516 tarihinde Osmanlı topraklarına katılan şehirde hac yolarının emniyeti için bir kale inşa edildi. Osmanlıların yaptırdığı bu kale Evliya Çelebi'nin seyahatnamesinde ayrıntılı bir şekilde anlatılmaktadır.

Osmanlı topraklarından Hacca gidenlerin Şam'dan sonra ikinci durağı olan Akabe aynı zamanda Şam ile Mısır üzerinden gelen hacıların buluşma noktasıydı. 1869 yılında Süveyş Kanalı'nın, 1908'de Hicaz Demiryolu'nun açılmasıyla Akabe eski önemini kaybetti.

I. Dünya Savaşı'ndan sonra Arabistanlı Lawrence lakaplı Thomas Edward Lawrence'ın kışkırtmasıyla ayaklanan Arap göçebelerinin Türk kalesine saldırması ile İngilizlerin eline geçen Akabe 1946 yılında Ürdün'ün bir şehri haline geldi. 1948'deki Arap-İsrail savaşından sonra gelen Filistinli mültecilerle şehrin nüfusu hızla arttı. Günümüzde Ürdün'ün önemli bir gelir kaynağı olan fosfat Akabe limanından ihrac edilmektedir. Bu sebeple önemli bir ticaret merkezi olan şehirde aynı zamanda lüks oteller ve bir de havalimanı mevcuttur.

Galeri

Kaynakça

Ürdün'deki şehirler
Büyük Rift Vadisi'ndeki şehirler
Kızıldeniz'deki liman kentleri
Edom

Akabe


Rhodonematella, rod crvenih algi u porodici Rhodophysemataceae, dio reda Palmariales. Jedina vrsta je morska alga Rhodonematella subimmersa uz obale Azije (Koreja, Kina, Japan), Sjeverne Amerike (Britanska Kolumbija, Oregon, Kalifornija, Meksiko).

Sinonimi
 Rhodochorton subimmersum Setchell & N.L.Gardner 1903, bazionim
 Acrochaetium subimmersum (Setchell & N.L.Gardner) Papenfuss 1945
 Audouinella subimmersa (Setchell & N.L.Gardner) Garbary & Rueness 1980
 Colaconema subimmersum (Setchell & N.L.Gardner) P.W.Gabrielson 2004

Izvori

Vanjske poveznice
 Recognition of Rubrointrusa membranaceagen. et comb. nov., Rhodonematella subimmersagen. et comb. nov. (with a reinterpretation of the life history) and theMeiodiscaceae fam. nov. within the Palmariales (Rhodophyta)

Rhodophysemataceae

Rhodonematella


William A. Seiter () a fost un regizor de film american.

Biografie

Filmografie
 Make Haste to Live (1954)
 Champ for a Day (1953)
 The Lady Wants Mink (1953)
 Dear Brat (1951)
 Borderline (1950)
 Gems of Song (1949)
 One Touch of Venus (1948)
 Up in Central Park (1948)
 I'll Be Yours (1947)
 Lover Come Back (1946)
 Little Giant (1946)
 That Night with You (1945)
 The Affairs of Susan (1945)
 It's a Pleasure (1945)
 Belle of the Yukon (1944)
 Four Jills in a Jeep (1944)
 A Lady Takes a Chance (1943)
 Destroyer (1943)
 You Were Never Lovelier (1942)
 Broadway (1942)
 Appointment for Love (1941)
 Nice Girl? (1941)
 Hired Wife (1940)
 It's a Date (1940)
 Allegheny Uprising (1939)
 Susannah of the Mounties (1939)
 The Little Princess (1939)
 Thanks for Everything (1938)
 Room Service (1938)
 Three Blind Mice (1938)
 Sally, Irene and Mary (1938)
 Life Begins in College (1937)
 The Life of the Party (1937)
 This Is My Affair (1937)
 Stowaway (1936)
 Dimples (1936)
 The Case Against Mrs. Ames (1936)
 The Moon's Our Home (1936)
 If You Could Only Cook (1935)
 In Person (1935)
 Orchids to You (1935)
 The Daring Young Man (1935)
 Roberta (1935)
 The Richest Girl in the World (1934)
 We're Rich Again (1934)
 Love Birds (1934)
 Sing and Like It (1934)
 Sons of the Desert (1933)
 Chance at Heaven (1933)
 Rafter Romance (1933)
 Professional Sweetheart (1933)
 Diplomaniacs (1933)
 Hello, Everybody! (1933)
 If I Had a Million (1932)
 Hot Saturday (1932)
 Is My Face Red? (1932)
 Young Bride (1932)
 Girl Crazy (1932)
 Peach O'Reno (1931)
 Way Back Home (1931)
 Caught Plastered (1931)
 Too Many Cooks (1931)
 Big Business Girl (1931)
 Kiss Me Again (1931)
 L'aviateur (1931)
 Full of Notions (1931)
 Going Wild (1930)
 Sunny (1930)
 The Truth About Youth (1930)
 Back Pay (1930)
 The Flirting Widow (1930)
 Strictly Modern (1930)
 The Love Racket (1929)
 Footlights and Fools (1929)
 Smiling Irish Eyes (1929)
 Prisoners (1929)
 Why Be Good? (1929)
 Synthetic Sin (1929)
 Synthetic Wife (1929)
 Outcast (1928)
 Waterfront (1928)
 Happiness Ahead (1928)
 Good Morning, Judge (1928)
 Thanks for the Buggy Ride (1928)
 The Small Bachelor (1927)
 Out All Night (1927)
 The Cheerful Fraud (1926)
 Take It from Me (1926)
 Rolling Home (1926)
 Skinner's Dress Suit (1926)
 What Happened to Jones (1926)
 Where Was I? (1925)
 The Teaser (1925)
 Dangerous Innocence (1925)
 The Mad Whirl (1925)
 The Fast Worker (1924)
 Helen's Babies (1924)
 The Family Secret (1924)
 Listen Lester (1924)
 His Forgotten Wife (1924)
 The White Sin (1924)
 Daddies (1924)
 Little Church Around the Corner (1923)
 Bell Boy 13 (1923)
 When Love Comes (1922)
 The Beautiful and Damned (1922)
 Up and at 'Em (1922)
 The Understudy (1922)
 Gay and Devilish (1922)
 Boy Crazy (1922)
 Eden and Return (1921)
 The Foolish Age (1921)
 Passing Through (1921)
 Hearts and Masks (1921)
 The Kentucky Colonel (1920)
 A Sure Cure (1919)
 The Little Dears (1919)
 Moving Day (1919)
 Why Divorce? (1919)
 Honeymooning (1919)
 Close to Nature (1919)
 After the Bawl (1919)
 Their Day of Rest (1919)
 In a Pinch (1919)
 Gold-Bricking Cupid (1915)
 The Honeymoon Roll 1915)

Referințe și note

Legături externe

Nașteri în 1890
Decese în 1964
Regizori de film americani

William A. Seiter