Andover Theological Seminary (1807–1965) was a Congregationalist seminary founded in 1807 and originally located in Andover, Massachusetts on the campus of Phillips Academy.

From 1908 to 1931, it was located at Harvard University in Cambridge, Massachusetts. It then collocated with Newton Theological Institution (NTI) in Newton, Massachusetts. Then, in 1965, Andover Theological Seminary and NTI formally merged in 1965 to form Andover Newton Theological School in Andover, Massachusetts. In its original and merged forms, it is the first and thus the oldest Protestant theological seminary in the United States. The seminary continues as Andover Newton Seminary at Yale Divinity School, which was launched in 2017.

History
Andover Theological Seminary traces its roots to the late 18th century and the desire for a well-educated clergy among Congregationalists in the United States. That desire was expressed in the founding of Phillips Academy in 1778 for "the promotion of true Piety and Virtue".

In 1806, a growing split within the Congregational churches, known as the Unitarian Controversy, came to a full boil on the campus of Harvard College. The Hollis Chair of Divinity sat empty at Harvard for two years owing to tensions between liberal and more orthodox Calvinists. This theological battle soon divided many of the oldest churches in Massachusetts and began to impact church polity and the hiring of ministers. When the Harvard Board of Overseers appointed well-known liberal Henry Ware to the Hollis Chair in 1805, the Calvinists withdrew to organize and establish a new school in 1807, Andover Theological Seminary on the campus of Phillips Academy (est. 1778) in Andover, Massachusetts. This act, covered widely in the national press, was one of the significant events that contributed to the split in the denomination and to the eventual founding of the American Unitarian Association in 1825 (which joined the Universalists, founded in 1793, to become the Unitarian Universalist Association in 1961).

Andover was founded by the joint efforts of traditionalist, "Old Calvinists" and the adherents of the New Divinity (also known as New England theology) which was more revivalistic. Leonard Woods, Moses Stuart, and Edward Dorr Griffin were early faculty.

Between 1886 and 1892, a theological dispute known as the "Andover Controversy" broke out between the conservative "New England Calvinism" of the founders and the liberal theology of many on the faculty.  President E. C. Smyth was investigated and dismissed for his liberal views in 1887, but in 1891 his dismissal was reversed, on technical grounds, by the Massachusetts Supreme Court, and the matter was dropped the following year.

Relocations and merger

In 1908, Harvard Divinity School and Andover attempted to reconcile, and the seminary moved its faculty and library to the Harvard campus (and soon into Andover Hall [1911]). Plans for a formal affiliation between the academies were made, but the Supreme Judicial Court of Massachusetts disallowed the alliance since Andover's endowment is designated for a Christian theological education. Andover, therefore, relocated to the campus of Newton Theological Institution in 1931.

Andover Theological Seminary and the Newton Theological Institution formally merged in 1965 as the Andover Newton Theological School (ANTS). Newton Theological Institution began instruction in 1825 at Newton Centre, Massachusetts as a graduate seminary formally affiliated with the group now known as American Baptist Churches USA, the oldest Baptist denomination in America. As the institution developed, it adopted Andover's curricular pattern and shared the same theological tradition of loyalty to the evangelical Gospel and zeal for its dissemination.

In November 2015, ANTS announced that it would sell its campus and relocate to Yale Divinity School, after a presence of 190 years on that site.

Historical influence on Protestant missions
Prior to the founding of Andover and Newton, the model for the training of clergy was based on an undergraduate degree (actually the basis for the founding of most of the early colleges in the United States). The graduate model and the three year curriculum with a resident student body and resident faculty pioneered at Andover and Newton has become the standard for almost all of the 140 Protestant theological schools in the country.

Reflecting that zeal, the modern missionary movement began in this country through a group of Andover students known as the Brethren. Both Andover and Newton quickly assumed leadership in the modern mission movement, drawing the two schools into close association of people and ideas. Graduates such as Luther Rice and Hiram Bingham pioneered in Christian missions around the world. Adoniram Judson, an 1810 Andover alumnus, is best known for his work in Burma, where he translated the Bible into Burmese and produced the first Burmese-English dictionary.

Notable alumni
Alumni of Andover Theological Seminary include the following notables, listed in order of their last year at the Seminary.

 Adoniram Judson, class of 1810, one of the first U.S. missionaries sent by the American Board of Commissioners for Foreign Missions; later became a Baptist missionary to Myanmar, then known as Burma.
 Thomas Hopkins Gallaudet, class of 1814.
 Hiram Bingham, class of 1816, leader of the first group of missionaries to Hawaii; helped devise the first alphabet for the Hawaiian language.
 David Brown, attended 1823, member of the Cherokee Nation, author of "Address in Favor of the Aboriginal Inhabitants of North America"
 Samuel Worcester, class of 1823, American pastor and Cherokee missionary; plaintiff in the Worcester v. Georgia Supreme Court case.
 David Oliver Allen, class of 1824, American missionary.
Walter Colton, class of 1825, U.S. Navy chaplain, first American alcalde (mayor) of Monterey, California, co-publisher of California's first newspaper
 John William Yeomans, class of 1827, Presbyterian pastor and second president of Lafayette College
 Nehemiah Adams, class of 1829, clergyman and author.
 Bela Bates Edwards, class of 1830,  Andover Theological Seminary faculty, 1837-1852; editor of American Quarterly Observer, Biblical Repository, and Bibliotheca Sacra.
 William Adams, class of 1830, one of the founders of the Union Theological Seminary in the City of New York and later its president.
Asher Wright, class of 1831, missionary to the Seneca people, and a linguist who developed a Seneca alphabet and translated large portions of the bible and other texts.
 Caleb Mills, class of 1833, first professor of Wabash College and father of the Indiana public education system.
 Samuel Francis Smith, class of 1834, Baptist minister who wrote the words to "My Country, 'Tis of Thee" while a seminary student.
 Samuel Harvey Taylor, class of 1837, 6th Principal of Phillips Academy 1837-1871
 Edward A. Lawrence, Sr., class of 1838, Congregational pastor, professor, author
 George Frederick Magoun, class of 1847, co-founder and first president of Grinnell College
 George Park Fisher, class of 1851, ecclesiastical historian, president of the American Historical Association in 1898
 Charles Augustus Aiken, class of 1853, Faculty at Dartmouth College and Princeton Theological Seminary; president of Union College.
 Laurenus Clark Seelye, attended 1858-59, first president of Smith College
 George Washburn (educator), class of 1859, professor of philosophy (1886), acting president (1870-1877) and later president (1877) of Robert College, Constantinople (now Istanbul), founding principal of American College, Madurai (1881).
 Henry F. C. Nichols, class of 1864, member of the Wisconsin State Assembly
 William Jewett Tucker, class of 1866, Andover Theological Seminary faculty, 1879-1893; editor of Andover Review; founder of Andover House; president of Dartmouth College.
James Griswold Merrill, class of 1866, president of Fisk University (1901-1908). He graduated from Amherst College.
George Trumbull Ladd (1842 – 1921), class of 1869,  was an American philosopher, educator and psychologist. He was the first foreigner to receive the Second (conferred in 1907) and Third (conferred in 1899) Orders of the Rising Sun.
 Joseph Hardy Neesima, attended 1870-72, 1873–74, but did not graduate. Founder and president of Doshisha University in Japan.
 Albert Edward Winship, educator
 William Scott Ament, class of 1877, controversial Congregational missionary to China criticised by Mark Twain
Thomas Davidson Christie, class of 1877, Civil War Veteran, missionary in Turkey, President of St. Paul's College in Tarsus, papers at MNHS.org
Claude Black, class of 1943, noted pastor of Mt. Zion First Baptist Church, civil rights icon, politician.

References

Further reading

External links
 Andover-Harvard Library Mission and History
 Andover Newton Seminary at Yale

Seminaries and theological colleges in Massachusetts
Andover Newton Theological School
Educational institutions established in 1807
Defunct private universities and colleges in Massachusetts
1807 establishments in Massachusetts

Andover Theological Seminary


ලුතිනන් කර්නල් ලලිත් ජයසිංහ PWV, WWV, RWP, RSP, SF යුධ හමුදා විශේෂ බලකා 3 වන රෙජිමේන්තුවේ නිලධාරියෙකි ඔහු ශ්‍රී ලංකා යුද හමුදාව මගින් දෙවරක් "වීර වික්‍රම විභුෂනය" (WWV) සම්මානයෙන් පිදුම් ලැබු රනවිරැවාය, 2008 නොවැම්බර් 26 ඔහු මියයනවිට කිලෝ මීටර් තිහක් තම Eighth Man Team සමග කොටි අධි ආරක්ෂක කලාපයේ සැඟව ඉතා රහසිගත මෙහෙයුමක නිරතව සිටි වීර රනවිරැවෙකි...

ඔහු උපත ලබන්නේ වර්ෂ 1974 අප්‍රේල් 29 වනදා අවිස්සාවේල්ල උක්වත්ත යන ප්‍රදේශයේය. ලලිත් ජයසිංහ රනවිරැවා ශ්‍රී ලංකා යුධ හමුදාවේ දෙවන ලුතිනන් වරයෙකු ලෙස නිත්‍ය සේවය සඳහා බැඳෙන්නෙ 1997 ජනවාරි 22 වන දිනයි. බංග්ලාදේශයේ යුධ හමුදා ඇකඩමියේ විශේෂ පුහුනුවකින් (Course 3 training) පසු ඔහු දෙවන ලුතිනන්වරයෙකු ලෙස ප්‍රථමයෙන් බැඳෙන්නේ ශ්‍රී ලංකා යුධ හමුදාවේ 6 වන ගැමුනු රෙජිමේන්තුවටය.ඊට පසු ඔහු විශේෂ බලකා රෙජිමේන්තුවට අනුයුක්තව ඉතා අසීරැ විශේෂ පුහුනු සියල්ල හදාරා (Special Forces Training Course–24) අතිවිශිෂ්ඨ ලෙස ඒ පුහුනු සියල්ල නිම කරන ලදී. පසුව ඔහු විශේෂ බලකා 3 වන රෙජිමේන්තුවට අනුයුක්ත විය.ශ්‍රීලංකා යුධ හමුදාවේ පුහුනු පාසල්වල වන දියතලාව මාදුරැ ඔය, මින්නේරිය, ඌව කුඩාඔය ගනේමුල්ල අමතරව ඔහු විශේෂ ක්‍රියාන්විත පුහුනුවීම් සඳහා විදේශ රටවල් ගනනාවක විශේෂපුහුනුවක් ලැබු වීර සෙනෙවියෙක් විය, අමෙරිකා එක්සත් ජනපදය, චීනය, ඉන්දියාව, බංග්ලාදේශය මේ රටවල් අතරවිය,මේ අතරතුර කාලයේදි ඔහු යුධ හමුදා කැප්ටන් නිලයටත් දසවසරක් ගතවෙද්දි මේජර් නිලයටත් උසස්වීමද ලබාගත්තේය ,ක්‍රමානුකුලව ඔහු ප්ලැටුන් කමාන්ඩර්, කම්පැනි කමාන්ඩර්, සහ යුද හමුදාවේ අනදෙන උසස් නිලදාරියෙක් දක්වාම තම දක්ෂකම් මත මාවත හදාගත්තේය,මේ කාලය අතරතුර ඔහු තම මව්බිම වෙනුවෙන් ම ජීවිතයද නොතකා කල ඉතා අසීරැ අතිශය භයානක මෙහෙවුම් ගනනාවක් තම සගයන් සමගද, ඔවුන් නොමැතිවද විශාල වගකීමකින් සාර්තකව නිම කර ත්‍රස්තුවාදීන්ට ඔවුන් කිසිසේත් බලාපොරොත්තු නොවු මහසෝන් ප්‍රහාර එල්ලකොට සතුරාට දැඩි හානි කල වීර වික්‍රමයන්ට ඔහුව යුද හමුදාවක් මගින් ප්‍රධානය කරන දෙවන නිර්භීතම ගෙෳරව පදක්කම වන "වීර වික්‍රම විශුෂන" පදක්කම (WWV) දෙවරක් ලබාගත් එකම නිලධාරියාද විය.ඊට අමතරව ඔහු කල අති භායානක රහස්‍යය මෙහෙයවුම් නිසා ඔහුට "රනවික්‍රම" පදක්කම, "රන ශුර" පදක්කම "දේශ පුත්‍ර'' සම්මානය, උතුරැ/නැගෙනහිර මෙහෙයවුම් සඳහා වන සම්මානය,"පුර්න භුමි" පදක්කම, සහ ශ්‍රී ලංකා යුද හමුදාවෙ පනස්වන සංවත්සරයෙහි පදක්කම් වැනි බොහෝ සම්මාන වලින් පිදුම් ලැබු නිර්භීත වීර සෙනෙවියෙක් විය.

ලුතිනන් කර්නල් ලලිත් ජයසිංහ යුධ හමුදාවේ විශේෂ ඛණ්ඩයක් වන දිගු දුර විහිදුම් බලකායේ (LRRP) අතිදක්ෂ මෙහෙයවුම්වල විශේෂඥයෙක් විය, සතුරා සිටින ස්ථානවලට ඉතා රහසේ ඇතුලුවී දින සති මාස ගනන් නින්දක් නොමැතිව, කුසට අහරක් හරියට නොමැතිව ඝන වනාන්තරයේ සුතුරා සිටින සීමාවෙ රාජකාරි කිරීමෙන් අතිශය වැදගත් මරමස්ථාන විනාශ කිරීම, සතුරා මෙන් වෙස්වලාගෙන ඔත්තු බැලීම, පැති බෝම්බ, බිම් බෝම්බ ප්‍රහාරවලින් සතුරා අන්ද මන්ද කර ඉහලපෙලේ කොටි නායකයින් විනාශ කිරීම,ඒ මගින් විශාල පීඩනයක් ත්‍රාසයක් සතුරාට ඇතිකිරීම මෙම රාජකාරි අතර ප්‍රධාන රාජකාරි විය, එය ඉතා භයානක මෙන්ම අසුවුවහොත් මරනයද නියතම විය, මේ අතිශය භයානක මෙහෙයවුම් නිසා කර්නල් ලලිත් ජයසිංහ රනවිරැවාට සහ ඔහුගෙ කන්ඩායමට ඉතා අසීරැ ඉලක්ක ජයගත හැකිවිය ඒවා අතර,වෛත්‍යලිංගම් සෝනාලිංගම්, එලියස්, කර්නල් ෂංකර් යන ප්‍රධාන පෙලේ කොටි නායකයින්ද කොටි බුද්ධි අංශ ඉහල පෙලේ කොටි නායකයෙක් වන චාර්ල්ස් ( 2008 ජනවාරි මස ඝාතනය කරන ලදී ) සහ මුහුදු කොටි බලකායෙ දෙවන අනදෙන නිලධාරියා වන කන්ගායි අමරන්ද (2001 ජුනි මස) මේ අතර විය..කොටි නායක ප්‍රභාකරන් ඝාතනය සඳහාද මෙහෙයවුමක් ක්‍රියාත්මක කලද ඔහු ඉන් අනුනමයෙන් තම ජීවිතය බේරා ගන්න සමත්විය, මේ මහසෝන් ප්‍රහාරවලින් කොටි නායක ප්‍රභාකරන් ඇතුලු මුලු සංවිධානයම හෙල්ලු භීතියට පත්කල කර්නල් ලලත් ජයසිංහ නම් වීර සෙනෙවියා මෙවැනිම අතිශය රහසිගත ක්‍රියාන්විතයක් නිම කර තම බලසීමාවට පැමිනෙමින් සිටියදි ත්‍රස්තවාදීන්ගෙ බලාපොරොත්තු නොවු ප්‍රහාරයක් හමුවේ අප ශ්‍රීලංකා මව් බිම කම්පා කරවමින් 2008 නොවැම්බර් 26 වනදා ඔඩ්ඩුසුඩාන් කොටි බල ප්‍රදේශයකදී සදහටම තම ජීවිතය තමන් ඉපදුන මාතෳභුමිය වෙනුවෙන් පුජාකරන ලදී, 2008 ඔහු මියන විට ඔහුගේ දයාබර බිරිඳ වන කෙෳශල්‍යා රොඩ්රිගු මැතිනිය යන්තම් පස් මස් ගැබිනියක් වුවා පමනි, තම පියානන් නොදුටු සිඟිති දියනියකගේ දයාබර පියෙකු වු ඔහු මියයන විට තම වයස අවුරැදු තිස් හතර වන විය පසුකලා පමනි, ඔහු අප මව්බිමේ නිදහස වෙනුවෙන් ඔහුගේ ජීවිතය තම දරැපවුලද නොතකා කල බිහිසුනු කැපකිරීම ඇඟයීම වෙනුවෙන් 2012 වර්ෂයේ ශ්‍රී ලංකාවෙ නිදහස්දින සංවත්සර උත්සවයේදී එවකට ජනාදිපතිතුමා වු ගරැ මහින්ද රාජපක්ෂ මැතිතුමන් විසින් ලුතිනල් කර්නල් ලලිත් ජයසිංහ නම් ඒ උදාර නිර්භීත සොල්දාදුවාට , යුද සෙනෙවියාට කරන ගෙෳරවයක් ලෙස ඔහු "පරම වීර විභුෂනය" (PWV) නම් ඉහලම සම්මානයෙන් පිදුම් ලබන ලදී.

ලලිත් ජයසිංහ


× Astrolista, hibridni rod jednosupnica iz porodice čepljezovki. Jedina vrsta je × A. bicarinata iz južnoafričke provincije Western Cape, formule Astroloba corrugata × Tulista pumila.

Po životnom obliku je sukulentni hamefit.

Rod je opisan 2017.

Sinonimi
 Aloe × bicarinata (Haw.) Spreng.
 Apicra × bicarinata Haw.
 Apicra × skinneri A.Berger
 Astroloba bicarinata (Haw.) Uitewaal
 Astroloba × skinneri (A.Berger) Uitewaal
 × Astroworthia bicarinata (Haw.) G.D.Rowley
 × Astroworthia bicarinata nothovar. skinneri (A.Berger) G.D.Rowley
 × Astroworthia skinneri (A.Berger) Pilbeam
 Haworthia × bicarinata (Haw.) Parr
 Haworthia olivettiana Parr
 Haworthia × skinneri (A.Berger) Resende
 Tulista × bicarinata (Haw.) G.D.Rowley

Izvori

Asphodeloideae
Flora Bismarckovih otoka
Flora Kapskih provincija

× Astrolista


Prvenstvo se igralo dvokružno. Ligu je osvojio NK Columbus 2005 Suza, te se time plasirao u 2. ŽNL Osječko-baranjsku NS Beli Manastir.

Tablica

Izvori

 Županijski nogometni savez Osječko-baranjske županije: Baranjska liga

2008-09
osječko-baranjska-3-beli-m

3. ŽNL Osječko-baranjska NS Beli Manastir 2008./09.


ALEA puede referirse a :
Alea. Revista Internacional de Fenomenología y Hermenéutica
Atlas Lingüístico y Etnográfico de Andalucía
La ciudad de Alea en Grecia.

Siglas

ALEA


Wilhelm Georg Friedrich Carl von Düring (født 1782, død september 1860 på Vamdrupgård) var en dansk officer, bror til Carl Frederik Düring-Rosenkrantz.

Düring var søn af general Ernst Christoph Friederich von Düring og hustru født von Reden. Han blev karakteriseret ritmester i Holstenske Rytterregiment, 1803 sekondritmester, fik 1807 ritmesters anciennitet og blev senere samme år sat à la suite, blev ved udgangen af samme år premier-ritmester og 1813 eskadronschef, blev 1815 premiermajor, fik 1828 oberstløjtnants karakter og anciennitet, blev 1830 virkelig oberstløjtnant, 1833 tillige præses i Remontekommissionen, fik 1836 obersts karakter og anciennitet, blev 1842 sat à la suite, fik 1849 generalmajors karakter og anciennitet og fik 1852 sin afsked fra Hæren.

Düring blev 1826 kammerherre, 28. juni 1840 Ridder af Dannebrogordenen, 28. juni 1845 Dannebrogsmand, og 19. maj 1852 fik han Kommandørkorset af Dannebrog.

Han ejede herregården Vamdrupgård.

Kilder
 Vilhelm Richter: Den danske Landmilitæretat 1801-1894, bind 1, København: Antikvariat Richard Levin & Co. ApS og Dansk Historisk Håndbogsforlag 1977, s. 106.

Generalmajorer fra Danmark
Kavaleriofficerer fra Danmark
Kammerherrer fra Danmark
Danskere i 1800-tallet
Kommandører af 1. grad af Dannebrog
Godsejere fra Danmark
Wilhelm Georg Friedrich Carl

Wilhelm Georg Friedrich Carl von Düring


This is a list of Swedish queens consort and spouses of Swedish monarchs and regents. The list covers a large time span and the role of a consort has changed much over the centuries. The first Swedish consorts are spoken of in legends. Consorts until c. 1000 are often semi-legendary, as are monarchs.

Due to unions with Denmark and Norway, many of the Swedish consorts were also consorts of monarchs of those countries. Consorts listed during the period of 1380–1520 were in fact also consorts to monarchs of Denmark. The consorts listed during the period of 1814-1905 were also consorts to monarchs of Norway.

Finland was from the Middle Ages a part of Sweden, and although there was no official title, such as "Queen Consort of Finland", from the 16th century until the year of 1809; the queen consort of Sweden also held the title "Grand Princess of Finland."

Sweden has had three female monarchs. One of the consorts listed below is male.

Semi-legendary queens

This is a list of Swedish queens of legend.

 Vana (wife of Sveigðir)
 Drifa (wife of Vanlandi)
 3rd century: Drott, wife of Domar
 4th century: Skjalf (wife of Agne)
 5th century: Bera (wife of Alf)
 6th century: Yrsa, wife of Eadgils
 7th century: Gauthildr Algautsdóttir of Götaland, (wife of Ingjald)
 7th century: Princess of Småland, daughter of king Heidrek of Småland, (wife of Ivar Vidfamne)
 8th century: Inghild of Sweden (wife of Randver)
 970-975: Ingeborg Thrandsdotter (wife of Olof Björnsson)

House of Uppsala and Stenkil

House of Sverker and of Eric

House of Bjälbo

House of Mecklenburg

Union queens and Regent Consorts 1397–1523
Several of the Queens on this list were also Queen of Denmark and Norway, as well as spouses to Swedish regents who did not have the title king.
Queen consorts

Regent consorts
 1448: Karin Karlsdotter, third wife of Regent Nils Jönsson
 1448: Merete Lydekedatter Stralendorp of Venngarn, second wife of Regent Bengt Jönsson.

Queen consorts

Regent consorts
1466-1467: Elin Gustavsdotter Sture (second time), Regent Erik Axelsson Tott

Queen consorts

Regent consorts
 1470-1497: Ingeborg Tott (first time), wife of Regent Sten Sture the Elder, d.1507.

Queen consorts

Regent consorts
1501-1503: Ingeborg Tott (second time), wife of Regent Sten Sture the Elder, d.1507.
 1504-1512: Mette Dyre, second wife of Svante, Regent of Sweden.
 1512-1520: Christina Gyllenstierna, wife of Regent Sten Sture the Younger d.1559.

Queen consorts

House of Vasa

House of Palatinate-Zweibrücken

House of Hesse

House of Holstein-Gottorp

House of Bernadotte

Regents
Some Swedish consorts acted as regents for their husbands or children, and had seats in the governments. These were:

 1318-1326: Duchess Ingeborg, as widow of Prince Eric she was regent during the initial minority of her son.
 1424-1430: Philippa of England, her husbands' representative in the country during the union.
 1470-1497: Ingeborg Tott, (inconsistently during these years), during her husband's absence.
 1504-1512: Mette Dyre, (inconsistently during these years) seat in the government during husband's absences.
 1520-1520: Christina Gyllenstierna, regent and commander of Stockholm during the minority of her son.
 1605-1605: Christina of Holstein-Gottorp, during the absence of her husband.
 1611-1611: Christina of Holstein-Gottorp, as interim regent during the minority of her son.
 1660-1672: Hedwig Eleonora of Holstein-Gottorp, during the minority of her son.
 1697-1697: Hedwig Eleonora of Holstein-Gottorp, during the minority of her grandson.
 1700-1713: Hedwig Eleonora of Holstein-Gottorp, during the absence of her grandson.
 1731-1731: Ulrika Eleonora of Sweden, during the absence of her husband.
 1738-1738: Ulrika Eleonora of Sweden, during the absence of her husband.

Queens regnant
This is a list of Swedish queens regnant:
 1389-1412: Margaret I of Denmark
 1632-1654: Christina of Sweden
 1718-1720: Ulrika Eleonora of Sweden (Queen consort 1720-1741)

See also
 List of Swedish monarchs
 List of Finnish consorts (c. 13th-century-1809)
 List of Danish consorts (1397–1520)
 List of Norwegian consorts (1814–1905)

Notes

Consorts
Swedish queens

Swedish
Sweden
consorts

List of Swedish royal consorts


Aristotelesçilik, Plantonculuğa paralel olarak, aynı zaman dönemleri içinde gelişen bir felsefi eğilimdir. Yeni bir dünya görüşü arayışı içinde rönesans felsefesinin Platon'a ve Aristoteles'e yönelmesi şaşırtıcı değildir. Her ikisi de klasik çağın en güçlü düşünürleriydi ve yapıtları bir anlamda ilk felsefeyi kurmaya yönelikti.

Genel çerçeve
Aristoteles'in orta çağ felsefesinde de çok önemli bir rolü vardır; Aristotelesçiliğin bir biçimi bu tarihsel dönemde şekillenir. Bu dönemde, özellikle de Skolastik felsefe içinde temel dayanak noktası Aristotales felsefesidir. Hristiyan dogmaların felsefe ile temellendirilmesini hedefleyen bu dönem felsefeleri, önemli bir kaynak olarak Aristotales'i bulmuşlardır. Bundan kaynaklı olarak Aristotales denildiğinde aynı zamanda akla Skolastik felsefe gelir. Rönesans felsefesi skolastikle savaşın içinde geliştiğinden dolayı, başlangıçta Aristotales'e tepkili bir tavır geliştirir; ancak bu dönem felsefesi genel olarak antik çağ düşüncesini yeniden değerlendirmeye yöneldiğinden, Aristotales'e tümden yadsınmaz.

Rönesans felsefesinin Aristotales'le ilgisi, temel yönelimi olan hümanizm ile bağlantılıdır. Hümanizm öncelikli olarak antik çağ felsefesine ait metinlerin orijinal olarak konulmasını ve öyle değerlendirilmesini hedefler. Orta Çağ felsefesinin bu bakımdan Aristotales'e kattıkları böylece ayıklanmaya çalışılmıştır. Rönesans felsefesinde Aristotelesçilik, orta çağın ve Skolastik felsefenin Aristotales üzerine eklemelerin ayıklanması biçiminde meydana gelmiştir diyebiliriz. Theodoros Gaza (1400'lü yıllar), Aristotelesçiliğin başaltılarından olan bir Bizanslı bilgindir.

Aristotelesçiliğin düşünce kaynakları
Aristotelesçiliğin belirli bir akademisi olmamıştır, bu bakımdan Platonizmden daha farklı yönelimleri söz konusudur. Hümanistlerin yanı sıra İbni Rüştçüler (Avveroistler) ve Alexandristler olarak adlandırılan akımlar anılmaya değerdir. Birinciler İbni Rüşt'ün orta çağ'da Platon etkisinde işe karıştığı Aristo yorumunu temel alıyorlardı. İkincilerse, antik çağ sonlarında en büyük Aristotales yorumcusu kabul edilen Aphrodisiaslı Alexandros'a dayanıyorlardı. Bu son iki eğilim Aristotales doğrudan kaynaklardan değil yorumcularından hareketle değerlendiriyorlardı. Rönesans döneminde bu aristotelesçi yönelimler arasında çelişki ve çatışmalar meydana gelir.

Aristotelesçiliğin merkezi 14. yüzyıldan itibaren İbn Rüşdcülüğün etkili olduğu Padova'dır. Bütün Aristotalesçi kadroların burada toplanması söz konusudur. Bu dönem en büyük filozof Pietro Pomponazzi'dir (1462-1524). Birçok üniversitede görev yapan Pomponazzie, Aristotelesçiliğin merkezi tartışması olan ruhum ölümsüzlüğü konusunda doğalcı-materyalist bir düşüncenin savunusunu geliştirmiştir. "Çifte doğruluk" düşüncesiyle akli olan ile tanrısal olanı ayırmaya çalışmış buna rağmen kilise tarafından aforoz edilmekten kurtulamamıştır. Rönesans felsefesindeki Aristotelesçiliğin orta cağ'dan farkı, din dışı bir yönelimle Aristo felsefesini değerlendirmesidir.

Ayrıca bakınız
 Skolastik felsefe
 Rönesans felsefesi
 Töz
 Platonizm

Aristotelesçilik


An Eriocaulon cipoense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Silveira. An Eriocaulon cipoense in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon cipoense


Goritschitzen ist der Name folgender Orte:

 Goritschitzen (Klagenfurt), Katastralgemeinde von Klagenfurt am Wörthersee, Kärnten
 Goritschitzen (Gemeinde Moosburg), Ortschaft der Gemeinde Moosburg, Bezirk Klagenfurt-Land, Kärnten

Goritschitzen


ගොඩකවෙල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය යනු,  ශ්‍රී ලංකාවේ, සබරගමුව පළාතේ,   රත්නපුර දිස්ත්‍රික්කයේ, පිහිටි ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසයකි.

ජනගහනය

ග්‍රාම නිළධාරි වසම් තඹගමුව නැගෙනහිර

ආර්ථිකය

ප්‍රාදේශීය ලේකම්වරුන්

ආශ්‍රිත ලිපි
ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්
ශ්‍රී ලංකාවේ පරිපාලන දිස්ත්‍රික්ක

මූලාශ්‍ර
 Divisional Secretariats Portal

ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
රත්නපුර  දිස්ත්‍රික්කය

ගොඩකවෙල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය


Caldesia janaki-ammaliae, vodenasta biljka iz porodice žabočunovki, helofit, rasprostranjena po Zapadnom Bengalu (Indija).

Izvori

Kaldezija

Caldesia janaki-ammaliae


In card games, to be void in a suit of cards is to not have cards of that suit in one's hand.
This is useful in games such as bridge.  For instance, one player can lead with the suit in which his partner is void so as to give a ruff.

References

Card game terminology
Contract bridge

Void (cards)


A Dama Ann Elizabeth Mary Leslie, DBE (28 de janeiro de 1941 – 25 de junho de 2023) foi uma jornalista paquistanesa naturalizada britânica, que escreveu para o Daily Mail.

Educação
Ann Leslie nasceu em Raualpindi, na Índia britânica (agora Paquistão), onde passou seus primeiros anos, frequentando uma escola de língua inglesa e " testemunhando os trens assassinos da Partição". Em 1950, seus pais a enviaram para um internato na Inglaterra, onde ela frequentou a Presentation Convent School na cidade de Matlock, em Derbyshire, e a St. Leonards-Mayfield School, no condado de East Sussex. Dois anos depois, ela passou a frequentar a Lady Margaret Hall, em Oxford.

Carreira
Seu primeiro trabalho no jornalismo foi no Daily Express, em Manchester, em 1962. Ann Leslie mudou-se para o Daily Mail, em 1967. Ela entrevistou grandes estrelas de cinema, artistas e figuras políticas e fez reportagens sobre inúmeras guerras, conflitos civis e histórias políticas em cerca de setenta países. No lançamento da Reuters / Press Gazette do Hall da Fama do Jornal, ela foi apontada como uma das jornalistas mais influentes dos últimos quarenta anos. Em The Great Reporters, de David Randall (celebrando os 13 melhores jornalistas britânicos e americanos de todos os tempos), ela é descrita como "a repórter mais versátil de todos os tempos".

Ela foi uma comentarista regular de assuntos atuais na BBC (Question Time, Any Questions?, Dateline London), Sky News e organizações internacionais de radiodifusão.

Ann Leslie foi entrevistada pela National Life Stories (C467/18) em 2007–8 para a coleção 'Oral History of the British Press' mantida pela British Library.

Ann Leslie foi entrevistada no documentário de 2012 The Diamond Queen, sobre a rainha Elizabeth II.

Reportagens importantes
Eventos significativos sobre os quais ela relatou incluem a queda do Muro de Berlim, o golpe fracassado contra Mikhail Gorbachev e a caminhada final de Nelson Mandela para a liberdade. Ela fez entrevistas secretas no Irã e na Coreia do Norte. Depois de uma experiência perigosa em uma fazenda da ZANU no Zimbábue, Ann Leslie voltou ao hotel da imprensa em Harare, capital do Zimbábue, onde outras repórteres enviaram histórias sem se aventurar a sair do hotel. Ela as chamava de senhoras Avon; interessadas apenas em maquiagem (como em histórias inventadas).

Seu livro de memórias, Killing My Own Snakes, foi publicado em 2008.

Prêmios
Ann Leslie ganhou nove British Press Awards e ganhou dois Lifetime Achievement Awards. Em 1999, ela recebeu o prêmio James Cameron de reportagem internacional. Recebeu a Ordem do Império Britânico (DBE) em 30 de dezembro de 2006, pelos seus "serviços ao jornalismo". Em 2012, Ann Leslie ganhou o Prêmio de Contribuição Extraordinária para o Jornalismo no oitavo International Media Awards anual, em Londres, em 5 de maio de 2012. Ela foi reconhecida como uma das 100 mulheres da BBC em 2013.

Morte
Leslie morreu em 25 de junho de 2023, aos 82 anos.

Veja também
 100 Mulheres (BBC)
 Mulheres na categoria BBC 100 Mulheres

Damas Comandantes da Ordem do Império Britânico
Jornalistas da Inglaterra
Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2013

Ann Leslie


"Gå med i lunden" er en dansk sang lanceret i filmen Odds 777 fra 1932. Sangen har tekst af Børge og Arvid Müller og musik af Kai Normann Andersen og blev i filmen sunget af Liva Weel.

Sangteksten

I Odds 777 spiller Liva Weel køkkenpigen Hansy Hansen, der ved en tilfældighed vinder en mindre formue på hestevæddeløb og efterfølgende forvandler sig til en 'konsulinde Hansy', der for pengene indlogerer sig på et badehotel og her møder den pæne godsejer Rosen (Emanuel Gregers), som hun forelsker sig, hvilket ser ud til at være gensidigt. Hansys penge slipper imidlertid op, og hun bliver på et tidspunkt i stedet sangerinde i Bakkens Hvile. Her synger hun den muntre "Gå med i lunden", som fremføres i traditionel stil og fællessang på tredje udgave af omkvædet.

Sangen består af to korte vers og et todelt omkvæd, der fremføres henholdsvis to og tre gange, så strukturen bliver A-B-C-A-B-C-B. Verset er på fem linjer, mens B-stykket med titellinjen ("Gå med i lunden, så spidser vi munden") har seks linjer (med rimene a-a-b-c-c-b). C-stykket er sammensat på samme måde som B-stykket, idet 2. og 5. linje nærmest fungerer som ekkoer af 1. og 4. linje ("der er kun dig og mig / mig og dig"), inden stykket afsluttes med tre ekstra linjer i form af de første linjer fra B-stykket. Det har den fordel i scenen, at publikum kommer til at kende disse linjer, så de kan synge med til sidst.

Indholdsmæssigt opfordrer sangen til at udnytte sommernatten og gå ud og hygge sig i skoven med hinanden uden at være for blufærdig.

Melodi
Kai Normann Andersens melodi er holdt i en munter tone i et toneleje, der muliggør fællessangen på omkvædet. Som et lille raffinement er ekkolinjerne i C-stykket lagt på korte noder, som understreger ekkoet.

Melodien til "Gå med i lunden" er en af de 12 Andersen-sange, der kom med i kulturkanonen.

Andre versioner
"Gå med i lunden" er måske en af Andersens mest populære melodier, og sangen er lavet i et utal af coverversioner. Anne Linnet indspillede sangen til Pige træd varsomt (1995), og Peter Vesth gjorde tilsvarende på Den glade plade (2007). Der findes flere jazz-udgaver af sangen, heriblandt en med Sinne Eeg fra albummet Kun en drøm (2008),  Liller har indspillet den i flere udgaver, inklusiv en med Papa Bues Viking Jazzband, og Per Gade lavede en instrumentaludgave til Gade Stief Johansen (2008). Endelig har flere kunstnere indlagt dele af sangen i forskellige potpourrier, blandt andre Susse Wold, Grethe Sønck, Bodil Udsen, Bo Bendixen samt Johnny Reimar på en af hans mange party-plader fra 1970'erne.

Referencer

Sange fra Danmark
Sange af Kai Normann Andersen
Kulturkanonen

Gå med i lunden


Rheinmetall Air Defence AG is a division of German armament manufacturer Rheinmetall, created when the company's Oerlikon Contraves unit was renamed on 1 January 2009 and integrated with Rheinmetall's other air-defence products. Oerlikon Contraves was a Swiss anti-aircraft artillery manufacturer famous for its adaptation of the 1916 20 mm Becker as the Oerlikon 20 mm autocannon design, which was used in the Second World War and still in use today. Copies and derivatives of these designs were made by German, French, British and Japanese weapon manufacturers. Oerlikon Contraves was purchased by Rheinmetall in 1999.

, Rheinmetall Air Defence had around 1,050 employees at locations in Switzerland, Germany, Italy and Canada. The group's sales  were about .

History
Oerlikon's earliest predecessor was Schweizerische Werkzeugmaschinenfabrik Oerlikon, founded in the Oerlikon district of Zurich, Switzerland in 1906.

In 1923 it acquired a factory in Germany. It entered the anti-aircraft defence field in 1924. In 1936, it founded a purely anti-aircraft development company called Contraves (contra aves is Latin for "against birds", better translated as "anti-flying-objects") In 1989, the Werkzeugmaschinenfabrik Oerlikon-Bührle and Contraves merged to form the Oerlikon-Contraves Group, later renamed Oerlikon Contraves Defence. Oerlikon Contraves was purchased by Rheinmetall, a German armament manufacturer, in 1999, and renamed Rheinmetall Air Defence AG on 1 January 2009.

Historic products

American versions of the Oerlikon 20 mm cannon, such as the Mk 4, Mk 10, and Mk 24, were used extensively from World War II to the Vietnam War. As anti-aircraft weapons used by the US Navy, they were frequently the last line of defence against kamikaze attacks. Most combat ships from aircraft carriers to PT boats were equipped with Oerlikon guns. During the Vietnam War they were widely employed by riverine forces as anti-personnel weapons. They remained in service until the 1970s, when they were replaced by the Mk 16 20 mm cannon.

Oerlikon also developed the following surface-to-air missiles: the RSA Missile, the RSD 58, and the Kriens RSC Missile.
Oerlikons 20mm cannon was frequently used on Naval Ships throughout the 1920s, 30s and 40s.

Products
Rheinmetall Air Defence specializes in ground-based and naval air defence. Their products include search-and-tracking sensors, 35 mm air-defence guns, command-and-control posts, battle management and ship-based combat systems.

Naval systems
Search and Acquisition Radar: Oerlikon X-TAR3D/M
Radar and Electro Optical Tracking Modules: Oerlikon TMX/EO NT and Oerlikon TMX/EO Mk2
Naval Gun Systems: Rheinmetall Oerlikon Millennium Gun
Command and Control: Oerlikon Seaguard Command and Control Console and Oerlikon Weapon Control Module

Ground-based air defence

Ground Based Air Defence Unit: Oerlikon Skyshield
 Mobile Air Defence: Oerlikon Skyranger 30 and Skyranger 35
Oerlikon GDF 35 mm caliber twin cannon
Oerlikon KBA 25 mm automatic cannon
Air Defence Anti-Tank System
LLM01 laser light module for firearms
Mosquito (missile)
X-TAR3D (radar)

Civilian products
Oerlikon Contraves subsidiary Oerlikon Transtec manufactured railcar and locomotive systems, including locomotive brakes, subway and electric train power conversion systems, and other subsidiary systems for mass-transit vehicles. , Rheinmetall's website no longer lists these products as part of the Air Defence group.

Corruption charges
Rheinmetall Air Defence (RAD) is one of six companies that were blacklisted by India's Ministry of Defence in March 2012 for their involvement in a bribery scandal. The companies are accused of bribing the Director General of Ordnance Factories Board (OFB), Sudipta Ghosh. RAD and the other firms have been barred from any dealings with the OFB and all other Indian defence companies, as well as being blacklisted from participating in any Indian defence contract, for a period of 10 years. RAD has claimed that the charges against it are without merit.

Rheinmetall Air Defence was implicated in a corruption case in India along with arms dealer Abhishek Verma and his wife Anca Verma lodged by anti-corruption agency of India, the CBI in 2012 for bribing defence officials for securing multi billion dollar weapons contracts of the Indian military establishment. RAD Chairman Bodo Garbe and General Manager Gerhard Hoy were issued summons of the Indian courts. Subsequently a red-corner notice was issued for their detention through Interpol. The case at present is under trial in Indian courts.

See also

30mm DS30M Mark 2 Automated Small Calibre Gun

References

 Air Force Center "Fliegermuseum Dübendorf"
 Hugo Schneider: Armament and equipment of the Swiss Army since 1817: light and medium anti-aircraft air defence anti-aircraft missiles, Volume 12 of armament and equipment of the Swiss Army since 1817, Author Publisher Stocker-Schmidt, 1982

External links

 Rheinmetall-DeTec, parent company
 Official site

Firearm manufacturers of Switzerland
Rheinmetall

fi:Oerlikon

Rheinmetall Air Defence


La Empresa Pública Municipal de Agua Potable y Saneamiento de Quito (EPMAPS) es la institución encargada de brindar estos servicios en Quito. La EPMAPS fue fundada en junio de 1960.

Historia
Desde la época colonial se comienzan a establecer normas regulatorias sobre el manejo del agua en Quito. Es así que en el año de 1535, el Cabildo de Quito tuvo la potestad de legislar el uso de las aguas que descendían del Pichincha y las embalsadas en las lagunas para que no fueran utilizadas al azar ni al capricho de los dueños de las estancias.
En 1887, se contaba ya con el primer sistema de conducción del agua proveniente de El Atacazo, que se trataba de una acequia llamada posteriormente El Canal Municipal, que conducía el agua a fuentes públicas de donde los aguateros la acarreaban hacia los hogares en pesados pondos de barro.

En 1902, el Congreso de la República inició la construcción de obras para el abastecimiento de agua potable, para lo cual gravó con 5 cts. al consumo de aguardiente y 2 cts. por cada kilo de cuero de exportación, con lo que se financió el estudio de aprovisionamiento de agua y canalización de Quito.

Si bien se realizaron los estudios para el diseño del sistema de distribución, no fue sino hasta mayo de 1906, que durante el gobierno del General Eloy Alfaro, las obras de distribución de agua potable y canalización de aguas servidas se declararon prioritarias. Se conformó la primera Junta de Agua Potable y Canalización de Quito, que tuvo a cargo la ejecución de los proyectos relativos a la prestación de servicios de agua potable y alcantarillado hasta noviembre de 1915, año en el cual el congreso decretó que la gestión del agua en Quito pasara a manos del Municipio de la ciudad. Durante la gestión de la Junta de Agua se construyó la Planta de Purificación de ""El Placer"" que entró en funcionamiento en 1913.

Entre 1925-1940 la ciudad creció y la demanda de agua potable se incrementó notablemente, la búsqueda de soluciones a este problema llevó a la Empresa a buscar más fuentes para aumentar el caudal de ingreso a la planta de El Placer. Para 1947, se había construido ya el canal de Lloa brindando a la ciudad una solución adecuada a ese momento.
En junio de 1960 se creó la Empresa Municipal de Agua Potable y a partir de ese año se entregaron importantes obras para la ciudad:

•	El Sistema Pita – Tambo que alimenta la planta de Puengasí y sirve al centro y sur de la ciudad.

•	El proyecto la Mica - Quito Sur, cuyas aguas son potabilizadas en la planta de El Troje y sirve al sur de la ciudad

•	El Sistema Integrado Papallacta, que lleva el agua cruda hasta la planta de Bellavista y sirve de abastecimiento al norte de la ciudad y los valles de Tumbaco y Cumbayá.

Cincuenta y ocho años después de su creación la Empresa dota del servicio de agua potable al 98,2% de la población del distrito metropolitano y de alcantarillado al 92% del DMQ..

Servicios
Los servicios básicos de la EPMAPS son:

1. 	Captación, tratamiento y distribución de agua potable.
a.	Asegurar la disponibilidad de agua potable para
b.	Verificar la calidad del agua potable

2.	Planificación, construcción y mantenimiento de las redes de saneamiento.

3. Generación de Hidroelectricidad.

Proyectos Prioritarios
Entre las acciones más importantes que la EPMAPS se encuentra ejecutando se encuentran los siguientes proyectos:
 Plan de aseguramiento de disponibilidad de agua potable en el Distrito Metropolitano de Quito: el objetivo es garantizar el abastecimiento de agua potable de la ciudad de Quito y sus 33 parroquias rurales que conforman el Distrito Metropolitano de Quito, en el mediano y largo plazos (a partir del año 2018 y durante el presente siglo), con un caudal garantizado de 17 m³/s, protegiendo la naturaleza y mitigando los posible efectos del cambio climático.
 Programa para la descontaminación de los ríos de Quito: el objetivo del programa es efectuar un manejo integral y adecuado de los residuos líquidos generados por la población (descargas domésticas) y actividades productivas del DMQ (descargas industriales) mediante su intercepción, conducción y tratamiento de las aguas residuales urbanas; de manera que se minimicen los impactos que actualmente se derivan de su descarga directa a los ríos y quebradas, contribuyendo a mejorar la calidad de vida de la población directa e indirectamente involucrada en el proyecto.
 Plan de reducción de pérdidas y consumos, y adaptación al Cambio Climático: el objetivo es reducir el consumo de agua potable a niveles de aprovechamiento óptimo, así como también reducir las pérdidas de agua en los procesos de producción y distribución, lo que permitirá hacer un aprovechamiento eficiente de las fuentes disponibles de agua para cubrir las demandas crecientes de la Ciudad asociados a los efectos del cambio climático.
 Manejo integral de las laderas del eje Pichincha - Atacazo: el objetivo es conservar, preservar y recuperar las Laderas del Eje Pichincha-Atacazo protegiendo recursos naturales y evitando la ocupación urbana indebida.
 Plan de manejo y control de inundaciones, y optimización del drenaje urbano: el objetivo es disponer de un sistema de alcantarillado que opere en condiciones estructurales e hidráulicas adecuadas, respetando las leyes y normas ambientales de tal forma que brinde un servicio eficiente a la población, utilizando procedimientos modernos de operación y mantenimiento y adoptando medidas innovadoras para la gestión de la escorrentía.

Referencias

 Distribución de aguas en Quito.

Enlaces externos

 Sitio oficial de la Empresa Pública Metropolitana de Agua Potable y Saneamiento de Quito.

Entidades municipales de Quito
Agua potable y saneamiento en América Latina

Empresa Pública Metropolitana de Agua Potable y Saneamiento Quito


Vrieseeae, tribus biljaka iz porodice tamjanikovki (Bromeliaceae) smještena u potporodicu Tillandsioideae.. Sastoji se od 9 rodova, od čega 8 u Južnoj Americi i jedan na Hispanioli.

Rodovi
 Alcantarea (É.Morren ex Mez) Harms
 Cipuropsis Ule
 Goudaea W.Till & Barfuss
 Jagrantia Barfuss & W.Till
 Lutheria Barfuss & W.Till
 Stigmatodon Leme, G.K.Br. & Barfuss
 Vriesea Lindl.
 Waltillia Leme, Barfuss & Halbritt.
 Zizkaea W.Till & Barfuss

Izvori

Tillandsioideae

Vrieseeae


Tuxpan, Meksika'nın Veracruz eyâletinde yer alan bir şehirdir.

2000 yılı sayımlarına göre nüfusu 126.616 olan şehrin yüzölçümü 1062 km2 dir.

Dış bağlantılar
 İspanyolca Wikipedia'da Tuxpan
 Tuxpan belediyesi
 Meksika belediyesi ansiklopedisi

Veracruz'daki şehirler
Veracruz'un belediyeleri

Tuxpan, Meksika


Meria bezeichnet:
 Meria (Korsika), Gemeinde im Département Haute-Corse, Frankreich
 Meria (Georgien), Dorf in Georgien
 Meria (Hunedoara), Ort im Kreis Hunedoara, Rumänien
 Meria (Hautflügler), eine Hautflüglergattung aus der Familie der Rollwespen
 Meria (Pilz), eine Pilzgattung
 Améty Meria, Musikerin aus Burkina Faso
 MERIA, Middle East Review of International Affairs (MERIA), siehe MERIA (Zeitschrift), hrsg. vom Global Research and International Affairs Center (GLORIA), Israel

Meria


محطة أوساكي هي محطة قطار في شيناغاوا (طوكيو)،اليابان، افتتحت من قبل شركة شرق اليابان للسكك الحديدية وشركة الخطوط النقل السريع للواجهة البحرية في طوكيو(Tokyo Waterfront Area Rapid Transit)

المحطات المتاخمة

|-

مراجع

خط يامانوته
محطات السكك الحديدية افتتحت في 1901
محطات السكك الحديدية في اليابان افتتحت في 1901
محطات قطار في طوكيو

أوساكي (محطة)


is a town located in Nishikasugai District, Aichi Prefecture, Japan. , the town had an estimated population of 15,630 in 6,757 households, and a population density of 2,529 persons per km². The total area of the town was .

Geography
Toyoyama is located in the flatlands of central Aichi Prefecture.  A third of the area of the town is occupied by Nagoya Airfield.

Neighboring municipalities
Aichi Prefecture
Nagoya – Kita-ku
Kasugai
Kitanagoya
Komaki

Demographics
Per Japanese census data, the population of Toyoyama has been increasing over the past 20 years.

Climate
The town has a climate characterized by characterized by hot and humid summers, and relatively mild winters (Köppen climate classification Cfa).  The average annual temperature in Toyoyama is 15.8 °C. The average annual rainfall is 1713 mm with September as the wettest month. The temperatures are highest on average in August, at around 28.2 °C, and lowest in January, at around 4.4 °C.

History
Aoyama and Toyoba villages were created within Nishikasugai District, Aichi with the establishment of the modern municipalities system on October 1, 1889. The town villages merged to form the village of Toyoyama on July 16, 1906. Toyoyama was elevated to town status on April 1, 1972.

Economy
Mitsubishi Heavy Industries Aerospace Division assembles the Mitsubishi Regional Jet in Toyoyama. Nakanihon Air Service, a general aviation operator, is also located in Toyoyama on the airport grounds. Toyoyama is also home to the Nagoya Central Wholesale Market.

Education
 Toyoyama has three public elementary schools and one public high school operated by the town government.

Transportation

Airport
Nagoya Airfield

Railway
Toyoyama does not have any passenger railway service.

Highway

  Route 11 (Nagoya Expressway)

Notable people from Toyoyama
Ichiro Suzuki, baseball player.
Tae Honma, professional wrestler

References

External links

Towns in Aichi Prefecture

Toyoyama


Estadio Parque Capurro Uruguay'ın başkenti Montevideo'da çok amaçlı olarak inşa edilen bir stadyum

Çoğunlukla futbol müsabakalarının yapıldığı stadyum, 10.000 seyirci kapasitelidir.

Kaynakça

Uruguay'daki stadyumlar

Capurro Park Stadyumu


රුහුණේ රැජිණිය ලෙස හැඳින්වෙන සුගලා  රැජිණිය මානාභරණ රජුගේ මෑණියන් වන අතර සිරිවල්ලභ රජුගේ බිසව වුවාය. රෝහණ දේශය පාලනය කල අභීත නායිකාවක් වූ ඇය කිහිප වතාවක්ම මහා පරාක්‍රමබාහු රජු සමග  සටන් කරනු ලැබුවාය . දළදා වහන්සේගේ සහ පාත්‍රා ධාතුන් වහන්සේලාගේ භාරකාරීත්වය බොහෝ කාලයක් තමා වෙත රඳවා ගැනීමට සමත්වීම ඇය සතුව රෝහණ දේශයේ පාලන බලය සතු වීමට ප්‍රධානතම හේතුවක් විය.

සුගලා රැජිණ


Project Athena was a joint project of MIT, Digital Equipment Corporation, and IBM to produce a campus-wide distributed computing environment for educational use. It was launched in 1983, and research and development ran until June 30, 1991. , Athena is still in production use at MIT. It works as software (currently a set of Debian packages) that makes a machine a thin client, that will download educational applications from the MIT servers on demand.

Project Athena was important in the early history of desktop and distributed computing. It created the X Window System, Kerberos, and Zephyr Notification Service. It influenced the development of thin computing, LDAP, Active Directory, and instant messaging.

Description
Leaders of the $50 million, five-year project at MIT included Michael Dertouzos, director of the Laboratory for Computer Science; Jerry Wilson, dean of the School of Engineering; and Joel Moses, head of the Electrical Engineering and Computer Science department. DEC agreed to contribute more than 300 terminals, 1600 microcomputers, 63 minicomputers, and five employees. IBM agreed to contribute 500 microcomputers, 500 workstations, software, five employees, and grant funding.

History
In 1979 Dertouzos proposed to university president Jerome Wiesner that the university network mainframe computers for student use. At that time MIT used computers throughout its research, but undergraduates did not use computers except in Course VI (computer science) classes. With no interest from the rest of the university, the School of Engineering in 1982 approached DEC for equipment for itself. President Paul E. Gray and the MIT Corporation wanted the project to benefit the rest of the university, and IBM agreed to donate equipment to MIT except to the engineering school.

Project Athena began in May 1983. Its initial goals were to:
 Develop computer-based learning tools that are usable in multiple educational environments
 Establish a base of knowledge for future decisions about educational computing
 Create a computational environment supporting multiple hardware types
 Encourage the sharing of ideas, code, data, and experience across MIT

The project intended to extend computer power into fields of study outside computer science and engineering, such as foreign languages, economics, and political science. To implement these goals, MIT decided to build a Unix-based distributed computing system. Unlike those at Carnegie Mellon University, which also received the IBM and DEC grants, students did not have to own their own computer; MIT built computer labs for their users, although the goal was to put networked computers into each dormitory. Students were required to learn FORTRAN and Lisp, and would have access to sophisticated graphical workstations, capable of 1 million instructions per second and with 1 megabyte of RAM and a 1 megapixel display.

Although IBM and DEC computers were hardware-incompatible, Athena's designers intended that software would run similarly on both. MIT did not want to be dependent on one vendor at the end of Athena. Sixty-three DEC VAX-11/750 servers were the first timesharing clusters. "Phase II" began in September 1987, with hundreds of IBM RT PC workstations replacing the VAXes, which became fileservers for the workstations. The DEC-IBM division between departments no longer existed. Upon logging into a workstation, students would have immediate access to a universal set of files and programs via central services. Because the workstation used a thin client model, the user interface would be consistent despite the use of different hardware vendors for different workstations. A small staff could maintain hundreds of clients.

The project spawned many technologies that are widely used today, such as the X Window System and Kerberos. Among the other technologies developed for Project Athena were the Zephyr Notification Service and the Hesiod name and directory service.

 MIT had 722 workstations in 33 private and public clusters on and off campus, including student living groups and fraternities. A survey found that 92% of undergraduates had used the Athena workstations at least once, and 25% used them every day. The project received an extension of three years in January 1988. Developers who had focused on creating the operating system and courseware for various educational subjects now worked to improve Athena's stability and make it more user friendly. When Project Athena ended in June 1991, MIT's IT department took it over and extended it into the university's research and administrative divisions.  the MIT campus had more than 1300 Athena workstations, and more than 6000 Athena users logged into the system daily. Athena is still used by many in the MIT community through the computer labs scattered around the campus. It is also now available for installation on personal computers, including laptops.

Educational computing environment
Athena continues in use , providing a ubiquitous computing platform for education at MIT; plans are to continue its use indefinitely.

Athena was designed to minimize the use of labor in its operation, in part through the use of (what is now called ) "thin client" architecture and standard desktop configurations.  This not only reduces labor content in operations but also minimizes the amount of training for deployment, software upgrade, and trouble-shooting.  These features continue to be of considerable benefit today.

In keeping with its original intent, access to the Athena system has been greatly enlarged in the last several years. Whereas in 1991 much of the access was in public "clusters" (computer labs) in academic buildings, access has been extended to dormitories, fraternities and sororities, and independent living groups. All dormitories have officially supported Athena clusters. In addition, most dormitories have "quick login" kiosks, which is a standup workstation with a timer to limit access to ten minutes.  The dormitories have "one port per pillow" Internet access.

Originally, the Athena release used Berkeley Software Distribution (BSD) as the base operating system for all hardware platforms.  public clusters consisted of Sun SPARC and SGI Indy workstations. SGI hardware was dropped in anticipation of the end of IRIX production in 2006. Linux-Athena was introduced in version 9, with the Red Hat Enterprise Linux operating system running on cheaper x86 or x86-64 hardware.  Athena 9 also replaced the internally developed "DASH" menu system and Motif Window Manager (mwm) with a more modern GNOME desktop.  Athena 10 is based on Ubuntu Linux (derived from Debian) only. Support for Solaris is expected to be dropped almost entirely.

Educational software

"I felt that, we would know Athena was successful, if we were surprised by some of the applications, it turned out that our surprises were largely in the humanities" — Joel Moses

The original concept of Project Athena was that there would be course-specific software developed to use in conjunction with teaching.  Today, computers are most frequently used for "horizontal" applications such as e-mail, word processing, communications, and graphics.

The big impact of Athena on education has been the integration of third party applications into courses. Maple, and especially, MATLAB, are integrated into large numbers of science and engineering classes.  Faculty expect that their students have access to, and know how to use, these applications for projects, and homework assignments, and some have used the MATLAB platform to rebuild the courseware that they had originally built using the X Window System.

More specialized third-party software are used on Athena for more discipline-specific work.  Rendering software, for architecture and computer graphics classes, molecular modeling software, for chemistry, chemical engineering, and material science courses, and professional software used by chemical engineers in industry, are important components of a number of MIT classes in various departments.

Contributing to the development of distributed systems
Athena was not a research project, and the development of new models of computing was not a primary objective of the project. Indeed, quite the opposite was true. MIT wanted a high-quality computing environment for education. The only apparent way to obtain one was to build it internally, using existing components where available, and augmenting those components with software to create the desired distributed system. However, the fact that this was a leading edge development in an area of intense interest to the computing industry worked strongly to the favor of MIT by attracting large amounts of funding from industrial sources.

Long experience has shown that advanced development directed at solving important problems tends to be much more successful than advanced development promoting technology that must look for a problem to solve. Athena is an excellent example of advanced development undertaken to meet a need that was both immediate and important. The need to solve a "real" problem kept Athena on track to focus on important issues and solve them, and to avoid getting side-tracked into academically interesting but relatively unimportant problems.  Consequently, Athena made very significant contributions to the technology of distributed computing, but as a side-effect to solving an educational problem.

The leading edge system architecture and design features pioneered by Athena, using current terminology, include:
 Client–server model of distributed computing using three-tier architecture (see Multitier architecture)
 Thin client (stateless) desktops
 System-wide security system (Kerberos encrypted authentication and authorization)
 Naming service (Hesiod)
 X Window System, widely used within the Unix community
 X tool kit for easy construction of human interfaces
 Instant messaging (Zephyr real time notification service)
 System-wide use of a directory system
 Integrated system-wide maintenance system (Moira Service Management System)
 On-Line Help system (OLH)
 Public bulletin board system (Discuss)

Many of the design concepts developed in the "on-line consultant" now appear in popular help desk software packages.

Because the functional and system management benefits provided by the Athena system were not available in any other system, its use extended beyond the MIT campus.  In keeping with the established policy of MIT, the software was made available at no cost to all interested parties. Digital Equipment Corp. "productized" the software as DECAthena to make it more portable, and offered it along with support services to the market.  A number of academic and industrial organizations installed the Athena software. As of early 1992, 20 universities worldwide were using DECathena, with a reported 30 commercial organisations evaluating the product.

The architecture of the system also found use beyond MIT.  The architecture of the Distributed Computing Environment (DCE) software from the Open Software Foundation was based on concepts pioneered by Athena.  Subsequently, the Windows NT network operating system from Microsoft incorporates Kerberos and several other basic architecture design features first implemented by Athena.

Use outside MIT
 Pixar Animation Studios, the computer graphics and animation company (then the Lucasfilm Computer Graphics Project, now owned by Walt Disney Pictures), used ten VAX-11/750 superminicomputers at Project Athena, for some of the rendering of The Adventures of André and Wally B.
 Iowa State University runs an implementation of Athena named "Project Vincent", named after John Vincent Atanasoff, the inventor of the Atanasoff–Berry Computer.
 North Carolina State University also runs a variation of Athena named "Eos/Unity".
 Carnegie Mellon University began a similar system a year earlier than MIT called Project Andrew which spawned AFS, Athena's current filesystem.
 University of Maryland, College Park also ran a variation of Athena on the WAM (Workstations at Maryland) and Glue, now renamed '"TerpConnect".

See also
 tkWWW, a defunct web browser developed for the project by Joseph Wang

References

Sources

External links
 Athena at MIT
 TerpConnect (formerly Project Glue) at UMD College Park
 Guide to the Ellen McDaniel Collection of Project Athena and Project Vincent Manuals and Other Materials 1986-1993

Computer-related introductions in 1983
1983 establishments in Massachusetts
Massachusetts Institute of Technology
Software projects
Athena, Project

Project Athena


Fra Grgo Kotromanić (Kotroman, Kotromanović), hrvatski kipar i zborovođa, franjevac (Potravlje kraj Hrvaca, 28. rujna 1787. — Guča Gora, 26. lipnja 1864.) iz BiH.

Kao dijete doveden u Varcar Vakuf, u poznatu Demir-mahalu varcarskih kovača kosa zvanih varcarke. Ondje je pristupio franjevcima Bosne Srebrene. Lijepim sviranjem i izvrsnim pjevanjem postao je jedan od prvih počasnih članova Franjevačke provincije Presvetog Otkupitelja sa sjedištem u Splitu. Zborovođa u fojničkog samostana Najprije pjevao "muzičnim" načinom na Širokom Brijegu. Poučavao pjevanju, ali ne i sviranju, premda je prvo glazbalo osim narodnih glazbala u to vrijeme u širokobriješkom kraju bio jedan stari Kotromanovićev violin. U Shematizmu od 1836. u obitelji fojničkoga samostana nalazi se i fra Grgo Kotromanić, kao upravitelj hora i učitelj mladića u pjevanju.
Samouki kipar. Izrađivao za franjevačke crkve u BiH uglavnom drvena raspela i kipove svetaca (Sv. Ivan Krstitelj, Podmilačje; Sv. Franjo Asiški, Guča Gora; Majka Božja, Dolac kod Travnika; Sv. Franjo, Fojnica).  Radovi su stilski bili obilježja pučkoga kiparstva. Bio je bio je i uspješan slikar.

Dodatna literatura
Dr. fra Julijan Jelenić: Kultura i bosanski franjevci, I. svezak, Sarajevo 1912.

Izvori

Hrvatski kipari iz Bosne i Hercegovine
 Hrvatski slikari iz Bosne i Hercegovine
Hrvatski pjesnici iz Bosne i Hercegovine
Crkveno školstvo
Hrvatski franjevci
Bosanskohercegovački franjevci
Hrvatski zborovođe

Grgo Kotromanović


Jeffrey Preston Bezos (; født Jeffrey Preston Jorgensen, 12. januar 1964) er en amerikansk iværksætter, investor, og filantrop. Han er grundlægger, formand og tidligere administrerende direktør og præsident for Amazon, og konsulent for Pentagon.

Bezos blev født i Albuquerque, New Mexico, og er opvokset i Houston, Texas. Han er af dansk afstamning på sin fars side. Han dimitterede fra Princeton University i 1986 med speciale inden for elektroteknik og datalogi. Han arbejdede på Wall Street i en række relaterede områder fra 1986 til begyndelsen af 1994. Han etablerede Amazon i slutningen af 1994 på en rejse fra New York City til Seattle. Virksomheden startede som en online-boghandel og har nu udvidet sig til en bred vifte af produkter og tjenester, herunder video- og musikstreaming. Det er for øjeblikket verdens største online-virksomhed, samt verdens største udbyder af cloud-infrastrukturtjenester via Amazon Web Services.

Washington Post blev i 2013 solgt til Jeff Bezos' Nash Holdings for 250 millioner dollars.

Den 27. juli 2017 blev han verdens rigeste person, da hans estimerede nettoværdi steg til lidt over 90 milliarder dollars. Bezos' rigdom oversteg 100 milliarder dollars for første gang den 24. november 2017, og han blev formelt udpeget som den rigeste person i verden af Forbes den 6. marts 2018 med en nettoværdi på 112 milliarder dollars. Som den første Milliardær på Forbes rigdomsindeks, blev han udnævnt til den "rigeste mand i moderne historie", efter at hans nettoværdi steg til 150 milliarder dollars i juli 2018. Nettoværdien steg yderligere til 182 milliarder dollars i juli 2020

Kilder og henvisninger

Filantroper fra USA
Dataloger fra USA
Pages with unreviewed translations
Erhvervsfolk fra USA
Amerikanere i 1900-tallet
Amerikanere i 2000-tallet
Milliardærer fra USA

Jeff Bezos


UAnimals je sveukrajinski humanistički pokret za borbu za prava životinja.

Povijest
Godine 2016. javni aktivist Oleksandr Todorchuk krenuo je s inicijativom za zaštitu životinja. Svoju je djelatnost UAimals započeo širokom borbom protiv korištenja životinja u cirkusima. Organizaciji je uspjelo uvjeriti Međunarodni cirkuski festival u Odesi, da ne koristi životinje, sad su zabranjeni mobilni cirkusi sa životinjama u Kijevu, Dnjepru, Ternopilu i drugim gradovima. Organizacija se bori, da se zabrane uvedu u zakonodavstvo.

Dne 15. listopada 2017. godine, na inicijativu UAnimals-a, prvi put je održana Sveukrajinski prosvjed za prava životinja. Događaj je istovremeno održan u 17 ukrajinskih gradova, između ostalog u Kijevu, Lavovu, Ivano-Frankivsku, Odesi, Dnjepru i Mariupolu. Prema medijskim izvještajima, prosvjed je u Kijevu posjetilo više od 5000 ljudi, što znači, da je bila akcija te vrste najveća u istočnoj Europi. Od tada se prosvjedi priređuju svake godine, oko njih se okupljaju tisuće ljudi u svim većim ukrajinskim gradovima, javne osobe i zvijezde, prosvjed su podržali poznati ukrajinski glazbenici i sportaši: Jamala, ONUKA, Vivienne Mort, Jana Kločkova i drugi. Godine 2018. u Lavovu je na prosvjed došlo oko 700 osoba, u Dnjepru oko 500.

Od 2017. godine pokret je počeo aktivno promicati ideju protiv korištenja krzna. Na kraju pregovaranja UAnimalsa s ukrajinskim robnim markama, nekoliko desetaka dizajnera koji sudjeluju u Ukrajinskom tjednu mode (Ukrainian Fashion Week) obvezalo se da neće koristiti krzno u svojim kolekcijama, među njima su Andre TAN, BEVZA, ELENAREVA, Ksenia Schnaider, PRZHONSKAYA, Nadya Dzyak, Yana Chervinska i drugi.

Godine 2019., na inicijativu UAimanalsa objavljena je knjiga Petera Singera Animal Liberation, temelj svjetske zaštite životinja.

UAnimals također zahtijeva zabranu delfinarijuma i pokusa na životinjama, izdaje knjige i provodi obrazovne radionice.

Međunarodni status
Humanistički pokret UAnimals član je sljedećih međunarodnih udruga:
 Od 2018. – Fur Free Alliance;
 Od 2019. – Anti-Fur Coalition.

Izvori

Vanjske poveznice

Organizacije
Životinje

UAnimals


Giovanni Maria Fontana  (c 1670 – depois de 1712) foi um arquiteto ítalo-suíço, nascido em Lugano, que trabalhou na Rússia.

Carreira
Supostamente parente do famoso arquiteto romano Carlo Fontana, Giovanni Maria ou Francesco Fontana chegou ao porto russo de Arkhangelsk vindo da Dinamarca em 1703. Ele trabalhou em Moscou até 1710, quando se mudou para a recém-fundada cidade de São Petersburgo. Nada se sabe sobre ele depois de 1712 (quando ele aparentemente deixou a Rússia).

As encomendas mais proeminentes de Fontana foram as do príncipe Menshikov, para construir seus vários palácios, principalmente Oranienbaum. Ele frequentemente trabalhava em conjunto com Johann Gottfried Schädel. Alguns de seus projetos foram aparentemente plagiados de livros de arquitetura da época.

Referências

Arquitetos da Suécia
Naturais de Lugano

Giovanni Mario Fontana


Ceceler, Antalya ilinin Akseki ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Tarihi eski kayıtlarda Bucak Dogrul, Maa kışla olarak geçer.Mahallenin aslı'Beyaz Müslüman Arap'tır .Buraya gelişleri ve mahallenin kuruluşu,Tarihi kaynaklara göre 600 yılı aşar.Kuruluş,Anadolu'nun istilası zamanlarında sürülerini krallardan ve sancak beylerinden kurtarmak amacı ile göç eden Hacılar diye anılan  bir sülaleye varır.Bu sülale,ilim sahibi bir soydur.Ceceler mahallesi komşuları,dogusunda Karakışla,Güneyinde Yarpuz,Batısında Cevizli,Kuzeyinde Susuzşahaptır.Geçim kaynagı hayvancılık ve az miktarda tarım dır.Ceceler Akseki'nin Kuzeyinde ve 35 km mesafededir.

Eski adı kaynaklarda Bucak Doğrul/Maa Kışla olarak
geçmektedir. Bucakalan Mahalleninde Bucak kelimesinin anlamını vermiştik. Maa ise
anlam olarak "Beraber" demek. Yani Kışla ile Beraber anlamında olmalıdır.

Mahallenin yaklaşık 500 yıllık bir
tarihi olduğu söylenmektedir. Arabistan civarından yedi aile develerine
yükledikleri eşyalarıyla hicret ederek bölgeye gelir Arap Kırıldığı mevkiinde
geçici iskân ettikten sonra Cecelere gelip yerleşirler.

Ceceler Kalesi: Karakışla Köyü ile Ceceler arasında bölgeye hakim
Konya yolunu gözleyen konumdadır. 10-12m yüksekliğindeki surlar yıkık
durumdadır. Roma Döneminden kalma bir gözetleme kulesinin bakiyeleri olduğu
düşünülmektedir.

Ceceler Cami: Ne zaman yapıldığı bilinmeyen caminin bir hayli eski
olduğu Ali Sümbül tarafından söylenmektedir. Caminin durumu hakkında bir
bilgimiz yoktur.

Coğrafya
Antalya iline 190 km, Akseki ilçesine 25 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Akseki'nin mahalleleri

Ceceler, Akseki


Die Oklahoma City Blue sind eine US-amerikanische Basketballmannschaft, die in der NBA G-League spielen und in Oklahoma City, Oklahoma beheimatet sind.

Geschichte
Die 66ers sind nach der berühmten Route 66 benannt, da diese durch Tulsa verläuft und weil sie früher eine große wirtschaftliche Rolle spielte. Das Team verfügt über einen verbundenen Club in der NBA: die Oklahoma City Thunder. Bis zur Saison 2005/06 hatte das Team den Namen Asheville Altitude und spielte im Asheville Civic Center in Asheville, North Carolina, wo sie zwei D-League-Meisterschaften gewannen. Der Name des Teams hatte mit den Blue Ridge Mountains zu tun. Asheville Altitude war eines der Gründerteams der NBA Gatorade League.

Am 31. Juli 2008 kündigten die 66ers an, dass Clayton Bennett des Professional Basketball Club LLC (Inhaber der Oklahoma City Thunder) zugestimmt hatte, die 66ers zu kaufen. Damit wurde das Team das dritte nach den Los Angeles D-Fenders und den Austin Toros, das einem NBA-Team gehörte. Gemäß den Bedingungen dieses Abkommens sind die 66ers nur das Farmteam der Thunder und keines anderen Teams. Die Milwaukee Bucks hatten die 66ers auch als Farmteam, haben als Farmteam aber jetzt die Fort Wayne Mad Ants.

In der Saison 2010/11 war das Team 14 Spiele in Folge ungeschlagen und stellte damit einen neuen Rekord auf, um dann im 15. Spiel am 30. Januar 2011 den Maine Red Claws mit 106:109 zu unterliegen.

Zur Spielzeit 2014/2015 zog das Team nach Oklahoma City um, da die bisherige Heimhalle in Tulsa nicht länger zur Verfügung stand. Mit der Umsiedlung ging auch eine Umbenennung zu Oklahoma City Blue einher. Neue Heimspielstätte wurde das Cox Convention Center mit 13.846 Sitzplätzen.

Bekannte ehemalige Spieler

  Robert Vaden
  Brandon Rush
  Ramon Sessions
  Shaun Livingston
  Ersan İlyasova
  Ronald Dupree

Einzelnachweise

US-amerikanisches Basketball-Franchise
Sport (Tulsa)
Gegründet 2001
Blue
Oklahoma City Thunder

Oklahoma City Blue


أباس هو ملك أرغوس الذي كانت تجري في عروقه دماء اثنين من الأخوة الأعداء هما: داناس وايجيبتوس، وهو جد بيرسيوس البطل الأسطوري في الميثولوجيا اليونانية الذي ذبح المدوسا وحش البحر المخيف.

المراجع

أساطير في آرغوس
أمراء في الأساطير اليونانية
شخصيات أسطورية إغريقية
ملوك آرغوس
ملوك في الأساطير الإغريقية

أباس ملك أرجوس


La microrregión de Quirinópolis es una de las microrregiones del estado brasileño de Goiás perteneciente a la mesorregión Sur Goiano. Su población fue estimada en 2006 por el IBGE en 96.966 habitantes y está dividida en nueve municipios. Posee un área total de 16.068,103 km². Siendo el municipio más poblado Quirinópolis.

Municipios
 Cachoeira Alta
 Caçu
 Gouvelândia
 Itajá
 Itarumã
 Lagoa Santa
 Paranaiguara
 Quirinópolis
 São Simão

Quirinópolis

Microrregión de Quirinópolis


A Usina Termelétrica Baixada Fluminense é uma usina de energia localizada no município de Seropédica, no estado do Rio de Janeiro.

Histórico
A Petrobras foi a vencedora do 12º leilão de energia nova de 2011 (A-3) da ANEEL.

O início das obras se deu em novembro de 2011.

Em 1º de fevereiro de 2014 entrou em funcionamento o primeiro turbogerador e em 11 de fevereiro, o segundo, utilizando o ciclo aberto em ambos.

O terceiro turbogerador entrou em operação em outubro de 2014.

Capacidade energética
A usina tem capacidade energética de 530 MW, sendo composta por três turbogeradoresː dois com 172 MW (a gás) e um com 186 MW (a vapor). A usina utiliza o ciclo combinado.

É uma das maiores termelétricas do Rio de Janeiro e do Brasil.

Referências
Usinas termoelétricas do Rio de Janeiro
Petrobras

Usina Termelétrica Baixada Fluminense


Le séisme de 1668 en Anatolie du Nord (en turc : 1668 Kuzey Anadolu Depremi) était un séisme très puissant qui a frappé le centre-nord de l'Anatolie dans l'Empire ottoman (aujourd'hui la Turquie) le . L'heure exacte du séisme n'est pas connue, mais il s'est produit en fin de matinée. Il avait une magnitude estimée entre 7,8 et 8,0 MS et l'intensité maximale ressentie était de IX sur l'échelle d'intensité de Mercalli modifiée. L'épicentre du séisme se trouvait sur la rive sud du lac de Ladik, au sud-ouest de Samsun.

Lorsque le tremblement de terre a frappé, un segment de  de long de la faille nord-anatolienne s'est rompu, ce qui a provoqué de graves secousses le long de tout ce segment et de lourds dommages étendus d'au moins Bolu à l'ouest à Erzincan à l'est. Elle a fait environ  morts. Les répliques se sont poursuivies pendant 6 mois. Il reste le séisme le plus puissant enregistré en Turquie.

Dommages
La ville de Bolu aurait été presque entièrement détruite par le séisme, faisant  morts. Il y a également eu de graves dommages plus à l'est le long de la faille, avec  autres décès signalés entre Merzifon et Niksar. Le nombre total de morts était d'environ . Des dommages ont également été signalés d'aussi loin à l'est qu'Erzincan et à divers endroits le long de la côte de la mer Noire. La ville de Samsun a également été fortement endommagée. Les murs et les tours du château de Samsun ont été endommagés et certaines parties de la structure « ont été démolies ».

Notes et références

Anatolie du Nord 1668
1668 Anatolie du Nord
1668 Anatolie du Nord
1668 Anatolie du Nord
Tsunami
Anatolie ottomane
Août 1668

Séisme de 1668 en Anatolie du Nord


ලයිට්වේව් 3D
ලයිට්වේව් 3D 9.0 හි තිර ඡායාරූපයක් ( ආකෘතිය)

ලයිට්වේව් 3D යනු නිව්ටෙක් මගින් දියුණු කරන ලද උසස් ගණයේ පරිගණක ග්‍රැෆ්‍රික් වැඩසටහනකි. මෙහි නවතම නිකුත් කිරීම වින්ඩෝස් හා මැක්  OS X  මත ධාවනය වන අතර ඉන්ටෙල් මැක් මත ධාවනය වීමට තෝරා ගෙන ඇත. ලයිට්වේව්ගේ ජාල විදැහුම් පද්ධති, ස්ක්‍රීමර්නෙට් ද ඉනක්ස් වේදිකාවලට යවා ඇත.

දළ විශ්ලේෂණය

ලයිට්වේව් යනු එය තුළම නිෂ්පාදනය කර ඇති රේඩියෝසිටි (Radiosity) එන්ජිමක් සමග වූ  කෝස්ටික්ස් සඳහා සහාය වීම පිණිස සංකීර්ණ ආලෝක ගණනය කිරීමේ ආකෘතියක් සහිත මුල්ම 3D පැකේජ අතරින් එකකි. ලයිට්වේව් තුළ ඇති බොහෙ‍ාමයක් අංග බහුපොට ආකාර වේ. එනම් එම සංරචකවලට සංකීර්ණ ගණනය කිරීම් සිදු කිරීමේදී එකම යන්ත්‍රය තුළ බහු පොසෙසර  වෙන වෙනම යොදා ගත හැක. පරිගණක වැඩසටහන් ගත කරුවන්ට ලයිට්වේව්හි හැකියාවන් ඇතුළත් කර ඇති SDK භාවිතයෙන් මෙන්ම C භාෂාව මත පදනම් වූ L ස්ක්‍රිප්ට් නමින් හඳුන්වන විශේෂ භාෂාවක් භාවිතයෙන්ද වැඩිදියුණු කළ හැක. උප ඒකක ආකෘතීකරණය 3D පැකේජ මොඩෝට ඉතාමත් සමාන වේ. එම නිසා සමහරක් මිළදී ගැනීමේ ක්‍රමවලදී එම පැකේජ දෙක එකට බණ්ඩල ගත කර ඇත.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Lightwave

ලයිට්වේව් 3D (මෘදුකාංගය )


Aksiom neprekidnosti, odnosno Dedekindov aksiom, matematički aksiom. Nosi ime po njemačkom matematičaru Juliusu Wilhelmu Richardu Dedekindu.

Ako je S neprazan podskup realnih brojeva, ograničen odozgo, onda S ima supremum u R. Ako je taj skup S ograničen odozdo, onda infimum u R. Za realne brojeve vrijedi svih 14 aksioma skupa Q i aksiom neprekidnosti.

Izvori

Aksiomi
Matematika

Aksiom neprekidnosti


Tibetanii (în tibetană: བོད་པ་, transliterare fonetică bö pa) sunt un grup etnic originar din Tibet. Populația actuală a regiunii autonome Tibet este estimată la aproximativ 6 milioane de locuitori. În afară de cei care trăiesc în Tibet, există un număr semnificativ de tibetani în alte părți ale Chinei, precum și în India, Nepal, Bhutan și în țările occidentale.

Tibetanii vorbesc limbile tibetane, multe dintre ele neinteligibile mutual, care aparțin grupului lingvistic tibeto-birmanez. Explicația mitologică sau tradițională a originii tibetanilor este că ei sunt descendenți ai primatei Pha Trelgen Changchup Sempa și ai creaturii gigantice Ma Drag Sinmo. Se crede că majoritatea vorbitorilor limbilor tibeto-birmaneze din sud-vestul Chinei, inclusiv tibetanii, sunt descendenți direcți ai poporului străvechi Qiang.

Majoritatea tibetanilor practică budismul tibetan, dar există și adepți ai religiei indigene Bon și o mică minoritate musulmană. Budismul tibetan a influențat arta, literatura și arhitectura tibetană, în timp ce relieful aspru al Tibetului și-a pus amprenta asupra medicinei și gastronomiei tibetane.

Demografie
Conform recensământului din 2014 aproximativ 6 milioane de tibetani trăiesc în Regiunea autonomă Tibet și în cele 10 prefecturi autonome tibetane din provinciile Gansu, Qinghai și Sichuan ale Chinei. Publicația anuală SIL Ethnologue menționa în ediția sa din 2009 că încă 189.000 de vorbitori ai limbilor tibetane trăiau în India, 5.280 în Nepal și 4.800 în Bhutan. Cartea verde a Administrației Centrale Tibetane (guvernul în exil al Tibetului) consideră că există 145.150 de tibetani în afara Tibetului: puțin peste 100.000 în India; peste 16.000 în Nepal; peste 1.800 de persoane în Bhutan și peste 25.000 în alte părți ale lumii. Există comunități tibetane în Statele Unite ale Americii, Australia, Brazilia, Canada, Costa Rica, Franța, Mexic, Norvegia, Mongolia, Elveția și Regatul Unit. Grupule etnic balti din regiunea Baltistan din nordul Pakistanului este o populație musulmană de origine tibetană cu un număr de aproximativ 300.000 de membri.

Există unele dispute cu privire la numărul istoric și actual al tibetanilor. Administrația Centrală Tibetană susține că numărul actual al populației tibetane (5,4 milioane de locuitori) este mai mic decât numărul populației tibetane de dinaintea anexării provinciei de către China (6,3 milioane), în timp ce guvernul chinez susține că populația tibetană număra în 1954 aproximativ 2,7 milioane de persoane. Estimarea populației tibetane depinde însă de definiția și întinderea "Tibetului"; regiunea luată în considerare de ACT este mai extinsă și cea luată în considerare de China mai restrânsă. De asemenea, administrația tibetană nu a efectuat un recensământ formal al populației de pe teritoriului ei în anii 1950; cifrele furnizate de administrație în acel moment erau "bazate pe presupuneri".

Oficialii Republicii Populare Chineze consideră că principalul factor al creșterii populației tibetane îl reprezintă îmbunătățirea calității sănătății și a stilului de viață al tibetanilor ca urmare a reformelor realizate de administrația chineză. Potrivit surselor chineze, rata mortalității femeilor la naștere a scăzut de la 5.000 din 100.000 în 1951 la 174,78 din 100.000 în 2010, rata mortalității infantile a scăzut de la 430 din 1.000 în 1951 la 20,69 din 1.000 în anul 2010 (mortalitatea infantilă în întreaga Chină a fost evaluată oficial la 14 copii morți din 1000 de copii născuți în 2010). Speranța medie de viață a tibetanilor a crescut de la 35,5 ani în 1951 la peste 67 de ani la sfârșitul anului 2010.

Limba

Limbile tibetane (în tibetană: བོད་སྐད།) sunt un grup de limbi sino-tibetane, neinteligibile mutual, vorbite de aproximativ 8 milioane de oameni, în primul rând tibetani care trăiesc într-o regiune vastă din estul Asiei Centrale, învecinată cu subcontinentul indian, inclusiv Platoul Tibet și Baltistan, Ladakh, Nepal, Sikkim și Bhutan. Tibetana clasică este o limbă regională principală, cunoscută în special pentru utilizarea sa în literatura budistă.

Limba tibetană centrală (dialectele Ü-Tsang, inclusiv Lhasa), tibetana kham și tibetana amdo sunt considerate în general a fi dialecte ale unei singure limbi, mai ales că acestea au același limbaj literar, în timp ce dzongkha, sikkimeza, sherpa și ladakh sunt considerate în general a fi limbi separate.

Deși unele grupuri Qiang din regiunea Kham sunt clasificate de China ca fiind formate din etnici tibetani, limbile qiangice nu sunt tibetane, ci reprezintă mai degrabă o ramură proprie a familiei limbilor sino-tibetane.

Originea etnică

Genetică
Populațiile tibetane moderne sunt foarte asemănătoare din punct de vedere genetic cu alte populații moderne din Asia de Est. Ele conțin, de asemenea, mai multe asemănări genetice cu populațiile moderne din Asia Centrală decât cu populațiile siberiene moderne.

Un studiu UCLA publicat în 2010 la Berkeley a identificat mai mult de 30 de factori genetici care fac ca trupurile tibetanilor să fie adaptate pentru traiul la altitudini înalte, inclusiv EPAS1, numită "gena superatleților", care reglementează producția de hemoglobină a organismului  pentru a determina o mai mare eficiență în folosirea oxigenului.

Mitologie
Potrivit mitologiei tibetane, populația Tibetului provine din urmașii maimuței antropoide Pha Trelgen Changchup Sempa și ai creaturii gigantice Ma Drag Sinmo.

Religie

Cei mai mulți tibetani practică budismul tibetan sau o colecție de tradiții native cunoscute sub numele de Bön (absorbite, de asemenea, în budismul tibetan). Există o minoritate tibetană de religie musulmană. Un mic grup de creștini tibetani se află în estul Tibetului și în nord-vestul regiunii chineze Yunnanul. Există, de asemenea, hinduși tibetani care trăiesc în principal în China, India și Nepal.

Potrivit legendei, cel de-al 28-lea rege al Tibetului, Thothori Nyantsen, a visat cum cădea din cer o comoară sacră formată din sutre și mantre budiste și din diferite obiecte religioase. Cu toate acestea, deoarece alfabetul tibetan nu fusese inventat, textul nu a putut fi transcris și nimeni nu știa inițial ce conținea el. Budismul a apărut în Tibet în timpul domniei lui Songtsän Gampo, care s-a căsătorit cu două prințese budiste, Bhrikuti din Nepal și Wencheng din China. Religia budistă a dobândit popularitate atunci când călugărul indian Padmasambhāva a vizitat Tibetul la invitația celui de-al 38-lea rege tibetan, Trisong Deutson.

Cultura

Arhitectură

Situat la înălțimea de 117 metri și având 360 de metri lățime, Palatul Potala este considerat cel mai important exemplu de arhitectură tibetană. Fostă reședință a lui Dalai Lama, el este alcătuit din peste o mie de camere dispuse pe 13 nivele și conține portretele foștilor Dalai Lama și numeroase statui ale lui Buddha. Este împărțit între Palatul Alb exterior, care servește drept sediu administrativ, și clădirile roșii interioare, care adăpostesc sala de adunare a marilor lama, capele, 10.000 de altare și o vastă bibliotecă cu scrieri budiste.

Literatură
Tibetul are o literatură națională cu elemente atât religioase, semispirituale, cât și laice. Textele religioase sunt binecunoscute, iar Cântul regelui Gesar al Tibetului, considerat cel mai lung poem epic din lume, este popular în Mongolia și în toată Asia Centrală. Sunt cunoscute, de asemenea, numeroase texte laice precum Disputa între ceai și Chang (berea tibetană) și Sfatul lui Khache Phalu.

Note

Bibliografie

 Goldstein, Melvyn C., "Study of the Family structure in Tibet", Natural History, March 1987: 109–112. ( on the Internet Archive).
 Stein, R.A. (1972). Tibetan Civilization. J.E. Stapleton Driver (trans.). Stanford University Press.  (paper); .
 Su, Bing, et al. "Y chromosome haplotypes reveal prehistorical migrations to the Himalayas". Human Genetics 107, 2000: 582–590.

Legături externe
 Imaging Everest : article on Tibetan people at the time of early mountaineering from the Royal Geographical Society
 Tibetan costume from china.org.cn
 Rukor where the world discusses the fate of the nomads
 Map share of ethnic by county of China

Tibetani

Tibetani


Jordan Township ist eine Township im Antrim County im US-Bundesstaat Michigan. Im Jahr 2000 lebten 875 Einwohner in der Jordan Township.

Geographie
Nach den Angaben des United States Census Bureaus hat die Township eine Gesamtfläche von 91,7 km², wovon 91,5 km² auf Land und 0,2 km² (= 0,20 %) auf Gewässer entfallen.

Die Stadt Chestonia  stand ursprünglich in der Nähe der Kreuzung der heutigen M-66 und der East Old State Road. Sie wurde gegründet, als die Detroit and Charlevoix Railroad hier einen Bahnhof errichtete. Unweit davon entstand ein Postamt, das bis in die 1960er Jahre hinein bestand. Heute ist Chestonia eine Wüstung; von den Gebäuden sind keine mehr vorhanden und die von Bäumen und Sträuchern überwachsenen Bahndämme sind kaum noch erkennbar.

Demographie
Zum Zeitpunkt des United States Census 2000 bewohnten Jordan Township 875 Personen. Die Bevölkerungsdichte betrug 9,6 Personen pro km². Es gab 433 Wohneinheiten, durchschnittlich 4,7 pro km². Die Bevölkerung Jordan Townships bestand zu 96,00 % aus Weißen, 0,11 % Schwarzen oder African American, 1,93 % Native American, 0,69 % Asian, 1,37 % Pacific Islander, 1,14 % gaben an, anderen Rassen anzugehören und 36,8 % nannten zwei oder mehr Rassen. 60,7 % der Bevölkerung erklärten, Hispanos oder Latinos jeglicher Rasse zu sein.

Die Bewohner Jordan Townships verteilten sich auf 323 Haushalte, von denen in 7,7 % Kinder unter 18 Jahren lebten. 36,8 % der Haushalte stellten Verheiratete, 60,7 % hatten einen weiblichen Haushaltsvorstand ohne Ehemann und 7,7 % bildeten keine Familien. 25,4 % der Haushalte bestanden aus Einzelpersonen und in 20,4 % aller Haushalte lebte jemand im Alter von 65 Jahren oder mehr alleine. Die durchschnittliche Haushaltsgröße betrug 2,71 und die durchschnittliche Familiengröße 3,08 Personen.

Die Bevölkerung verteilte sich auf 27,2 % Minderjährige, 8,2 % 18–24-Jährige, 30,5 % 25–44-Jährige, 25,4 % 45–64-Jährige und 8,7 % im Alter von 65 Jahren oder mehr. Der Median des Alters betrug 36 Jahre. Auf jeweils 100 Frauen entfielen 101,6 Männer. Bei den über 18-Jährigen entfielen auf 100 Frauen 110,2 Männer.

Das mittlere Haushaltseinkommen in Jordan Township betrug 36.229 US-Dollar und das mittlere Familieneinkommen erreichte die Höhe von 41.250 US-Dollar. Das Durchschnittseinkommen der Männer betrug 29.886 US-Dollar, gegenüber 18.875 US-Dollar bei den Frauen. Das Pro-Kopf-Einkommen belief sich auf 16.420 US-Dollar. 12,9 % der Bevölkerung und 10,6 % der Familien hatten ein Einkommen unterhalb der Armutsgrenze, davon waren 15,5 % der Minderjährigen und 2,2 % der Altersgruppe 65 Jahre und mehr betroffen.

Belege

Jordan Township (Michigan)


Yue Xin (Chinês 岳昕; nascida ) é uma estudante e ativista chinesa graduada pela Universidade de Pequim que desapareceu em 23 de agosto de 2018, após sua participação na disputa trabalhista em Jasic. Marxista e feminista, ela era conhecida por sua defesa dos direitos trabalhistas e das mulheres antes de seu desaparecimento.

Em abril de 2018, Yue liderou protestos inspirados em #MeToo contra a tentativa da Universidade de Pequim de encobrir alegações de agressão sexual contra seus funcionários. Mais tarde naquele ano, ela se juntou a trabalhadores em greve na fábrica da Jasic Technology em Shenzhen e se tornou um membro líder do Grupo de Solidariedade de Trabalhadores Jasic. Yue desapareceu pouco depois, se teve notícias dela pela última vez em janeiro de 2019, quando a polícia de Guangdong divulgou um vídeo dela confessando vários crimes e denunciando seu próprio ativismo.

A BBC News descreveu Yue como um dos ativistas de esquerda mais influentes da China em 2018.

Vida
Yue Xin nasceu e foi criada na cidade de Pequim e se formou no High School Affiliated à Renmin University of China em 2014. Ela então se matriculou na Escola de Línguas Estrangeiras e se formou em 2018.

Em uma entrevista com Yazhou Zhoukan, Yue discutiu muito de sua vida pessoal, observando que se interessou por política no ensino médio depois de ler Detalhes da Democracia, de Liu Yu. Ela se descreveu como liberal durante esse período de sua vida e, ao chegar ao ensino médio, tornou-se cada vez mais interessada nos padrões de vida dos trabalhadores e camponeses. Yue também atribuiu sua decisão de se tornar uma ativista ao testemunhar o incidente do Southern Weekly em 2013.

Yue credita as ativistas feministas chinesas Liu Yu e Xiao Meili como suas principais influências.

Militância
Yue foi aluna da Universidade de Pequim, na turma da Escola de Línguas Estrangeiras de 2014. Durante seu último ano, ela participou de uma série de protestos contra a forma como a universidade lida com as alegações de agressão sexual e a omissão de abordar o comportamento predatório dentro do corpo docente e dos funcionários. A polêmica girou em torno da culpabilidade da universidade pela morte de Gao Yan, uma estudante de literatura chinesa da Universidade de Pequim que cometeu suicídio em 1998 e que teria sido estuprada por Shen Yang, então professor da Universidade de Pequim.

Yue emitiu um pedido formal de liberdade de informação para a universidade em 9 de abril de 2018, solicitando informações sobre a morte de Gao Yan e as alegações contra Shen Yang. De acordo com Yue, em uma carta aberta a todos os alunos e funcionários da Universidade de Pequim, os funcionários do campus tomaram medidas imediatas para tentar coagir Yue a retirar seu pedido de liberdade de informação. Ela alega que, em 20 de abril de 2018, um orientador escolar veio sem avisar ao seu dormitório com a mãe de Yue, a quem foi apresentada uma forma distorcida dos acontecimentos a fim de persuadir a filha a rescindir o seu pedido. De acordo com Yue, a Universidade de Pequim não forneceu quaisquer materiais relevantes sobre as alegações contra Shen Yang após alegar que os materiais estavam faltando ou fora de seu domínio.

Disputa trabalhista em jasic
Em 8 de agosto de 2018, Yue se juntou à organização de trabalho estudantil Grupo de Solidariedade aos Trabalhadores de Jasic nos protestos em Huizhou, Guangdong, na fábrica da Jasic Technology em Shenzhen. Os trabalhadores da fábrica estavam em uma disputa trabalhista com a administração da fábrica e, subsequentemente, os trabalhadores, alegando más condições de trabalho e baixos salários, tentaram formar um sindicato em violação da proibição chinesa de sindicatos não estatais. A província de Guangdong se destaca por ser o principal exemplo do modelo de Guangdong, da política econômica iniciada pelo político chinês Wang Yang. Essa política se concentrava na liberalização econômica, ao mesmo tempo em que ignorava as questões que surgiam das práticas da indústria e do bem-estar social. A disputa levou vários ativistas estudantis, entre eles Yue, a viajar para Huizhou para participar de protestos contra Jasic e as políticas do governo chinês sobre direitos trabalhistas.

Desaparecimento
Yue estava entre os cinquenta membros e apoiadores do grupo Solidariedade dos Trabalhadores Jasic que foram presos pela polícia chinesa em 23 de agosto de 2018. Yue não foi vista em público desde sua prisão pela polícia de Guangdong.

Em 21 de janeiro de 2019, o Grupo de Solidariedade aos Trabalhadores de Jasic declarou em seu site que Yue e quatro outros de seus membros foram forçados pela polícia de Guangdong a registrar confissões em que admitiam "realizar atos ilegais" e "sofrer lavagem cerebral por organizações radicais". O Departamento de Segurança Nacional da República Popular da China entrevistou outros membros do Jasic Workers Solidarity Group e pediu-lhes que assistissem aos vídeos de confissão.

Reações à detenção de Yue
O filósofo esloveno Slavoj Zizek discutiu o desaparecimento de Yue em um artigo publicado pelo The Independent. Zizek aponta a contradição inerente à sociedade chinesa, em que a ideologia oficial de estado do marxismo é considerada uma forma perigosa de subversão política.

Pelo menos trinta acadêmicos, incluindo o linguista e ativista político Noam Chomsky e o professor de Filosofia Política da Universidade de Yale, John Roemer, anunciaram sua intenção de boicotar conferências acadêmicas marxistas chinesas, em reação à supressão de ativistas universitários que participaram da disputa trabalhista em Jasic. Chomsky escreveu em uma mensagem ao Financial Times: "Continuar a participar de... eventos relacionados ao marxismo patrocinados oficialmente significaria que permaneceríamos cúmplices do jogo do governo chinês. Acadêmicos esquerdistas em todo o mundo deveriam aderir ao boicote a tais conferências e eventos."

Em 26 de dezembro de 2018, o aniversário do fundador da RPC Mao Zedong, um estudante da Universidade de Pequim e chefe da Sociedade Marxista da Universidade de Pequim, Qiu Zhanxuan, foi preso pela polícia chinesa.

Alunos da Universidade de Pequim
Pessoas desaparecidas na China
Pessoas desaparecidas
Feministas da China
Dissidentes da China
Sindicalismo na China
Marxistas da China

Yue Xin