Miami International Mall is an enclosed shopping mall in Doral, Florida in southwestern Metropolitan Miami, only half a mile away from the larger Dolphin Mall. The Miami International Airport is nearby, thus giving the mall its name. It was built by the Edward J. DeBartolo Corp. in 1982, and is currently managed by Simon Property Group, who owns 47.8% of it. The mall features retailers J. C. Penney, Kohl's, Macy's, and Macy's Men's Store.

History
Built in 1982 and similar to Broward Mall four years earlier and Town Center at Boca Raton two years afterwards, the mall's original anchors were Burdines, Jordan Marsh, and Sears (the latter opened in July 1983 followed by Aventura Mall the next month). Lord & Taylor was added in 1985 (likewise done at Boynton Beach Mall).

Mervyn's, which replaced Lord & Taylor in 1991, was sold to Dillard's in 1997. Jordan Marsh was also husbanded and refashioned as a Burdines men's, home, and furniture location. J. C. Penney built a store in 1992 (as with Pembroke Lakes Mall).

In 2000, Miami International Mall underwent an extensive renovation and celebrated its "Grand re-opening" in 2001 when the nearby Dolphin Mall opened with an international theme. Just like the Boynton Beach Mall, the renovation included removing its old features (the trees, fountains, etc.), and making it a more modern looking mall. Burdines also added a second floor to their original store, now used for their women's and children's departments. Both Burdines stores became Macy's in 2005 as part of a nationwide transaction, and the Lord & Taylor/Mervyn's/Dillard's building became Kohl's, September 28, 2011 (just like at Coral Square).

On August 23, 2018, it was announced that Sears would shutter as part of an ongoing decision to eliminate its brick-and-mortar format. Several perspective tenants are in the midst of early on discussions.

References

External links
Miami International Mall

Shopping malls in Miami-Dade County, Florida
Simon Property Group
Shopping malls established in 1982

Miami International Mall


Kevin Patrick Smith (d. 2 Ağustos 1970; Red Bank, New Jersey) yönetmen ve oyuncu. Bağımsız ve özgün filmleriyle tanınan yönetmen, "Clerks" adlı ilk filminin 1994'te Amerikan bağımsızlarının kalesi Sundance Film Festivalinden ödülle dönmesiyle sinema dünyasına hızlı bir giriş yaptı. Filmlerini View Askewniverse (View-Askew Evreni) adını verdiği bir dünyada kurgulayıp çeken yönetmen, bu filmlerinin hepsini memleketi New Jersey'de çekmektedir.Bu dünyada çektiği filmlerinde Jay ve Silent Bob adlı karakterler sıkça yer alır (Silent Bob'u kendisi canlandırmaktadır). Birçok filmi absürt espriler ve Spielberg filmleri, Star Wars serisi gibi popüler kültür öğelerine göndermelerle doludur. Birçok kez Ben Affleck, Matt Damon, Jason Lee gibi oyunculerle çalışmıştır. Aynı zamanda büyük bir çizgi roman hayranı olan Smith, mizah dergilerine yazılar ve "Jay and Silent Bob" öyküleri de yazmıştır.

Filmleri
 Red State (TÜrkçe adı;Şeytanın İni) (2011)
 Fanboys  (2008)
 Catch and Release (2006)
 Clerks: The Lost Scene (2004) (V)
 Jersey Girl (2004)
 The Flying Car (2002) (TV)
 The Concert for New York City (2001) (TV)
 Jay and Silent Bob Strike Back (2001)
 Dogma (1999)
 Chasing Amy (1997)
 Mallrats (1995)
 Clerks (1994)
 Mae Day: The Crumbling of a Documentary (1992)

Dış bağlantılar

 İMDb / Kevin Smith

Amerikalı film yönetmenleri
Amerikalı erkek sinema oyuncuları
1970 doğumlular
Yaşayan insanlar
New Jersey doğumlular
21. yüzyılda Amerikalı erkek oyuncular
Amerikalı erkek dizi oyuncuları
21. yüzyıl Amerikalı yazarları
En İyi Senaryo Bağımsız Ruh Ödülü sahipleri

Kevin Smith


Die Niederländische Badmintonmeisterschaft 2011 fand vom 4. bis zum 6. Februar 2011 in Almere statt.

Austragungsort
 Topsportcentrum Almere, Almere

Medaillengewinner

Weblinks
 https://nl.tournamentsoftware.com/sport/tournament?id=A641CC99-C2C4-4168-A243-88986E360049

2011
Badminton 2011
Badmintonwettbewerb in Almere


Lily Yellow ist der Künstlername der Schweizer Sängerin Nina Gutknecht (* 1984 in Bern) sowie der Name ihrer Band.

Biografie
Gutknecht trat als Zwölfjährige erstmals als Sängerin auf.  Sie studierte Querflöte sowie an der Musikhochschule Luzern Jazzgesang. Sie ist Preisträgerin der Friedl Wald Stiftung und unterrichtet Gesang an der Musikschule Aaretal in Münsingen.

Als Interpretin trat sie als Frontfrau der Soulgruppe Gundi und mit der Frauenband X-elle auf. 2008 gründete sie die Band Lily Yellow und veröffentlichte im Februar 2012 deren Debütalbum Yes I Say No. Sie beschreibt den Stil von Lily Yellow als «melancholischer Elektro-Pop, versehen mit einer Portion Trash».

Diskografie
Gutknecht hat an folgenden Alben mitgewirkt:
 Gundi: Eugene (2006)
 Gundi: Live Mühle Hunziken (2007)
 Gundi: Walking On The Line (2009)
 Quetzal: 5:45 (2010, mit Veronika Stalder, Urs Müller, Simon Iten, Lukas Mantel)
 X-elle: You Better Get Up (2010)
 Lily Yellow: Yes I Say No (2012)

Yes I Say No wurde von der Berner Presse positiv aufgenommen. Der Bund lobte den «bestechenden Album-Erstling» als «kühn-keckes, musikalisch beeindruckendes Werk ... das stilistisch nur schwer zu fassen ist». Gemäss der Berner Zeitung «reiben sich Pop-Appeal und Soul-Feeling an dunklem Folk und atmosphärischem Trip-Hop und ergänzen sich doch auf wundersame Weise». Trespass.ch würdigte Lily Yellows Mut, auf «seichte Arrangements» und «süffigen Retrosound» zu verzichten, bemerkte aber, dass der experimentelle Klang und die «geheimnisvoll verzworgelte Melodieführung» den Zugang zum Album erschwere.

Einzelnachweise

Pseudonym
Musiker (Schweiz)
Popsänger
Schweizerische Band
Schweizer
Geboren 1984
Frau

Lily Yellow


كومبو وساماي ونياسهي ثلاث شخصيات تقليدية في أسطورة شعب ديولا في كازامانس (السنغال) وفي غامبيا. وعلى مدار عدة مرات في سياق العام، أي أثناء الأيام الثقافية، يتم تنظيم مهرجان شعبي في القرية.

ويدعو ساماي أهل القرية للمشاركة في الاحتفالية. ويرتدي كومبو سعف النخيل ويضع عصا على رأسه. وفي بداية الرقص، تقوم فتاة بتثبيت علم ملون على العصا.
ويرقص لساعات بالعصا والعلم على رأسه. ويتحدث لغة سرية خاصة
ويتواصل من خلال مترجم فوري مع الجمهور.

الخلفية الاجتماعية

يشجع أهل القرية على العمل كقرويين جيدين.
ويحث كل شخص للمشاركة في الحياة المجتمعية،
ويأمل أن يستمتع الجميع بالاحتفالية. وتشكل الاحتفالية حافزًا للحياة الاجتماعية للمجتمع.
وتُعتبر عدم المشاركة في الاحتفالية سلوكًا معاديًا للمجتمع.
لا أحد لديه الحق في أن يكون وحيدًا.
يستمتع المجتمع بأسره بعزف الموسيقى الإيقاعية وبالرقص. وفقًا للتقليد، فإن كومبو ليس شخصًا ولكنه شبح.
وهناك علاقة قوية مع البستان المقدس (bois sacré).
لم يحدث أن تم السؤال عن الهوية الحقيقية لشخصية كومبو.
لا يجوز لمسه ويُعتبر النظر إلى سعف النخيل بمثابة تدنيس للمقدسات.
ولذلك فهو يدافع عن نفسه ضد الدخلاء باستخدام عصاه. وفي نهاية الاحتفالية، يودع الجميع
ويعود أدراجه إلى البستان المقدس.

شخصيات أسطورية ذات صلة
 ساماي
 نياس

وصلات خارجية
 -Bagaya July 10, 2011

مراجع

أساطير غرب إفريقيا
كازامنس

كومبو


En programmérbar unijunction-transistor eller PUT, er en nær fætter til tyristoren. Ligesom med tyristoren består den af fire P-N-lag og har en anode og en katode forbundet til det første og sidste lag – og en gate (styreelektrode) forbundet til én af de indre lag.

PUTs kan ikke direkte ombyttes med konventionelle UJT, men udfører en lignende funktion. Med det rette kredsløbsdesign med to "programmerende" modstande for at indstille parameteren , opfører de sig som konventionelle UJT. 2N6027 er et eksempel på en sådan enhed.

Kilder/referencer

Eksterne henvisninger

 circuitstoday.com: Programmable UJT

Transistortyper
Negativ differentiel modstand

Programmérbar unijunction-transistor


El Col d'Èze es un Puerto de montaña situado entre Niza y Mónaco, en las proximidades de la comuna de Èze y cerca de La Turbie, en el departamento de Alpes-Marítimos. Culmina a una altitud de 507 metros.

Está situado a menos de 5 kilómetros de la costa, ofreciendo una vista inmejorable de la Costa Azul, con el Cap Ferrat al oeste e Italia al este.

Ciclismo
El Col d'Èze ha acogido numerosas carreras ciclistas, sobre todo en la París-Niza, siendo tradicionalmente la última etapa cronoescalada catalogado de 1ª categoría. También se ha subido este puerto en el Tour de Francia 1953, clasificado de 2ª categoría, en la decimosexta etapa disputada entre Marsella y Mónaco, siendo el francés Joseph Mirando quien pasó en primer lugar por la cima.

Véase también
 Puertos de montaña más altos del mundo

Referencias

Puertos del Tour de Francia
Puertos de los Alpes de Francia
Alpes marítimos y prealpes de Niza
Geografía del departamento de Alpes Marítimos
Puertos de montaña de la región de Provenza-Alpes-Costa Azul

Col d'Èze


ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාවේ ප්‍රධාන අංග 3න් එකකි. පන්දු යැවීමේ ප්‍රධාන ඉරියව් දෙකකි. එනම් වේ පන්දු යැවීම හා දග පන්දු යැවීමයි. මේවාද කොටස් කිහිපයකට වෙන් කල හැක.

පන්දු යැවීම (ක්‍රිකට්)


اسم النطاق  للإنترنت، هو سلسلة تعريف  تُحدد مجال الإسْتِقْلاليّة أو الاختصاص أو الإشْراف داخِل الإنترنت. تتكون أسماء النطاقات تبعا لقواعد وإجراءات نظام أسماء النطاقات . أي اسم مُسجل في نظام أسماء النطاقات  هو بالتالي: اسم نطاق. تُستخدم أسماء النطاقات في المجالات الشبكية المختلفة ولأغراض التسمية والعنونة الخاصة بالتطبيقات. يمثل اسم النطاق أحد موارد بروتوكول الإنترنت (IP) مثل جهاز حاسوب شخصي يتصل بالإنترنت، أو كمبيوتر خادم  يستضيف موقع ويب، أو موقع الويب نفسه، أو أي خدمة أخرى تتصل عبر الإنترنت. في عام 2015 وحده، تم تسجيل 294 مليون اسم نطاق.

اسم النطاق هو باختصار اسم يدل على عنوان بروتوكول الإنترنت (IP) الخاص بالخادم الذي يحمل هذا الرقم وبحاسوب المتصل بالإنترنت.

الاستخدامات
تُستخدم أسماء النطاقات في استخدامات متعددة مثل:
 الاسم الذي يميز حاسوبا أو عدة حواسيب على الإنترنت. يظهر هذا الاسم جزءا من اسم عنوان إنترنت (URL) لـموقع ويب، على سبيل المثال: ar.wikipedia.org
 المنتج الذي تعطيه شركات تعيين وتسجيل أسماء النطاقات لعملائها. هذه الأسماء غالباً ما تُدعى أسماء النطاقات المُسجلة وهنا يكون بروتوكول الإنترنت (IP) وعدة نطاقات تدل عليه والتي تسمى نطاقات فرعية.
 الأسماء التي تُستخدم لأغراض متعددة في نظام أسماء النطاقات (DNS) كالاسم الذي يتبع علامة @ في البريد الإلكتروني، أو مجال المستوى الأعلى (TLD) مثل الأسماء: Com. وNet. أو تلك المستخدمة من قِبَل خدمة الصوت عبر الإنترنت.
 بعض مسوقي الويب يطلقون هذا الاسم على عنوان الويب، ولكن هذا بشكل عامي. وهو غير صحيح.

التاريخ
أول استعمال لنظام أسماء النطاقات يعود إلى عام 1983. كان ذلك على مستوى أربانت. نشرت قوة مهمات هندسة الإنترنت ذلك فيما بعد في أر إف سي 882 و أر إف سي 883.

انظر أيضا
 علامة تجارية.
 مسجل النطاق.
 مجال المستوى الأعلى.
 اسم نطاق مؤهل بالكامل.
 آيكان.
 مسار مورد منمط.
 صفحة ويب.
 النطاقات العربية.
 يو آر إل.

المراجع

وصلات خارجية
 مصطلحات أسماء النطاق

إنترنت
تقنية المعلومات
معرفات
نظام أسماء النطاقات

نطاق (إنترنت)


An Vulpia fontquerana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Aleksandre Melderis ngan Clive Anthony Stace. An Vulpia fontquerana in nahilalakip ha genus nga Vulpia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Vulpia

Vulpia fontquerana


Cost of living is the cost of maintaining a certain standard of living. Changes in the cost of living over time can be operationalized in a cost-of-living index. Cost of living calculations are also used to compare the cost of maintaining a certain standard of living in different geographic areas.  Differences in cost of living between locations can be measured in terms of purchasing power parity rates. An sharp rise in the cost of living can trigger a cost of living crisis where purchasing power is lost and the previous lifestyle is no longer affordable.

Definition

Cost of living is the cost of maintaining a certain standard of living. Changes in the cost of living over time can be operationalized in a cost-of-living index. Cost of living calculations can be used to compare the cost of maintaining a certain standard of living in different geographic areas.  Differences in cost of living between locations can be measured in terms of purchasing power parity rates.

Cost-of-living adjustment (COLA)

Employment contracts and pension benefits can be tied to a cost-of-living index, typically to the consumer price index (CPI). A COLA adjusts salaries based on changes in a cost-of-living index. Salaries are typically adjusted annually. They may also be tied to a cost-of-living index that varies by geographic location if the employee moves. In this latter case, the expatriate employee will likely see only the discretionary income part of their salary indexed by a differential CPI between the new and old employment locations, leaving the non-discretionary part of the salary (e.g., mortgage payments, insurance, car payments) unmodified.

Annual escalation clauses in employment contracts can specify retroactive or future percentage increases in worker pay which are not tied to any index. These negotiated increases in pay are colloquially referred to as cost-of-living adjustments or cost-of-living increases because of their similarity to increases tied to externally determined indexes. The cost-of-living allowance is equal to the nominal interest minus the real interest rate.

Consumer Price Index (CPI)

When cost-of-living adjustments, negotiated wage settlements and budgetary increases exceed CPI, media reports frequently compare the two without consideration of the pertinent tax code. However, CPI is based on the retail pricing of a basket of goods and services. Most purchases of that same basket require the use of after-tax dollars—dollars that were often subject to the highest marginal tax rate. Consequently, the COLA will necessarily have to exceed the CPI inflation rate to maintain purchasing power.

The widely recognized problem known as bracket creep can also occur in countries where the marginal tax brackets themselves are not indexed — COLA increases simply place more dollars into higher tax rate brackets. Only under a flat tax system would a percentage gain on gross income translate into a comparable inflation-offsetting gain at the after-tax level.

Some salaries and pensions in the United States with a COLA include:
 Social Security
 Civil Service Retirement System (CSRS)
 Federal Employees Retirement System (FERS)

Pensions in Canada with a COLA include:
 Canadian Auto Workers union (CAW) Local 200 (Ontario)

Social security benefits

United States
Social security benefits in the United States receive cost-of-living adjustments (COLAs) to match increases in the Consumer Price Index for Urban Wage Earners and Clerical Workers (CPI-W). They can also receive funds from public charities for specific issues. The COLAs are made at most annually and are calculated based on the value of the CPI-W in the third quarter of the year (averaging the values from July, August, and September). COLAs can only increase benefits, so in deflationary years when the CPI-W drops there is no COLA.

Worldwide survey
The Economist Intelligence Unit produces a semi-annual (twice yearly) worldwide cost of living survey that compares more than 400 individual prices across 160 products and services. They include food, drink, clothing, household supplies and personal care items, home rents, transport, utility bills, private schools, domestic help and recreational costs.

The survey itself is an internet tool designed to calculate cost-of-living allowances and build compensation packages for corporate executives maintaining a western lifestyle. The survey incorporates easy-to-understand comparative cost of living indices between cities. The survey allows city-to-city comparisons, but for the purpose of this report all cities are compared to a base city of New York City, which has an index set at 100. The survey has been carried out for more than 30 years.

The most recent survey was published in March 2017. Singapore remains the most expensive city in the world for the fourth year running, in a rare occurrence where the entire top five most expensive cities were unchanged from the year prior. Sydney and Melbourne have both cemented their positions as top-ten staples, with Sydney becoming the fifth most expensive, and Melbourne becoming the sixth. Asia is home to more than five most expensive cities in the top twenty but also home to eight cheapest cities of the cheapest ten.

Other uses

Stipends or extra pay provided to employees who are being temporarily relocated may also be called cost-of-living adjustments or cost-of-living allowances. Such adjustments are intended to offset changes in welfare due to geographic differences in the cost of living. Such adjustments might more accurately be described as a per diem allowance or tied to a specific item, as with housing allowances. Employees who are being permanently relocated are less likely to receive such allowances, but may receive a base salary adjustment to reflect local market conditions.

A non-taxable cost-of-living allowance is frequently given to members of the U.S. military stationed at overseas bases if the area to which a service member is assigned has a higher cost of living than the average area in the United States. For example, service members stationed in Japan receive a cost of living allowance of between $300 and $700 per month (depending on pay grade, years of service, and number of dependents), in addition to their base pay.

See also

ACCRA Cost of Living Index
Cost of living in Namibia
Eardex.com
United Kingdom cost of living crisis
 United States Consumer Price Index
 Consumer Price Index
 Inflation
 Price index
 Cost of Living Allowance (U.S. Military)
 List of U.S. states by adjusted per capita personal income
Specific:
 List of most expensive cities for expatriate employees
 Middle class squeeze
 Cost of raising a child
 Walk to work protest

References

External links

 Economist Intelligence Unit worldwide cost of living survey results (requires registration)
 Cost-of-Living Calculator relative to time from American Institute for Economic Research (AIER)

Personal finance

Cost of living


Rudolf Slánský (31 iulie 1901 - 3 decembrie 1952) a fost un politician comunist din Cehoslovacia. Având funcția de secretar general al partidului după cel de-al Doilea Război Mondial, el a fost unul dintre provocatorii și organizatorii loviturii de stat ce a instaurat regimul comunist în Cehoslovacia. Slánský a fost un activist marxist-stalinist, care, în timpul scurtei sale perioade la conducerea partidului în perioada de după lovitura de stat din Cehoslovacia din 1948, a organizat sovietizarea aprofundată a societății, desființarea proprietății private și reprimarea oponenților politici ai regimului. În domeniul afacerilor externe, el a jucat un rol major în înființarea statului Israel, furnizând armament de origine cehă luptătorilor sioniști care încercau să răstoarne regimul britanic din Palestina.

După ruptura între liderii comuniști Iosip Broz Tito din Iugoslavia și Iosif Stalin din URSS, acesta din urmă a provocat un val de "epurări" în conducerile partidelor comuniste, pentru a preveni apariția altor rupturi între Uniunea Sovietică și  țările "satelit" central-europene. În Cehoslovacia, Slánský, care a fost considerat vulnerabil din cauza problemelor economice și industriale ale țării, a fost unul din cei 14 lideri arestați în 1952 și judecat într-un proces spectacol - en masse în noiembrie 1952. Judecarea sa a fost cunoscută mai târziu ca procesul Slansky. Acuzații, funcționari de rang înalt ai Partidului Comunist Cehoslovac, au fost învinuiți de înaltă trădare. După opt zile și numeroase acuzații, 11 din cei 14 inculpați au fost condamnați la moarte. Slánský a fost executat cinci zile mai târziu.

Viața timpurie
Născut la Nezvěstice, acum în districtul Plzeň într-o familie de evrei ce vorbeau limba germană, Slánský a urmat cursurile unei școli secundare comerciale la Plzeň. După sfârșitul Primului Război Mondial, el a mers la Praga, capitala noului stat cehoslovac, unde a intrat în legătură cu o elită intelectuală cu idei socialiste ce se întâlnea în asociații precum Clubul Marxist. În 1921, Slánský a aderat la Partidul Comunist din Cehoslovacia atunci când acesta s-a rupt din Partidul Social Democrat. El a avansat în ierarhia partidului și a devenit un adjunct al liderului Klement Gottwald. La cel de-al cincilea congres al partidului din 1929, Slánský a fost numit membru al Biroului Politic și al Prezidiului, iar Gottwald a devenit secretar general.

Din 1929 și până în 1935, Slánský a trăit ascuns din cauza statutului ilegal al Partidului Comunist. În 1935, după ce partidului i s-a permis să participe la viața politică, atât el, cât și Gottwald au fost aleși în Adunarea Națională. Situația partidului s-a înrăutățit după Acordul de la München din 1938. Când Germania a ocupat regiunea sudetă în octombrie 1938, Slánský, împreună cu mare parte din conducătorii comuniști cehoslovaci, a fugit în Uniunea Sovietică.

La Moscova, Slánský a lucrat la emisiunile Radio Moscova destinate Cehoslovaciei. El a locuit acolo în timpul luptelor de apărare ale Moscovei de atacurile germanilor în timpul iernii anului 1941-1942. Activitatea sa de la Moscova l-a adus în contact cu comuniștii sovietici și cu metodele de multe ori brutale pe care aceștia le foloseau pentru menținerea disciplinei de partid.

În 1943 fiica minoră a lui Slánský, Naďa (Nadia) a fost răpită cu forța din căruciorul ei de către o femeie în timp ce fratele ei de opt ani, Rudolf, a opus rezistență. Femeia știa detalii despre doamna Slánský, inclusiv activitatea ei de la Radio Moscova. Nici Nadia, nici răpitorii nu au fost găsiți vreodată. Văduva lui Slánský a povestit că au fost făcute cereri scrise către poliție și chiar către Stalin, toate acestea rămânând fără răspuns.

În timp ce se afla în exil în Uniunea Sovietică, Slánský a organizat unitățile militare cehoslovace, cu care s-a întors în Cehoslovacia în 1944, pentru a participa la Revolta Națională Slovacă.

Ascensiunea la putere în perioada postbelică

În 1945, după cel de-al Doilea Război Mondial, conducătorii Cehoslovaciei s-au întors din exil de la Londra și Moscova, iar Slánský a avut întâlniri care au dus la formarea unui guvern al Frontului Național cu concursul președintelui Edvard Beneš. La cel de-al VIII-lea congres al Partidului Comunist Cehoslovac din martie 1946, Slánský a devenit secretar general al Partidului Comunist. Această alegere l-a făcut omul nr. 2 în partid, după Gottwald, care a devenit conducătorul unui guvern de coaliție după alegerile ce au avut loc în acel an.

În 1948, Partidul Comunist, care nu a fost niciodată capabil să obțină majoritatea voturilor, a preluat puterea în urma loviturii de stat din februarie. Secretarul general Slánský a devenit astfel al doilea cel mai puternic om din țară, după președintele Gottwald. Doi ani mai târziu, Gottwald a acuzat doi colaboratori apropiați ai lui Slánský, Otto Šling și Bedřich Reicin, de crime împotriva Partidului Comunist. Slánský a participat la epurarea lor, pentru că nu avea destulă influență în partid pentru a lupta împotriva acuzațiilor. Slánský a fost acuzat pentru problemele economice și industriale ale țării, pierzând asfel sprijinul popular. Cu toate acestea, el a primit Ordinul Socialismului, o decorație înaltă, pe 30 iulie 1951, iar o carte cu discursurile sale în sprijinul socialismului urma să fie publicată sub titlul Spre victoria socialismului.

Afaceri externe
În 1945 Agenția Evreiască și aripa sa militară Haganah a inițiat o campanie teroristă de atentate cu bombă și asasinate împotriva funcționarilor și civililor britanici și palestinieni, într-o încercare de a răsturna guvernul britanic din Palestina și de a stabili Statul Israel în ciuda opoziției intense și vocale a majorității palestiniene.

În iunie 1947 Agenția Evreiască (ce a devenit mai târziu guvernul israelian) și-a dat seama că avea nevoie de arme numeroase și mai avansate pentru planificarea Operațiunii Balak, așa că a încercat să cumpere arme în mod clandestin, unele dintre ele fiind arme ale fostei armate germane ce fuseseră capturate de Armata Cehoslovacă pe teritoriul său național. Aceste propuneri au fost respinse de guvernul ceh al președintelui Beneš. Cu toate acestea, la insistențele lui Stalin și a guvernului sovietic care erau, la acel moment, susținători ai sionismului, guvernul ceh a cedat și pe 14 ianuarie 1948, Jan Masaryk, ministrul ceh de externe, a semnat un acord de vânzare de arme supravegheat de Ivan Maisky, un diplomat evreu, care a jucat un rol-cheie în negocierile cu mișcarea sionistă.

După lovitura de stat din februarie 1948 și confiscarea puterii de către Partidul Comunist, aceste transporturi de arme au luat o formă tangibilă și au crescut exponențial în cantitate. A fost livrat un număr mare de tancuri, avioane de luptă și armament greu și ușor, iar guvernul ceh s-a angajat să antreneze un număr mare de soldați sioniști pe teritoriul său. Au fost instruite grupuri mari de voluntari evrei de dimensiunea unei brigăzi (aproximativ 1.300 de oameni), de la 20 august 1948 până la 4 august 1948, precum și numeroși piloți și mecanici de întreținere.

În toată această perioadă, secretarul general Slánský a rămas un susținător entuziast și vocal al acestor politici, fapt care va contribui ulterior la căderea lui și va fi folosit împotriva sa în procesul Slánský.

Aceste arme și asistența unor personalități comuniste cehoslovace au fost menționate de către prim-ministrul israelian David Ben Gurion, care a spus în 1968 că (aceste arme) "au salvat țara ... Afacerea cu arme cehe a fost cel mai mare ajutor pe care l-am avut atunci... fără ea, mă îndoiesc foarte mult că am fi putut supraviețui în prima lună".

Procesul
În noiembrie 1952 Slánský și alți 13 funcționari comuniști de rang înalt (dintre care 10 erau evrei) au fost arestați și acuzați de a fi titoiști și sioniști, deoarece retorica oficială a URSS se întorsese împotriva sionismului, deși relațiile oficiale nu au fost întrerupte până în 1953.

Retorica partidului a susținut că Slánský ar fi fost spion și că ar fi participat la o conspirație capitalistă internațională pentru a submina socialismul, iar pedepsirea sa ar răzbuna uciderea de către naziști a comuniștilor cehi Jan Šverma și Julius Fučík în timpul celui de-al Doilea Război Mondial.

Unii istorici susțin că Stalin ar fi dorit supunere completă și epurarea partidelor de "național-comuniști". Conform acestei teorii, Gottwald, temându-se pentru siguranța lui, a decis să-l sacrifice pe vechiul colaborator si asociat Slánský.

Alți istorici afirmă însă că rivalitatea dintre Slánský și Gottwald a escaladat după lovitura de stat din 1948. Slánský a început să-și consolideze puterea în cadrul secretariatului partidului și să-și plaseze susținătorii în funcții guvernamentale, amenințând poziția de președinte a lui Gottwald după demisia lui Beneš. Stalin l-a susținut pe Gottwald pentru că a fost considerat că acesta avea o șansă mai bună de a aduce economia Cehoslovaciei într-o poziție care să-i permită producerea de bunuri necesare pentru Uniunea Sovietică.

În orice caz, Slánský a dobândit o imagine de lider "sionist" (el era evreu, într-o vreme în care, în întregul bloc estic, liderii comuniști evrei care conduceau regimurile instalate de sovietici au fost folosiți ca țapi ispășitori de către Stalin pentru lipsurile și problemele economice). Sprijinul material și diplomatic considerabil acordat Israelului a făcut ca cel puțin unele acuzații să pară credibile.

Aceste evenimente i-au permis fostului aliat al lui Gottwald și ministru al apărării Antonín Zápotocký, ambii populiști, să-l acuze că ar aparține burgheziei. Slánský și aliații săi au fost, de asemenea, nepopulari în rândul vechilor membri ai partidului, ai guvernului și ai Biroului Politic al partidului.

Aflat în închisoare, după arestarea sa, Slánský a fost torturat și a încercat să se sinucidă.

Procesul celor 14 lideri naționali a început la 20 noiembrie 1952, la Tribunalul de Stat, procuror fiind Josef Urválek. A durat opt zile. Au fost aduse acuzații cu puternice conotații antisemite: Slánský și 10 din cei 13 inculpati erau evrei. La fel ca în procesele spectacol de la Moscova de la sfârșitul anilor 1930, inculpații s-au dovedit lași în fața instanței de judecată, recunoscându-și vina și cerând să fie pedepsiți cu moartea. Slánský a fost găsit vinovat de activități "troțkist-titoist-sioniste în slujba imperialismului american" și spânzurat public la închisoarea Pankrác la 3 decembrie 1952. Trupul său a fost incinerat, iar cenușa a fost împrăștiată pe un drum înghețat din afara Pragăi.

Considerații postume
După moartea lui Stalin, Slánský a fost acuzat de Antonín Novotný că ar fi introdus metodele de interogare staliniste în Cehoslovacia. Slánský și alte victime ale epurărilor au fost eliberați de acuzații în aprilie 1963 și complet reabilitați și achitați în mai 1968. După Revoluția de Catifea din 1989, noul președinte Václav Havel l-a numit pe fiul lui Slánský, ce se numea tot Rudolf, ca ambasador al Cehiei în Uniunea Sovietică.

Slánský a fost cel mai înalt lider politic executat în perioada regimului comunist din Cehoslovacia. Ulterior, tratamentul la adresa liderilor căzuți în dizgrație a devenit mai civilizat prin comparație: ei au fost pur și simplu demiși din funcțiile deținute și pensionați.

Note

Bibliografiee

Lukes, Igor. 1999. The Rudolf Slansky Affair: New Evidence. Slavic Review, Spring 1999, 58(1): 160-187.
Lukes, Igor. No date (post 2001). Rudolf Slansky: his trials and trial. Wash., D.C.: Woodrow Wilson International Center for Scholars ("Wilson Center").   Cold War International History Project] Working Papers; 50.

Vezi și

 Procesul Slánský
 Josef Urválek
 Klement Gottwald
 Rudolf Margolius
 Artur London
 Traicio Kostov
 László Rajk
 Josef Smrkovský

Nașteri în 1901
Decese în 1952
Politicieni executați

Rudolf Slánský


Hydroplane racing (also known as hydro racing) is a sport involving racing hydroplanes on lakes and rivers. It is a popular spectator sport in several countries.

Racing circuits

International professional outboard hydroplane racing
The Union Internationale Motonautique (or "UIM", headquartered in Europe) sanctions many different hydroplane categories of hydroplane powerboat racing. International UIM F-125, F-250, F-350 and F-500 Circuit powerboat races are very popular in Europe, Asia, and the United States. UIM's O-series hydroplane Formula Circuit racing events are some of the most prestigious Professional Racing Outboard (PRO) hydroplane events in the world. National powerboat racing teams compete for national and international titles in these hydroplane racing circuits. The American Power Boat Association (APBA) sanction similar PRO class national title events in the United States. Professional F-series World Cup Title powerboat races are held at Europe, United States, and western Asia race site locations every year. Equivalent APBA PRO classes are 125ccH (UIM O-125), 175ccH (UIM O-175), 250ccH (UIM O-250), 350ccH (UIM O-350), 500ccH (UIM O-500), 750ccH (APBA only), and 1000ccH classes. PRO classes using 500cc and larger displacement racing motors must be equipped with an enclosed re-enforced capsule, a certified racing harness restraint system, and a self-contained oxygen system for the driver. The faster classes of PRO hydroplanes (with straightaway speeds from around 75 to 120 miles per hour) use 2-cycle outboard motors running highly filtered methanol race fuel mixed with a pure castor or synthetic castor-based lubricating oil. All methanol-fueled and gasoline-fueled PRO racing outboard motors are direct drive (no gear reduction) and equipped with high performance, motorcycle racing style magneto ignition and carburetor systems. 125cc through 1000cc PRO series hydroplanes are not entry level classes in outboard powerboat racing. Investment costs are moderately high compared to similar APBA stock and modified outboard racing classes. K-PRO (an APBA entry class) is the only PRO hydroplane class running modified, recreational outboard motors; all other PRO hydroplane classes use 2-stroke outboard motors designed and manufactured specifically for PRO circuit racing purposes. Entry level classes for the PRO series classes are gasoline-fueled K-PRO (APBA sanctions only) and OSY-400 (sanctioned by both UIM and APBA.) International UIM teams have a formal crew that usually consists of family members, motor mechanic, hull builder sponsor, and owner/driver team in order to be successful at racing international F-125 through F-500 Circuit hydroplanes. Some hydroplane hull builders sponsor more than one team in a formula series circuit. PRO outboard hydroplane hulls are constructed with lightweight wood, composite, and hybrid (wood/composite/aluminum) materials. Outboard Performance Craft hydroplanes (sometimes called "tunnel boats") are a different racing series of UIM and APBA outboard powerboat classes. Limited hydroplane racing classes are inboard-engine powered boats that use high performance gasoline fuel.

Grand Prix hydroplane racing
Grand Prix (GP) is a class of boats featuring supercharged big-block V8 piston engines producing as much as 1,500 horsepower. The 23- to 26-foot craft are fast routinely attain speeds in excess of 170 miles per hour (273.5 km/h) in the straights. This class of boat races in the United States, Canada, Australia and New Zealand.

Unlimited hydroplane racing

Although bit of a misnomer as the boats aren't without limits, unlimited hydroplanes have much fewer restrictions than with limited hydroplane racing. These 30 foot, 6,800 lbs boats most often powered by a Lycoming T55-L7 turbine engine (used from the Vietnam era to the present day in the CH-47 Chinook military helicopter), which is capable of up to 3000 horsepower with current restrictions.  The T55-L7 powerplant creates high speed rotational energy, which is transferred through a gearbox at around 50% gear reduction to reduce propeller RPM. Unlimited hydroplanes are capable of speeds of 200+ mph on the straightaways and qualifying average lap speeds range from 130–165 mph. Modern hulls are constructed of composite materials such as honeycomb aluminum, fiberglass, laminated resin and carbon fiber.  Many of the restored, fully operable unlimited hydroplanes at the Hydroplane & Raceboat Museum in Kent, Washington (such as the Miss Wahoo and Miss Thriftway vintage restorations) still use piston-powered inline aircraft engines. The primary racing circuit for unlimited racing is the H1 Unlimited, whose season runs from mid-February through September, consisting of five races. H1 Unlimited races occur throughout the United States, and the Middle East.

Stock and modified outboard racing

Stock Outboard Racing uses both hydroplane and runabout or monoplane hulls with racing engines that use a service outboard powerhead and a racing lower unit with a direct drive (i.e. start in gear, no gear reduction).  Racing in this form ranges from classes designated as follows: A Class, B Class, C Class and D Class.  There is also a Junior or "J" Class for kids between the ages of 9 and 16 years of age.  The engine sizes range from  to  with speeds from  to .  In the C Stock Class, the Yamato Motor Company engines used in Kyōtei boat racing (with  parimutuel betting) in Japan, are reconditioned, shipped to the United States and used for racing in these classes.

Modified Outboard Hydroplane Racing classes are powered by modified stock outboard class motors. Motor modifications are limited to strict motor specifications and equipment alterations defined and published in APBA category rule books for these outboard hydroplane racing classes. Both stock and modified outboard classes run on a circular or triangular race course using a 3-minute "milling warm-up" period before a "flying" clock start. Heats usually consist of three laps around a closed race course. Drivers are disqualified if they cross the starting line before the official heat's clock start time (called "jumping the gun".) Just like the Stock & PRO hydroplane racing categories of APBA, the Modified hydroplane racing category membership has its own governing powerboat racing committee and rules book.

Safety improvements
In the early days of hydroplane racing, accidents, and even the deaths of drivers, were considered somewhat routine (which was also the case on most early motor racing). As top speeds increased, more attention was paid to driver safety, much like with  driver safety programs being instituted in most motor racing series today, such as NASCAR, Formula One, INDYCAR, Grand Prix motorcycle racing, and others. Governing UIM and APBA powerboat racing organizations have promoted and specified many modern technology safety measures and rules for international hydroplane racing. Modern safety technology applications like composite fiber re-enforced  Kevlar cockpits, capsule-enclosed driver modules with improved safety harness systems (in PRO, OPC, and limited/unlimited inboard hydroplanes), flip-over incident escape hatches & engine shut-off features, oxygen system & aircraft-quality windscreen canopies for capsule hulls, and advanced ballistic impact-resistant suits with improved helmet/neck brace wear—all of these improvements making the boats and specialized personal protection gear safer for the present-day driver. The HANS device, developed by sportscar racer Jim Downing, has become mandatory in many classes, and future advanced head and spine protection applications (driver upper body control & stabilization during high G-force events) are being tested in future hydroplane capsule designs.

Notable figures

Current unlimited hydroplane drivers
Jimmy Shane
Jeff Bernard
Dave Villwock

Notable unlimited hydroplanes—present and past
Present
Miss Madison

Past
Miss Budweiser
Miss Bardahl
Miss Thriftway
Gale V
Miss Supertest III

Notable former unlimited hydroplane owners and drivers

Stanley Sayres O
Bernie Little O
Chip Hanauer D
Ron Musson D
Ole Bardahl O
Bill Muncey D & O
Guy Lombardo D & O
Dean Chenoweth D
Gar Wood D & O

See also
Motorboat racing
Kyōtei – parimutuel hydroplane boat races in Japan and South Korea

External links
APBA-Racing.com – United States UIM National Authority for all power boat racing
H1 Unlimited – major unlimited hydroplane racing league
Hydroplane and Raceboat Museum – located in Kent, Washington, contains many hydros from the 1950s – 1980s
CBFNC.ca – the Canadian authority for UIM powerboat racing
US Title Series – APBA – PRO Outboard Racing
HydroRacing.com – Tri-City Herald's online coverage of the Columbia Cup since 1996
Grand Prix West Hydroplane Association (GPW) – Grand Prix hydroplane class and club in the American Power Boat Association
Formula Series UIM Championships – Formula Series OSY400, F-125, F-250, F-350 & F-500 UIM Championships
QuincyLooperRacing.US – history of Quincy Welding, Quincy Looper outboard racing engines and hydroplane / runabout racing
Stars of Powerboating – database of powerboating champions
Hydroplane Racing League - Features races in 2.5 liter, formula 2500, JSS, Hydro 350 cubic inch and Grand Prix classes.

Hydroplanes
H1 Unlimited
Motorboat racing

Hydroplane racing


Nödenitzsch ist ein Ortsteil der Stadt Schmölln im Landkreis Altenburger Land in Thüringen.

Lage
Dar Dorf Nödenitzsch befindet sich nordwestlich der Stadt Schmölln im Ronneburger-Schmöllner Ackerbaugebiet. Begrünte Erosionsrinnen geben dem Umland das Gepräge des Altenburger Raums. Verkehrsmäßig ist der Ort mit Kreisstraßen angebunden.

Geschichte
Der weilerartige Ort wurde 1336 erstmals urkundlich genannt. Nödenitzsch gehörte zum wettinischen Amt Altenburg, welches ab dem 16. Jahrhundert aufgrund mehrerer Teilungen im Lauf seines Bestehens unter der Hoheit folgender Ernestinischer Herzogtümer stand: Herzogtum Sachsen (1554 bis 1572), Herzogtum Sachsen-Weimar (1572 bis 1603), Herzogtum Sachsen-Altenburg (1603 bis 1672), Herzogtum Sachsen-Gotha-Altenburg (1672 bis 1826). Bei der Neuordnung der Ernestinischen Herzogtümer im Jahr 1826 kam der Ort wiederum zum Herzogtum Sachsen-Altenburg.
Nach der Verwaltungsreform im Herzogtum gehörte Nödenitzsch bezüglich der Verwaltung zum Ostkreis (bis 1900) bzw. zum Landratsamt Ronneburg (ab 1900). Das Dorf gehörte ab 1918 zum Freistaat Sachsen-Altenburg, der 1920 im Land Thüringen aufging. 1922 kam es zum Landkreis Altenburg.

Am 1. Juli 1950 wurde Nödenitzsch nach Schloßig eingemeindet. Bei der zweiten Kreisreform in der DDR wurden 1952 die bestehenden Länder aufgelöst und die Landkreise neu zugeschnitten. Somit kam Nödenitzsch als Ortsteil der Gemeinde Schloßig mit dem Kreis Schmölln an den Bezirk Leipzig; jener gehörte seit 1990 als Landkreis Schmölln zu Thüringen und ging bei der thüringischen Kreisreform 1994 im Landkreis Altenburger Land auf. Mit der Eingemeindung von Schloßig in die Stadt Schmölln wurde Nödenitzsch am 1. Januar 1974 ein Ortsteil der Stadt Schmölln. 69 Personen lebten 2012 im Dorf, das von jeher landwirtschaftlich geprägt ist.

Weblinks

Einzelnachweise

Geographie (Schmölln)
Ort im Landkreis Altenburger Land
Ersterwähnung 1336
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Altenburger Land)
Gemeindeauflösung 1950

Nödenitzsch


An Tillandsia fendleri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni August Heinrich Rudolf Grisebach. An Tillandsia fendleri in nahilalakip ha genus nga Tillandsia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 T. f. fendleri
 T. f. reducta

Mga kasarigan

Tillandsia

Tillandsia fendleri


Die Liste der Biografien führt alle Personen auf, die in der deutschsprachigen Wikipedia einen Artikel haben. Dieses ist eine Teilliste mit 37 Einträgen von Personen, deren Namen mit den Buchstaben "Fum" beginnt.

Fum

Fuma
 Fumaça (* 1973), brasilianisch-portugiesischer Fußballspieler und -trainer
 Fumadó, Ramón (* 1981), venezolanischer Wasserspringer
 Fumagalli, Adolfo (1828–1856), italienischer Pianist und Komponist
 Fumagalli, Carlo (1822–1907), italienischer Komponist, Musikbearbeiter und Musikpädagoge
 Fumagalli, Disma (1826–1893), italienischer Komponist, Pianist und Musikpädagoge
 Fumagalli, Gaspare († 1785), italienischer Maler
 Fumagalli, Gianluca (* 1955), italienischer Filmregisseur und Drehbuchautor
 Fumagalli, Lino (* 1947), italienischer Geistlicher und römisch-katholischer Bischof von Viterbo
 Fumagalli, Luca (1837–1908), italienischer Pianist, Komponist und Musikpädagoge der Romantik
 Fumagalli, Polibio (1830–1900), italienischer Komponist und Organist
 Fumagalli, Vito (1938–1997), italienischer Mittelalterhistoriker und Politiker, Mitglied der Camera dei deputati
 Fumai, Chiara (1978–2017), italienische Performancekünstlerin
 Fumanelli, David (* 1992), italienischer Automobilrennfahrer
 Fumanschu (* 1977), deutscher Rap-Musiker
 Fumaroli, Marc (1932–2020), französischer Historiker, Literaturwissenschaftler, Essayist
 Fumasoli, Marco (* 1951), Schweizer Unternehmer und Werber
 Fumasoni Biondi, Pietro (1872–1960), italienischer Geistlicher, Kardinal der Römischen Kirche

Fume
 Fumeaux, Jonathan (* 1988), Schweizer Strassenradrennfahrer
 Fumeaux, Juan Martín (* 2002), uruguayischer Tennisspieler
 Fumel, Jean-Félix-Henri de (1717–1790), französischer römisch-katholischer Geistlicher, Bischof von Lodève
 Fumel, Joseph de (1720–1794), französischer Militär und Revolutionär
 Fumero, Horacio (* 1949), argentinischer Jazzmusiker (Kontrabass)
 Fumero, Lucía (* 1991), spanische Jazzmusikerin (Piano, Gesang)
 Fumero, Margherita (* 1947), italienische Schauspielerin
 Fumero, Melissa (* 1982), amerikanische Schauspielerin
 Fumet, Raphaël (1898–1979), französischer Komponist und Organist
 Fumetti, Arthur von (1890–1968), deutscher Jurist und Politiker (VRP), MdL, Minister
 Fumetti, Bernhard von (1825–1907), deutscher Verwaltungsjurist und Landrat
 Fumey, Benjamin (* 1987), deutscher Basketballspieler

Fumi
 Fumi, Horst-Dieter (* 1958), deutscher Jurist und Richter am Bundesfinanzhof
 Fumia, Enrico (* 1948), italienischer Automobildesigner
 Fumiaki, Uto, japanischer Astronom
 Fumiani, Giovanni Antonio († 1710), italienischer Maler
 Fumic, Lado (* 1976), deutscher Mountainbiker
 Fumic, Manuel (* 1982), deutscher Mountainbiker
 Fumita, Ken'ichirō (* 1995), japanischer Ringer

Fumu
 Fumusa, Dominic (* 1969), US-amerikanischer Schauspieler

Liste der Biografien/Fum


Ivan Bošnjak (Vinkovci, Croacia, 6 de febrero de 1979), es un futbolista croata, se desempeña como delantero centro o retrasado y actualmente juega en el Chongqing Lifan chino.

Clubes

Futbolistas de la selección de fútbol de Croacia
Futbolistas del HNK Cibalia
Futbolistas del Hrvatski Nogometni Klub Hajduk Split
Futbolistas del Dinamo Zagreb
Futbolistas del KRC Genk
Futbolistas del Iraklis de Tesalónica
Futbolistas de Croacia en la Copa Mundial de 2006
Nacidos en Vinkovci

Ivan Bošnjak


42516 Oistrach este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
42516 Oistrach este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tautenburg de Freimut Börngen. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,83 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 4,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 42001-43000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1993
Centura de asteroizi

42516 Oistrach


Nufărul alb este al doilea album de studio lansat de cântăreața română Angela Similea în anul 1983, la cinci ani distanță după albumul de studio cu care a debutat, Un albastru infinit. La fel ca celelalte materiale discografice lansate de muziciană până la începutul anilor 1990, albumul a fost lansat sub egida Electrecord. Nufărul alb a fost lansat atât pe vinil, cât și pe casetă, având coperți diferite, dar aceleași cântece - pentru ediția pe casetă, numele albumului a fost schimbat doar în Angela Similea și piesa "Adu-mi clipa de lumină" a fost adăugată. Trei dintre piese au câștigat la festivalul "Melodiile anului...", respectiv "Piano, pianissimo" (Premiul publicului) în 1981, "Casa mea" (Marele Premiu) și "La revedere" (Premiul Juriului), ambele în anul următor.

Piesa "Nufărul alb" a fost votată de situl web opinia1 ca fiind una dintre cele mai bune 300 de cântece românești, fiind plasată pe locul 158. De asemenea, la momentul lansării, această piesă a ajuns pe locul întâi în unul dintre puținele clasamente realizate în acea perioadă, "Topul săptămâna", bucurându-se de un succes foarte mare.

Lista pieselor

A ^ Cântecul este un duet cu Florin Piersic.
B ^ Cântecul este disponibil doar pe varianta tip casetă a albumului; restul pieselor urmează aceeași ordine.

Referințe

Albume de Angela Similea
Albume din 1983
Albume de muzică ușoară
Discuri Electrecord LP (30 cm)
Casete audio Electrecord
Discuri Electrecord cu muzică de divertisment

Nufărul alb (album)


Green Dolphin Street steht für:

 Green Dolphin Street, US-amerikanischer Spielfilm von 1947
 On Green Dolphin Street, Filmsong und Jazzstandard von  Bronisław Kaper und Ned Washington
 On Green Dolphin Street, Roman von Sebastian Faulks (2001)
 On Green Dolphin Street (Bill Evans), Jazzalbum von Bill Evans (1959)
 On Green Dolphin Street (Rahn Burton), Jazzalbum von Rahn Burton (1992)
 On Green Dolphin Street (Archie Shepp), Jazzalbum von Archie Shepp (1978)

Green Dolphin Street


'වාක්‍යක තේරුම වෙනස් කරන තනි අකුරු නිපාත පද වේ. සාමාන්‍යයෙන් පෙර වදන සමග ඉඩක් නොතබා ලියන අතර සමහර ගුරුකුල වල ලේඛකයෝ  නිපාත පද තනිව ලියනු දක්නට ලැබේ.

වාක්‍යාවසාන නිපාතය

සිංහල
 යි
නිදසුන: අමර මමයි.

ලියන සිංහල
 ය
නිදසුන්:අමර මමය.
 ඉ
නිදසුන්:සේවකයන් වැඩට එති'යි මම සිතුවෙමි

මෙන්

අතිරේකාර්ථ නිපාතය සහ සන්ධාන නිපාතය
කථාකරන සිංහල
 ත්
නිදසුන:අමරත් එනවා.

නිදසුන:අමරත් මමත් එනවා.

ලියන සිංහල
 ද
නිදසුන:අමරද එයි.

නිදසුන:අමරද මමද එයි.

උපරිමාර්ථ නිපාතය සහ අවධාරණ නිපාතය
ම
නිදසුන:අමර ලොකුම පුතා.

නිදසුන:අමරම එනවා.

සූචක නිපාතය
කථාකරන සිංහල
 දි
නිදසුන:පන්සලේදි අමර මුනගැහුනා.ලියන සිංහල දී
නිදසුන:පන්සලේදී අමර හමුවිය.

ප්‍රතික්ෂේපාර්ථ නිපාතය
කථාකරන සිංහලේ පමණි
 යැ
නිදසුන්:අමර මමයැ!

අනුමතාර්ථ නිපාතය
ලියන සිංහලේ පමණි
 නෙ
නිදසුන්:අමර මමනෙ.

සූචකනාර්ථ නිපාතය
කථාකරන සිංහලේ පමණි
 ලු
නිදසුන්:අමර මමලු!

සිංහල වචන

සිංහල නිපාත පද


79P/du Toit-Hartley, komet Jupiterove obitelji, objekt blizu Zemlji.

Otkrio ga je du Toit. Proračuni orbite nisu bili sasvim sigurni zbog čega je komet bio izgubljen sve dok ga 5. i 6. veljače 1982. nije pronašao opet Malcolm Hartley iz promatračke jedinice opservatorija u Siding Springu u Australiji UK Schmidt Telescope. Uočio je dva kometa na fotografskim pločama. Oba su bila kratka repa. Jedan je komad bio sjajnosti 14, a drugi sjajnosti magnitude 17. Poslije je otkriveno da je izvorni komet pukao na dva dijela, vjerojatno 1976. godine. Uočen je kad je i očekivan 1987. a nije uočen u novom prolazu 1992. godine. Ponovo su ga uočili astronomi iz urugvajskog opservatorija Los Molinosa 4. ožujka 2003. i bio je magnitude 17.

Izvori

Kometi

79P/du Toit-Hartley


Broadview Creek is a stream in the Broadview neighborhood of Seattle, Washington, United States. It flows for about  from its headwaters just off Northshire Road N.W. to its outlet into Puget Sound.

Landforms of Seattle
Rivers of Washington (state)
Rivers of King County, Washington

Broadview Creek


An Yakirra websteri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bryan Kenneth Simon. An Yakirra websteri in nahilalakip ha genus nga Yakirra, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Yakirra

Yakirra websteri


Kumulat (aus dem lateinischen cumulare "anhäufen") ist ein magmatisches Gestein, das sich aus einer Schmelze während des Prozesses der Akkumulation in Magmakammern gebildet hat. Es zeichnet sich durch eine lagige Anreicherung von einem oder mehreren Mineralen aus. Kumulate kommen besonders häufig unter mafischen und ultramafischen Gesteinen vor.

Entstehung
Die innere Struktur der Grundmasse von Kumulatgestein besteht aus einem Gerüst aus Kristallen, den Kumuluskristallen, wobei Plagioklase die am häufigsten vertretene Grundmasse dieser Kristallmischbildung darstellt. Kumuluskristalle wachsen in der Schmelze der Akkumulation weitgehend frei und sind daher idiomorph bis hypidiomorph ausgebildet.

Man unterscheidet drei Typen des Kumulatgefüges:
 Adkumulat: besteht zu 93–100 % aus Kumuluskristall (Grundmasse), somit ein monomineralisches Gestein
 Mesokumulat: besteht zu 85–93 % aus Kumuluskristallen mit breiten Anwachsflächen, geringe Mengen anderer Minerale
 Orthokumulat: besteht zu 75–85 % aus Kumuluskristallen mit schmalen Anwachsflächen, der Rest besteht aus Mineralen, die durch die Kumulusschmelze kristallisiert sind, wie Olivinen, Pyroxenen, Magnetiten, Orthoklasen.

Literatur
 Martin Okrusch, Siegfried Matthes: Mineralogie: eine Einführung in die spezielle Mineralogie, Petrologie und Lagerstättenkunde, Springer Berlin Heidelberg 8. Auflage, 2009

Weblinks
 http://www.geodz.com/deu/d/Kumulatgef%C3%BCge
 http://www.geodz.com/deu/d/Kumulat

Magmatisches Gestein

Kumulat


Loptarka (lat. Pilularia), biljni rod iz razreda pravih paprati kojem pripada šest vrsta vodenih trajnica iz porodice raznorotkovki, red nepačkolike (Salviniales).

Rod je raširen po svim kontinentima, a u Hrvatskoj su poznate vrste sitna loptarka (Pilularia minuta; kritično ugrožena) i Pilularia globulifera, u narodnom jeziku nazivana loptarka.

Vrste
 Pilularia americana A.Br.
 Pilularia bokkeveldensis N.R.Crouch
 Pilularia dracomontana N.R.Crouch & Wesley-Sm.
 Pilularia globulifera  L.
 Pilularia minuta  Durieu
 Pilularia novae-hollandiae  A.Braun

Vanjske poveznice

Izvori

Raznorotkovke

Loptarka


Osnovna glazbena škola u Tuzli datira još od 1949. godine. Srednja glazbena škola u njoj osnovana je 22. veljače 1957. godine, a osnivači su bili profesori Čestmir Dušek i Dubravko Jurić. U ovoj zgradi predavali su profesorska imena poput Čestmira Dušeka, Muhameda Mazalovića, Planinku Jurišić-Atić, Predraga Stankovića, Midhata Zulića, Miradeta Zulića i druge. Škola u ovoj zgradi iznjedrila je glazbenike afirmirane na svijetu kao što su gitaristi Sanel Redžić, Denis Azabagić, Alen Garagić i Dejan Ivanović, pijanist Vladimir Valjarević i drugi.

Zgrada škole je danas u ruševnom stanju i nije u fukkciji.

Izvori

Vanjske poveznice
Povjerenstvo za očuvanje nacionalnih spomenika Fotografija arhiv

Škole u Bosni i Hercegovini
Glazbeno obrazovanje u Bosni i Hercegovini
Srednje glazbene škole

Glazbena škola u Tuzli


Luke Durbridge (Greenmount, 9 de abril de 1991) es un deportista australiano que compite en ciclismo en las modalidades de ruta y pista.

En carretera obtuvo siete medallas en el Campeonato Mundial de Ciclismo en Ruta entre los años 2010 y 2022.

Ganó una medalla de oro en el Campeonato Mundial de Ciclismo en Pista de 2011, en la prueba de persecución por equipos.

Medallero internacional

Ciclismo en ruta

Ciclismo en pista

Palmarés

Ruta

Pista
2009
 Campeonato de Australia en persecución por equipos (con Cameron Meyer, Travis Meyer y Michael Freiberg)

2010
 Copa del Mundo de Melbourne (Australia) en persecución por equipos (con Cameron Meyer, Rohan Dennis y Micahel Hepburn)
 Copa del Mundo de Pekín (China) en persecución por equipos (con Leigh Howard, Cameron Meyer y Michael Hepburn)

2011
 Campeonato Mundial Persecución por Equipos (con Jack Bobridge, Rohan Dennis y Michael Hepburn)
 Campeonato de Australia de Puntuación

Resultados en Grandes Vueltas y Campeonatos del Mundo
Durante su carrera deportiva ha conseguido los siguientes puestos en las Grandes Vueltas y Campeonatos del Mundo:

Equipos
  Jayco (2010-2011)
 Team Jayco-Skins (2010)
 Team Jayco-AIS (2011)
  Orica/Mitchelton/BikeExchange (2012-)
 Orica-GreenEDGE (2012-2016)
 Orica-BikeExchange (2016)
 Orica-Scott (2017)
 Mitchelton-Scott (2018-2020)
 Team BikeExchange (2021)
 Team BikeExchange-Jayco (2022)
 Team Jayco AlUla (2023-)

Referencias

Enlaces externos

Ciclistas de Australia
Ciclistas de pista de Australia
Ciclistas de Australia en los Juegos Olímpicos de Tokio 2020
Deportistas en los Juegos de la Mancomunidad de 2010
Deportistas en los Juegos de la Mancomunidad de 2014
Campeones mundiales de ciclismo en pista
Campeones mundiales de ciclismo en ruta

Luke Durbridge


Satory est le nom provisoire d'une future station du métro de Paris qui sera située le long de la ligne 18 à Versailles, dans les Yvelines. Destinée à être ouverte en 2030, elle desservira le quartier de Satory. Elle devrait voir passer  par jour.

Situation sur le réseau
La station est localisée au sud-ouest de la commune de Versailles, sur le plateau de Satory, et s'insère au croisement de la route de la Minière et de l'avenue de Gribeauval.

La station comportera une œuvre de Carole Benzaken, en cooperation avec l'architecte Corinne Vezzoni.

Histoire
L'architecture de la station est conçue par Corinne Vezzoni & Associés. Son trafic pourrait atteindre le nombre de  par jour.

Services aux voyageurs

Accès et accueil

Desserte

Intermodalité

Projets

À proximité

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Métro de Paris
 Ligne 18 du métro de Paris

Liens externes
 Page de la future gare Satory, sur le site web de la Société du Grand Paris

Future station du métro de Paris
Station de la ligne 18 du métro de Paris
Station de métro dans les Yvelines
Transport à Versailles

Satory (métro de Paris)


Web sitesi, web üzerindeki sayfalar; metin, görsel ve animasyon şeklinde ziyaretçisine bilgi aktaran veya hizmet sunan sayfaların tümünü kapsayan bir doküman topluluğudur. Ziyaretçiler bir web sitesine, HTTP veya HTTPS protokollerinde aşağıdaki bileşenlerden oluşan benzersiz bir adresi kullanarak erişirler:
 www: World Wide Web
 alanadi: Alan adı (Domain name)
 com: TLD Top Level Domain, yani üst seviye alan adı

Bu adres gerekli dosyalara ulaşımı ve sergilenmesi sağlanarak ziyaretçiye görsel sunum şeklinde hizmet verir. Ayrıca web siteleri çok güncel kullanılmamasına rağmen özel bir IP adresinden de sergileme hizmeti verir.

İlk web siteleri 1991'de geliştirilmeye başlandı. Daha sonra 30 Nisan 1993'te CERN tarafından WWW ön eki ile internet kullanıcılarının ulaşabileceği şekle getirildi. 12 Nisan 1993 tarihinde ODTÜ'den Ankara-Washington arasında kiralık hat ile Türkiye'de ilk internet bağlantısı gerçekleşti.

Web sitesi türleri
Bir web sitesi statik veya dinamik olabilir:

Statik web sitesi
Statik bir web sitesi, monoton veya az güncellenen sitelerdir. İçerik sık bir şekilde değişikliğe uğramaz. Genellikle uzun süre değişiklik olmayacak olan sitelerdir. Ziyaretçi veya üye katkısı yok denecek kadar azdır. Site tamamen siteyi oluşturan kişi tarafından düzenlenebilir.

Statik web sitesini oluştururken;

 HTML
 XHTML
 DHTML
 CSS
 SWF
 JAVASCRIPT ve JQUERY
 PHP
 ASP
 ASPX
 Python

dilleri kullanılabilir.

Yazılım dilleri ile sayfa mizanpajı ve navigasyonu

Photoshop ve FIREWORKS gibi görsel grafik editörleri kullanarak mizanpajlar da kullanılarak GIF, JPEG ve PNG formatlarındaki görsel dokümanlar ile ziyaretçinin tarayıcılarında izlenmesi sağlanır.

Statik web sayfası/sayfaları, sayfaları oluşturan birey tarafından değiştirilmedikçe herhangi bir güncellemeye maruz kalmayarak en son yapılandırıldığı gibi bilgi veya görsel sunum aktarımı sağlar. PHP (açılımı Hypertext Preprocessor) sanal programlar geliştirmek için tasarlanmış HTML içine gömülebilen, öğrenimi oldukça kolay bir dildir. Web Tasarım konusunda en aktif kullanılan diller arasındadır. ASP (Active Server Pages) yani aktif sunucu sayfalarının İngilizce kısaltmasıdır. Bir Microsoft yazılımıdır. Internet Information Services altında çalışır. Temelinde html dosyaları ile aynıdır. Kullanılan kodlar sunucu tarafından derlenerek çalışır hâle getirilir. ASP 3.0 bağlantılıdır.

Dinamik web sitesi
Dinamik bir web sitesi, her kullanıcı için ya da her ziyarette özel olarak oluşturulabilir. Dünya üzerindeki her kullanıcı, bir siteye kendi kullanıcı adıyla girdiğinde diğer kullanıcılardan farklı bir içeriğe erişebilir. Bu farklı içerik, web sitesinin renkleri, teması, müzikleri, sitedeki yetki derecesi vb. şeklinde olabilir. Günümüz internetindeki popüler siteler dinamik sitelerdir. Bu dinamikliği oluşturmak için dünyada kullanılan farklı diller vardır.

Dinamik bir web sitesinde kullanılabilen dillerden bazıları şunlardır:
 ASP.Net
 ASP
 PHP
 JSP
 CFM
 Javascript
 Python

Sayfaların dinamik, yapımcı veya ziyaretçi tarafından sürekli güncellenebilir olmasını sağlayan bu yazılım dilleri; yapımcı ve yazılım dillerinin geliştiricileri tarafından sağlanan yenilikler ile kendilerini geliştirmektedir.

Microsoft firması tarafından geliştirilen ASP.Net ve ASP'nin belli bir kesim tarafından kabul edilip kullanılmasının yanı sıra günümüzde PHP olarak adlandırılan ve belki de en çok kullanlan betik ve programlama dili de bir hayli yaygın olarak kullanılır.

Sayfalardaki içeriğin dinamikliği için bu kullanılan yazılım dillerine yardımcı ve hatta tüm sayfaların dinamik bir şekilde kullanılmasını sağlayan JavaScript, JQuery, Flash, Silverlight gibi gerçek zamanlı veri akışı diller de kullanılabilir.

2008 yılı başlarında Web 2.0 adlı bir kavram doğmuştur. Bu kavram yeni nesil web sitesini ifade eder. Hız ve kodlama olarak çok değişen bir şey olmamakla beraber; renk uyumu, daha zarif geçişler, yuvarlak köşeler, kontrast renklerin bir arada bulunması gibi kombinasyonlarla oluşturulan sitelerdir.

Web 3.0 uzun yıllardan beri var olmasına rağmen 2020-2021 yılları arasında blockchain teknolojisinin popülerleşmesiyle birlikte oldukça yaygın bir terim haline geldi. Birçok internet sitesinin kullandığı bu teknolojinin yakın gelecekte daha da yaygın kullanılması beklenmektedir.

Kaynakça

İnternet terimleri

İnternet sitesi


Ekstrasistole su preuranjeni srčani otkucaji. Mogu se javiti kod zdravih osoba, ali i kod osoba koje imaju strukturnu bolest srca. Dvije su vrste: ventrikularna ekstrasistolija, VES, i supraventrikularna ekstrasistolija, SVES. Do ekstrasistola može doći zbog kofeina, alkohola, nikotina, droga, stresa, uzbuđenja, nekih lijekova, poremećaja elektrolita, ali i zbog niske razine željeza u organizmu. Najčešće su bezazlene, no ako se preskakanje srca osjeti poželjno je snimiti EKG i nositi EKG 24 h holter. Liječenje se provodi ovisno o broju ekstrasistola, najčešće se koriste betablokatori. Kod zdrave osobe može doći do 200 VES/24 h, a kod starijih i do 1000/24 h. Ako osoba ne uzima lijekove od pomoći može biti magnezij; preporučene dnevne doze za zdravu osobu iznose 300 mg. Osobe koje su anksiozne često osjete ekstrasistole i govore kako osjećaju preskakanje srca. Ekstrasistola se najčešće osjeti kao normalan otkucaj nakon kojeg slijedi osjećaj pauze te jak udarac; za neke ljude ovo bude uznemiravajuće iskustvo. Od pomoći mogu biti sedativi, a pokazale su se korisne i razne tehnike za relaksaciju i vježbe disanja. Žene mogu osjetiti učestalije ekstrasistole pred menstruaciju, a učestalost ekstrasistola raste u drugoj fazi menstrualnog ciklusa.

Kardiologija

Ekstrasistole


Agustín Hernández Fernández de Rojas (Madrid, 31 de marzo de 1961) es un ingeniero de caminos, canales y puertos, funcionario del Cuerpo facultativo Superior de la Junta de Galicia y tiene el diploma de Directivo de la Escuela Gallega de Administración Pública. Político del Partido Popular de Galicia, fue consejero de Medio Ambiente, Territorio e Infraestructuras de Galicia entre 2009 hasta el 9 de junio de 2014, fecha en la que fue nombrado alcalde de Santiago de Compostela. Desde el 12 de septiembre de 2019 es presidente del Consello Económico e Social de Galicia.

Trayectoria
Después de varios años ejerciendo en la empresa privada, en 1992 accede a la Junta de Galicia como ingeniero en funciones facultativas. Agustín Hernández, pasó diversos puestos de responsabilidad en la administración autonómica y fue nombrado Director General de Obras Públicas de la Junta de Galicia entre los años 1998 y 2005. Después de un paso por las empresas constructoras Sercoysa y Puentes y Calzadas, vuelve al sector público en la Diputación de Pontevedra como Director de Infraestructuras de ésta. Posteriormente, concurrió a las elecciones gallegas de 2009 en la candidatura electoral de la provincia de Pontevedra, consiguiendo el escaño y siendo designado posteriormente consejero de Medio Ambiente, Territorio e Infraestructuras de Galicia en abril de ese mismo año. Tras la renuncia de Ángel Currás al frente de la alcaldía de Santiago de Compostela el 9 de abril de 2014, Agustín Hernández, quien ocupaba el puesto 25º en la lista del Partido Popular, es nombrado alcalde de la ciudad.

El 24 de mayo de 2015, pierde las elecciones municipales ante la plataforma ciudadana Compostela Aberta, formada unos meses antes y pasa a liderar la oposición en el ayuntamiento tras la toma de posesión de Martiño Noriega Sánchez.

Tras esa etapa en la política local compostelana, Hernández es nombrado presidente del Consello Económico e Social de Galicia, órgano consultivo de la Junta de Galicia en materia socioeconómica.

Referencias

Consejeros de la Junta de Galicia
Alcaldes de España del reinado de Juan Carlos I
Alcaldes de España del reinado de Felipe VI
Nacidos en Madrid

Agustín Hernández Fernández de Rojas


Ewald Lienen (Schloß Holte-Stukenbrock, 28 de novembro de 1953) é um ex-futebolista e treinador de futebol alemão que atuava como ponta-esquerda Atualmente, encontra-se desempregado.

Carreira como jogador
Revelado pelo VfB Schloß Holte, Lienen (apelidado de Lenin por suas posições políticas de esquerda) destacou-se com as camisas de Arminia Bielefeld e Borussia Mönchengladbach entre 1973 e 1987, tendo conquistado uma Copa da UEFA (atual Liga Europa) em 1978–79, que foi também seu único título na carreira como jogador. Entre 1987 e 1992, defendeu o Duisburg, onde se aposentou aos 38 anos - desde 1989, acumulou também a função de técnico do time B, onde ficou até 1993.

Lance violento com Norbert Siegmann
Durante sua segunda passagem pelo Arminia Bielefeld, protagonizou um lance em que foi atingido por Norbert Siegmann, que defendia o . Após se assustar ao ver um corte de 25 centímetros em sua coxa (os músculos e o fêmur ficaram à mostra, sendo considerada uma das lesões mais graves da história do futebol), Lienen foi em direção a Otto Rehhagel, então treinador do Werder, acusando-o pela violência do lance, porém Siegmann foi punido apenas com cartão amarelo. No hospital, o ponta moveu uma ação contra o zagueiro e Rehhagel, mas aos tribunais não deram razão a Lienen, sob a alegação de que "os esportistas deveriam reconhecer a possibilidade de lesão grave". O incidente fez com que Siegmann fosse ameaçado por torcedores do Arminia e precisou de proteção policial, enquanto Rehhagel usou um colete à prova de balas na partida realizada em Bielefeld. Lienen recebeu 23 pontos na coxa e ficou 3 semanas fora dos gramados, 3 décadas depois, o ex-ponta reconheceu que Siegmann não tinha a intenção de lesioná-lo.

Carreira como treinador

Além de ter comandado os times B e principal do Duisburg, Lienen foi auxiliar-técnico do Tenerife (onde viria a ser técnico entre 2002 e 2003) e treinou ainda Hansa Rostock, Köln, Borussia Mönchengladbach, Hannover 96, Panionios, Munique 1860, Olympiacos, Arminia Bielefeld, AEK, Oțelul Galați e St. Pauli, sendo também diretor-técnico da equipe de Hamburgo entre 2017 e 2020, quando trabalhou como diretor-técnico.

Títulos
Borussia Mönchengladbach
 Copa da UEFA: 1978–79

Individuais

Como treinador
 Treinador do ano do Campeonato Grego: 2006–07

Links
 Perfil de Ewald Lienen - OGol.com.br

Futebolistas da Alemanha
Futebolistas do Arminia Bielefeld
Futebolistas do MSV Duisburg
Futebolistas do Borussia Mönchengladbach
Treinadores de futebol da Alemanha
Treinadores do 1. FC Köln
Treinadores do TSV 1860 München
Treinadores do MSV Duisburg
Treinadores do Hannover 96
Treinadores do Borussia Mönchengladbach
Treinadores do Oțelul Galați
Treinadores do FC Panionios GSS
Treinadores do AEK FC

Ewald Lienen


Die Liste der Biografien führt alle Personen auf, die in der deutschsprachigen Wikipedia einen Artikel haben. Dieses ist eine Teilliste mit einem Eintrag einer Person, deren Namen mit den Buchstaben "Brv" beginnt.

Brv

Brva
 Brvar, Gregor (* 1983), slowenischer Biathlet

Liste der Biografien/Brv


Capricorn es un distrito municipal de Sudáfrica, en la provincia de Limpopo. Comprende una superficie de 16 970 km² y su centro administrativo es la ciudad de Polokwane.

División administrativa
 Aganang
 Blouberg
 Molemole
 Lepelle-Nkumpi
 Polokwane

Referencias

Capricorn

Distrito Municipal de Capricorn


Alexandru Smochină () a fost jurist și deținut politic român.

Biografie
Alexandru Smochină s-a născut satul Mahala, suburbie a orașului Dubăsari, gubernia Herson, Imperiul Rus, pe 28 iunie 1915fiind al doilea copil al Agaphiei și a lui Nichita Smochină. La ocuparea Transnistriei de Armata Roșie, Nichita Smochină, fost ofițer în armata imperială și deputat în Rada Ucrainei s-a refugiat în ianuarie 1920 în România, doar cu soția. Cei doi mai încercaseră de Crăciun să treacă Nistrul, pe 25 decembrie 1919, dar au fost dați înapoi de grănicerii români. Alexandru și sora lui Claudia au rămas în grija bunicii din partea tatălui, "mâca Anghelina". Copilăria a fost deosebit de grea datorită lipsurilor materiale și a depărtării de părinți. La 14 iunie 1926, Nichita Smochină după aproape 7 ani a reușit să-și recupereze copii din Transnistria, întreaga familie locuind la Iași. Alexandru a urmat cursurile primare la Școala ,,Vasile Alecsandri" din Iași, iar după absolvirea acestora, în urma examenului, a urmat cursurile la  Liceul Internat "Negruzzi" din Iași.
După promovarea examenului de bacalaureat s-a înscris  la Facultatea de Drept a Universității din Iași, iar în anul 1941 a susținut examenul de licență. După absolvirea facultății Alexandru s-a angajat la Institutul Central de Statistică, Direcția de Studii, condusă de Anton Golopenția. În anul 1942, a fost o scurtă perioadă redactor la cotidianul Transnistria, în care a publicat 11 articole. În perioada 1941-1944 a fost subprefect, în Guvernământul Transnistriei, inițial la Berezovka și apoi la Tiraspol. La Tiraspol a întemeiat Cercul Moldovenesc și a fost președintele Institutului Științific. După retragerea din Transnistria familia s-a mutat la București și Alexandru a lucrat ca avocat. La 20 decembrie 1948 Alexandru a fost arestat de  securitatea română și predat sovieticilor. A fost judecat pe baza art. 54 Cod Penal ucrainean, punctul 4 nerecunoașterea sistemului bolșevic și lupta împotriva lui, la care s-a adăugat românizarea moldovenilor precum și punctul 10, aliniatul 1, a., propagandă antisovietică pe timp de război. A fost deportat în Siberia, la 21 februarie 1949, la Magadan, apoi la Verhoiansk și pe urmă la Kolîma, Republica Yakuția, dincolo de Cercul Polar, unde temperaturile coboară iarna la până la – 70 de grade.
Decizia formală de judecare luată de Consfătuirea Specială a U.R.S.S., la 16 aprilie 1949, a fost de condamnare la 25 de ani de gulag. A lucrat în minele și în fabricile de prelucrare a metaloizilor, cele mai multe fiind radioactive. A fost eliberat la 9 aprilie 1956, recunoscându-i-se cetățenia română. Repatrierea s-a făcut cu întârziere, din cauza refuzului guvernului Petru Groza de a fi reprimiți în țară. Perioada petrecută în gulag este descrisă pe larg în volumul Alexandru Smochină, Care Patrie?, editor Vadim Guzun, Editura Argonaut Cluj-Napoca, apărută post-mortem în 2014. După revenirea în țară nu a mai putut practica avocatura și s-a putut angaja doar controlor la I.T.B..
În anul 1964 a reușit să fie angajat ca bibliograf principal la Bibioteca Academiei Române, loc în care și-a desfășurat activitatea până a ieșit la pensie. După revoluția din  1989, în anul 1991 a fost în vizită la rudele în Basarabia. A vrut să viziteze casa părintească de la Mahală, în care a copilărit, dar nu i s-a permis. În Basarabia a suferit o criză cardiacă și a fost tratat la Chișinău unde i s-a montat un stimulator cardiac (pacemaker). Șansa pe care i-au oferit-o doctorii de la Chișinău a descris-o într-un articol publicat în  Moldova Suverană. A fost membru al "Asociației Foștilor Deținuți Politici". Alexandru Smochină a murit la 3 iulie 2002 și a fost îngropat în cimitirul "Iancu Nou", alături de soția Iulia. Despre prezentarea personalității lui Alexandru Smochină merită menționată emisiunea  "Nichita și Alexandru Smochină. Vieți irosite în Gulag și în comunism", Radio România Actualități, Istorica, 14 mai 2018.

Familie
 Părinți: Agaphia (Ciobanu) (16 martie 1894, Mahala - 18 iulie 1951, București) și Nichita Smochină (14 martie 1894, Mahala - 14 decembrie 1980, București).
 Copii: Elvira Veronica (n. martie 1943, București), căsătorită cu Dorin Robea (n. 1941 București)
 Nepoți: Dan Mircea (n. 1970, București); Corina Elena (n. 1984, București); Alexandru n. 1985, București)

Activitate științifică

 Articole publicate
 "Influența și profeția lui Dostoievski asupra revoluției ruse", Moldova Nouă, Iași, nr. 2-3, 1935, pp. 260-291.
 "Moldova de dincolo de Nistru", Dacia, București, anul I, nr. 5, 15 iulie 1941.
 "Literatura Republicii Moldovenești Sovietice", Moldova Nouă, Iași, nr. 4, 1936, pp. 355-371.
 "Componența etnică a republicii moldovenești", Moldova Nouă, București, nr. 1-3, 1941, pp. 170-178; broșură, Editura Bucovina, București, 1943.
 "Destăinuirea unui slujitor al altarului", Cartea Moldovanului, nr. 1, 1943, pp. 186-188.
 "Ideile lui '48 în reforma lui Cuza", Studia et acta musei Nicolae Bălcescu, 1962.
"Românii din Republica Moldovenească", A.N.R., fond Nichita Smochină, dosar 8/1968, filele 201-204.
 "A doua naștere", Moldova suverană, Chișinău, 1991.
"Nichita P. Smochină", Cugetul, nr. 5-6, Chișinău, 1992, pp. 41-49.
 Cărți publicate post mortem
 Alexandru Smochină, Nichita Smochină: vox clamantis in deserto. Editor Vadim Guzun, seria Afaceri Orientale, Editura Argonaut, Cluj-Napoca, 2014, 308 p.
 Alexandru Smochină, Care patrie? Memoriile unui subprefect român în Transnistria. Editor Vadim Guzun, seria Afaceri Orientale, Editura Argonaut Cluj-Napoca, 2014, 740 p.
 Lucrări în cadrul echipei de identificare a românilor de la est de Bug
 "Așezarea și răspândirea românilor în Ucraina și Rusia", 24 mai 1941.
 "Din așezările românilor de peste Nistru", referat.
 "Așezarea Republicii Moldovenești,  referat, 2 iunie 1941.
 "Vechimea satelor românești de peste Nistru", 13 iunie 1941.
 "Harta Republicii Moldovenești", referat, 4 iunie1941.
 "Pomicultura și viticultura în Basarabia și Republica Moldovenească", referat, 25 iunie 1941.

 Activitate editorială
 Redactor, cotidianul Transnistria, 1942.

Note

Bibliografie
 Nichita Smochină, Memorii, Editura Academiei București, 2009.
 Historia: Transnistreanul care a românizat moldovenii
 anasahife.org
Alexandru Smochină, Care Patrie?, editor Vadim Guzun, Editura Argonaut Cluj-Napoca, 2014.
Alexandru Smochină, Nichita Smochină, vox clamantis in deserto, editor Vadim Guzun, Editura Argonaut, Cluj-Napoca, 2014.

Nașteri în 1915
Decese în 2002
Juriști români
Basarabeni victime ale regimului comunist
Deținuți politici români
Decese în București

Alexandru Smochină


Dániel Boczkó se poate referi la una dintre următoarele persoane:
 Dániel Boczkó (1751-1806), episcop luteran maghiar de origine slovacă
 Dániel Boczkó (1789-1870), politician maghiar, comisar guvernamental pentru Transilvania în timpul Revoluției Maghiare din 1848-1849

Pagini de dezambiguizare referitoare la persoane

Dániel Boczkó (dezambiguizare)


Anna Muzičuk (ukr. Анна Музичук, Anna Muzyčuk; Lavov, 28. veljače 1990.), ukrajinska šahovska velemajstorica i trostruka svjetska prvakinja u brzopoteznom šahu. Jedna je od četiri šahistice na svijetu koja je uspjela osvojiti više od 2600 bodova na ELO poretku. U svibnju 2018. postala je najbolje rangiranom brzopoteznom šahisticom na svijetu.

Između 2004. i 2010. nastupala je za Sloveniju, pod čijom se zastavom natjecala na pet Šahovskih olimpijada. Na svojoj prvoj olimpijadi 2004., pobijedila je tadašnju svjetsku prvakinju Bugarkinju Antoanetu Stefanovu. Na svojoj prvoj olimpijadi pod ukrajinskom zastavom, održanoj 2014. u norveškom Tromsu, osvojila je ekipno brončano odličje. Na pitanja zašto se vratila Ukrajini odgovorila je da su je na to nagnali Euromajdan i ruska invazija ukrajinskog dijela Krima. Na sljedećoj olimpijadi dvije godine kasnije, osvojila je ekipno srebro i pojedinačno zlato za najbolju igru u svojoj skupini.

Svjetska prvenstva u brzopoteznom šahu osvjala je 2014. i dvaput u 2016. godini (u razmaku od dva dana). Bila je srebrna na Svjetskom prvenstvu u Teheranu sljedeće godine, na kojem je bila drugi nositelj te je u završnici izgubila od Kineskinje Tan Zhongyi u razigravanju, iako je imala bolji ELO rating. Pola godine kasnije postala je europskom brzopoteznom prvakinjom u Monte Carlu.

Izazvala je veliku buru u svketskoj šahovskoj javnosti nakon što je najavila bojkot Svjetskog prvenstva u brzopoteznom šahu koje se održavalo u Saudijskoj Arabiji, jer u toj zemlji žene zbog šerijatskog zakona nisu imale nikakva prava. Na svom javnom računu na Facebooku napisala je kako je svjesna da će time izgubiti dva naslova svjetske prvakinje, ali istaknuvši kako "ne želi igrati po tuđim pravilima" te kako se "ne želi osjećati drugotnim stvorenjem". Objavu je oznakom "sviđa mi se" podržalo gotovo 135.000 korisnika te društvene mreže.

Potječe iz šahovske obitelji - roditelji su je, kao šahovski treneri, šahu počeli podučavati već u drugoj godini života. Prvi turnir odigrala je s pet godina te iste godine bila doprvakinjom Lavova za djevojčice do deset godina starosti. Njezina mlađa sestra Marija postala je svjetskom prvakinjom 2015. godine te je također u samom svjetskom vrhu.

Izvori

Ukrajinski šahovski velemajstori
Životopisi, Lavov

Anna Muzičuk


Meram Tıp Fakültesi, Necmettin Erbakan Üniversitesi'ne bağlı bir tıp fakültesidir. Fakültenin Temel, Dahili, Cerrahi Tıp Bilimleri Bölümlerinde, 42 Anabilim Dalı ve 26 Bilim Dalı bulunmaktadır.

Şu anki dekanı Prof. Dr. Hamdi Arbağ'dır. Dekan Yardımcıları Prof.Dr. Alpay Arıbaş ve Prof.Dr. Figen Güney'dir.

Tarihçesi
Meram Tıp Fakültesi, 20 Temmuz 1982 yılında Selçuk Üniversitesi bünyesinde  kurulmuş ve 53 öğrenci ile eğitim ve öğretime başlamıştır. 2001 yılında fakültenin ismi 'Selçuk Üniversitesi Meram Tıp Fakültesi' olarak değiştirilmiştir. Meram Tıp Fakültesi, 27 Aralık 2011 tarihinde Selçuk Üniversitesinden ayrılarak Konya Üniversitesine bağlanmıştır. 11 Nisan 2012 tarihinde de üniversitenin adı "Necmettin Erbakan Üniversitesi" olarak değiştirilmiştir.

Yerleşim Yeri
Konya'nın Meram ilçesi sınırlarında yer alan fakülte ve hastane hizmet binaları;  85.415 m² lik hastane kampüsü içerisinde toplam 14 bina ve 70.000 m² ye yakın kapalı alandan oluşmaktadır. Ayrıca kampüs alanı dışında uluslararası akreditasyona sahip Fizik Tedavi ve Rehabilitasyon Merkezi bulunmaktadır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Meram Tıp Fakültesi'nin sitesi: https://web.archive.org/web/20150629155718/http://www.konya.edu.tr/fakulteler/meramtipfakultesi
 Meram Tıp Fakültesi Hastanesi'nin sitesi: http://www.meramtip.com.tr/
 Necmettin Erbakan Üniversitesi  Öğrenci Toplulukları: https://web.archive.org/web/20150624035808/http://topluluk.konya.edu.tr/topluluk/topluluklar/

Necmettin Erbakan Üniversitesi'nin fakülteleri
Tı
1982'de kurulan eğitim kurumları

Meram Tıp Fakültesi


Patrick Chrestien Gordon Walker, Baron Gordon-Walker,  (7 April 1907 – 2 December 1980) was a British Labour Party politician. He was a Member of Parliament for nearly 30 years and twice a cabinet minister. He lost his Smethwick parliamentary seat at the 1964 general election in a bitterly-racial campaign conducted in the wake of local factory closures.

Early life
Born in Worthing, Sussex, Gordon Walker was the son of Alan Lachlan Gordon Walker, a Scottish judge in the Indian Civil Service. He was educated at Wellington College and at Christ Church, Oxford, where he took a second in modern history in 1928 and subsequently gained a B. Litt. He was a student (fellow) in history at Christ Church from 1931 until 1941.

From 1940 to 1944, Gordon Walker worked for the BBC's European Service, where from 1942 he arranged the BBC's daily broadcasts to Germany. In 1945, he worked as assistant director of the BBC's German Service working from Radio Luxembourg, travelling with the British forces. He broadcast about the liberation of the German concentration camp at Bergen-Belsen, and wrote a book on the subject called The Lid Lifts.

From 1946 to 1948, he was chairman of the British Film Institute.

Political career
He first stood for parliament at the 1935 general election, when he was unsuccessful in the Conservative-held Oxford constituency.

In 1938, he was selected to stand again in the Oxford by-election. The Liberal Party had selected Ivor Davies, who offered to stand down from the by-election if Labour did the same and backed a Popular Front candidate against the Conservatives. Eventually, Gordon Walker reluctantly stood down and both parties supported Sandy Lindsay as an Independent Progressive. Quintin Hogg, the Conservative candidate, defeated Lindsay in the by-election.

Gordon Walker did not contest the 1945 general election, but was elected later in 1945 as member of parliament (MP) for Smethwick in a by-election on 1 October 1945 after Labour's Alfred Dobbs was killed in a car accident the day after winning the seat at the 1945 general election. After the by-election, Gordon Walker's support in the constituency gradually declined.

Once in parliament, Gordon Walker was promoted rapidly through the ranks of Clement Attlee's Labour government. In 1946, he was appointed a parliamentary private secretary (PPS) to Herbert Morrison, the leader of the House of Commons. From 1947 to 1950, he was a parliamentary under-secretary of state at the Commonwealth Relations Office, and in 1950 he joined the cabinet as Secretary of state for Commonwealth relations, serving until Labour's defeat at the 1951 general election.

As Commonwealth secretary in 1950, Gordon Walker persuaded the cabinet to agree to prevent Seretse Khama, the heir to the throne of the British protectorate of Bechuanaland, from becoming its king, on the grounds that he had married a white English woman, Ruth Williams, an inter-racial marriage that had upset Bechuanaland's neighbouring state, apartheid South Africa.

Khama had been brought to Britain by the government under false pretences, ostensibly to talk about his future, and at Gordon Walker's behest he was then prevented from returning to his homeland for five years, subsequently increased to a lifetime ban (although eventually rescinded by a later, Conservative, government). Khama said the unexpected and earth shattering news of his exile was given to him by Gordon Walker in an "unemotional" and "unfeeling" manner. "I doubt that any man has been asked to give up his birthright in such cold, calculating terms," he said.

After the 1964 general election, following a successful career in opposition, Gordon Walker became foreign secretary in the Labour government; he had held the shadow role for the previous year.

Although Labour did win that election to end 13 years of Conservative rule, Gordon Walker was defeated in controversial circumstances by the Conservative candidate, Peter Griffiths. Smethwick had been a focus of immigration from the Commonwealth but the economic and industrial growth of the years following the Second World War were coupled with local factory closures, an ageing population and a lack of modern housing. Griffiths ran a campaign critical of the opposition's, and the government's, policies, including immigration policies. Griffiths was also accused of exploiting the slogan "If you want a nigger neighbour, vote Labour".

Despite, therefore, not being an MP or peer able to answer to parliament, Gordon Walker was appointed to the Foreign Office by Harold Wilson. To resolve this unusual situation, he stood for the normally "safe" Labour constituency of Leyton in the Leyton by-election in January 1965; however, he lost, and was finally forced to resign as foreign secretary. After a sabbatical conducting research in Southeast Asia, he finally won Leyton in the 1966 general election. Following this election, he sat in the cabinet in 1967–68, first as minister without portfolio, then as secretary of state for education and science. On his retirement from the cabinet in 1968, he was made a Companion of Honour.

Gordon Walker retired from the House of Commons at the February 1974 general election. On 4 July that year, he was made a life peer as Baron Gordon-Walker, of Leyton in Greater London, in 1974 and was briefly a member of the European parliament.

Personal life
In 1934 he married Audrey Muriel Rudolf. They subsequently had twin sons and three daughters. Lord Gordon-Walker died in London in 1980, aged 73.

Bibliography

References

Sources

Pearce, R. (2004) "Gordon Walker, Patrick Chrestien, Baron Gordon-Walker (1907–1980)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, accessed 26 August 2007

External links

The Papers of Baron Gordon-Walker held at Churchill Archives Centre
BBC recording of Gordon-Walker reporting from newly liberated Bergen Belsen

|-

|-

|-

|-

|-

|-

|-

1907 births
1980 deaths
British Secretaries of State for Education
British Secretaries of State for Foreign Affairs
Labour Party (UK) life peers
Labour Party (UK) MEPs
Labour Party (UK) MPs for English constituencies
Members of the Fabian Society
Members of the Order of the Companions of Honour
Members of the Privy Council of the United Kingdom
MEPs for the United Kingdom 1973–1979
People educated at Wellington College, Berkshire
People from Worthing
UK MPs 1945–1950
UK MPs 1950–1951
UK MPs 1951–1955
UK MPs 1955–1959
UK MPs 1959–1964
UK MPs 1966–1970
UK MPs 1970–1974
UK MPs who were granted peerages
Ministers in the Attlee governments, 1945–1951
Ministers in the Wilson governments, 1964–1970
Life peers created by Elizabeth II

Patrick Gordon Walker


Organizația Revoluționară Internă Dobrogeană (VDRO) a fost înființat de bulgarii din Dobrogea în opoziție față de guvernul român, după unirea Cadrilaterului cu România.

Istorie

La începutul anilor 1920, ideea a început de la  Slavi Slavov, Ivan Hadjianov și Stefan Bozduganov plănuind crearea unei organizații armate ilegale numită "mâna neagră", care în 1923 a devenit VDRO. Petăr Vichev , autonomist și susținător al creării unui "popor dobrogean" se opune acest lucru , deoarece este împotriva luptei armate. Susținătorii ideii în iunie 1923 au creat Organizația Revoluționară Internă Dobrogeană (VDRO).

Scopul organizației este de a elimina banditismul și a se opune stăpânirii românești în Dobrogea prin păstrarea spiritului național în rândul populației bulgare, întărind credința sa în eliberare și în cele din urmă a separa Cadrilaterul de România, prin toate mijloacele diplomatice și revoluționare. Organizația construiește comisii secrete în fiecare zonă populată și oferă îndrumări cu privire la modul de vot în timpul alegerilor din Dobrogea. Comitetul Central (PCC) al VDRO, al cărui sediu se află în Ruse. Este compus din 78 de persoane, unele dintre ele formează biroul străin în Bulgaria , iar restul sunt angajate în activități în Dobrogea. Biroul de frontieră organizează treceri de frontieră, recrutează arme și creează comisii revoluționare printre emigranții din Dobrogea. Membrii primului Comitet Central al Organizației dobrogean Interne Revoluționare sunt Ivan Hadjianov , Nikola Kemilev ,Slavi Slavov , Stefan Bozduganov , Varban Petrov , Ivan Marinopolski , Docho Mihaylov și Ivan Doneșki .

Unii membri sunt susținători ai Uniunii Militare , alții sunt membri ai Partidului Comunist Bulgar . Documentele de organizare și programare sunt similare cu Organizația Revoluționară Internă Macedoneană. Dobrogea este împărțită în 4 zone revoluționare, dintre care fiecare este planificat să aibă o cheta. Există o Comisie Centrală a Valorilor Mobiliare din Dobrogea din România și o Reprezentanță străină la Ruse. Șeful organizator este Docho Mihailov . Nikola Kemilev este reprezentant al Ministerului bulgar de Externe în fața guvernului bulgar. Președintele Comitetului Central este Ivan Hadjivanov .

Nou formatul VDRO format din patru benzi de 10-20 de rebeli, recrutați din rândul emigrației din Dobrogea, bine înarmați și echipați cu o uniformă specială distribuită sunt din Turtucaia, Silistra, Tervel și Dobrici și , respectiv , conduse de comandanți Kolyo Jonkov , Ștefan Bozduganovo , Raska Chorbadjiev și Stayko Kolev. În vara anului 1924, membrii VDRO sunt de aproximativ 2000-3000 de persoane.

VDRO colectează o varietate de informații despre Dobrogea, care sunt trimise pentru utilizare și publicare în Bulgaria. De-a lungul graniței sunt importate în Dobrogea scrisori, manuale și cărți. În 1933 au fost organizate mașini secrete și tipografice pentru organizarea unei lucrări tipografice bulgare.

După eșecul de a cuceri în cadrul organizațiilor de eliberare națională, Partidul Comunist Bulgar este îndreptat să-și organizeze propria sa organizație. În septembrie 1925, la Viena, comuniștii și autonomii au înființat o Organizația Revoluționară Dobrogea (DRO). VDRO este singura organizație bulgărească de eliberare națională care justifică parțial existența acesteia, iar conform Serviciului de Securitate din România pentru perioada 1913-1939 au fost realizate peste 1.000 de acțiuni.

În fața municipialității din Balcic se află un monument cu numele victimelor represiunii românești din Dobrogea.

Istoria Dobrogei


was the pseudonym of a Japanese painter in the nihonga school, active from Meiji through Shōwa period Japan. His real name was Kawai Yoshisaburō.

Biography
Gyokudō was born in what is now Ichinomiya city, Aichi Prefecture, as the eldest son of a paper, ink and brush merchant.
In the spring of 1887, he graduated from Gifu Jinji Kogakko Elementary School, and in September, with a letter of introduction from Aoki Senbashi, entered the school of Mochizuki Gyokusen in Kyoto, where he was given the name "Gyokusyu".
He went to Kyoto in 1887 to study under Kōno Bairei of the Maruyama-Shijo school of painting.
In 1890, when he exhibited his work at the Industrial Exposition, he changed his name to "Gyokudo" after Gyokusen's name Tama and his grandfather's name Chikudo.
In 1896, he moved to Tokyo and he became the student of Hashimoto Gahō, of the Kanō school. He also studied Western-style painting and developed a highly personal style, especially in the field of landscape painting.

Gyokudō is noted for his polychrome and occasionally monochrome works depicting the mountains and rivers of Japan in the four seasons, with humans and animals shown as part of the natural landscape. Among his representative works are Futsuka zuki ("The New Moon"), Yuku haru ("The Departing Spring"), Mine-no-yu ("Evening at the Mountain Top"), and Bosetsu ("Snow in the Evening").

In 1898, Gyokudō joined with Okakura Tenshin and Yokoyama Taikan to found the Nihon Bijutsuin (Japan Fine Art Academy). In 1907, Gyokudo was selected as a judge for the first annual Bunten Exhibition. He became a teacher at the Tokyo Bijutsu Gakkō (the forerunner of the Tokyo National University of Fine Arts and Music) in 1919.

Received the region of Honor from the French government in 1931 and the Grand Officer Coulonne from the Emperor of Italy in June.

In October 1933, he was awarded the First Class Honorary Medal of the Red Cross by the German government.

In June 1935, he was appointed a member of the Imperial Academy of Fine Arts. Awarded the Order of the Sacred Treasure, 3rd class, in November 1935.

In 1952, Kenso-dong organized a three person exhibition of Gyokudo, Taikan and Ryuko.

In 1957, Gyokudo developed heart asthma disease and recuperated, but the disease worsened again in early June and Gyokudo died on the 30th.

In 1940, he was awarded the Order of Culture by the Government of Japan.

Most of his works are preserved and displayed at the Gyokudo Art Museum, in Ōme, Tokyo.

Major works

Cormorant Fishing, Color on Silk, Meiji Period, 1895,
Ducks, Color on Silk, Meiji Period, 1897, Tokyo National Museum
A Night Heron in Summer Rain, Color on Silk, Meiji Period, 1899,
Hills and Streams in Autumn, Color on Silk, Meiji Period, 1906, Yamatane Museum of Art
Red and White Plum Blossoms, Color on Gold-Leafed Paper, Taishō Period, 1919, Gyokudō Art Museum
Lingering Snow, Color on Silk, Shōwa Period, 1934, The Japan Art Academy
Autumn Rain, Color on Silk, Shōwa Period, 1940, National Museum of Modern Art, Tokyo
After a Mountain Shower, Color on Silk, Shōwa Period, 1943, Yamatane Museum of Art
Young Ladies Planting Rice, Color on Silk, Shōwa Period, 1945, Yamatane Museum of Art
A Lady Arranging Flowers, Color on Paper, Shōwa Period, 1929, Gyokudō Art Museum
A Pair of Cranes on a Pine, Color on Silk, Shōwa Period, 1942, Yamatane Museum of Art
Bear, Color on Paper, Shōwa Period, 1946, Gyokudō Art Museum

References

 Briessen, Fritz van. The Way of the Brush: Painting Techniques of China and Japan. Tuttle (1999).
 Conant, Ellen P., Rimer, J. Thomas, Owyoung, Stephen. Nihonga: Transcending the Past: Japanese-Style Painting, 1868-1968. Weatherhill (1996).
 Kimura, Ihee. Four Japanese painters: Taikan Yokoyama, Gyokudo Kawai, Shoen Uemura, Kiyokata Kaburaki (JPS picture books). Japan Photo Service (1939). ASIN: B000888WYA
https://www.tobunken.go.jp/materials/bukko/8857.html

External links

brief bio and works
Rain at Yamagata Art Museum
Home page to Gyokudo Art Museum (Japanese)
bio and work at Adachi Museum of Art

1873 births
1957 deaths
Nihonga painters
Recipients of the Legion of Honour
People from Ichinomiya, Aichi
20th-century Japanese painters
Imperial household artists

Kawai Gyokudō