Anaksimenes aşağıdaki anlamlara gelebilir:

 Anaksimenes (Miletli) (MÖ 585 - 525), Yunan filozof.
 Anaksimenes (Lampsakoslu) (MÖ 380 - 320), Yunan tarihçi ve sözbilimci.

Anaksimenes


Marcu al Efesului (născut sub numele de Manuel Evghenikos, în ) () a fost un teolog isihast de la sfârșitul perioadei paleologe a Imperiului Bizantin, care a devenit faimos pentru apărarea Ortodoxiei la Conciliul de la Ferrara-Florența (1438-1439) în fața încercărilor de conciliere dogmatică efectuate de împăratul Ioan al VIII-lea Paleologul și de papa Eugen al IV-lea. A fost călugăr la Constantinopol, un prolific imnograf și un adept devotat al învățăturilor Sfântului Grigorie Palama.

În calitate de teolog erudit Marcu a fost implicat în pregătirile Conciliului de la Ferrara-Florența, iar ca mitropolit de Efes și delegat al patriarhului Alexandriei a fost unul dintre cei mai importanți participanți la acel sinod. El a susținut că Biserica Romano-Catolică a cauzat Marea Schismă din 1054 prin promovarea ereziei atunci când a introdus adaosul filioque în Crezul niceo-constantinopolitan. Marcu a criticat, de asemenea, pretenția papei de a se considera drept conducător al Bisericii universale. El a fost singurul episcop răsăritean care a refuzat să semneze acordul încheiat între Biserica Ortodoxă și Biserica Romano-Catolică. După ce a părăsit lucrările sinodului, pe care le-a socotit o cauză pierdută, Marcu a devenit conducătorul opoziției ortodoxe față de Unirea de la Florența, consolidându-și astfel reputația de apărător al Ortodoxiei și stâlp al Bisericii.

Biografie

Primii ani
Manuel Evghenikos s-a născut în 1392, la Constantinopol, în familia lui George, sakellarios al catedralei Hagia Sophia și diacon ortodox, și a Mariei, fiica unui medic devotat pe nume Luca. Manuel a învățat să citească și să scrie de la tatăl său, care a murit când Manuel și fratele său mai mic, Ioan Evghenikos, erau încă copii. Maria l-a trimis pe Manuel să-și continue educația cu Ioan Chortasmenos, care a devenit mai târziu mitropolitul Ignatie de Selymbria, și cu matematicianul și filosoful Gemistus Pletho. Marcu a devenit profesor la Școala patriarhală de la Constantinopol, dar și-a abandonat postul la vârsta de 26 de ani și s-a călugărit într-o mănăstire din Nicomidia, unde și-a dedicat viața rugăciunii.

Viața monahală
A fost obligat să părăsească mănăstirea din Nicomidia unde se călugărise, din cauza invaziei turcilor, și s-a refugiat la mănăstirea Sfântul Gheorghe din Mangana. A studiat acolo scrierile părinților Bisericii și a redactat mai multe scrieri cu privire la doctrina Sfântului Grigorie Palama. Împăratul Ioan al VIII-lea Paleologul, care-i admira virtutea, a reușit să-l convingă să accepte să fie hirotonit mitropolit al Efesului.

Activitatea sa la Conciliul de la Florența
La deschiderea Conciliului de la Ferrara din 1438 care urma să dezbată, printre altele, Marea Schismă din 1054, Marcu al Efesului a făcut parte din delegația bizantină condusă de împăratul Ioan al VIII-lea Paleologul. Încă de la început, el s-a arătat un opozant înverșunat al doctrinei latine. A trimis o scrisoare în care critica doctrina teologică promovată de papă, dar aceasta a fost reținută din ordinul împăratului Ioan al VIII-lea, care se temea că ar compromite negocierile de unire între cele două biserici. Cu toate acestea, treptat, membrii delegației bizantine care susțineau unirea au devenit tot mai numeroși, iar Marcu nu a mai avut aproape nici un susținător, cu excepția fratelui său, Ioan, și a lui Dimitrie Paleologul. Cu toate acestea, în perioada 2-24 martie 1439, Marcu i s-a opus teologului latin Ioan de Ragusa în privința pogorârii Duhului Sfânt. La presiunea împăratului Ioan al VIII-lea, el a trebuit să abandoneze dezbaterea. Marcu a fost singurul episcop răsăritean care a refuzat să semneze acordul de unire a celor două biserici la sfârșitul conciliului. Acest gest l-a impus pe Marcu drept conducător al taberei antiunioniste, făcându-l pe mitropolit să dobândească un respect profund din partea creștinilor bizantini care se opuneau hotărârilor luate la Florența. În același timp, gestul mitropolitului Efesului a atras mânia papei care a încercat să-l condamne ca eretic, dar această intenție nu a putut fi pusă în practică din cauza protecției oferite de împăratul bizantin. După un scurt popas la Efes, Marcu s-a întors la Constantinopol pentru a conduce opoziția ortodoxă față de politica unionistă a împăratului. Când a sosit acolo la 1 februarie 1440, el a fost întâmpinat de populație ca un apărător al credinței creștine.

Ioan al VIII-lea nu a putut risca să i se opună lui Marcu, fără a-l transforma într-un martir. În iulie 1440 Marcu a publicat o enciclică care i-a înfuriat pe sprijinitorii Unirii. Ca urmare, a fost arestat și închis timp de doi ani pe insula Lemnos, iar apoi a fost eliberat la ordinul împăratului în 1442, în ziua prăznuirii celor șapte sfinți din Efes.

Opinii teologice cu privire la Filioque și la Purgatoriu
Mitropolitul Marcu a considerat că Roma persista în erezie și în schismă. Clauza "Filioque" a fost o sursă majoră de discordie în dezbaterile cu privire la unirea bisericilor din Roma și Constantinopol. În timp ce mitropolitul Basilius Bessarion (ulterior patriarh titular al Constantinopolului) a fost mai mult sau mai puțin dispus să accepte dogmele latine, Marcu al Efesului a condamnat cu fermitate dogmele cu privire la Filioque și la Purgatoriu. El a declarat în predica sa cu privire la Filioque că "Simbolul Credinței (Crezul) trebuie păstrat neschimbat, așa cum a fost inițial. Toți Sfinții Doctori ai Bisericii, ca și toate sinoadele și toate Scripturile, ne avertizează împotriva heterodocșilor (...), cei care au alterat Sfântul și Divinul Simbol al Credinței și l-au introdus pe Fiul ca a doua sursă de proveniență a Duhului Sfânt".

De asemenea, Marcu a respins doctrina despre Purgatoriu, afirmând că nu există un foc purgatorial care "purifică" sufletele credincioșilor. În opinia sa "sufletele defuncților pot avea parte de o anumită «evoluție» și chiar și cei damnați pot beneficia de o relativă «ușurare» a destinului lor, grație rugăciunilor Bisericii și milei nemărginite a lui Dumnezeu; dar ideea unei pedepse înaintea Judecății de Apoi și a unei purificări printr-un foc material este total străină tradiției Bisericii". Doctrina "focului purgatorial" era tipică teologiei romano-catolice medievale. În cele din urmă, Marcu a avut câștig de cauză în ceea ce privește dezbaterea cu privire la purgatoriu, deoarece formula finală a înțelegerii a omis menționarea "focului" care purifică sufletele oamenilor după moarte.

Moartea
El a murit în pace la vârsta de 52 de ani pe 23 iunie 1444, după ce s-a chinuit timp de două săptămâni cu o boală intestinală. Pe patul de moarte, Marcu l-a implorat pe Gheorghios Scholarios, fostul său ucenic, care a devenit mai târziu patriarhul Ghenadie al Constantinopolului, să fie atent în relațiile cu creștinismul occidental și să apere Ortodoxia. Potrivit fratelui său, Ioan, ultimele lui cuvinte au fost "Iisuse Hristoase, Fiul lui Dumnezeu cel Viu, în mâinile Tale îmi încredințez duhul". Marcu a fost îngropat în Mănăstirea Mangana din Constantinopol. După moartea sa, conducerea opoziției ortodoxe față de unire a fost preluată de Gheorghios Scholarios. Unirea Bisericii Ortodoxe cu Biserica Romano-Catolică, blocată de opoziția populației, a fost proclamată în Catedrala Sf. Sofia abia în decembrie 1452, cu câteva luni înainte de căderea Constantinopolului, dar nu a fost acceptată niciodată de majoritatea bisericilor ortodoxe.

Miracol postum și canonizarea
Familia Evghenikos comemora fiecare aniversare a morții mitropolitului Marcu cu un panegiric constând dintr-o slujbă religioasă (akolouthia) și un sinaxar al vieții scurte a mitropolitului. Datorită în mare parte implicării patriarhului Ghenadie Scholarius, venerarea ca sfânt a lui Marcu al Efesului s-a răspândit în cadrul Bisericii Ortodoxe a Constantinopolului. În anul 1734 patriarhul Serafim al Constantinopolului a prezidat Sfântul Sinod al Bisericii Constantinopolului care a hotărât canonizarea mitropolitului Marcu al Efesului.

Există o relatare a unei minuni postume realizate de Marcu al Efesului. Medicii au renunțat să mai încerce să salveze viața surorii bolnave a lui Demetrios Zourbaios, după ce încercările lor au determinat agravarea stării ei de sănătate. După ce și-a pierdut cunoștința timp de trei zile ea s-a trezit brusc, spre bucuria fratelui ei, care a întrebat-o ce s-a trezit udă. Ea a relatat că un episcop a însoțit-o la o fântână, a spălat-o și i-a spus: "Întoarce-te acum; nu mai ești bolnavă". Ea l-a întrebat pe însoțitor cum se numește, iar el i-a spus: "eu sunt mitropolitul Efesului, Marcu Evghenikos". După ce s-a vindecat în mod miraculos, ea a realizat o icoană a Sfântului Marcu și a trăit cu smerenie timp de încă 15 ani.

Cinstirea memoriei sale
Biserica Ortodoxă îl consideră pe Marcu al Efesului un sfânt, numindu-l, împreună cu Sfântul Fotie cel Mare și cu Sfântul Grigorie Palama, "Stâlp al Ortodoxiei". Sfântul Nicodim Aghioritul, în acatistul dedicat sfântului, l-a numit "Atlasul Ortodoxiei". Ziua lui de prăznuire este 19 ianuarie, ziua când moaștele lui au fost mutate la Mănăstirea Sfântul Lazăr din Galata.

Note

Legături externe
 St Mark of Ephesus Orthodox Icon and Synaxarion (January 19)
 St. Mark of Ephesus and the False Union of Florence
 St. Mark of Ephesus: A True Ecumenist
 Address of St. Mark of Ephesus on the Day of His Death
 Saint Mark Eugenikos (the Courteous)
 Migne's Patrologia Graeca volume 160 containing the works of Mark of Ephesus
 St. Mark of Ephesus

Nașteri în 1392
Decese în 1444
Bizantini din secolul al XV-lea
Marea Schismă

Marcu al Efesului


Folkets front for demokrati og retfærdighed (tigrinya: ህዝባዊ ግንባር ንደሞክራስን ፍትሕን; ) er det regerende politiske parti i Eritrea. Nuværende partileder er landets præsident Isaias Afewerki.

Historie
Folkets front for demokrati og retfærdighed oprettedes i 1994. Året forinden var en FN-støttet folkeafstemning blevet afholdt, hvori eritreanerne stemte for selvstændighed fra Etiopien, men gruppen havde i praksis regeret området siden Eritreas selvstændighedskamps afslutning i 1991, da den kommunistiske regering i Addis Abeba blev styrtet.

Dets forgænger var den væbnede marxistiske og afrikansk-socialistiske gruppe Eritreanske folks befrielsefront. På en partikongres i 1987 forkastedes stort set marxisme-leninismen som gruppens kerneideologi, og man begyndte i stedet at propagandere for en form for revolutionær eritreansk nationalisme. Målet blev at forsøge at inkludere andre eritreanske selvstændigheds- og nationalistgrupper.

Politisk platform
Siden forkastelsen af marxisme-leninismen mod Den Kolde Krigs afslutning har partiet under Isaias Afewerkis ledelse i stedet fremstillet sig som nationalistisk og vil inkludere alle eritreanske nationalister uanset politisk farve.

Noter

Politiske partier i Eritrea
Etableret i 1994


UEFA Liga prvaka 2021./22. 67. je sezona najelitnijeg europskog klupskog nogometnog natjecanja, odnosno 30. sezona od kada je natjecanje promijenilo svoj format i preimenovano iz Kupa europskih prvaka u UEFA Liga prvaka. U natjecanju sudjeluje 80 momčadi iz 54 nogometnih saveza. Prošlogodišnji prvak bio je Chelsea.

Natjecanje je osvojio Real Madrid dobivši Liverpool 1:0 u finalnoj utakmici koja je odigrana na stadionu Stade de France u Saint-Denisju.

Momčadi u natjecanju
U sezoni 2021./2022. ukupno sudjeluje 80 momčadi iz 54 od 55 UEFA-ina saveza (osim Lihtenštajna koji nema domaću ligu). Broj predstavnika svake zemlje određen je rangom njenog nogometnog saveza koji se temelji na UEFA koeficijentima:

 Zemlje s rangom od 1 do 4 imaju 4 predstavnika
 Zemlje s rangom od 5 do 6 imaju 3 predstavnika
 Zemlje s rangom od 7 do 15 imaju 2 predstavnika
 Zemlje s rangom od 16 do 55 imaju 1 predstavnika (osim Lihtenštajna). Pobjednici UEFA Lige prvaka 2020./21. i UEFA Europske lige 2020./21. imaju osigurano mjesto za ovu sezoni UEFA Lige prvaka u slučaju da se ne kvalificiraju preko njihovog nacionalnog prvenstva.

Zemlje sudionice
Za ovu sezonu UEFA Lige prvaka, nogometnim savezima se dodjeljuje rang skladu s njihovim UEFA koeficijentom 2020. godine za koji se uzima u obzir učinak njihovih klubova u europskim natjecanjima od 2015./16. do 2019./20.

Raspored momčadi
Ovo je raspored momčadi za ovu sezonu UEFA Lige prvaka:

Timovi

Kalendar natjecanja

Kvalifikacije

Predeliminacijsko kolo
Ždrijeb za predeliminacijsko kolo održan je 8. lipnja 2021. u 12:00 po CEST-u. Polufinalne utakmice odigrane su 22. lipnja, a finalna 25. lipnja 2021.

Prishtina koja je pobjednik predeliminacijskog kola, plasirala se u prvo kvalifikacijsko kolo natjecanja, dok su gubitnici polufinalih i finalne utakmice prebačeni u drugo kvalifikacijsko kolo UEFA Europske konferencijske lige 2021./22.

Prvo kvalifikacijsko kolo
Ždrijeb za prvo kvalifikacijsko kolo održan je 15. lipnja 2021. u 12:00 po CEST-u. Prve utakmice odigrane su 6. i 7. srpnja, a uzvratne 13. i 14. srpnja 2021.

Pobjednici prvog kvalifikacijskog kola igraju drugo kvalifikacijsko kolo UEFA Lige prvake 2021./22., dok gubitnici igraju drugo kvalifikacijsko kolo UEFA Europske konferencijske lige 2021./22.

|-

|}

Drugo kvalifikacijsko kolo
Ždrijeb za drugo kvalifikacijsko kolo održan je 16. lipnja 2021. u 12:00 po CEST-u. Prve utakmice odigrane su 20. i 21. srpnja, a uzvratne 27. i 28. srpnja 2021.

Pobjednici drugog kvalifikacijskog kola igraju treće kvalifikacijsko kolo UEFA Lige prvake 2021./22. Gubitnici drugog kvalifikacijskog kola igraju treće kvalifikacijsko kolo UEFA Europske lige 2021./22.

|+Put prvaka
|-

|}

|+Put neprvaka
|-

|}

Treće kvalifikacijsko kolo
Ždrijeb za treće kvalifikacijsko kolo održan je 19. srpnja 2021. u 12:00 po CEST-u. Prve utakmice odigrane su 3. i 4. kolovoza, a uzvratne 10. kolovoza 2021.

Pobjednici trećeg kvalifikacijskog kola igraju doigravanje za plasman u grupnu fazu UEFA Lige prvake 2021./22. Gubitnici trećeg kvalifikacijskog kola koji su bili prvaci igraju doigravanje za plasman u grupnu fazu UEFA Europske lige 2021./22., dok gubitnici trećeg kvalifikacijskog kola koji su bili neprvaci igraju grupnu fazu UEFA Europske lige 2021./22.

|+Put prvaka
|-

|}

|+Put neprvaka
|-

|}

Doigravanje
Ždrijeb za doigravanje održan je 2. kolovoza 2021. u 12:00 po CEST-u. Prve utakmice odigrane su 17. i 18. kolovoza, a uzvratne 24. i 25. kolovoza 2021.

Pobjednici doigravanja ostvaruju plasman u grupnu fazu UEFA Lige prvake 2021./22, dok gubitnici doigravanja ostvaruju plasman u grupnu fazu UEFA Europske lige 2021./22.

|+Put prvaka
|-

|}

|+Put neprvaka
|-

|}

Grupna faza
Ždrijeb za grupnu fazu održan je u Carigradu 26. kolovoza 2021. u 18:00 po CEST-u. 32 momčadi podijeljene su u osam grupa po četiri momčadi. Momčadi iz istog nogometnog saveza ne mogu nastupati u istoj grupi.

Prvoplasirani i drugoplasirani svake grupe igraju osminu finala, trećeplasirani igraju doigravanje za završni dio UEFA Europske lige 2021./22., a četvrtoplasirani ispadaju iz svih europskih natjecanja.

Sheriff Tiraspol prvi put igra grupnu fazu UEFA Lige prvaka. Ujedno je i prvi klub iz Moldavije koji igra grupnu fazu UEFA Lige prvaka.

Grupa A

Grupa B

Grupa C

Grupa D

Grupa E

Grupa F

Grupa G

Grupa H

Drugi dio natjecanja

Osmina finala
Ždrijeb za osminu finala održan je 13. prosinca 2021., prvotno u 12:00 po CET-u. Tijekom izvlačenja desio se niz pogrešaka: Manchester United greškom je uvršten prilikom izvlačenja protivnika Villarreala (tijekom grupne faze oba kluba bila su u Grupi F) te je kasnije bio izvučen; druga je loptica potom izvučena, a njoj je bio Manchester City. U idućem paru, Liverpool je greškom uvršten prilikom izvlačenja protivnika madridskog Atlética (oboje su bili u Grupi B), dok je Manchester United greškom izostavljen. Kasnije tijekom tog dana, UEFA je poništila prvotni ždrijeb zbog "tehničkog problema" s kompjuterom koji je korišten prilikom izvlačenja, stoga je ždrijeb ponovno održan u 15:00 po CET-u.

Originalni, poništeni parovi bili su:
  Benfica –  Real Madrid
  Villarreal –  Manchester City
  Atlético Madrid –  Bayern München
  Red Bull Salzburg –  Liverpool
  Inter Milan –  Ajax
  Sporting CP –  Juventus
  Chelsea –  Lille
  Paris Saint-Germain –  Manchester United

Parovi kasnijeg, konačnog ždrijeba bili su:
  Red Bull Salzburg –  Bayern München
  Sporting CP –  Manchester City
  Benfica –  Ajax
  Chelsea –  Lille
  Atlético Madrid –  Manchester United
  Villarreal –  Juventus
  Inter Milan –  Liverpool
  Paris Saint-Germain –  Real Madrid

Prve utakmice odigrane su 15., 16. i 23. veljače, a uzvratne 8., 9., 15. i 16. ožujka 2022.

|+
|-

|}

Četvrtfinale
Ždrijeb za četvrtfinale održan je 18. ožujka 2022. u 12:00 po CET-u. Prve utakmice bit igrane su 5. i 6. travnja, a uzvratne 12. i 13. travnja 2022.

|+
|-

|}

Polufinale
Ždrijeb za četvrtfinale održan je 18. ožujka 2022. u 12:00 po CET-u, nakon ždrijeba za četvrtfinale. Prve utakmice igrane su 26. i 27. travnja, a uzvratne 3. i 4. svibnja 2022.

|+
|-

|}

Finale

Finale je igrano 28. svibnja 2022. na Stade de France u Saint-Denisju. Ždrijeb za domaćina iz "administrativnih razloga" održan je 18. ožujka 2022., nakon ždrjebova za četvrtfinale i polufinale.

"Domaćin" (iz administrativnih razloga) određen je dodatnim ždrijebom održanim nakon ždrijeba za četvrtfinale i polufinale.

Statistike
Statistike ne uključuju kvalifikacijska kola i doigravanja.

Strijelci

Asistenti

Momčad natjecanja
UEFA je imenovala sljedeće igrače članovima momčadi natjecanja.

Igrač sezone
  Karim Benzema (Real Madrid)

Mladi igrač sezone
  Vinícius Júnior (Real Madrid)

Bilješke

Izvori

Vidi još
 UEFA Europska liga 2021./22.
 UEFA Europska konferencijska liga 2021./22.
 UEFA Superkup 2022.

Vanjske poveznice

 Službena web-stranica

2021-22

UEFA Liga prvaka 2021./22.


Caldas () is a department of Colombia named after Colombian patriotic figure Francisco José de Caldas. It is part of the Paisa Region and its capital is Manizales. The population of Caldas is 998,255, and its area is 7,291 km². Caldas is also part of the Colombian Coffee-Growers Axis region along with the Risaralda and Quindio departments.

Subdivisions

Municipalities

 Aguadas
 Anserma
 Aranzazu
 Belalcázar
 Chinchiná
 Filadelfia
 La Dorada
 La Merced
 Manizales
 Manzanares
 Marmato
 Marquetalia
 Marulanda
 Neira
 Norcasia
 Pácora
 Palestina
 Pensilvania
 Riosucio
 Risaralda
 Salamina
 Samaná
 San José
 Supía
 Victoria
 Villamaría
 Viterbo

Districts
Caldas has 6 districts.

Dams
In Caldas is the Miel I Dam.

Demography

The population of Caldas is 984,128 (2013), half of whom live in Manizales. The racial composition is:
White / Mestizo (93.16%)
Amerindian or Indigenous (4.29%)
Black or Afro-Colombian (2.54%)

The local inhabitants of Caldas are known as caldenses. Of the five main regional groups in Colombia, the predominant group in Caldas are known as paisa, referring to those living in the Paisa region, which covers most of Antioquia, as well as the departments of Caldas, Risaralda and Quindío.

References

External links

Government of Caldas official website

Departments of Colombia
States and territories established in 1905
1905 establishments in Colombia

Caldas Department


Miracole este un film românesc din 1998 regizat de Paul Cojocariu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1998 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1998
Filme dramatice românești

Miracole


الطواهرية إحدى بلديات دائرة ماسرة التابعة لولاية مستغانم الجزائرية.

طواهرية

الطواهرية


Niels Egon Johansen (født 9. november 1919 i Kalundborg, død 11. maj 1999 i Kalundborg) var en dansk hockeyspiller, der deltog på det danske landshold ved OL 1948 i London. Egon Johansen spillede for Kalundborg Hockeyklub og opnåede i alt 15 landskampe i perioden 1941-1953.

Ved OL i 1948 blev Danmark nummer 13 og sidst efter tre nederlag og et uafgjort resultat i den indledende pulje; dermed var Danmark elimineret fra turneringen. Egon Johansen spillede alle fire kampe uden at score.

Referencer

Hockeyspillere fra Danmark
Deltagere for Danmark ved sommer-OL 1948

Niels Egon Johansen


Leyvin Jhojane Balanta Fory (Bogotá, Colombia; 3 de septiembre de 1990) es un futbolista colombiano que juega de lateral izquierdo y actualmente es jugador del real esteli futbol club  de la Primera División de nicaragua.

Trayectoria
Se desarrolló futbolísticamente en el Deportivo Pasto, en el año 2011 es llamado por el técnico Wilson Piedrahíta para formar al plantel del América de Cali.

Debido a esto, el técnico Eduardo Lara lo convocó al encuentro válido por la Primera B de los Cuadrangulares semifinales contra Atlético Bucaramanga, En el Minuto 49 de la Parte Complementaria anota el segundo gol para el equipo 2-1.

Su segundo gol se lo anotó al Barranquilla F. C.

Independiente Santa Fe

Para el segundo semestre del 2015 llega al Independiente Santa Fe, el equipo de su ciudad natal,para suplir la lesión de uno de los laterales del equipo bogotano y para disputar así mismo la Copa Sudamericana 2015. A lo largo del semestre, Leyvin se consolida en la titular del Rojo bogotano. Para el 2016, empieza el año como titular, pero una lesión en su pierna lo aleja de las canchas por unas semanas. En el segundo semestre regresa con un extraordinario rendimiento consolidándose como titular y contribuyendo en gran medida a la consecución del novena estrella en su Club Independiente Santa Fe.

Clubes

Selección nacional

El 17 de enero de 2017 es convocado por Jose Pekerman para jugar con la selección de fútbol de Colombia el juego por la amistad frente a Brasil. Debutó el 26 de enero de 2017 en el homenaje a Chapecoense donde juega desde el minuto 62 por Farid Diaz en la derrota por 1-0.

Palmarés

Títulos nacionales

Títulos internacionales

Referencias

Enlaces externos

Futbolistas de Colombia
Futbolistas de la selección de fútbol de Colombia en los años 2010
Futbolistas bogotanos
Nacidos en Bogotá
Futbolistas del Deportivo Pasto
Futbolistas del América de Cali
Futbolistas del Independiente Santa Fe
Futbolistas del Deportes Tolima
Futbolistas del Once Caldas
Futbolistas del Club Always Ready

Leyvin Balanta


An Centrolepis strigosa in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Robert Brown, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Johann Jakob Roemer och Schult.. An Centrolepis strigosa in nahilalakip ha genus nga Centrolepis, ngan familia nga Centrolepidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. s. pulvinata
 C. s. rupestris
 C. s. strigosa

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Centrolepis

Centrolepis strigosa


Kolo je naziv za narodni folklorni ples.

Kolo kao oblik narodnog plesa je široko rasprostranjen u mnogim narodima. Naročito je karakteristično za južnoslovenske narode. Osnovno značenje termina kolo je "cirkulus" kao obruč, krug. Drugi naziv "horo" ili "oro" potječe od grčke riječi "horos", što znači skup ljudi, ples, igra. Od ovih pojmova nastali su pojmovi: koregrafija – opisivanje i danas češće osmišljavanje plesnih oblika i inačica, pa se osoba koja to radi zove koreograf; koreologija – znanost koja se bavi proučavanjem plesova, njihovim nastankom, razvojem itd., i etnokoreologija – proučavanje narodnih plesova.

Zatvoreno kolo u najmanjem obliku čine dvoje ljudi – par, kao i u plesu. Obično su to mladić i djevojka. Dolaskom novih plesača kolo raste. Ulazak u kolo ima razne procedure ili znakove, ali je osnovno pristanak drugih plesača. koji su već u kolu. Obično se hvata u kolo tako što muškarac ide između dvije djevojke (žene) i obrnuto. U zatvorenom kolu svi su plesači ravnopravni.

Otvoreno kolo je češći oblik. Ovdje se zna, gdje je početak, a gdje kraj kola. Krajnji desni plesač je prvi ili kolovođa. Cijelo kolo upravljaju taj prvi i posljednji plesač. Ima značaj i trećak odnosno svaki treći plesač u kolu. U otvorenom kolu može se hvatati na isti način kao i u zatvorenom kolu presijecanjem tj. ulaženjem u kolo ili hvatanjem na kraju kola kao posljednji. Otvoreno kolo može se kretati pravolinijski, vijugavo, može se prekidati i radi drugo kolo, spajati s drugim kolom. Pojedini plesači ili parovi mogu imati solo dionice paralelno s plesanjem kola. U ovom smislu otvoreno kolo je raznovrsniji, slobodniji i bogatiji oblik plesnog izražavanja u odnosu na zatvoreno kolo.

Kretanje ovisi od koraka koji su specifični za svako pojedinačno kolo. Najčešće kretanje je s lijeva u desno i obrnuto. Ako kola imaju isti broj koraka u obje strane onda su to simetrična kola, a ako nemaju onda su to nesimetrična kola. Skoro sva kola se kreću u desno, čak i ona simetrična, jer dužina koraka u desno se razlikuje od one u lijevo. Sva druga kretanja su rezultat kreacije svakoga kola. Mogu se vidjeti u izvođenju kulturno umjetničih društava, dok neke korake i kretanja mogu izvesti samo vrhunski plesači.

Kolo se pleše uz pratnju glazbe, a karakteristično je da su svirači pratili kolovođu i on je bio svojevrsni dirigent. Postojali su i znaci glazbi (npr. klecanjem koljena) da uspori ili ubrza. To je davalo svojevrsnu interakciju između plesača i glazbenika, tako da je svako kolo plesano na drugi način. Ovo je zajedničko nastanku nekih drugih plesova, kao što je tango.

Kolo se plesalo uz pjevanje ili uz pjevanje i pratnju glazbe. Tako su nastale pjesme "poskočice" veseloga i šaljivoga sadržaja. Neki krajevi su sačuvali i nijemo kolo bez pratnje glazbe i pjesme već se takt davao naglašenim udarcima stopala o tlo. Ta kola su sačuvana u Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini i Crnoj Gori.

Izvori

Narodni ples

Kolo (ples)


Hrvatska Krajina  je bio hrvatski povremenik iz Banje Luke. Ritam izlaženja nije poznat. Prvi je broj izašao 20. travnja 1941. godine. 23. broj izašao je 8. lipnja 1941. godine, a cijena mu je još stajala u dinarima. Sudeći po tome list je izlazio dvaput tjedno i/ili dnevno. Urednik je bio Tomislav Cerovac.

List je osnovan za potrebe Ustaškog stožera za Bosansku Hrvatsku i Povjereništva za Vrbasku banovinu osnovanih 16./17. travnja 1941., nakon što su u Banju Luku došli prvo dr Feliks Niedzielski, a potom dr Viktor Gutić. Ustanove su promijenile vrlo brzo ime u Ustaški stožer i povjereništvo (jedno vrijeme: povjerenik) za bivšu Vrbasku banovinu te Ustaški stožer i likvidatura (jedno vrijeme: likvidator) za bivšu Vrbasku banovinu. Upravni ostatci Vrbaske banovine likvidirani su 1942. godine. U siječnu Veterinarski i Šumski odsjek, u sastavu Poljoprivrednog odjeljenja, a svibnja mjeseca Tehniĉko odjeljenje.

Od travnja do kolovoza 1941. u Banjoj Luci bila su samo dvije novine, jedne od Banjolučke biskupije te list Hrvatska Krajina. List je osnovan nakon uspostave vlasti NDH u Banjoj Luci. Promicao je ustaški režim. Promicao je ideologiju ustaškog pokreta. Bio oštrih napisa protiv političkih protivnika, osobito Srba. Cilj lista bio je i privući mjesno indiferentno ili još uvijek hrvatski neopredijeljeno muslimansko stanovništvo za potporu nove države i vlasti. Posebna tema bila je zamisao Vlade NDH o preseljenju glavnog grada NDH u Banju Luku. Osobito ju je zastupao Viktor Gutić. Kad je otišao iz Banje Luke, ta se tema nije spominjala.

Bilješke

Hrvatski tiskani mediji
NDH
Povijest Banja Luke

Hrvatska Krajina


Msgr. Nikola Bilogrivić (Tuzla, 1893. – Banja Luka, 1947.), hrvatski rimokatolički svećenik i povjesničar iz Bosne i Hercegovine

Životopis
Rođen je 1893. godine u Tuzli. Nakon završenog školovanja zaređen je 1916. godine za svećenika Banjalučke biskupije. Doktorirao. Bio je banjolučki župnik i povjesničar. OZNA ga je strijeljala 1947. godine u Banjoj Luci.
Bio je župnik i u Bosanskoj Gradiški, a poslije njega na mjesto župnika došao je Branimir Župančić.

Izvori

Životopisi, Tuzla
Životopisi, Banja Luka
Hrvatski povjesničari
Hrvatski katolički svećenici

Nikola Bilogrivić


Bekir Coşkun (1945, Şanlıurfa - 18 Ekim 2020, Ankara), Türk gazeteci, yazar.

Hayatı
1945 yılında Şanlıurfa'da, memur bir babanın çocuğu olarak dünyaya geldi. İlk, orta ve lise öğrenimini Şanlıurfa'da tamamladı.

Yükseköğrenimini ise Ankara'da Başkent Gazetecilik Özel Yüksekokulu'nda tamamladı. Daha sonra 1974'te foto muhabiri olarak işe başladı. Polis muhabirliği ve parlamento muhabirliği yaptı. 1978'de Günaydın gazetesine geçti. Köşesinin adı Dokuzuncu Köy'dü. 1987'de Sabah gazetesinde Onuncu Köy başlıklı köşesini yazmaya başladı. 1993'te Hürriyet gazetesinde geçti. Şu ana kadar yayımlanmış 4 adet kitabı bulunmaktadır: "Dövlet", "Avukatımı İstiyorum", "Pako'ya Mektuplar" ve "Ben Pako". Köpeği Pako'nun adıyla kaleme aldığı yazılar yayımlanmıştır. TRT'de yayınlanan "Pako'ya Mektuplar" adlı dizi başta BBC olmak üzere altı AB ülkesi televizyonu tarafından satın alınmıştır. Hayvansever kişiliğiyle de bilinen yazar; keman çalabilmektedir, bir doğa ve deniz tutkunudur. Yaz ayları Ayvalık'ın Cunda Adası'nda ikâmet etmekteydi. Bekir Coşkun, 9 Eylül 2009 tarihinde Hürriyet gazetesinden ayrılmıştır. Bekir Coşkun, 25 Eylül 2009 tarihinde Habertürk gazetesinde köşe yazarlığına başlamıştır. Ancak referandumda AK Parti hükûmetine karşı yazdığı yazılardan dolayı baskı gördüğünü iddia eden Coşkun'un işine 20 Eylül 2010'da son verilmiştir. Bekir Coşkun, 3 Kasım 2010 tarihinde Cumhuriyet gazetesinde Onuncu Köy köşesinde yazmaktaydı. Bu gazetede yazmaya devam etmekteyken ayrılmış olup 14 Mart 2013 tarihinde Sözcü gazetesi kadrosuna katılmıştır.

Ölümü
2017 yılının Ekim ayında akciğer kanseri tedavisi nedeniyle yazılarına ara veren Bekir Coşkun, o tarihten bu yana sağlığı el verdiği sürece Sözcü gazetesindeki köşesinden okurlarıyla buluşmayı sürdürdü.

Son yıllarında akciğer kanseri tedavisi gören Bekir Coşkun 18 Ekim 2020'de Ankara Bilkent Şehir Hastanesi'nde akciğer kanserine bağlı solunum durması nedeniyle yaşamını yitirdi. Memleketi olan Şanlıurfa'nın Tülmen köyünde defnedildi.

Eleştiriler ve polemikler

3 Mayıs 2007 tarihindeki "Göbeğini Kaşıyan Adam" yazısından ötürü pek çok yazar tarafından demokrasi karşıtı olmakla eleştirilmiştir. 15 Ağustos 2007'de Emin Çölaşan'ın yazılarına son verilmesi üzerine Hürriyet'ten istifa ettiği iddia edilmiştir, fakat 16 Ağustos 2007 tarihli yazısında istifa etmeyeceği mesajını vermiştir.

Yazar Bekir Coşkun, başlığı "O benim 'cumhurbaşkanım' olmayacak" olan köşe yazısında, Abdullah Gül'ün şeriat yanlısı biri olduğunu ve bunun geçmişte sarfettiği sözler ile sabit olduğu yönünde görüş bildirmiştir. Bu yazı üzerine Başbakan Erdoğan "İstemeyen vatandaşlıktan çıkar!" demek suretiyle, büyük eleştiri toplayan bir açıklama yapmıştır.

Coşkun, 2 Ağustos 2007 tarihinde Başbakan Erdoğan'a Gidecek yerim yok yazısı ile cevap vermiş, ayrıca basına verdiği demeçler ile de Nereye gideyim? Deve versin Arabistan'a gideyim diyen hicivli açıklamalarda bulunmuştur.

Kaynakça

Özel

Genel
 Hürriyet Gazetesi, - Arşiv - Bekir Coşkun yazıları

 - Güncel - Yardım gamileri hakkındaki yorumu

1945 doğumlular
Şanlıurfa doğumlu yazarlar
2020 yılında ölenler
Ankara'da ölenler
Ankara'da kanserden ölenler
Akciğer kanserinden ölenler
20. yüzyıl Türk gazetecileri
21. yüzyıl Türk gazetecileri
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Türk köşe yazarları
Türk hayvan hakları savunucuları
Resim aranan yazarlar
Günaydın (gazete) kişileri
Sabah (gazete) kişileri
Hürriyet (gazete) kişileri
Cumhuriyet (gazete) kişileri
Sözcü (gazete) kişileri
Türkiye Gazeteciler Cemiyeti Başarı Ödülü sahipleri
Şanlıurfa'da defnedilenler

Bekir Coşkun


An Vriesea billbergioides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Jacques Édouard Morren ngan Carl Christian Mez. An Vriesea billbergioides in nahilalakip ha genus nga Vriesea, ngan familia nga Bromeliaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 V. b. ampla
 V. b. billbergioides
 V. b. subnuda

Mga kasarigan

Vriesea

Vriesea billbergioides


Osama ist ein kleiner Einschlagkrater auf der Mondvorderseite im Lacus Felicitatis nördlich des Kraters Yangel.

Die namentliche Bezeichnung geht auf eine ursprünglich inoffizielle Bezeichnung auf Blatt 41C3/S1 der Topophotomap-Kartenserie der NASA zurück, die von der IAU 1979 übernommen wurde.

Weblinks

 Osama auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Osama (Mondkrater)


ظهر الأسد أو «دلتا الأسد» واحد من ألمع نجوم كوكبة الأسد وهو يقع في أعلى مثلث النجوم الذي في يسار الكوكبة. نسبيا يعد ظهر الأسد نجما عاديا لكنه بالرغم من ذلك أكبر وأسخن من الشمس حيث تبلغ حرارته 8350 كلفن. وكتلته أكبر أيضاً حيث تساوي 2,2 كتلة شمسية. وهو متميز نسبيا بالقياسات الدقيقة التي أجريت لعمره وحجمه حيث سيتحول بعد 600 مليون سنة إلى عملاق برتقالي أو أحمر ثم سينكمش ويتحول إلى قزم أبيض. يبلغ القدر الظاهري لهذا النجم 2,56 أما القدر المطلق فهو 1,29، ويبعد عنا 57,5 سنة ضوئية تقريباً.

مراجع

أجرام باير
أجرام جليزا وجليزا-يارايس
أجرام فهرس هنري درابر
أجرام هيباركوس
أجسام فلامستيد
فهرس النجوم الساطعة
كوكبة الأسد
متغيرات دلتا الترس
مجموعة الدب الأكبر المتحركة
مسح بون الفلكي
نجوم النسق الأساسي نوع-A
نجوم بأسماء خاصة

ظهر الأسد


Nekede (Farsça: نقده; Türkçe: Sulduz), İran'ın Batı Azerbaycan Eyaleti'nde şehir.

Eski isim "Sulduz"dur. Urmiye Gölü'nün 23 km. güneydoğusunda deniz seviyesinden 1316 m yüksekte kurulmuştur. Nüfusu 75.000'dir.

Nüfus
Nüfusun çoğunluğu Azeri Türklerinden oluşmaktadır.

Eğitim
 Payam Nur Üniversitesi
 Nakadeh Azad Üniversitesi

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Sulduz'da etnik dağılım

Batı Azerbaycan Eyaleti'ndeki şehirler
Batı Azerbaycan Eyaleti'ndeki bahş merkezleri
Nekede şehristanı'ndaki yerleşim birimleri

Nekede


Shuhei Terada (født 23. juni 1975) er en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|2008||4||0
|-
|2009||2||0
|-
!Total||6||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Shuhei Terada


The Orbital Sciences X-34 was intended to be a low-cost testbed for demonstrating "key technologies" that could be integrated into the Reusable Launch Vehicle program. It was intended to be an autonomous pilotless craft powered by a "Fastrac" liquid-propellant rocket engine, capable of reaching Mach 8 and performing 25 test flights per year.

The X-34 began as a program for a suborbital reusable-rocket technology demonstrator. In early 2001, the first flight vehicle was near completion, but the program was ended due to budget concerns. Up to this point, the project had encompassed spending of just under $112 million: $85.7M from the original contract with designer Orbital Sciences, $16M from NASA and various government agencies for testing, and an additional $10M for Orbital Sciences to adapt its L-1011 carrier to accommodate the X-34. The program was officially canceled by NASA on March 31, 2001. The unpowered prototype had been used only for towing and captive flight tests when the project was canceled.

The two demonstrators remained in storage at Edwards Air Force Base until they were temporarily moved to Mojave, California, in late 2010. This prompted some speculation that they might be restored to flight status. , the spaceplanes were lying in the yard of a crane company in nearby Lancaster, California.

Gallery

See also
 List of experimental aircraft
 Cygnus (spacecraft)
 Lockheed Martin X-33
 Prometheus (spacecraft) (CCdev)
 Sierra Nevada Dream Chaser (CCdev)

References

Further reading

External links

 NASA Dryden X-34 Technology Testbed Demonstrator Photo Collection
 Federation of American Scientists

Edwards Air Force Base
Spaceplanes
X-34, Orbital Sciences

Orbital Sciences X-34


Nicodim Morar (n. 1857, Silivașu de Câmpie – d. 1928, Silivașu de Câmpie) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Nicodim Morar s-a născut în Silivașu de Câmpie, Bistrița-Năsăud la 27 ianuarie 1857. A fost agricultor, membru al Comitetului Național Român local. A decedat în același sat la 15 noiembrie 1928..

Activitate politică

Ca deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918ת Nicodim Morar a fost delegat al cercului electoral Teaca, comitatul Cojocna.

Note

Bibliografie
 Coord. Ioan I. Șerban, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Cluj Napoca, 1998
 Mircea Vaida-Voevod, Gelu Neamțu, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I și II, Editura Academiei Române, București, 2008

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1857
Decese în 1928
Agricultori români
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Membri ai Marelui Sfat Național Român

Nicodim Morar


Panssarikolonna MCD is an album by Sotajumala.

Track listing
 Panssarikolonna (PANZERDIVISION)
 Sodan Kauhu (HORRORS OF WAR)
 Nimettömäksi Jäänyt (LEFT UNNAMED)
 Verimaa, Isänmaa (BLOODLAND, FATHERLAND)

External links
 Official Sotajumala Website

2002 albums
Sotajumala albums

Panssarikolonna MCD


Anlık hız, hareket eden bir parçacığın, herhangi bir andaki skaler hızıdır.

Hız sınırlaması olan bir yolda, trafik kurallarına uymak için, aracın ani hızının bilinmesi istenir. Ani hızı bulurken, ortalama hız formülü (konumun zamana oranı) kullanılır. Aracın göstergesi, tekerleklerin devir sayısına dayanarak ani hızı hesaplayabilir. Bir parçacığın ani hızını hesaplarken, o parçacığın belirli bir zaman aralığında, konum-zaman grafiğine ihtiyaç duyulur hız=yol/zaman .

Konum-zaman grafiğinde, istenilen ana karşılık gelen konumun, grafiğe teğet olan doğrusunun, tanjantı anlık hızı verir. Ani hız, konum/zaman oranının, birim zamanın 0'a yaklaşırken aldığı değerdir. Başka bir deyişle konumun, zamana türevidir. Hız formülü m/s'dir . Anlık hız bulunurken de aynı formülden
yararlanılır yani örneğin bir aracın 0-2 saniye arasındaki anlık hızı istenildiği zaman " son hız- ilk hız / zaman (t) değişimi " formülünden yararlanılır. Eğer grafiğe bakılarak bulunması isteniyor ise de aynı şekilde sonuca ulaşılabilir . Lakin grafiğe bakılarak ortalama hızı bulmanız isteniyor ise konum zaman grafiğindeki eğim size hızı verir ancak" son hız- ilk hız / zaman (t)  " bu formül her şekilde işe yarayacaktır.

Fiziksel nicelikler

Anlık hız


El robobo de la jojoya es una película protagonizada por el dúo humorístico Martes y Trece y estrenada el 20 de diciembre de 1991. El rodaje comenzó el 3 de junio de 1991.

Argumento
Dos hermanos planean cometer el robo de su vida, apoderándose de la joya el ojo de Nefertiti expuesta al público. Pero cuando ya han puesto manos a la obra se produce una refriega con cadáver incluido sobre el que termina desplomándose uno de los cacos.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en Hoycinema
 Ficha en Filmaffinity

Películas cómicas
Películas rodadas en Alcalá de Henares

El robobo de la jojoya


Dvorac Bračak je višeslojni objekt u gradu Zlataru, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Jednokatni dvorac tlocrtne L forme sastoji se od dva krila različitih dimenzija na čijem je vanjskom spoju poligonalna, znatno viša, kula zaključena poligonalnom plitkom kapom. Na unutarnjem spoju krila
prigrađen je stubišni volumen ravnog krova. Krovišta glavnih krila su dvostrešna. Prostorni koncept starijeg zapadnoga ujedno i glavnog krila temelji se na uobičajenoj baroknoj simetričnoj organizaciji jednokrilnog dvorca ili kurije sa središnjom glavnom prostorijom i dvije obostrane manje, u čijoj je pozadini veliko predvorje s još dvije bočne prostorije. Uže dograđeno krilo sazdano je od nekoliko prostorija duž pročelja i stražnjeg hodnika, a dvokrako stubište smješteno je na unutarnjem spoju dvaju krila. Podrumske prostorije svođene su pruskim svodovima na traverzama. Prostorije prizemlja i kata
zaključuju stropovi. Stubište također ima stropni zaključak.

Zaštita
Pod oznakom Z-4109 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Krapinsko-zagorskoj županiji
Građevine u Zlataru
Dvorci u Hrvatskoj

Dvorac Bračak


Microangiopathic hemolytic anemia (MAHA) is a microangiopathic subgroup of hemolytic anemia (loss of red blood cells through destruction) caused by factors in the small blood vessels. It is identified by the finding of anemia and schistocytes on microscopy of the blood film.

Signs and symptoms
In diseases such as hemolytic uremic syndrome, disseminated intravascular coagulation, thrombotic thrombocytopenic purpura, and malignant hypertension, the endothelial layer of small vessels is damaged with resulting fibrin deposition and platelet aggregation.  As red blood cells travel through these damaged vessels, they are fragmented resulting in intravascular hemolysis. The resulting schistocytes (red cell fragments) are also increasingly targeted for destruction by the reticuloendothelial system in the spleen, due to their narrow passage through obstructed vessel lumina. It is seen in systemic lupus erythematosus, where immune complexes aggregate with platelets, forming intravascular thrombi. Microangiopathic hemolytic anemia is also seen in cancer.

Microangiopathic hemolytic anemia may be suspected based on routine medical laboratory tests such as a CBC (complete blood cell count). Automated analysers (the machines that perform routine full blood counts in most hospitals) are designed to flag blood specimens that contain abnormal amounts of red blood cell fragments or schistocytes.

Causes
 Disseminated intravascular coagulation
 HELLP syndrome
 Thrombotic thrombocytopenic purpura
 Hemolytic uremic syndrome
 Cancer
 Malignant hypertension
 Scleroderma renal crisis
 Malfunctioning cardiac valves (called the "Waring Blender syndrome")
 Kasabach–Merritt syndrome
 Insertion of foreign bodies
 Drugs (e.g. cancer chemotherapy)
 others diseases: eclampsia, renal allograft rejection, paroxysmal nocturnal hemoglobinuria, scleroderma, and vasculitides such as polyarteritis nodosa and granulomatosis with polyangiitis, antiphospholipid syndrome

Pathophysiology
In all causes, the mechanism of MAHA is the formation of a fibrin mesh due to increased activation of the system of coagulation. The red blood cells are physically cut by these protein networks. The resulting fragments are the schistocytes observed in light microscopy

Diagnosis
Microangiopathic hemolytic anemia results in isolated increase in serum bilirubin levels. Unconjugated hyperbilirubinemia above 15% is present. The differential diagnoses are rifampicin or probenecid use, inherited disorders like Gilbert's syndrome and other hemolytic disorders. On peripheral smears, fragmented RBCs, burr cells, helmet cells and triangle cells are seen.

Treatment
Platelets and cryoprecipitate are contraindicated as they facilitate further clot formation and RBC lysis. Plasmapheresis is one treatment for TTP; corticosteroids should also be considered. {mcn}

References

External links

Nephrology
Acquired hemolytic anemia

Microangiopathic hemolytic anemia


Poul-Erik Svendsen (født 1950) har været 1. næstformand i Region Syddanmark for Socialdemokratiet siden 2005. Han er næstformand i forretningsudvalget samt formmand i Sundhedsudvalget. Han var tidligere byrådsmedlem i Aarup Kommune og blev i 1994 valgt som amtsrådsmedlem i Fyns Amt.

Poul-Erik Svendsen uddannet på Tønder Seminarium, og arbejder som  skoleleder i Aarup.

Poul-Erik Svendsen har været formand for Patienterstatningens bestyrelse siden 2010.

Privat er Poul-Erik Svendsen bosat i Aarup, er gift og har tre børn.

Referencer

Eksterne henvisninger

Amtsrådsmedlemmer fra Socialdemokraterne
Regionsrådsmedlemmer fra Socialdemokratiet
Kommunalbestyrelsesmedlemmer fra Socialdemokraterne

Poul-Erik Svendsen


Ankair era uma companhia aérea charter com sede em Istambul, Turquia. A companhia aérea operou voos charters para a Europa e o Oriente Médio.

História
A companhia aérea foi estabelecida como World Focus Airlines em 27 de setembro de 2005, e iniciou as operações com 2 aeronaves Airbus A310. Devido à publicidade negativa após a queda do Voo Atlasjet 4203 da Atlasjet em 30 de novembro de 2007, operado pela World Focus Airlines, a empresa mudou seu nome para Anka Air e a marca para Ankair em fevereiro de 2008.

Suspensão das operações
Em julho de 2008, a companhia aérea foi forçada a suspender as operações depois de perder seu certificado de operação. Os regulamentos da aviação turca exigem um mínimo de três aeronaves por transportadora para reter um certificado de operador aéreo e a Ankair operou apenas dois McDonnell Douglas MD-83.

Destinos

Frota

A frota da Ankair consistia nas seguintes aeronaves:

Ver também

 Lista de companhias aéreas fora de operação

Ligações externas

 Sítio oficial

Empresas aéreas extintas em 2008
Empresas aéreas fundadas em 2005
Empresas aéreas extintas da Turquia

Ankair


Christoph Metzelder (d. 5 Kasım 1980) Alman eski futbolcudur.

Çoğunlukla Borussia Dortmund'da geçen profesyonel kariyerinin çoğu, sakatlıklardan dolayı mahvoldu. Bununla birlikte, iki Dünya Kupası ve Euro 2008'de ülkeyi temsil eden Alman millî takımında 47 kez forma giymeyi başardı.

Metzelder ayrıca Real Madrid ve Schalke 04 için üç sezon oynadı ve Bundesliga'da toplam 178 maç ve on yılda dört gol attı.

Yasal sorunlar
Metzelder çocuk pornografisinin potansiyel dağıtımı nedeniyle araştırılıyor, bu da onu Eylül 2019'da eski kulübü TuS Haltern am See'nin başkanlığından istifa etmesine yol açmıştır.

4 Eylül 2020'de Düsseldorf şehri bölge mahkemesi, savcı tarafından Metzelder aleyhine resmi bir suçlama yapıldığını duyurdu. Savcı, herhangi bir özel şüphe ifade etmedi. Öte yandan bölge mahkemesi bir basın açıklamasında bir kadın tanığın 10 çocuk pornografik fotoğrafı, bir başka kadın tanığın 16 çocuk pornografik resim ve 2 çocuk pornografik videosu ve üçüncü bir kadın tanığın da 1 çocuk pornografik resmi aldığını belirtti. Tümü Metzelder'in WhatsApp hesabı kullanılarak dağıtılmıştır. Dahası, Metzelder'in el konulan cep telefonunda çocuk pornografik içeriğe sahip yaklaşık 300 medya dosyası bulundu. Metzelder, şu ana kadar avukatları tarafından reddedilen iddiaları kendisi aldı - Alman kamu televizyonu WDR tarafından güncel gelişmeler hakkında bir görüş talep edildi, ancak henüz verilmedi.

Kulüp İstatistikleri
 (8 Mayıs 2010 itibarıyla)

Başarıları
 Bundesliga 2002
 UEFA Kupası Finalist 2002
 2002 FIFA Dünya Kupası Finalist
 2006 FIFA Dünya Kupası Üçüncü
 La Liga 2007/2008 Şampiyon(Real Madrid)

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Real Madrid profili
 Fussballdaten kariyer istatistikleri
 Resmî site
 Official fan kulüp

1980 doğumlular
Alman futbolcular
Almanya millî futbol takımı futbolcuları
SC Preußen Münster futbolcuları
Borussia Dortmund futbolcuları
Real Madrid CF futbolcuları
FC Schalke 04 futbolcuları
2006 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2002 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2008 Avrupa Futbol Şampiyonası futbolcuları
Yaşayan insanlar
Bundesliga futbolcuları
La Liga futbolcuları
Almanya 21 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Defans futbolcuları

Christoph Metzelder


Kardinalvæver () er en fugleart, der lever i Østafrika (Kenya, Uganda, Tanzania og nabolande).

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Fugle fra Østafrika
Spurvefugle

Kardinalvæver


Hugues Vaganay (* 17. April 1870 in Saint-Étienne; † 2. Oktober 1936 in Lyon) war ein französischer Bibliothekar, Romanist und Literaturwissenschaftler.

Leben und Werk

Vaganay studierte an der Katholischen Universität Lyon bei Claude-Odon Reure und Elie Blanc und war dort zeitlebens Bibliothekar.  Er wurde zwar 1902 mit der Thèse Le sonnet en Italie et en France au XVIe siècle. Essai de bibliographie comparée (2 Bde., Lyon 1902–1903, Genf 1966) promoviert und publizierte umfangreich (u. a. in deutschen romanistischen Fachzeitschriften), verzichtete aber aus familiären Gründen auf eine Hochschullehrerkarriere.

Weitere Werke

Gabrielle de Coignard (1550–1586), Oeuvres chrestiennes. Sonnets spirituels, Mâcon 1900, Genf 1969
L'Espagne en Italie, 2 Bde., Paris 1902–1903 (Revue hispanique 9, 10)
Vocabulaire français du XVIe siècle, 2 Bde., Paris/Halle a. S. 1904–1905 (Zeitschrift für romanische Philologie 28/29)
Amadis en français. Essai de bibliographie, Florenz 1906 (La Bibliofilia 1903–1905), Genf 1970
(Hrsg.) La Très élégante, délicieuse, melliflue et très plaisante hystoire du roy Perceforest [1340], Mâcon 1907
(Hrsg.) Les amours de Pierre de Ronsard, Vandomois; commentées par Marc-Antoine de Muret (Marcus Antonius Muretus). Nouvelle édition publiée d'après le texte de 1578, précédée d'une Préface de M. Joseph Vianey, Paris 1910, Genf 1970
(Hrsg.) Les Très veritables Maximes de messire Honoré d'Urfé, nouvellement tirez de L'Astrée, Lyon 1913
(Hrsg.) Oeuvres meslées de P. de Ronsard, Lyon 1914, Genf 1970
Yves Giraud (Hrsg.), Le Premier livre d'Amadis de Gaule publié sur l'édition originale par Hugues Vaganay, 2 Bde., [Paris 1918] Paris 1986
(Hrsg.) Les Plus belles fleurs de la Légende dorée de Jacques de Voragine (Jacobus de Voragine), Paris 1920
(Hrsg.) Oeuvres complètes de Ronsard. Texte de 1578, 7 Bde., Paris 1923–1924 (mit Studie durch Pierre de Nolhac) 1944
(Hrsg.) Honoré d'Urfé, L'Astrée, publ. sous les auspices de la Diana [Société historique et archéologique du Forez], 5 Bde., Lyon 1925–1928, Genf 1966, 1995 (Text online durch Reinhard Krüger und Seminar, Universität Stuttgart)
Philippe Desportes, Oeuvres, Straßburg 1925
Les Recueils de Noëls imprimés à Lyon au XVIe siècle. Essai de bibliographie suivi de quelques textes,  Autun 1935

Literatur

Le Tombeau de Hugues Vaganay, humaniste lyonnois, recueilli de plusieurs excellens personnages. Ensemble une élégie pour le tombeau de Pierre de Ronsard, prince des poètes françois, Lyon 1937

Weblinks

 http://catalogue.bnf.fr/ark:/12148/cb12380364p/PUBLIC
 http://astree.tufts.edu/vaganay.html (mit Bild)

Romanist
Bibliothekar (Frankreich)
Franzose
Geboren 1870
Gestorben 1936
Mann

Hugues Vaganay


Melchior von Diepenbrock (født 6. januar 1798, død 20. januar 1853) var en tysk prædikant og forfatter.

von Diepenbrock, der som ung løjtnant deltog i befrielseskrigen mod Napoleon, blev siden 1817 stærkt påvirket af teologen, professor Michael Sailer. Han blev præsteviet 1823 og blev 1845 bayersk friherre samt fyrstbiskop af Breslau. I 1848 var han medlem af Frankfurterparlamentet og blev 1850 udnævnt til kardinal.

von Diepenbrock udgav blandt andet Geistlicher Blumenstrauss aus spanischen und deutschen Dichtergärten (1829; 4. udgave 1862), Heinrich Susos Leben und Schriften (1829, 4. udgave 1884), Predigten (1841-43) og Sämmtliche Hirtenbriefe (1853).

von Diepenbrock er behandlet i monografier af Förster, "Melchior von Diepenbrock" (1859, 3. oplag 1878), Reinkens, "Melchior von Diepenbrock" (1881), og Finke, "Zur Erinnerung an Kardinal Melchior von Diepenbrock" (1898).

Kilder

Kardinaler fra Tyskland
Biskopper fra Tyskland
Katolske biskopper
Friherrer fra Tyskland
Personer i Napoleonskrigene
Tyskere i 1800-tallet
Ugglan

Melchior von Diepenbrock


Die Kirche St. Hildegard in St. Ingbert ist die katholische Pfarrkirche der gleichnamigen Pfarrgemeinde, zugehörig zur Pfarrei Heiliger Ingobertus.

Geschichte
Nachdem die St. Engelbertskirche aufgrund des starken Bevölkerungswachstum und dem damit einhergehenden Anstiegs der Zahl der Katholiken in St. Ingbert zu klein geworden war, wurde zu Beginn der 1890er Jahre die St. Josefskirche errichtet. Der St. Ingberter Pfarrei standen nun zwei Kirchengebäude zur Verfügung, doch auch dies reichte bald nicht mehr aus.

Deshalb stellte Prälat Josef Goebel (Pfarrer von St. Josef) schon 1915 Überlegungen zur Gründung einer Tochterpfarrei an. Im Januar 1917 beschloss der Pfarrverwaltungsrat von St. Josef die Errichtung einer selbstständigen Stiftung, die den Namen "Römisch katholische Kirchenstiftung St. Hildegard" erhielt, benannt nach der Volksheiligen und Mystikerin Hildegard von Bingen. St. Ingbert lag damals in der bayrischen Pfalz und so war es nach den Bestimmungen des Konkordates erforderlich, die Zustimmung des regierenden Monarchen von Bayern, König Ludwig III. einzuholen. Doch aufgrund des Ersten Weltkriegs musste die Gründung der neuen Pfarrei St. Hildegard verschoben werden.

Erst 1927 konnte die Gründung verwirklicht werden. Die Pfarrei St. Hildegard wurde am 28. Mai 1927 vom damaligen Speyerer Bischof, Ludwig Sebastian, kirchenrechtlich errichtet. Als Nächstes ging man daran, den Plan zum Bau einer Pfarrkirche für die neue Pfarrei in die Tat umzusetzen. Es lagen drei Entwürfe vor, von denen derjenige des Architekten Albert Boßlet ausgewählt wurde. Der erste Spatenstich erfolgte am 28. September 1928 und zwei Monate später, am 28. November des gleichen Jahres, fand die Grundsteinlegung statt. Die Bauzeit betrug nur 12 Monate, und so konnte am 22. September 1929 das Gotteshaus eingeweiht werden.

Die Kirche ist in der Denkmalliste des Saarlandes als Einzeldenkmal aufgeführt und gilt unter Experten als der am besten gelungene Kirchenbau von Boßlet.

In naher Zukunft (Stand: September 2023) soll die Kirche profaniert und die denkmalgeschützten Räume durch den neuen Träger - die Stadt St. Ingbert - zu einer Multifunktionshalle umgebaut werden; die Orgel wird derzeit durch einen Gebrauchtorgelhändler zum Verkauf angeboten.

Beschreibung
Der Kirchenbau ist in moderner, schlichter, expressionistischer Formensprache ausgeführt. Das Gebäude hat drei Schiffe: ein breites Mittelschiff unter einem Walmdach und zwei niedrige Seitenschiffe unter Pultdächern. Das nördliche Seitenschiff ist kürzer als das südliche und geht in den Glockenturm der Kirche über, der an das Mittelschiff angebaut ist. Besonders auffällig ist das Backstein-Sichtmauerwerk.

Teil der Kirche ist eine Marienkapelle, die sich im Erdgeschoss des Glockenturms befindet.

Ausstattung
Im Chorraum befindet sich ein Hochaltar, der von Albert Boßlet, dem Architekten der Kirche, entworfen und vom Silberschmied Franz Mayrhofer (München)
ausgeführt wurde. Das Künstlerinnenduo Goosens – Biehler (München) schuf das Bronzerelief an der Stirnseite des Altares, wie auch die beiden Figuren Herz Jesu und Immaculata am Chorbogen. Auch die Figuren des Heiligen Josef, der Heiligen Theresia vom Kinde Jesu, des Heiligen Wendelinus, des Heiligen Antonius sowie die der Apostelfürsten Petrus und Paulus an der Kanzel stammen von Goosens und Biehler. Das Kanzelkreuz ist ebenfalls ein Werk von Goosens und Biehler.

Die Figur des Heiligen Bruder Konrad stammt von dem Bildhauer Vogel (Bergzabern), die der Heiligen Barbara von dem Bildhauer Dell (Boßweiler).

Der Kreuzweg wurde 1929 von August Weckbecker (München) aus Terrakotta geschaffen.

Franz Mayrhofer (München) fertigte den Deckel des Taufbeckens.

Die Buntglasfenster sind ein Werk von Felix Baumhauer (München), der diese in den Jahren 1927–29 entwarf. Besonders erwähnenswert ist das große Spitzbogenfenster im Chor hinter dem Hochaltar. Für die Ausführung der Fenster zeichnete die Firma Bockhorni (München) verantwortlich. Von Baumhauer stammt auch das große Marienbild über dem Altar in der Marienkapelle.

Steinaltar und Ambo stammen von dem Bildhauer Willi Hahn (Trier) und wurden 1984 angefertigt.

Die aus Kupferblech getriebene Figur der Heiligen Hildegard von 1929 über dem Hauptportal stammt von dem Bildhauer Josef Henselmann (München).

Glocken
Drei der vier Glocken der Kirche wurden im Februar 1942 als kriegswichtiges Material beschlagnahmt und eingeschmolzen. Lediglich ihre kleinste Glocke durfte die Kirche behalten.
Am 4. Januar 1953 kam es zu einem Beschluss des Stadtrates unter Bürgermeister Georg Bleif, wonach den St. Ingberter Kirchengemeinden die im Krieg beschlagnahmten Glocken ersetzt wurden. Zudem wurde das Geläut von St. Hildegard von vier auf fünf Glocken erweitert. Die Glocken für die St. Ingberter Kirchen wurden durch die Saarlouiser Glockengießerei gegossen, welche Anfang 1953 von Karl (III) Otto von der Glockengießerei Otto in Bremen-Hemelingen und dem Saarländer Aloys Riewer gegründet worden war. Am 3. Oktober 1953 wurden die Glocken, die von der Gießerei Otto aus Saarlouis gegossen wurden, den Kirchengemeinden feierlich übergeben.
Alle 5 Glocken läuten samstags um 18:00 Uhr, zusammen mit den anderen Innenstadtglocken, zum Einläuten des Sonntags und zu ganz besonderen Anlässen wie Hochfesten an hohen kirchlichen Feiertagen.

Orgel

Die Kirche St. Hildegard verfügt über zwei Orgeln, eine Hauptorgel und eine weitere, die sich in der Marienkapelle befindet.

Hauptorgel
Die Orgel auf der großen Empore wurde im Jahre 1933 von den Orgelbauern Gebrüder Späth (Mengen) mit 41 Registern erbaut. Im Laufe der Zeit wurde das Instrument mehrfach durch die Orgelbaufirma Hugo Mayer Orgelbau (Heusweiler) bearbeitet. 1978 baute Mayer die Orgel um; dabei wurden einzelne Register ausgetauscht und stillgelegt; das Instrument wurde im Sinne der Klangideale des Neobarock aufgehellt. 1995 restaurierte Mayer das Instrument und stattete es im Jahre 2000 mit einer elektrischen Setzeranlage aus. 2004 wurden die zwischenzeitlichen Änderungen weitgehend rückgängig gemacht und die Disposition entsprechend dem Ursprungszustand zurückgeführt. In diesem Zuge wurde die Orgel um eine Horizontaltrompete erweitert und erhielt einen viermanualigen Spieltisch. Das Kegelladen-Instrument hat heute 42 Register. Die Spiel- und Registertraktur ist elektropneumatisch. Die Disposition lautet wie folgt:

 Koppeln:
 Normalkoppeln: II/I, III/I, IV/I, III/II, I/P, II/P, III/P
 Suboktavkoppeln: II/I, III/I
 Superoktavkoppeln: II/I, III/I
 Spielhilfen: elektronischer Setzer mit 3072 Kombinationen, Sequenzer, Crescendo
 Anmerkungen
 (R) = Rekonstruiertes Register (1995)
 (N) = Hinzufügung von 1995
 (E) = Hinzufügung von 2004

Orgel der Marienkapelle

Das Instrument wurde 1949 durch den Orgelbauer Paul Ott (Göttingen) als Hausorgel für den in Speyer tätigen Kirchenlieddichter und -komponisten Erhard Quack gebaut. In den 2000er Jahren fand die Orgel ihre Aufstellung in der Marienkapelle der St. Ingberter Hildegardskirche. Das Instrument verfügt über 9 Register, verteilt auf 2 Manuale und Pedal. Die Windladen sind mechanische Schleifladen. Es handelt sich möglicherweise um die älteste mechanische Schleifladen-Orgel im Saarland, seitdem die Kegellade eingeführt wurde.

 Koppeln: II/I, I/P

Literatur

 Klaus-Martin Bresgott: St. Hildegard St. Ingbert/Saarpfalz, in: Neue Sakrale Räume. 100 Kirchen der Klassischen Moderne. Zürich 2019. S. 112f.

Weblinks

 Kirche St. Hildegard
 Kirchenchor St. Hildegard
 Turmaufnahmen des Glockengeläutes der katholischen Pfarrkirche St. Hildegard in St. Ingbert vom Mai 2015 und August 2018, sowie zum Glockenkonzert am 22. September 2019

Einzelnachweise

Hildegard
St Ingbert
St Ingbert, Hildegard
Kirchengebäude in St. Ingbert
St Ingbert
Erbaut in den 1920er Jahren
St Ingbert
St Ingbert

St. Hildegard (St. Ingbert)


Kristian Bomholt (født 9. august 1979, død 19. marts 2009) med tilnavnet Bommi var en dansk skateboarder opvokset i den nordjyske by Vestbjerg nord for Aalborg. Som 5-årig dyrkede han judo og vandt fem Danmarksmesterskaber, inden han som 14-årig begyndte at stå på skateboard. I starten skatede han med sin bror Mikkel på hjemmelavede fly outs, men det varede ikke længe før de tog til Aalborg, hvor de gjorde sig bemærkede i det lokale skatemiljø.

Bomholt blev sponsoreret i midten af 1990'erne af First Skateboards og Lab Skate Shop i København, og i 2003 tog han det næste skridt på vej mod en professionel karriere, da han fik lanceret en pro-model hos sin spanske sponsor Nomads Skateboards og fik en plads på Blah Apparels internationale team.

Bomholt flyttede til København for at få bedre muligheder for at skate, og i de sidste år af sin karriere rejste han rundt i hele verden med DVS og Matix, efter at han var blevet venner med den amerikanske skateboarder Daewon Song.

Bomholt har deltaget i konkurrencer i både Danmark og udlandet. I 1998 vandt han en international konkurrence i Montpellier, og i 1999 blev det til en 6. plads ved EM.

Han døde pludseligt af et hjertestop i marts 2009.

Skatevideoer
Bomholt har medvirket i følgende skatevideoer:

 DVS: City of Dogs Tour Brasil
 DVS: Dudes, Dudes, Dudes (2008)
 Team Matix: Finally EUR' UP (2008)
 Puzzle Skatevideo Issue 20
 Neighbours (2000)
 411VM #45

Referencer

Eksterne henvisninger
 Kristian Bomholt, du er savnet på skateboard.dk
 Kristian Bomholt mindeudstilling på facebook.com

Skateboardere fra Danmark

Kristian Bomholt


කටුගස්තොට පාලම, යනු ශ්‍රී ලංකාවේ මහනුවර  - යාපනය A9 මාර්ගයේ පාලමකි. කටුගස්තොට නගරයේ ඇති මෙම පාලම මහවැලි ගඟ හරහා ඇත.
කුරුණෑගල - පුත්තලම A10 මාර්ගය මේ අසලින් ඇරඹේ. තුන් සිංහලේ රුහුණ සහ මායා රට මෙම පාලමෙන් යාවන අතර පිහිටි රටද පාලමට දර්ශනය වේ.

මේවාද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවේ පාලම් ලැයිස්තුව

කටුගස්තොට
ශ්‍රී ලංකාවේ පාලම්

කටුගස්තොට පාලම


Două lozuri este un film românesc de comedie din 2016 scris și regizat de Paul Negoescu. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Dragoș Bucur, Dorian Boguță și Alexandru Papadopol.

Prezentare

Filmul prezintă povestea lui Dinel (Dorian Boguță), Vasile (Dragoș Bucur) și Pompiliu (Alexandru Papadopol) care recurg la soluția visată de toți oamenii cănd au nevoie de bani, joacă la Loto 6/49.

Cei trei protagoniști află de la televizor că au câștigat premiul cel mare la Loto 6/49. Dinel și Pompiliu au plătit banii de bilet în timp ce Vasile a ales numerele deci premiul au decis să îl împartă. În momentul în care Dinel trebuie să își scoată biletul își amintește că și l-a lăsat într-o borsetă care i-a fost furăta din scara blocului de către doi golani.

Ei decid să caute la cine au mers în bloc cei doi hoți, aflând de la niște prostituate că cei doi golani erau din Bucuresti. Pleacă la hotelul la care au fost cazați cei doi și află adresa.
Dinel își repară mașina, o Dacia 1300 și pornesc la drum. Ajung la Bucuresti unde sunt opriți de poliție deoarece au condus neregulamentar. Agentul de poliție observă că mașina are culoare diferită față de cum era trecută în talon. Cu greu cei trei protagoniști îl conving pe polițist să nu îi amendeze.

Ajunși la casa celor doi hoți, aceștia caută borseta dar nu găsesc biletul, fiind prinși de către aceștia.
Cei trei revin acasă unde află că premiul cel mare a fost revendicat de către un polițist. Își dau seama că cel care a câștigat a fost polițistul care i-a oprit, el găsind biletul de loto împreună cu actele.

În final filmul îl înfățișează pe Dinel care afla că a câștigat a doua oară premiul cel mare dar biletul l-a lipit pe frigider, nereușind să îl dezlipească.

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Producție
Cheltuielile de producție s-au ridicat la 50.000 euro.

Primire
Filmul a fost vizionat de 2.466.357 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Legături externe

 Comedia românească "Două Lozuri" este boicotată masiv pe IMDb și Cinemagia (/adevarul.ro)

Vezi și
 2016 în film

Filme din 2016
Filme românești
Filme de comedie românești
Filme în limba română
Filme regizate de Paul Negoescu
Filme de comedie din anii 2010
Filme independente

Două lozuri (film din 2016)


Andratx, Batı Akdeniz'de, İspanya'nın doğu sahiline yakın, İspanya'nın özerk bölgesi olan Balear Takımadaları'na ait bir belediye. Mayorka Adası'nda olup nüfusu; 9.454'tür (2002).

Dış bağlantılar
 http://www.andratx.net/

Balear Adaları

Andratx


A Pista Automóvel de Montalegre é um circuito de desportos motorizados em Montalegre, no distrito de Vila Real, em Portugal.

O circuito é específico para competições de rallycross, autocross, e outras categorias parecidas. Seu piso consiste em 60% sendo asfalto e 40% sendo de terra batida. Possui 1.050 km de extensão, contando com o percurso da volta joker. O circuito sediou o Euro RX de Portugal do Campeonato Europeu de Rallycross em 2007, de 2009 a 2011, de 2013 a 2019 e 2021, e o Campeonato Mundial de Rallycross em 2014 a 2018 e 2021.

Campeões

World RX de Portugal

Montalegre

Pista Automóvel de Montalegre


Konzervacija restauracije Posljednje večere Leonarda da Vincija  projekt je konzerviranja restauriranja dug nekoliko stoljeća.  Slika je završena krajem 15. stoljeća te je smještena u refektoriju samostana Santa Maria delle Grazie, u Milanu, Italija.  Naručitelj je bio Ludovico Sforza, Vojvoda od Milana godine 1495, kao dio renovacija koje su imale za cilj pretvaranje samostana u mauzeolej obitelji Sforza.  Rad na slici trajao je od 1495 do 1498 godine.  Scena predstavlja stih iz Biblije Ivan 13:22,gdje je prikazana reakcija 12 apostola na Isusove riječi da će ga jedan od njih izdati .

Tehnika i korišteni materijali

Leonardo da Vinci u trenutku naručenih radova nije nikada radio na slici te veličine(15 x 29 stopa).  Njegovo poznavanje rada u fresko tehnici bilo je također prilično ograničeno.  Traditicionalno ,fresko slikari bi prvo postavili na zid kao podlogu veći broj slojeva žbuke.  Ta je tehnika zahtijevala brz i promišljen način rada.No Leonardo se međutim odlučio za drugačiju tehniku,odlučio je raditi uljnom temperom.To mu je omogućilo da boje slike budu bogatije,da mu detalji budu finiji te da način rada bude sporiji. "

Leonardo da Vinci je zid prvo prevukao žbukom.  Dodao je i tanki sloj kalcijum karbonata,magnezija i veziva životinjskog porijekla.  Nakon toga postavio je podlogu na bazi olovne bijele boje.  Olovna je bijela bila uobičajena u vrijeme renesanse,no rijetko je korištena na freskama.  Razlog tome bila je njezina otrovnost,te sklonost oksidaciji,zbog koje bi boja posmeđila,te bi nastao olovni dioksid.  Leonardo je na ovoj podlozi izveo skicu u crvenoj kredi i crnoj boji,te je nakon toga postavljao brojne slojeve ručno ribanih pigmenata.  Potom je sliku dovršio serijom translucentnih lazura.

Propadanje slike

Slika je počela propadati već oko 1517. godine.Ova je činjenica zabilježena u brojnim dnevnicima i pismima iz tog vremena. propadanje možemo pripisati kako Leonardovoj neuobičajenoj tehnici tako i činjenici da refektorij samostana leži nisko,te u dijelu grada sklonom plavljenju i vlazi.  Stražnja strana zida na kom je slika vanjski je zid te je s vremenom apsorbirao vlagu.  Slika je bila izložena i parama i dimu iz samostanske kuhinje.  Godine 1582, slika je već bila opisana kao totalna ruina."

Oko 1652, kroz zid refektorija probijena su nova vrata,pa je dio slike gdje su se nalazila Isusova stopala uništen.

Godine 1796, francuske su trupe po zauzimanju Milana koristile refektorij kao staju.  Zabilježeno je i da su vojnici u slobodno vrijeme sliku gađali kamenjem ,ciglama i konjskim izmetom. Godine 1800 u poplavi je prostor bio poplavljen 15 dana,a voda je dosezala dubinu od 2 stope.  Zid je upio dosta vode te je slika popljesnjivila.

Jedan engleski pisac 1847, kaže da "oko čovjeka više neće vidjeti sliku,jer je ista zauvijek propala." Henry James sliku proziva najtužnijim umjetničkim dijelom na svijetu"

Slika je skoro potpuno izgubljena 16. kolovoza 1943.,za vrijeme drugog svjetskog rata. Tog je dana bomba pogodila refektorij i pri tom je potpuno uništen krov istog.  Slika je srećom bila zaštićena vrećama s pijeskom i madracima,te jastucima. No nažalost slika je u vremenu rekonstrukcije bila prepuštena na milost i nemilost vremena

Pokušaji konzerviranja restauriranja slike

1700 - te

Michelangelo Bellotti
Prvi pokušaj restariranja slike zabilježen je 1726. godine, a rad je povijeren slikaru Michelangelo Bellottiju.

Giuseppe Mazza
Giuseppe Mazza radio je na slici oko 1770.  Pokušao je ukloniti Bellotijeve dodatke željeznim strugalom.  Potom je nedostajuće dijelove zapunio uljenom bojom,te je preslikao dijelove slike po svom nahođenju.  Kako je mislio da je slika prava freska očistio ju je kaustičnom sodom.  Zbog toga ga je svećenik koji je naručio radove otpustio,te ga poslao u drugi samostan.

1800 - te

Stefano Barezzi

Godine 1821, Stefano Barezzi,je pokušao sliku skinuti sa zida, uvjeren da je slika u klasićnoj fresko tehnici.  Nakon što je uvidio vlastitu grešku POKUŠAO JE UKLONJENU BOJU PONOVO ZALjEPITI NA ZID.  Također je dodao i određene dijelove ispunjene obojenim štukom.

Između 1853 i 1855, Stefano Barezzi ponovo radi na slici.

1900 do danas

Luigi Cavenaghi
Luigi Cavenaghi,  1908. čini prvi pokušaj znanstvene analize tehnike korištene za izradu slike.Odraz je to tadanjeg znanošću potpomognutog napretka u tehnologiji konzerviranja restauriranje slika. Prema analizama zaključio je da je slika slikana temperom nanešenom na dva sloja žbuke.

Oreste Silvestri
Godine 1924, talijanski slikar Oreste Silvestri pokušava čistiti sliku,te nanosi novu žbuku u rubnim dijelovima slike.

Mauro Pelliccioli
Mauro Pelliccioli u tri odvojene etape radi na slici.  Godine 1947, Pelliccioli je određen da završi čišćenje " koje mora biti radikalnije u odnosu na rad Cavanagha i Silvestrija."  Pelliccioli je pokušao obojeni sloj ponovo povezati sa zidom,i to pomoću šelaka te injektiranjem kazeinskog veziva.  Ovaj je pokušaj,prema Pietro Maraniju, "obnovio koheziju,konzistenciju i živost boja "

Pinin Brambilla Barcilon

Nadzornik za umjetničku i povijesnu baštinu naručio je kompletan pregled slike godine 1976.  Za voditelja radova imenovan je Pinin Brambilla Barcilon,priznat i cijenjen restaurator slika.Slika je pregledana sonarom i radarom,uzeti su uzorci zida,snimljena je infracrvenim kamerama,te x zracima.  Tijekom restauriranja postupno je uklonjena nečistoća,te se tek potom prešlo na uklanjanje starih restauratorskih zahvata.  Restauratorski je tim pomoću malih komada otapalom natopljenog japan papira uklonio brojne premaze šelaka,boja i ulja."  Dijelovi koji su bili suviše oštećeni ispunjeni su svijetlom vodenom bojom,kako ne bi odudarali od potpuno ogolljenih dijelova.  Tijekom ove renovacije otkrivena je i točka koja je Leonardu služila kao srednja točka perspektive.  Sam rad na slici završio je 28.svibnja 1999., nakon 21 godine rada.

Prostor gdje je slika danas je klimatiziran kako okolišni uvieti ne bi dalje oštećivali sliku.  Posjetioci prije dolaska u prostor sa slikom moraju proći kroz nekoliko komora s kontroliranom klimom .Razgledavanje same slike traje najviše 15 - 20 minuta.

Dodatna literatura
Brambilla Barcilon, Pinin (1999). Leonardo: The Last Supper. Chicago, IL: University of Chicago Press

Izvori

Konzervacija

Konzervacija restauracija Posljednje večere Leonarda Da Vincija


Rijeka Kent je kratka rijeka u grofoviji Cumbria u sjeverozapadnoj Engleskoj. Kent izvire na južnoj strani planine High Street koja pripada masivu koji okružuje dolinu Kentmere u kojoj je smještena istoimena civilna župa u blizini umjetne akumulacije Kentmere, a ulijeva se otprilike 32 km sjeverno u zaljevu Morecambe u Irsko more. Gornji tok i zapadna obala ušća nalaze se unutar nacionalnog parka Lake District.

Tok rijeke

Od svoga izvora u planini High Street Kent teče prema Kentdalu pa južno do sela Staveley, gdje skreće prema jugoistoku pa ide do Kendala od kojega teče prema jugu do obale Irskog mora, formirajući estuarij u zaljevu Morecombe između sela Arnsidea i Grange-over-Sandsa.

Karakteristike

Raznolikost krajobraza cijelog toka rijeke dijeli je na četiri vrlo različita dijela. Iznad Staveleyja prolazi uskim strmim koritom koje kod Kentmerea postupno prelazi u oblik doline koja je okružena impozantnim brežuljcima. Između Staveleyja i Levensa prolazi kroz valovite formacije brdovitog terena. Ovaj dio toka je prekinut kratkim urbanim potezom u Kendalu. Konačno, u blizini zaljeva Morecombe ukazuje se estuarij Kenta i posljednji dio rijeke prolazi kroz pješčane obale koje često posjećuju močvarne ptice.

Gornji tok Kenta je najpoznatiji i ljubiteljima pješačenja u prirodi, jer imaju panoramski pogled na cijeli Kentmere. Ovdje rijeka prolazi kroz akumulacije Kentmere i Kentmere Tarn od kojih ni jedna nije posve prirodna akumulacija. Kentmere je izgrađena kako bi osigurala redovitu opskrbu vodom potrebnu za industrijske mlinove, dok je Kentmere Tarn bila veća akumulacija iz koje se 1830-ih voda odvodila kako bi se dobilo obradivo poljoprivredno zemljište, ali to zemljište bilo je loše kvalitete. Međutim, naslage dijatomeja, poznate i kao dijatomejska zemlja, pronađene su u jezerskom koritu - jedinom izvoru toga materijala u Velikoj Britaniji, pa su ga miniranjem iskopavali da bi ga koristili u proizvodnji izolacijskih proizvoda.

Gradovi i naselja kroz koje protiče

Rijeka teče uglavnom smjerom sjever-jug, prolazeći kroz Kentmere, Staveley, Burneside, Kendal i Sedgwick. U blizini Sedgwicka, rijeka prolazi kroz stjenovitu klisuru koja stvara brojne brzace i male slapove. Ovaj potez rijeke je popularan za ljubitelje kajakaštva jer nekoliko dana nakon kiše, zbog jakih turbulencija stvara visokokvalitetnu pjenovitu vodu. Selo Arnside smješteno je na istočnoj obali ušća Kenta, odmah iznad zaljeva Morecambe, a pješčani nabori nastali zbog plime i oseke poznati su pod nazivom Arnside Bore jer na ovom mjestu se stvaraju plimni valovi.

Industrija

Rijeka se koristi kao izvor energije barem od 13. stoljeća. 1848. godine završena je izgradnja akumulacije Kentmere, koja je zamišljena tako da nizvodnim mlinarima osigura redovitu opskrbu vodom kako bi se vodenicama omogućio rad tijekom cijele godine. U gornjem toku rijeke bili su mlinovi za mljevenje kukuruza i proizvodnju špula za potrebe teksilne industrije, a brana iz vodenice Staveley sada opskrbljuje vodom turbinu koja proizvodi električnu energiju za obližnje industrijsko imanje. Ispod Staveleyja postojale su tri vodenice povezane s proizvodnjom papira, od kojih je donja vodenica sada mjesto proizvođača papira James Cropper PLC, iako sadašnja vodenica više ne koristi vodenu snagu. Unutar Kendala postojali su mlinovi koji su opsluživali industriju vune, dok je mlin u Helsingtonu bio zadnji mlin u zemlji na vodu za proizvodnju burmuta, sve do svoga zatvaranja 1991. godine. Ispod Kendala nalazila su se tri mlina za proizvodnju baruta a tu su još uvijek ruševine New Sedgwicka koji se nalazi u granicama kampa Low Wood, koji je u vlasništvu National Trust-a.

Pritoke

 Lingmell Gill (ulijeva se u akumulaciju Kentmere)
 Skeel Gill i Bryant's Gill
 Ullstone Gill
 Nunnery Beck
 Kill Gill
 Hall Gill
 Park Beck
 Hall Beck
 Rijeka Gowan

Galerija

Izvori

Rijeke u Engleskoj
Irskomorski slijev (Velika Britanija)

Kent (rijeka)


A segurança de banco de dados diz respeito ao uso de uma ampla gama de controles de segurança da informação para proteger bancos de dados (incluindo potencialmente os dados, os aplicativos de banco de dados ou funções armazenadas, os sistemas de banco de dados, os servidores de banco de dados e os links de rede associados) contra comprometimento de sua confidencialidade, integridade e disponibilidade. Envolve vários tipos ou categorias de controles, como técnicos, processuais/administrativos e físicos.

Os riscos de segurança para sistemas de banco de dados incluem, por exemplo:
 Atividade não autorizada ou não intencional ou uso indevido por usuários de banco de dados autorizados, administradores de banco de dados ou gerentes de rede/sistemas, ou por usuários não autorizados ou hackers (por exemplo, acesso inadequado a dados confidenciais, metadados ou funções dentro de bancos de dados, ou alterações inadequadas nos programas, estruturas ou configurações de segurança);
 Infecções por malware causando incidentes como acesso não autorizado, vazamento ou divulgação de dados pessoais ou proprietários, exclusão ou dano aos dados ou programas, interrupção ou negação de acesso autorizado ao banco de dados, ataques a outros sistemas e falha imprevista de serviços de banco de dados;
 Sobrecargas, restrições de desempenho e problemas de capacidade, resultando na incapacidade de usuários autorizados de usar bancos de dados conforme pretendido;
 Danos físicos aos servidores de banco de dados causados por incêndios ou inundações na sala de computadores, superaquecimento, raios, derramamentos acidentais de líquidos, descarga estática, avarias eletrônicas/falhas de equipamentos e obsolescência;
 Falhas de esquema e programação em bancos de dados, programas e sistemas associados, criando várias vulnerabilidades de segurança (por exemplo, escalonamento de privilégios não autorizado), perda/corrupção de dados, degradação de desempenho e etc.;
 Corrupção e/ou perda de dados causada pela entrada de dados ou comandos inválidos, erros nos processos de administração do banco de dados ou do sistema, sabotagem/danos criminais e etc.
 Ross J. Anderson disse muitas vezes que, por sua natureza, grandes bancos de dados nunca estarão livres de abuso por violações de segurança; se um sistema grande for projetado para facilitar o acesso, torna-se inseguro; se for estanque torna-se impossível de usar. Isso às vezes é conhecido como Regra de Anderson.

Muitas camadas e tipos de controle de segurança da informação são apropriados para bancos de dados, incluindo:
 Controle de acesso
 Auditoria de banco de dados
 Autenticação
 Encriptação
 Controles de integridade
 Cópias de segurança
 Segurança de aplicativos
 Segurança de banco de dados aplicando o método estatístico

Os bancos de dados foram amplamente protegidos contra hackers por meio de medidas de segurança de rede, como firewalls e sistemas de detecção de intrusão baseados em rede. Embora os controles de segurança de rede permaneçam valiosos a esse respeito, proteger os próprios sistemas de banco de dados e os programas/funções e dados dentro deles, sem dúvida, tornou-se mais crítico à medida que as redes estão cada vez mais abertas a um acesso mais amplo, em particular o acesso da Internet. Além disso, controles de acesso de sistema, programa, função e dados, juntamente com as funções associadas de identificação de usuário, autenticação e gerenciamento de direitos, sempre foram importantes para limitar e, em alguns casos, registrar as atividades de usuários e administradores autorizados. Em outras palavras, essas são abordagens complementares à segurança do banco de dados, trabalhando de fora para dentro e de dentro para fora, por assim dizer.

Muitas organizações desenvolvem seus próprios padrões e esquemas de segurança de "linha de base" detalhando medidas básicas de controle de segurança para seus sistemas de banco de dados. Isso pode refletir requisitos gerais de segurança da informação ou obrigações impostas pelas políticas corporativas de segurança da informação e leis e regulamentos aplicáveis (por exemplo, sobre privacidade, gerenciamento financeiro e sistemas de relatórios), juntamente com boas práticas de segurança de banco de dados geralmente aceitas (como proteção adequada dos sistemas subjacentes) e talvez recomendações de segurança do sistema de banco de dados relevante e fornecedores de software. Os projetos de segurança para sistemas de banco de dados específicos normalmente especificam funções adicionais de administração e gerenciamento de segurança (como administração e relatório de direitos de acesso do usuário, gerenciamento e análise de registros, replicação/sincronização de banco de dados e cópias de segurança) juntamente com vários controles de segurança de informações orientados aos negócios dentro do bancos de dados, programas e funções (por exemplo, validação de entrada de dados e trilhas/registros de auditoria). Além disso, várias atividades relacionadas à segurança (controles manuais) são normalmente incorporadas aos procedimentos, diretrizes e etc. relacionados ao esquema, desenvolvimento, configuração, uso, gerenciamento e manutenção de bancos de dados.

Privilégios
Dois tipos de privilégios são importantes em relação à segurança de banco de dados no ambiente de banco de dados: privilégios de sistema e privilégios de objeto.

Privilégios de sistema
Os privilégios de sistema permitem que um usuário execute ações administrativas em um banco de dados.

Privilégios de objeto
Privilégios de objeto permitem o uso de certas operações em objetos de banco de dados conforme autorizado por outro usuário. Os exemplos incluem: uso, seleção, inserção, atualização e referências.

O principal de privilégio mínimo e separação de funções:

As bases de dados que se enquadram nos controles internos (ou seja, dados usados para divulgação pública, relatórios anuais e etc.) estão sujeitas à separação de funções, o que significa que deve haver segregação de tarefas entre desenvolvimento e produção. Cada tarefa deve ser validada (através de código passo a passo/novos olhos) por uma terceira pessoa que não está escrevendo o código real. O desenvolvedor de banco de dados não deve ser capaz de executar nada em produção sem uma revisão independente da(o) documentação/código do trabalho que está sendo executado. Normalmente, a função do desenvolvedor é passar o código para um DBA; no entanto, devido aos cortes resultantes da desaceleração econômica, um DBA pode não estar prontamente disponível. Se um DBA não estiver envolvido, é importante, no mínimo, que um colega conduza uma revisão de código. Isso garante que o papel do desenvolvedor seja claramente separado.

Outro ponto de controle interno é a adesão ao princípio de fornecer o mínimo de privilégios, principalmente na produção. Para permitir que os desenvolvedores tenham mais acesso para realizar seu trabalho, é muito mais seguro usar a representação para exceções que exigem privilégios elevados (por exemplo, executar como ou sudo para fazer isso temporariamente). Muitas vezes, os desenvolvedores podem descartar isso como "sobrecarga" enquanto estão no caminho para a glória da codificação. No entanto, esteja ciente de que os DBAs devem fazer tudo o que for considerado responsável, porque eles são os administradores de dados de fato da organização e devem cumprir os regulamentos e a lei.

Avaliações de vulnerabilidade para gerenciar riscos e conformidade

Uma técnica para avaliar a segurança de banco de dados envolve a realização de avaliações de vulnerabilidade ou testes de penetração em banco de dados. Os testadores tentam encontrar vulnerabilidades de segurança que podem ser usadas para vencer ou burlar os controles de segurança, invadir o banco de dados, comprometer o sistema e etc. Os administradores de banco de dados ou administradores de segurança da informação podem, por exemplo, usar varreduras de vulnerabilidade automatizadas para pesquisar configurações incorretas de controles (geralmente chamadas de "drift") nas camadas mencionadas acima, juntamente com vulnerabilidades conhecidas em software de banco de dados. Os resultados de tais verificações são usados para fortalecer o banco de dados (melhorar a segurança) e fechar as vulnerabilidades específicas identificadas, mas outras vulnerabilidades geralmente permanecem não reconhecidas e sem solução.

Em ambientes de banco de dados onde a segurança é crítica, o monitoramento contínuo da conformidade com os padrões melhora a segurança. A conformidade de segurança requer, entre outros procedimentos, o gerenciamento de correções e a revisão e gerenciamento de permissões (especialmente públicas) concedidas a objetos dentro de bancos de dados. Objetos de bancos de dados podem incluir tabelas ou outros objetos listados no link de tabelas. As permissões concedidas para comandos da linguagem SQL em objetos são consideradas neste processo. O monitoramento de conformidade é semelhante à avaliação de vulnerabilidade, exceto que os resultados das avaliações de vulnerabilidade geralmente orientam os padrões de segurança que levam ao programa de monitoramento contínuo. Essencialmente, a avaliação de vulnerabilidade é um procedimento preliminar para determinar o risco onde um programa de conformidade é o processo de avaliação de risco contínua.

O programa de conformidade deve levar em consideração quaisquer dependências no nível de software aplicativo, pois as alterações no nível de banco de dados podem ter efeitos no software aplicativo ou no servidor de aplicação.

Abstração
Os mecanismos de autenticação e autorização em nível de aplicativo podem ser meios eficazes de fornecer abstração da camada de banco de dados. O principal benefício da abstração é o de um recurso de início de sessão único em vários bancos de dados e plataformas. Um sistema de início de sessão único armazena as credenciais de usuário do banco de dados e se autentica em bancos de dados em nome do usuário. A abstração é a ideia de tornar ideias complexas mais fáceis de entender.

Monitoramento de atividade de banco de dados (DAM)
Outra camada de segurança de natureza mais sofisticada inclui o monitoramento das atividades de bancos de dados em tempo real, seja analisando o tráfego de protocolo (SQL) na rede ou observando as atividades locais de bancos de dados em cada servidor usando agentes de software, ou ambos. O uso de agentes ou registro nativo é necessário para capturar as atividades executadas nos servidores de bancos de dados, que normalmente incluem as atividades do(s) administrador(es) de bancos de dados. Os agentes permitem que essas informações sejam capturadas de uma forma que não possa ser desabilitada pelo(s) administrador(es) de bancos de dados, que tem a capacidade de desabilitar ou modificar registros de auditoria nativos.

A análise pode ser realizada para identificar explorações conhecidas ou violações de política, ou as linhas de base podem ser capturadas ao longo do tempo para criar um padrão normal usado para detecção de atividade anômala que possa ser indicativa de intrusão. Esses sistemas podem fornecer um(a) registro/trilha de auditoria de bancos de dados abrangente, além dos mecanismos de detecção de intrusão, e alguns sistemas também podem fornecer proteção encerrando sessões de usuário e/ou colocando em quarentena usuários que demonstrem comportamento suspeito. Alguns sistemas são projetados para suportar a separação de funções (SOD), que é um requisito típico dos auditores. A SOD requer que os administradores de bancos de dados que normalmente são monitorados como parte do DAM não possam desabilitar ou alterar a funcionalidade do DAM. Isso requer que a trilha de auditoria do DAM seja armazenada com segurança em um sistema separado não administrado pelo grupo de administração dos bancos de dados.

Auditoria nativa
Além de usar ferramentas externas para monitoramento ou auditoria, os recursos nativos de auditoria de bancos de dados também estão disponíveis para muitas plataformas de bancos de dados. As trilhas de auditoria nativas são extraídas regularmente e transferidas para um sistema de segurança designado onde os administradores de bancos de dados não devem ter acesso. Isso garante um certo nível de segregação de funções que pode fornecer evidências de que as trilhas de auditoria nativas não foram modificadas por administradores autenticados e devem ser conduzidas por um grupo sênior de DBAs orientado à segurança com direitos de leitura na produção. Ativar o nativo afeta o desempenho do servidor. Geralmente, as trilhas de auditoria nativas dos bancos de dados não fornecem controles suficientes para impor a separação de funções; portanto, os recursos de monitoramento baseados em host em nível de módulo de rede e/ou núcleo fornecem um grau mais alto de confiança para análise forense e preservação de evidências.

Processos e procedimentos
Um bom programa de segurança de bancos de dados inclui a revisão regular de privilégios concedidos a contas de usuários e contas usadas por processos imediatos. Para contas individuais, um sistema de autenticação de dois fatores melhora a segurança, mas aumenta a complexidade e o custo. As contas usadas por processos automatizados exigem controles apropriados sobre o armazenamento de senhas, como criptografia suficiente e controles de acesso para reduzir os riscos de comprometimento.

Em conjunto com um programa de segurança de bancos de dados sólido, um programa de recuperação de desastres apropriado pode garantir que o serviço não seja interrompido durante um incidente de segurança ou qualquer incidente que resulte em uma interrupção de ambientes de bancos de dados primários. Um exemplo é o de replicação de bancos de dados primários para sites localizados em diferentes regiões geográficas.

Após a ocorrência de um incidente, a análise forense de bancos de dados pode ser empregada para determinar o escopo da violação e identificar as alterações apropriadas nos sistemas e processos.

Ver também
 Firewall de aplicativos web

Referências

Ligações externas
 Listas de verificação de segurança (em inglês)
 Guias de implementação técnica de segurança (em inglês)

Bancos de dados

Segurança de banco de dados


Sunt un mic ticălos 3 (în engleză: Despicable Me 3) este un film american 3D de animație din 2017 regizat de Pierre Coffin, Kyle Balda și Eric Guillon.

Prezentare

Distribuție
În limba română, interpretul și dansatorul CRBL este vedeta aleasă să promoveze filmul în România, și să interpreteze vocea personajului Balthazar Bratt. </small>

Producție

Primire

Note

Legături externe

Vezi și

Filme din 2017
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme de animație
Filme Illumination Entertainment
Filme de animație Universal Pictures
Filme Universal Pictures
Sunt un mic ticălos
Filme regizate de Pierre Coffin

Sunt un mic ticălos 3


Ray Johnson on-line er en dansk eksperimentalfilm fra 2001, der er instrueret af Steen Møller Rasmussen og Lars Movin efter manuskript af sidstnævnte.

Handling
Portræt af den amerikanske kunstner Ray Johnson (1927-1995), drivkraften bag den såkaldte 'New York Correspondence School', startet i de tidlige tressere. Ray Johnson var især kendt for sine talrige mail art projekter. Filmen er baseret på en personlig fortolkning af hans kunstneriske netværksstrategier og anvender telefon og internet som primære kilder for lyd og billede.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2001

Eksperimentalfilm fra Danmark

Connections


Ilija Jurić (Konjic, 19. srpnja 1913. – 28. veljače 1991.), hrvatski domovinski i iseljenički književnik, novinar, kipar, slikar i iseljenički djelatnik.

Životopis

Rodio se je u Konjicu, u kojem je pohađao osnovnu. U Sarajevu je pohađao gimnaziju. Već kao gimnazijalac pisao je i objavljivao književne i novinske uradke. Poslije je sve više surađivao novinarskim i književnim prilozima. Objavio je uradke u mnogim novinama i časopisima kao što su Omladina, Mladost, Mlada Hrvatska, Sarajevski novi list, Jutarnji list, Naš put, Spremnost i drugdje. Jedno je vrijeme studirao slikarstvo i kiparstvo na Sveučilištu u Zagrebu. Tijekom drugoga svjetskog rata obnašao je različite dužnosti u hrvatskoj državnoj službi u Crikvenici, Zagrebu i Sarajevu.

Poslije rata otišao je iz domovine u emigraciju skupa sa suprugom i dvoje djece, zajedno s tisućama sunarodnika. Iz Austrije i logora u Italiji uspio se je prebaciti u Argentinu krajem 1947. godine. Ondje je često promijenio mjesta boravka, što zbog skrbi za osnovne životne potrebe svoje obitelji, što zbog svoje bohemske naravi. Bio je tako u Buenos Airesu, Rosariju, Mendosi, opet Buenos Airesu, pa Comodoru Rivadaviji i na kraju Cordobi. U emigraciji je pisao još više. Objavio je dosta romana, pripovjedaka, drama, pjesama, igrokaza i novinarskih priloga. Nesvojstveno za hrvatsku emigraciju, igrokazi su mu izvedeni u (amaterskom) kazalištu, što je bila velika sreća, makar se radilo samo o amaterskom kazalištu. Još dok je bio u logoru u Fermu 1946., izveli su mu komediju Fiskulturu. Koncem 1940-ih izveli su mu dramu Fazlagića Kulu u Buenos Airesu. Početkom 1980-ih izveli su mu u nekim australskim mjestima dramu Za obraz. Skupa s uredništvom Hrvatskog vjesnika u Australiji pokrenuo je i uređivao početkom 1970-ih humoristički časopis Trnokop. Hrvatski vjesnik mu je ukazao povjerenje i dodijelio mu je mjesto direktora. Jurić je odlučio odseliti u Australiju, no to je otpalo, jer su mu zbog političkih razloga australske vlasti zabranile ulaz i njemu i njegovoj obitelji.
Djelovao je i na organiziranje hrvatskih emigranata te je ovaj vrsni domoljub neprestance osnivao ogranke Hrvatskog domobrana i Hrvatskog narodnog vijeća, čijim je bio sabornikom. Kako u hrvatskoj emigrantskoj zajednici, tako je bio poznat i ostalim Argentincima, pišući za novine El Patagonico i Cronica, dnevni list najviše naklade u južnom dijelu Argentine.
Dok je bio u Comodoru Rivadaviji, ondje je poučavao u kiparstvu na školi Escuela Especial de Formacion Laboral Nro.738 te držao katedru za kiparstvo na Escuela Municipal de Bellas Artes i tako je zaradio mirovinu. Kiparska djelatnost je ono po čemu je ostavio traga diljem Argentine. Većinom je kipove djelao u drvu, no također je klesao kipove u kamenu te u keramici.
Također je i slikao i omiljena tehnika bila mu je ulje na platnu.
Davno je napismeno prorekao osamostaljenje i međunarodno priznanje Hrvatske. Umro je 28. veljače 1991. godine.

Djela

Objavio je književna djela:
- Mi ostajemo (roman), Sarajevo 1944.
- Ilusiones Sangrientas (pripovijest; na španjolskom), Rosario 1950.
- Comunismo sin mascara (suautor s fra Blažom Štefanićem;  publicističko-dokumentarni prilozi na španjolskom), Rosario 1950.
- Kraljičino vrelo (roman), Buenos Aires 1952.
- Ženidba Muje Grabovice (dotjerao i uredio; junački ep), Madrid 1965.
- Drina zove (pjesme), Sydney 1968.
- Vidovnjak (roman), Cordoba (Argentina) 1984.

Njegovu su kiparski uradci po gradovima diljem Argentine gdje je živio. Ističu se 5 metara visoki spomenik Radniku (Monumento al Trabajador) na Rivadavia aveniji u Comodoro Rivadavia te bisti Bude u prirodnoj veličini u Kineskom salonu u Mendozi.

Nagrade i priznanja
Šimun Šito Ćorić uvrstio ga je u svoju antologiju 60 hrvatskih emigrantskih pisaca.

Izvori

Životopisi, Konjic
Hrvatski pjesnici iz Bosne i Hercegovine
Hrvatski romanopisci iz Bosne i Hercegovine
Hrvatski publicisti iz Bosne i Hercegovine
Hrvatski kipari iz Bosne i Hercegovine

Hrvatski slikari iz Bosne i Hercegovine

Hrvatski novinari iz Bosne i Hercegovine
Hrvati u Argentini

Ilija Jurić


Le Eleron-3, est un drone de reconnaissance tactique russe.

Caractéristiques
Son rayon d'action est d'environ 25 km. Les ailes du drone peuvent se replier ce qui lui permet d'être transportable dans la mallette qui est livré avec à l'achat.

Histoire opérationnelle
Il est mis en service en 2014 au sein des forces terrestres russes lancé depuis une catapulte. Un drone a été détruit en 2015 lors de son engagement durant la guerre de Syrie.

Au moins 12 drones ont été détruits ou capturés durant la guerre en Ukraine.

Opérateurs militaires
  30 exemplaires en 2018

Galerie d'images

Notes et références

Drone de reconnaissance
Drone russe
Arme militaire fabriquée en Russie
Robot militaire
Drone militaire

Eleron-3


දෙමව්පිය භූමිකාව තුළින් මව යනු, ගැබ්ගත්, දරුවෙකුට ජන්මය ලබාදුන් හෝ දරුවකු උස් මහත් කළ කාන්තාවකි.  මව පිළිබඳ සමාජයීය, සංස්කෘතික හා ආගමික වශයෙන් පවතින නිර්වචනයන්හි හා භූමිකාවන්හි සංකීර්ණභාවය හා විවිධත්වය නිසා මව යන්නට විශ්වයම පිළිගත් නිර්වචනයක් ලබාදීම අභියෝගාත්මක වේ. පුරුෂලිංගික සමානතාව පියා වේ.comment ;-)

ජීවවිද්‍යාත්මක මව
මිනිසුන් වැනි ක්ෂීරපායී සත්ව කොට්ඨාශයේ ගර්භනී කාන්තාවන් සඵල ගර්භබීජයක් ලෙස දරුවකු කුසෙහි දරාගෙන සිටියි. ජීවය සහිත වූ සඵල ගර්භබීජයකින් හෝ කළලයකින් ගර්භයක් වර්ධනය වේ.

නියමිත කාලය තුළ සිදු වූ බවට උපකල්පනය කළ විට පිළිසිඳගැනීමේ සිට උපත සඳහා ප්‍රමාණවත් තරම් වර්ධනය වන තුරු ම ගර්භය කාන්තාවන්ගේ ගර්භාෂය තුළ කුසෙහි දරාගෙන සිටීම සිදු වේ.

සාමාන්‍යයෙන් ළදරුවා ඉපදුණු විගස ම ක්ෂීරණ ක්රිකයාවලිය තුළින් මව්කිරි නිපදවීම ආරම්භ වේ. මව්කිරි ළදරුවන්ගේ ප්‍රතිශක්තීකරණ පද්ධතියේ ප්‍රතිදේහ සඳහා ප්රමභවය සේම, දරුවකුගේ ජීවිතයේ මුල් වසර හෝ ඊට වඩි කාලයක් සඳහා එකම ප්රුභවය ද වේ.

ජීවවිද්‍යාත්මක නොවන මව
ජීවවිද්‍යාත්මක මව හැරුණු කොට විශේෂයෙන් යම් කාන්තාවක් දරුවකු උස් මහත් කිරීමේ සමාජ භූමිකාව සපුරන්නේ නම් බොහෝ විට මව යන්න ඇයට ද භවිතා කළ හැකි ය.

එනම් සාමාන්ය යෙන් දරුවෙකුගේ පියාට ජීවවිද්යාවත්මකව සම්බන්ධයක් නැති භාර්යාව අපත්යගර්යමකාරක හෝ ධාත්රීා මවකි. දරුවකුගේ පළමු මවට අමතර ව තමාට ජීවවිද්යා ත්මකව අයත් නොවන දරුවකු රැකබලාගන්නා කාන්තාවන්ට ද ඇතැම් සන්දර්භයන්හීදී "වෙනත් මව" යන යෙදුම භාවිතා වේ.

අන්වාදේශ මව
සාමාන්‍ය වශයෙන් ජීවවිද්‍යාත්මකව දරුවන් ලැබීමට නොහැකි යුවලක, වෙනත් කාන්තාවකගේ සඵල ගර්භබීජයක කළලයක් උසුලන කාන්තාවක් අන්වාදේශ මවක් වේ.

මෙලෙස ඇය තමා ජීවවිද්යා ත්මකව මව නොවන දරුවකු උසුලාගෙන සිට බිහි කරයි.

වත්මන් ප්‍රජනන තාක්ෂණයේ ප්‍රගමනයත් සමඟම ජීවවිද්යාටත්මක මවකගේ කාර්යතය ජන්ම මව (ගර්භබීජය සපයන්නා) සහ ගර්භණී මව (සාමාන්ය යෙන් අන්වාදේශ ලෙස හඳුන්වන ගර්භනී බව දරන්නා) අතර වෙන්කර දැක්විය හැකි ය.

සමාජයීය භූමිකාව

ඓතිහාසිකව මව්වරු දරුවන් උස් මහත් කිරීමේ මූලික භූමිකාව සපුරන ලද නමුත්, විසිවන සියවසේ සිට ඇතැම් බටහිර රටවල දරුවන් රැකබලා ගැනීමේදී පියාගේ භූමිකාවට මවට වඩා ප්‍රමුඛත්වයක් හා සමාජයීය පිළිගැනීමක් ලබාදී තිබිණි.

මාතෲත්වයේ සමාජයීය භූමිකාව හා අත්දැකීම ස්ථානීය වශයෙන් විවිධ වේ."දරුවන් සුරකිමු" සංවිධානය ලෝකයේ රටවල් පෙළගැස්වීමේදී ස්කැන්ඩිනේවියානු රටවල් දරුවන් ජනිත කිරීමට වඩාත් ප්රටවේශම් ප්රරදේශ බවත්, අප්රිැකානු අනු සහරා රටවල් ප්ර වේශම් අඩුම ස්ථාන බවත් සොයාගෙන ඇත.

මෙම පෙළගැස්මේ අවසන් ස්ථාන දහයේ රටවල සිටින මවකට සාපේක්ෂ්ව, මුල් ස්ථාන දහයේ රටවල මවක් ගර්භණීභවායේදී හෝ දරු උපතේදී මියයාමේ 750 ගුණයක ප්රවවණතාවයක් පවතින බවටත්,අවසන් ස්ථාන දහයේ රටවල සිටින මවකට, පළමු උපන්දිනය උදාවීමට ප්ර‍ථම තම දරුවා මියයාම දැකීමේ 28 ගුණයක වැඩි ප්රේවණතාවයක් පවතින බවටත් මෙම අධ්ය0යනය තර්ක කරයි.

දරුවන්ගේ සංස්ලේෂක හා සංවාදාත්මක රටාවන් උද්දීපනය කිරීමට පියාට වඩා මව සුදුසු වේ. ළමුන්ගේ කතාබහ සඳහා වූ දායකත්වය පිළිගැනීමට පියාට වඩා සුදුසු මවයි.  මව්වරු දරුවන්ට කතා කරන ආකාරය බොහෝ තරුණ දරුවන්ට ඔවුන්ගේ කථනය තේරුම්ගැනීමේ ප්රුයත්නවලදී පියවරුන්ට වඩා සුදුසු වේ.
ආචාරධර්ම මතභේද හා මාතෘත්වයේ සමාජ අර්ථයට සුවිශේෂී වෙනස්කම් මතු කරමින් 1970 වර්ෂයේ සිට කෘතිම ගැබ්ගැන්වීම් මගින් ස්වභාවික වයස් සීමාවන් ඉක්මවා ගැබ්ගැනීමට හැකියාව ලබා දී ඇත.

කෙසේවුවත් මෙය බටහිර ලෝක ප්රවජාවගේ දැඩි නැඹුරුවක් පවතින පදවියකි. බටහිර ලෝකයෙන් පිටත කෘතිම ගැබ්ගැන්වීම සඳහා, මූලික සෞඛ්යාගරක්ෂාව, කාන්තා සෞඛ්යබය, ළදරු මරණ අවම කිරීම සහ පෝලියෝ, මැලේරියාව, බෝවන උණ වැනි තර්ජනාත්මක රෝග වළක්වාගැනීම සමඟ සංසන්දනය කළ විට, බොහෝ දුරට අඩු ප්රරමුඛතාවයක්, වැදගත්කමක් හෝ වටිනාකමක් පවතී.
එසේම 1970දී පමණ කාන්තාවන්ගේ හා මව්වරුන්ගේ සමාජයීය භූමිකාව පිළිබඳ බටහිර ආකල්ප වෙනස්වීම ඇරඹිණි. ස්ත්‍රීන්ට ශ්‍රම හමුදාව තුළ වැඩි අවස්ථාවක් ලබාදුන් අතර, වැඩි ස්ත්‍රීන් ප්‍රමාණයක් පසු වයස්වලදී පළමු වරට මවක් වීම මෙහි ප්‍රතිඵලය විය.
මෙම ප්ර්වණතාව 1990දී උච්ච වූ නමුත්, එතැන් සිට පියා ප්‍රධාන උපයන්නා වීමත්, මව නිවස හා දරුවන්ගේ වගකීම භරගැනීමේ සාම්ප්‍රදායික දැක්මට නැවත අවතීර්ණ විය.

ආගමික පැතිකඩ

ලෝකයේ පවතින සෑම ආගමක්ම පාහේ ආගමික නීතියේ හෝ ආගමික සිදුවීම්වලදී දේවත්වාරෝපණයෙන් හෝ උත්තරීතරභාවයෙන් කටයුතු කළ මව්වරු තුළින් මවකගේ කාර්යවභාරය හා භූමිකාව නිර්වචනය කරයි. මව්වරුන්ට හා කාන්තාවන්ට සම්බන්ධ ආගමික නීති සඳහා වන නිදසුන් රාස්ජියක් පවතියි.

මව්වරුන් සම්බන්ධ ආගමික නීති හෝ ශාස්ත්රම ග්රහන්ථ පවතින මූලික ලෝක ආගම් අතර කිතුණුවන්, යුදෙව්වන් සහ මුස්ලිම්වරු  වේ. දේවත්වාරෝපණය හා උත්තරීතරභාවය සඳහා කිතුණුවන්ගේ මඩෝනා හෙවත් භාග්යුවත් මරිය මව්තුමිය, හින්දු මව් දේවතාවිය හෝ අතීත ග්රීුක ඩිමිති පිළිගැනීම නිදසුන් වේ.

සමාන පද හා පරිවර්ථන
ළදරුවකුගේ ඉතා ප්‍රකට මුල්වදන "මා" වැනි ශබ්දයක් වේ. "අම්මා" යන්නට එය දක්වන ප්‍රබල සම්බන්ධය මෙලොව පවතින සියළුම භාෂාවන්හි පවතියි.

හුරුපුරුදු ලෙස "අම්මා" යන්නට විවිධ රටවල ව්‍යවහාර වන වෙනත් වදන් මෙසේ ය.

 මම්, මමී	  -	 ඇමරිකාව, කැනඩාව, දකුණු අප්‍රිකාව, පිලිපීනය, එංගලන්තයේ බටහිර මිඩ්ලන්තය
 මමා, මමී       -	 මහා බ්‍රිතාන්‍යය, කැනඩාව, සිංගප්පූරුව, ඕස්ට්‍රේලියාව, නවසීලන්තය, අයර්ලන්තය
 මා, මමී, මැමී	   -	  නෙදර්ලන්තය, අයර්ලන්තය, වේල්ස්
 මා, අම්මා, මාතා  - 	  ඉන්දියාව, ශ්‍රී ලංකාව

මේවාද බලන්න

 තාත්තා හෙ
 පවුල
 වින්නඹු මාතාව

මූලාශ්‍ර

පවුල

අම්මා