Der Tod kommt wie gerufen (Originaltitel Devil Bones) ist der elfte Kriminalroman der US-amerikanischen Autorin Kathy Reichs. Veröffentlicht wurde er 2008 durch den Scribner-Verlag, die deutsche Übersetzung von Klaus Berr erschien ebenfalls 2008 im Karl Blessing Verlag.

Inhalt
Dr. Temperance "Tempe" Brennan muss den Keller eines neu verkauften Hauses in Charlotte (North Carolina) untersuchen, in dem ein Klempner einen versteckten Kellerraum entdeckt hat. Dieser Keller beinhaltet eine Unmenge an okkulten Gegenständen, darunter ein skelettierter Schädel und Oberschenkelknochen einer jungen Frau. Kurz nach deren Bergung wird am Lake Wylie ein kopfloser Torso eines jungen Mannes gefunden, dem satanische Zeichen eingeritzt wurden. Ein christlich-fundamentalistischer County Commissioner (vergleichbar mit einem Landrat in Deutschland) versucht die Sachlage politisch auszunutzen und polemisiert in den Medien gegen Sekten und Andersdenkende. Brennan wird durch ihre Beteiligung an der Untersuchung in eine mediale Hetzkampagne hineingezogen.

Wissenswertes
 In Der Tod kommt wie gerufen wird die Verwendung eines Rasterelektronenmikroskops beschrieben, mit dem die feinen Querschnitte eines Oberschenkelknochens untersucht werden. Im Buch wird der Begriff Abtast-Elektronen-Mikroskop verwendet.
 In dem Roman werden verschiedene Sekten und Neue Religiöse Bewegungen beschrieben. Darunter zum Beispiel Voodoo, Wicca, Santería und Brujeria.

Literatur
 Kathy Reichs: Der Tod kommt wie gerufen, Karl Blessing Verlag, 2008, ISBN 978-3896673220
 Kathy Reichs: Der Tod kommt wie gerufen Heyne Verlag 2010, ISBN 9783453434622

Literarisches Werk
Literatur (21. Jahrhundert)
Literatur (Englisch)
Literatur (Vereinigte Staaten)
Kriminalliteratur
Werk von Kathy Reichs

Der Tod kommt wie gerufen


Regina Mingotti (oprindeligt Regina Valentini, født 6. februar 1728 i Neapel, død 1. oktober 1807 i Neuburg an der Donau) var en italiensk operasangerinde.

I en ganske ung alder giftede hun sig med en venetiansk musiker Pietro Mingotti, der var impresario ved Dresden-operaen. Han besøgte i midten af det 18. århundrede København med et italiensk operaselskab. Han lod hendes stemme uddanne hos Porpora, hvorefter hun blev engageret i Dresden, 1751 rejste hun til Spanien, senere til Paris, London og Italien, og 1763 endelig bosatte hun sig i München.

Liv og virke
Mingotti var datter af en østrigsk officer. Hun voksede op i ursulinerklosteret i Graz og fik den første sangundervisning af klosterets abbedisse.

I 1747 giftede hun sig med impresarioen Pietro Mingotti. Samme år kom hun med hans operatrup til Dresden for at opføre operaer på Angelo Mingottis (Pietros broder) nybyggede operahus. Bygningen stod på samme område som Zwinger, men var bygget af træ og brændte ned allerede i 1748.

Den kongelige opera engagerede Mingotti for at synge i Christoph Willibald Glucks Le nozze d'Ercole e d'Ebe i anledning brylluppet mellem Fredrik Christian af Sachsen og Maria Antonia af Bayern i 1747. Mingotti sang i rollen som Herkules. Mingotti, som fik sangundervisning af Nicola Porpora fra 1748, blev regnet som efterfølgeren til Dresdens aldrende primadonna, Faustina Bordoni. Selv om Mingotti kun var engageret som andensangerinde, kom det på kort tid til bitre stridigheder mellem de to, som beskrives i breve af Metastasio og Pisendel. Tvisten blev først bilagt, da Mingotti i 1750 fik et års engagement i Napoli. Efter, at Bordoni tog afsked med scenen i 1751, blev Mingotti hendes etterfølger som prima donna i Dresden.

Mingotti forlod Dresden i 1752 og rejste derfra, først til Madrid, hvor den berømte kastratsanger Farinelli fungerede som direktør for opera og ansvarlig for hoffets underholdning. Han skulle efter sigende være så begejstret for Mingottis stemme, at han siden ikke ville tillade hende at vise sig offentligt, men begrænsede disse optrædener til aftenkoncerter for den melankolske konge af Spanien. På grund af denne begrænsning rejste Mingotti i 1754 til Paris, derefter til London og var involveret derefter i forskellige italienske byer. Ti år senere, i 1763, hun trak sig tilbage fra scenen. Efter at have boet i München, boede hun med sin søn i Neuburg an der Donau, hvor hun i 1807 døde som enkefru Königlich-sächsische Kommerzienrätin.

Noter

Litteratur
 S. Levysohn: "Mingotti, Regina" i: Salmonsens Konversationsleksikon, 2. udgave, bind XVII; s. 85
 Fürstenau, Moritz: Zur Geschichte der Musik und des Theaters am Hofe der Kurfürsten von Sachsen und Könige von Polen Friedrich august I (august II) und Friedrich august II (august III). Kuntze, Dresden 1862: s. 251 ff.
 Landeshauptstadt Dresden (red.): Frauen in Dresden. Dokumente, Geschichten, Porträts. Sächsisches Drucks- und Verlagshaus, Dresden 1994, s. 42f.
 Süddeutsche Musik-Zeitung. Årgang 12: nr. 52 (28. december 1863): s. 205-206

Operasangere fra Italien

Regina Mingotti


The Empress State Building is a high rise building on the West Brompton/Earl's Court border in the London Borough of Hammersmith and Fulham (West London). Its full address is Empress State Building, Empress Approach, Lillie Road, West Brompton, London, SW6 1TR.

History
The building is named after the Empress Hall which formerly stood on the site, and in tribute to the Empire State Building. It was completed in 1962 for the Admiralty on the site of the former Empress Hall and ice rink as a commercial building and was  tall with 28 floors, designed by Stone, Toms & Partners and was briefly the tallest commercial building in London until Millbank Tower was built in 1962.  It was renovated in 2003 to a design by Wilkinson Eyre Architects. Three floors and  were added to its height. Plus a frontal extension of 5 meters 'Orbit' is the name given to the private revolving bar on the top floor which offers panoramic views of London.The revolving bar element was shut down

This building was originally designed as a hotel but was first used by the Admiralty and GCHQ. The Directorate of Naval Shore Telecommunications (formerly the Naval Shore Telecommunications Authority) had their national headquarters in the building in the 1980s and 90, as did the Directorate of Fleet Supply Duties.

Metropolitan Police offices
The building is occupied by staff from the Metropolitan Police Service who refer to it as ESB. Among other things, until 2020 the building was home to the assessment centre for prospective police officers. Some of the upper floors were occupied by staff from Transport for London until 2010. An annexe at the entrance to the site housed the Metropolitan Police Heritage Centre until January 2020.

In March 2018 the London mayor's office agreed to buy the ESB estate for its MPS operations from Capco Plc, the developer of the adjacent Earl's Court regeneration scheme, for £250 million to house a new Counter Terrorism Operations Centre combining police and intelligence agencies' counter-terrorism units. Funding for that project was confirmed in November 2020 and the building is expected to re-open in that role by late 2025.

On 15 October 2019 the building received a Certificate of Immunity from listing by the then Secretary of State for Digital, Culture, Media and Sport, Nicky Morgan, which is due to expire on 14 October 2024.

See also
Tall buildings in London

References

Works cited

External links

From emporis.com

Office buildings completed in 1961
Skyscrapers in the London Borough of Hammersmith and Fulham
Buildings and structures in the London Borough of Hammersmith and Fulham
History of the London Borough of Hammersmith and Fulham
Earls Court
West Brompton
Skyscraper office buildings in London
Metropolitan Police administrative buildings

Empress State Building


Tavshed er en dansk kortfilm fra 1991 instrueret af Amir Rezazadeh og efter manuskript af Amir Rezazadeh og Jakob Gislason.

Handling
Det er svært at skrige i tavshed. En historie om en mand, en kvinde og en by.

Medvirkende

 Peter Hesse Overgaard
 Heidi Holm Katznelson
 John Larsen
 Pernille Grumme
 Niels Jensen
 Inge Strøbech

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 1991

Tavshed (film)


William Franklin Knox (January 1, 1874 – April 28, 1944) was an American politician, soldier, newspaper editor, and publisher. He was the Republican vice presidential candidate in 1936 and Secretary of the Navy under Franklin D. Roosevelt during most of World War II. On December 7, 1941, Knox, flanked by his assistant John O'Keefe, walked into Roosevelt's White House study around 1:30 pm EST, and announced that Japan had attacked Pearl Harbor.

Born in Boston, he attended Alma College and served with the Rough Riders during the Spanish–American War. After the war, he became a newspaper editor in Grand Rapids, Michigan, and state chairman of the Republican Party. He was a leading supporter of Theodore Roosevelt, the Progressive candidate for president in 1912. He advocated U.S. entrance into World War I and served as an artillery officer in France. The 1936 Republican National Convention nominated a ticket of Alf Landon and Knox, and they were defeated by Roosevelt and John Nance Garner in the 1936 election.

After World War II broke out in 1939, Knox supported aid to the Allies. In 1940, Roosevelt appointed him as Secretary of the Navy in hopes of building bipartisan support. Knox brought in James Forrestal as the under secretary. They presided over a massive naval buildup but were dissatisfied by the confused chain of command in Hawaii. After the attack on Pearl Harbor, Knox brought in a much more aggressive admiral, Ernest J. King. Roosevelt worked closely with King and largely neglected Knox. During the war, Knox continued his supervision of the Chicago Daily News, while Forrestal expanded his role and supervised the nonmilitary aspects of the department in terms of contracts and recruitment. Knox served as secretary of the Navy until his death in 1944, when Forrestal replaced him.

Early life
William Franklin Knox was born in Boston, Massachusetts. His parents were both Canadian; his mother, Sarah C. (Barnard), was from Charlottetown, Prince Edward Island, and his father, William Edwin Knox, was from New Brunswick. When he was nine, his family moved to Grand Rapids, Michigan, where his father ran a grocery store. He attended Alma College in Michigan, where he was a member of the Zeta Sigma fraternity.  He left in his senior year to join the US Army for the Spanish–American War. He later supplemented his studies with additional readings and coursework, and the college's board of trustees awarded him a Bachelor of Arts degree as a member of the class of 1898.

He served in Cuba with Theodore Roosevelt's famous Rough Riders, the First Volunteer Cavalry Regiment. He was a member of Troop D commanded by Captain Robert Huston. As a member of D Troop, Knox fought in Cuba at the Battle of Las Guasimas, and the Battle of San Juan Hill.

Newspapers and politics

After the war, Knox became a newspaper reporter in Grand Rapids, which was the beginning of a career that included ownership of several papers.
He changed his first name to Frank around 1900. He was state chairman of the Michigan Republican Party.  In 1912, he was a key organizer for the presidential ambitions of Theodore Roosevelt.

In late 1912, Knox helped found the Manchester Leader in New Hampshire. It was financed by Governor Robert P. Bass, a member of the Progressive or Bull Moose Party). The newspaper was so successful that Knox bought out the Manchester Union. The two newspapers merged under the banner of the Union-Leader Corporation July 1913. Both papers espoused a moderate Republican, probusiness stance.

During World War I, Knox was an advocate of U.S. military preparedness and then of participation in the war. When the U.S. declared war on Germany in 1917, he rejoined the Army. He reached the rank of Colonel and served as an artillery officer in France. After the war he returned to the newspaper business.

In 1931, Frank Knox became publisher and part owner of the Chicago Daily News. In the 1936 election, he was the Republican nominee for vice president under Alf Landon. Landon, Knox, and former President Herbert Hoover were the only supporters of Theodore Roosevelt in 1912 who were later named to a Republican ticket. They lost in a landslide, winning just Maine and Vermont against the Democratic ticket of President Franklin D. Roosevelt and Vice President John Nance Garner.

World War II

During World War II, Knox again was an advocate of preparedness. As an internationalist, he supported aid to the Allies and opposed isolationism. In July 1940, he became secretary of the Navy under Roosevelt, part of the Democratic president's effort to build bipartisan support for his foreign and defense policies following the defeat of France. Knox carried out Roosevelt's plan to expand the US Navy into a force capable of fighting in both the Atlantic and the Pacific Oceans.  Knox was mentioned by name in Adolf Hitler's speech of December 11, 1941, in which Hitler asked for a German declaration of war against the United States.

When a new naval officer on Knox's staff told him, "I'm no New Dealer," Knox replied, "I fought the President with every resource at my command. But now I've squared my politics with my conscience and I'm proud to serve under such a great man. At that," Knox added, "it's a good thing to have a couple of fellows around here who aren't New Dealers!" He traveled extensively to Navy installations worldwide.

Internment of Japanese Americans
Knox had called for the internment of Japanese Americans as early as 1933, and he continued to do so in his new position. Shortly after the attack on Pearl Harbor, he visited Hawaii to investigate the sabotage that he believed to have taken place there. Upon his return, he issued a public statement that "the most effective Fifth Column work of the entire war was done in Hawaii with the exception of Norway," and he accused Japanese Hawaiians of impeding US defense efforts in a report to the President. Although the FBI and military intelligence later disproved those claims, Knox continued to push for the internment of Japanese Americans and barred them from service in the Navy during the war.

Death
Following a brief series of heart attacks, Secretary Knox died in Washington, DC, on April 28, 1944, while still in office.  He was buried on May 1, 1944, at Arlington National Cemetery, in Arlington, Virginia.

Posthumous honors and memorials
The  , commissioned in December 1944, was named in his honor.

On May 31, 1945, he received posthumously the Medal for Merit from President Harry S. Truman. He also received the Spanish Campaign Medal and the World War I Victory Medal for his previous military service.

In 1948, his widow, Annie Reid Knox (1875-1958) endowed the Frank Knox Memorial Fellowships, which allow scholars from Australia, Canada, New Zealand, the Union of South Africa, and the United Kingdom to pursue graduate study at Harvard University, or by recent graduates of Harvard to travel and research in the countries of the British Commonwealth of Nations.

Frank Knox School on the grounds of the Patuxent River Naval Air Station was named for him.

See also
 List of U.S. political appointees who crossed party lines
 Ed J. Davenport, handled public relations for Frank Knox, 1929–32

References

Sources
This article incorporates text in the public domain from the United States Department of the Navy.
 Beasley, Norman. Frank Knox, American: a short biography (1936) online
 Jordan, Jonathan W., American Warlords: How Roosevelt's High Command Led America to Victory in World War II (NAL/Caliber 2015).
 Lobdell, George H. "Frank Knox, 11 July 1940–28 April 1944." in Paolo E. Coletta, ed. American Secretaries of the Navy, Volume II, 1913-1972 (1980) pp. 677–728
 Lobdell, George Henry Jr. "A Biography of Frank Knox" (PhD dissertation, University of Illinois at Urbana-Champaign ProQuest Dissertations Publishing, 1954. 0009101).
 Mark, Steven Macdonald." An American Interventionist: Frank Knox and United States Foreign Relations' (PhD dissertation, University of Maryland, College Park ProQuest Dissertations Publishing, 1977. 7730543).
 O'Sullivan, Christopher D. "Frank Knox: Roughrider in FDR's War Cabinet" (2023) Palgrave-Macmillan Publishers.

External links

|-

1874 births
1936 United States vice-presidential candidates
1944 deaths
20th-century American politicians
Alma College alumni
American Congregationalists
American military personnel of the Spanish–American War
United States Army personnel of World War I
United States Navy civilians of World War II
Burials at Arlington National Cemetery
Businesspeople from Boston
Businesspeople from Grand Rapids, Michigan
Candidates in the 1936 United States presidential election
Franklin D. Roosevelt administration cabinet members
Illinois Republicans
Infectious disease deaths in Washington, D.C.
Medal for Merit recipients
Michigan Republicans
New Hampshire Republicans
Politicians from Grand Rapids, Michigan
Republican Party (United States) vice presidential nominees
Rough Riders
United States Army officers
United States Secretaries of the Navy

Frank Knox


El masnaví, llamado también masnawi o mathnavi, es un género poético de las literaturas  persa,  turca,  urdu y  árabe, basado en estrofas de dos versos o pareados, en número indeterminado, aunque generalmente extenso y con el patrón de rima aa/ bb/ cc, etc.
Aunque principalmente utilizado para la poesía heroica, histórica y épica romántica, el género masnavi también lo fue en la de carácter  didáctico abordando temas  filosóficos o religiosos. La métrica de cada hemistiquio no excedía de  once sílabas.

Masnavi persa
El primer masnavi relevante que se conoce es del periodo samánida (s. X d.C.).
Aunque tuvo su aparición en fecha más tardía que su homólogo en lengua árabe, el muzdawid, el masnavi es considerado por la inmensa mayoría de los eruditos modernos como una continuación de una forma poética iraní y no de su equivalente árabe, si bien es muy probable que surgiera de un proceso de adaptación de la poética preislámica a la prosodia del periodo islámico. Las etapas de este proceso no pueden ser determinadas actualmente, por la escasez de vestigios que se conservan de la poesía persa pre-clásica.

En general, los masnavis se conforman de una serie de secciones o capítulos introductorios (comúnmente denominados dibaca) y el texto propiamente dicho del masnavi. A su vez en las secciones introductorias se tratan una serie de temas diversos, algunos consideraros como necesarios o de obligada mención y otros añadidos a criterio del poeta. Entre los primeros estarían la alabanza a Dios, plegarias, elogio del  Profeta en el que habitualmente se incluyen a su Familia y Compañeros, una dedicatoria al patrocinador del poeta, así como explicaciones sobre las circunstancias de la composición del poema, su tema principal, etc.

La literatura persa del periodo islámico está fuertemente imbuida por el espíritu del sufismo y esta influencia se haría sentir en la forma literaria del masnavi que, muy pronto, sirvió como modo de expresión sufí tal como aconteció con Sanai, el poeta de  Gazni, que fue el primero en utilizarlo en ese sentido en su Hadiqat al Haqiqa o El Jardín de la Verdad y que es considerado precursor de los conocidos masnavis Mantiq al Tayr y Masnavi-ye Manavi.

En la modalidad poética del masnavi fueron escritos muchas reconocidas obras literarias en persa:
 Shahnameh o El Libro de los Reyes, de Ferdousí (935-1020 n.e.). Gran epopeya histórico poética sobre el antiguo Irán.
 El jardín amurallado de la verdad o Hadiqat al Haqiqa de Hakim Sanai (1070-1150 n.e.).
 Khamsa o Quinteto, Makhzan al-Asrar o Tesoro de los misterios y Eskandar nameh o Libro de Alejandro (Magno) de Nezamí Ganyaví (1141-1209 n.e.).
 Illahi Nama, El Asrar Nama y El Mantyq al Tayr o La conferencia de los pájaros, reconocido masnavi alegórico de Farid al Din Attar (ca.1145 -1221 n.e.) en el que describe las vicisitudes de los pájaros (que simbolizan a los buscadores de la Verdad), en su viaje a través de siete maravillosos valles (o etapas espirituales) en busca de su rey, el mítico Simurgh o Fénix ( alegoría de la Verdad Suprema).

 El Masnavi-ye Manavi o Masnavi Espiritual, monumental obra de más de 25.000 versos en seis volúmenes de Yalal ad-Din Rumi (1207-1273 n.e.). Es un compedio de relatos y poemas que expresan, desde la mística  sufí, la plenitud que confiere la unión con la Verdad Transcendente.
 El Bustan o Huerto de Sa'di (1213-1291 n.e.),
 Homay o Homayun de Khwaju Kermani (1290-1352 n.e.),
 Gulshan i raz o El jardín de las rosas del misterio de Mahmud Shabistari (1288-ca.1340 n.e.) y
 Haft Awrang o Los siete tronos de Jami (1414-1492 n.e.).

En la literatura persa moderna, el masnavi demostró ser todavía un medio útil para los poetas persas si bien renovando sus contenidos. Ejemplo de ello serían el masnavi de tendencia nacionalista Nama-yi bastan o Salar-nama (1895-6) del pensador iraní Aka Khan Kirmani también conocido como Bardsiri (ca.1853-1896) y el Pahlawi-nama, una inacabada historia del Irán islámico en versos heroicos de Nawbakht, publicada en 1926-8. En los masnavis de Amiri (1860-1947) y de la poetisa Parwin I'tisami (1907-1941) se expresaba criticismo político y social.

El último gran masnavi escrito por un poeta persa, ha sido el Kar-nama-yi zindan de Malik al Shua'ara Bahar (1885-1951), en el que el escritor y político iraní relata, con el estilo de los grandes poetas didácticos del pasado, sus vicisitudes políticas durante los años treinta.

Masnavi turco
El masnavi turco se desarrolló tarde bajo la influencia del masnavi persa y paralelamente a él. La más antigua obra de la literatura turca musulmana que se conserva es un extenso masnavi didáctico, el Kutadgu Bilig, obra karajánida del  n.e. escrita por Yusuf Khass Hajib de Balasugan (Kirguistán), para el príncipe de Kashgar.

Los masnavis turcos y persas comparten multitud de rasgos comunes que van, desde el tema mismo (lo que los clasifica principalmente en heróicos, didático religiosos y amorosos), hasta la elección de la métrica apropiada (mutakarib, ramal y hazadj, respectivamente).

El elemento principal del masnavi narrativo era la trama amorosa entre dos personajes principales, hombre y mujer, quienes daban a la obra su título. La estructura y contenido del relato eran muy semejantes a los de la qasida árabe, aunque sin la rigidez de esta forma poética.

En cuanto al masnavi místico-didáctico, fue introducido en Anatolia por Yalal al Din Rumi y su hijo Sultan Walad.
El Wasilat al-najat  (1409 n.e.) de Suleyman Celebi o Suleyman de Bursa (m. 1429 n.e.), que aborda el nacimiento y los milagros del Profeta  Muhammad, ha permanecido inmensamente popular.
A partir del  (n.e.), los poetas turcos produjeron brillantes traducciones y adaptaciones de originales persas.
El término ghazawat-name es empleado en referencia a poemas narrativos que celebran los triunfos militares de los otomanos. Las epopeyas en turco y en persa que, en el estilo del Shahnameh, fueron producidas en el  en honor de sultanes contemporáneos, fueron ya  criticadas en su propio tiempo por su ausencia de mérito literario o histórico.

Sheikh Galib o Galib Dede (1757-1799), considerado uno de los últimos grandes poetas clásicos de la literatura otomana, escribe en 1782 su más reconocida obra, el masnavi Hüsn ü Aşk o Belleza y Amor. En este alegórico poema narrativo se expresa con elevado lenguaje simbólico, en la forma del romance entre un joven (llamado Hüsn o Belleza) y su amada (llamada Aşk o Amor), las concepciones místico religiosas de su autor, que llegaría a ser  Sheikh del centro sufí de la Orden Mevleví del monasterio de  Gálata.

En el , el género masnavi fue cultivado por algunos de los últimos Libros de la victoria o Zafer-names, relativos a las guerras con Rusia o a los levantamientos de griegos o serbios. Kececizade Izzet Molla (1785-1829) revive el masnavi narrativo en su gran elegía autobiográfica Mihnet-keshan (1825). La vitalidad del masnavi se mantuvo hasta el fin de la literatura otomana. El poeta estambulí Mehmet Akif Ersoy (1873-1936) confirió al masnavi un nuevo impulso, empleándolo en diálogos en verso así como en sus recopilaciones de sermones sobre asuntos religiosos y morales.

Masnavi urdu

El desarrollo o evolución del masnavi en la lengua urdu, puede ser dividido en tres periodos: primitivo o temprano, medio y moderno.

El primer periodo, que se corresponde con los siglos XVI y XVII n.e., está principalmente relacionado con la fase de la literatura urdu caracterizada por el empleo del dakhini (una de sus variedades dialectales). El masnavi constituye el género más popular en la poesía en dakhini y está representado por una gran cantidad de poemas religiosos y profanos de los cuales algunos, cuentan con varios miles de dísticos. Aunque a menudo eran traducciones o adaptaciones de procedencia persa, un buen número de obras eran originales.

Reseñar de este periodo como eminentes poetas conocidos exclusivamente por sus masnavis, Mirza Muhammad Mukimi (m. ca. 1665 n.e.) autor de Candarbadan u Mahyar y Kamal Khan Rustami quien, en 1649, compuso la primera obra de poesía épica en urdu, el masnavi Khawar-nama («El Libro del Oriente»). Muhammad Nusrat Nusrati (m. 1684) es otro de los poetas reconocidos en esta etapa que dejó un numeroso legado de masnavis, de los que el más célebre es Gulshan-iʿishk («La rosaleda del amor»). Su otro masnavi notable es su extensa epopeya Ali-nama («El Libro de Alí»).

El periodo medio del masnavi en urdu tiene su inicio al comienzo del s. XVIII. Esta etapa vio la aparición de muchos excelentes masnavis que han dejado su impronta en la literatura urdu. Los masnavis heroicos perdieron terreno durante este periodo, mientras prosperaron los de temática romántica, enriqueciéndose su estilo. Aquellos que trataban temas de amor fundados en experiencias personales se acrecentaron de manera significativa.

El poema Bustan-i khayal («El jardín de la imaginación»), escrito en 1747 por Siradj al-Din (1714-1763 n.e.) de Aurangabad es considerado como el primer masnavi importante del periodo medio. Otros reconocidos poetas de este periodo son Muhammad Taqi Mir (ca. 1724-1810) y Muhammad Muʾmin Khan Muʾmin (1800-51).

Destaca entre los escritores de masnavis románticos no personales, Mir Ghulam Hasan (m. 1786), más conocido como Mir Hasan. Autor de una docena de conocidos masnavis de longitud variable, su reputación reposa principalmente sobre su extenso Sihr al-bayan («La magia de la elocuencia») que concluye en 1784-5 y que cuenta con aproximadamente 2500 pareados. En este masnavi se relata el amor del príncipe Benazir y de la princesa Badr-i Munir. Además de sus cualidades literarias tales como su sencillo y elegante lenguaje, fiel interpretación de los sentimientos, descripción real de la naturaleza y convincente retrato de los personajes, este masnavi proporciona detalles sobre la vida de la época, como la vestimenta del pueblo, la etiqueta social, las costumbres y las ceremonias.

El periodo moderno del masnavi en urdu se inicia a finales del s. XIX, coincidiendo con tendencias literarias reformistas. A diferencia de la anterior etapa en que predominaba la temática romántica, el tema predominante del masnavi moderno es social. Además los masnavis de este periodo no son tan extensos como los anteriores y tampoco observan las restricciones que la costumbre imponía a la métrica de los mismos.

De esta época sobresale especialmente, el poeta Altaf Husain Hali (1837-1914), que hace un estudio crítico del papel del masnavi en la poesía urdu y sienta las bases de su posterior evolución. Sus masnavis reflejan sus tendencias sociales y reformistas. Entre ellos los más notables son  Ubb-i watan («Patriotismo»), Taʿassub u insaf («Fanatismo y justicia») y Munadjat-i bewa («La oración de la viuda») que aparecen respectivamente en 1874, 1882 y 1884.

Los esfuerzos renovadores de Hali dieron una nueva dimensión al masnavi y fueron referencia para otros escritores contemporáneos y posteriores como Muhammad Ismaʿil Merafhi (1844-1917), Ahmad ʿAli Shawk Kidwaʾi (1853-1925) y Sayyid ʿAli Muhammad Shad ʿAzimabadi (1846-1927).

El gran poeta en urdu del , Muhammad Iqbal (1877-1938) adoptó la forma del masnavi para un gran número de sus poemas, entre los que se encuentra Saki-nama («El libro del escanciador»), considerada una de las grandes obras maestras de la literatura urdu.

Masnavi árabe
En la poesía en árabe el masnavi, poema basado en pareados, es conocido como muzdawidj.
Como dato significativo destacar que algunos de los muzdawidj se apoyan en el patrón de rima aaa bbb ccc, etc. en lugar del conocido aa bb cc etc.

Masnavis y arte islámico
La mayoría de los masnavis persas y árabes del periodo  medieval e incluso posterior, fueron editados en forma de manuscritos iluminados que impulsaron esta expresión del arte islámico a sus mayores cotas de esplendor y belleza.

Referencias

Bibliografía

Literatura persa

 A. Bausani, A. Pagliaro, Storia della letteratura persiana, Il masnavî, págs. 579-777, y La prosa, pgs. 779–846. Nuova Accademia Editrice, 1960.

 Finn Thiesen, A manual of classical Persian prosody: with chapters on Urdu, Karakhanidic, and Ottoman prosody, O. Harrassowitz, 1982, ISBN  9783447021043.
 A. J. Arberry, Classical Persian Literature, Psychology Press, 1994, ISBN  9780700702763.
 J. T. P. de Bruijn, Ehsan Yarshater, General introduction to Persian literature, I.B. Tauris, 2008, ISBN 9781845118860.

Literatura turca
 A. Bombaci, La letteratura turca, Milan 1969.
 T. Gandjeï, The Baḥr-i dürer: an early Turkish treatise on prosody, in Studia turcologica memoriae Alexii Bombaci dicata, Naples 1982, 237-49.

Literatura urdu
 Thomas Grahame Bailey, A history of Urdu literature, Editor Al Biruni, 1932.
 Anna Aronovna Suvorova, M. Osama Faruqi, Masnavi: a study of Urdu romance, Oxford University Press, 2000, ISBN 9780195791488.
 R.B. Saksena, History of Urdu Literature, Cosmo Publication, 2003, ISBN 9788129200204.

Literatura en árabe
 Grunebaum, Gustave E. von (Gustave Edmund), On the origin and early development of Arabic muzdawij poetry, Journal of Near Eastern studies. 3: 1 (1944), pgs. 9-13.

Enlaces externos
 Islamic Manuscripts at Michigan Manuscritos islámicos de la Universidad de Míchigan
 Selección de textos del Masnavi ye Manavi de Jalal ad-Din Rumi
 Manuscritos Iluminados del Arte Islámico: Masnavis
 Biblioteca Digital Mundial, Manuscrito del Masnavi ye Manavi de Rumi.
 Masnavi Hadiqat al Haqiqa, El Jardín Amurallado de la Verdad de Hakim Sanai, Selección de textos en castellano
  Mantiq al-Tayr, La conferencia de las aves, masnavi de Farid al Din Attar
  Shanameh, El Libro de los Reyes, de Firdawsi, Biblioteca Digital Mundial

Masnavi

Literatura en urdu

ar:المثنوي
eo:Masnavio
zh:玛斯纳维

Masnaví


Jeannette Ehlers (født 1973) er en dansk kunstner. Jeannette Ehlers er datter af en dansk mor og en far fra Trinidad, der tidligere var en britisk koloni. Hun er bosat og arbejder i København. Hun er uddannet på Det Kgl. Danske Kunstakademi i 2006 og i 2010 modtog hun Statens Kunstfonds 3-årige arbejdslegat.

Udstillinger om dansk kolonihistorie
I 2014 åbnede hun udstillingen "SAY IT LOUD" i Nikolaj Kunsthal i København, i hvilken hun angreb danmarkshistoriens skønmaleri af sig selv som koloninationen, der var de første til at ophæve slavehandlen. Hendes kunstneriske arbejde centrerer sig omkring et kritisk blik på vores koloniale fortid og de racistiske strukturer, som hun peger på stadig findes i dag. Hun har blandt andet også udstillet i gruppeudstillingen "COOL, CALM AND COLLECTED" på ARoS i Aarhus og i udstillingen "Blinde Vinkler - Billeder af kolonien Dansk Vestindien" i Den Sorte Diamant i København. Ehlers er arvtager til en tradition for at fremhæve den racegjorte krop for at bruge den som et medium for kritik af racismen mod sorte og brune mennesker ‒ en form for racisme med dybe rødder i den vestlige kolonialisme.

I 2015 åbnede Ehlers en udstilling på Astrid Noacks Atelier på Nørrebro med titlen "Because the Spirits. A Conversation.". På udstillingen brugte hun den folkekære forfatter H.C. Andersens skuespil Mulatten til at diskutere dansk kolonihistorie og slaveoprør. I skuespillet diskuterer to sorte, om de skal gøre oprør. Ehlers' udstilling var en del af en udstillingsrække, der åbnede i protest mod Golden Days, og som blev udgivet i bogen Heritage Is Commoning samme år.

Bogudgivelse
I 2016 udgav hun bogen SAY IT LOUD!, og heri præsenteres Ehlers' virke, hovedsageligt med fotografier fra udstillingen på Nikolaj Kunsthal. Billederne er i selskab med tekster af Mathias Danbolt, Alanna Lockward, Lotte Løvholm, Rolando Vázquez, Nikolaj Kunsthal og kunstneren selv. Det har resulteret i en bog, der i billeder og ord på forskellig vis diskuterer emner som identitet, etnicitet og historieskrivning - hele tiden med Danmarks kolonihistore som omdrejningspunkt.

Statue af oprørskvinde fra danskvestindien
Den 31. marts 2018 blev en skulptur med titlen I Am Queen Mary afsløret. Skulpturen er udført af Jeannnette Ehlers sammen med kunstnerne La Vaughn Belle fra de Amerikanske Jomfruøer, de tidligere dansk vestindiske øer. Skulpturen er opstillet foran Vestindisk Pakhus (København) som det første rigtige minde om kolonitiden på Jomfruøerne. Det var her varer fra Vestindien ankom til København. Det er samtidig den første skulptur der portrætterer en sort kvinde på dansk jord. Selv om det er den største arbejderopstand, der har været i Danmark, er den ikke særligt kendt i herhjemme. På Jomfruøerne bliver Queen Mary og de andre ledende kvinder fra opstanden hædret som de kvinder, der turde tage kampen op mod den undertrykkende overmagt. Queen Mary er blevet en rollemodel for befolkningen; historien overleveres primært mundtligt, gennem sang og historier, da ingen af de fire ilddronninger skrev deres egen historie ned. Den tidligere Kongevejen på St. Croix blev i 1972 omdøbt til Queen Mary Highway som en hyldest til Mary Thomas. The Fireburn bliver årligt markeret med en march, teaterforestillinger og taler i Frederiksted.

Referencer

Kunstnere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog
Kvindelige kunstnere fra Danmark

Jeannette Ehlers


Neutronemission er en type radioaktivt henfald hvor en neutron frigives fra atomkernen. Et eksempel på en isotop som afgiver neutroner er 13Be (beryllium-13).

Kernefysik

Neutronemission


Timothy Peter Pigott-Smith, OBE (13 de maio de 1946 - 7 de abril de 2017) foi um ator e escritor inglês. Ele era mais conhecido por seu papel como Ronald Merrick na série de televisão The Jewel in the Crown, pelo qual ganhou o BAFTA de Melhor Ator em Televisão em 1985.

Carreira
Seus outros papéis notáveis na TV incluíram The Chief, Midsomer Murders, The Vice, As Suspeitas do Sr. Whicher, King Charles III e dois episódios da oitava temporada da série de ficção científica Doctor Who (The Claws of Axos de 1971 e The Masque of Mandragora de 1976). Pigott-Smith apareceu em muitos filmes de sucesso, incluindo: Fúria de Titãs, Gangues de Nova York (2002), Johnny English (2003), Alexander (2004), V for Vendetta (2005), 007 - Quantum of Solace (2008), Red 2 - Aposentados e Ainda Mais Perigosos (2013) e O Destino de Júpiter (2015).

Morte
Pigott-Smith foi encontrado morto em 7 de abril de 2017, aos 70 anos. Sua morte foi atribuída a causas naturais. Ele está enterrado no cemitério de Highgate.

Ligações externas

Nascidos em 1946
Mortos em 2017
Atores do Reino Unido
Atores de televisão do Reino Unido
BAFTA de melhor ator em televisão
Alunos da Universidade de Bristol
Oficiais da Ordem do Império Britânico
Sepultados no Cemitério de Highgate

Tim Pigott-Smith


Gabriel Fabricy est un théologien et bibliographe dominicain français, mort à Rome en 1800.

Biographie
Gabriel Fabricy nait vers 1725, à Saint-Maximin, près d'Aix-en-Provence. Il entre de bonne heure dans l'Ordre des Prêcheurs, dont il prend l'habit et formule les vœux en cette dernière ville. Élevé à la dignité de provincial, il part pour Rome vers 1760. Séduit par les ressources mises à sa disposition, les confrères qu'il y rencontre le retiennent dans la maison qu'ils y possèdent. Ils lui conférèrent la fonction de lecteur en théologie ; et comme il cultive en même temps les belles-lettres « avec distinction », l'Académie d'Arcadie se l'agrège. Il est par la suite choisi pour prendre un poste de docteur théologien de la bibliothèque de Casanata, léguée en 1700, par le cardinal Girolamo Casanate aux dominicains du couvent de la Minerve. Il travaille avec le Père Audifredi à en faire un Catalogue dont seuls quatre volumes sont publiés ; le Père Audifredi, qui en compose la préface, y déclare la part considérable que le Père Fabricy a eue dans ce travail. Les œuvres que celui-ci a publiées lorsque parait le troisième tome de ce catalogue, c'est-à-dire en 1788, y sont indiquées de la manière suivante :

 Recherches sur l'époque de l'équitation et l'usage des chars équestres chez les anciens, où l'on montre l'incertitude des premiers temps historiques des peuples relativement à cette date, 2 parties en un gros vol. in-8°, Marseille (Rome), 1764 et 1765 ;
 Mémoire pour servir à l'Histoire littéraire des deux PP. Ansaldi, des PP. Mamachi, Patuzzi, Richini et de Rubeis ; avec un autre concernant les ouvrages de M. Cornet, et l'explication d'une loi de Moïse portant défense de faire amas de chevaux, etc. : ces divers opuscules sont imprimés dans le Dictionnaire universel des sciences ecclésiastiques du P. Richard,  ;
 une Lettre, insérée dans le Journal ecclésiastique de l'abbé Dinouart (novembre 1768), sur l'ouvrage du P. Mamachi : De animabus justorum in sinu Abrahæ ante Christi mortem expertibus beatæ visionis ;
 Des titres primitifs de la révélation, ou Considérations critiques sur la pureté et l'intégrité du texte original des livres saints de l'Ancien Testament, Rome, 1772, 2 vol. in-8°. Ouvrage important, plus célèbre que tous les autres du même auteur ;
 Censoris theologi diatribe qua bibliographiæ antiquariæ et sacræ critices capita aliquot illustrantur, Rome, 1782, in-8°, se trouve à la suite du Specimen variarum lectionum sacri textus, etc., de Giovanni Bernardo De Rossi.

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Bibliographe français
Théologien catholique français
Dominicain français
Membre de l'Académie d'Arcadie
Décès en janvier 1800
Décès à Rome

Gabriel Fabricy


Muhammad Ismail Agha is  an Afghan national who was among some 15-21 juveniles held at the Guantanamo Bay detention camps. He is believed to be 13 or 14 years old when arrested by Afghan soldiers. Detained without charge, he was released on January 29, 2004, and returned home.

He was recaptured in May 2004 during an engagement with US Forces near Kandahar.

Early life

Agha was born in Durabin (also written as Doorbini), a poor farming village near Nawzad, Afghanistan.  There is some confusion about his date of birth: U.S. Department of Defense records indicate he was born in 1988, while first-hand reports suggest it was 1989.[a]

He helped his father, Hayatullah, as a builder, before leaving his village to look for construction work in December 2002.

Detention in 2002
Shortly after leaving home to look for work in December 2002, Agha was detained by Afghan soldiers in Girishk for attempting to join the Taliban to fight against Americans, a charge which he denied.  At the time, he would have been aged between 13 and 14 years old.[b]  He was then transferred to the United States at Bagram Air Base in Afghanistan.  During this time he says he was held in solitary confinement and subjected to sleep deprivation and stress position, both enhanced interrogation techniques used at the time by the U.S. Armed Forces.

He was then transferred on February 7, 2003, to Guantanamo Bay, Cuba.[c]  He was put with two other teenagers, Naqibullah and Asadullah, in Camp Iguana, the section of Guantanamo built for juveniles.  Unlike other detainees, those in Camp Iguana were not shackled and hooded, and did not wear orange boiler suits.

They were given classes in Pashto (their own language), English, Arabic, Islam, maths, science, and art.  While there, they learned to read and write.  Their camp had a recreation yard, where the boys played football every day with their guards, and sometimes basketball and volleyball.  Agha and his family said that he was well-treated by the American troops and attended school during his incarceration at Guantanamo, although he criticized the US for not contacting his parents for 10 months, and failing to let them know that he was still alive during that time.

He was transported to Bagram along with the other two juvenile detainees and released on January 29, 2004; a Red Cross plane took him from there to Kandahar.

Subsequent recapture
Agha was recaptured in May 2004, while participating in an attack on US forces near Kandahar, and was carrying documentation linking him to the Taliban.  In June 2005, Representative Duncan Hunter, chairman of the House Armed Services Committee, said that the Guantanamo release policy was too liberal, pointing to the capture of Agha four months after his release.  This was repeated by Senator Lindsey Graham in the U.S. Senate a year later, adding that the attack occurred near Kandahar.  The US military released a list confirming his recapture in May 2007.

Notes
a. Agha was interviewed by reporters on 11 February 2004.  They variously reported him as being aged 13 when detained, which occurred early in December 2002.  That indicates he was born before December 1989.
b. The U.S. DoD record his birthyear as 1988.  As noted in (a) above, he has been reported as being 13 when captured on capture in December 2002.  Together, that gives an age range of 13-14 years old.
c. The U.S. DoD Transfer Recommendation misstates the year as 2002.  Agha was transferred in February 2003.

References

Guantanamo detainees known to have been released
Living people
People from Helmand Province
Juveniles held at the Guantanamo Bay detention camp
Pashtun people
Year of birth missing (living people)
Pashtun children

Muhammad Ismail Agha


Tact or TACT may refer to:
 The sense of touch – see Somatosensory system
 Tact (psychology), a type of verbal operant described by B. F. Skinner
 The Actors Company Theatre (TACT)
 Actors Orphanage, formerly The Actors' Charitable Trust (TACT)
 Tact Meyers, a Galaxy Angel character
 The Adolescent and Children's Trust
 Trial to Assess Chelation Therapy, an evaluation of chelation therapy for cardiovascular disease
 Business acumen
 Etiquette
 Gracefulness
 Prudence
 Tactic (method)

See also
Tack (disambiguation)

Tact


Acest glosar conține termeni din termodinamică, fizică moleculară și cristalografie.
Pentru termeni din mecanică, electromagnetism, optică sau fizica particulelor elementare, accesați celelalte glosare din categoria Categorie:Glosare de fizică.

A
 absorbant - vezi absorbție.
 absorbit - vezi absorbție.
 absorbție - proces de fixare și acumulare a moleculelor unei substanțe (adsorbat) în stratul aflat în imediata vecinătate a suprafeței unui corp solid sau lichid (adsorbant).
 activitate termodinamică - mărime cu care trebuie înlocuită concentrația în formulele ce se aplică în studiul gazelor sau soluțiilor ideale, pentru ca acestea să rămână valabile și cazul gazelor reale sau soluțiilor reale.
 adeziune - atracție între două suprafețe aflate în contact foarte strâns, determinată de forțele intermoleculare care acționează la distanțe relativ mici.
 adiabată - curbă ce reprezintă legătura dintre variațiile parametrilor termodinamici ai unui sistem într-un proces adiabatic.
 adiabatic - (despre fenomene fizico-chimice) care se produce în interiorul unui sistem închis, fără schimb de căldură cu exteriorul.
 aer comprimat - aer la presiuni mai mari (până la sute de atmosfere) decât cea atmosferică, obținut prin compresare, folosit în industrie și la un gen de arme sportive.
 aer lichid - lichid obținut prin răcirea aerului până sub temperatura de -183°C la presiune normală, care este folosit pentru separarea elementelor sale componente.
 aerotermă - aparat electric de încălzire care produce și suflă aer cald.
 agen frigorigen - substanță cu putere de vaporizare mare, care absoarbe căldura; vezi și instalație frigorigenă.
 agent termic - substanță (apă caldă, abur etc.) care produce sau transferă căldură într-o instalație termică.
 agitație termică - mișcare permanentă, dezordonată, a particulelor materiale ce compun gazele, lichidele și solidele, care încetează la temperatura de zero absolut; sinonim: mișcare browniană.
 agregare - vezi stare de agregare.
 alumel - aliaj de nichel, mangan, aluminiu și siliciu, cu proprietăți deosebite, folosit în termotehnică.
 amestec răcitor - combinație de substanțe (în anumite procente) folosite pentru obținerea temperaturilor joase; exemple: gheață+clorură de sodiu, gheață+clorură de calciu, dioxid de carbon solid + alcool etilic.
 anergie - energie termică corespunzătoare unui sistem fizic aflat în echilibru termodinamic cu mediul înconjurător, care nu poate fi transformată în lucru mecanic.
 anticongelant - substanță care face să scadă punctul de congelare al unui lichid.
 ardometru - pirometru cu radiație folosit pentru temperaturi înalte.
 aterman - (despre corpuri) care nu permite trecerea căldurii.
 atermic - (despre transformări) care nu degajă și nu absoarbe căldură.
 axă cristalografică - (într-un cristal) una din direcțiile muchiilor celulelor elementare.
 azeotropism (sau azeotropie) - proprietate a unui amestec de substanțe lichide de a da prin fierbere vapori cu aceeași compoziție.

B
 bandă de energie - grup de valori discrete pe care le poate lua energia electronilor de valență (bandă de valență) sau liberi (bandă de conducție) într-un cristal (sinonim: zonă de energie).
 binom de dilatare - expresia  , unde  este coeficientul de dilatare volumică, iar  temperatura.
 bolometru (sau bolograf) - aparat utilizat pentru determinarea intensității radiației termice prin măsurarea încălzirii unui element sensibil expus radiației.
 bombă calorimetrică - vas rezistent de metal întrebuințat pentru determinarea căldurii de ardere a unei substanțe; vezi și calorimetru.

C
 cald:
- care are temperatura superioară față de mediul ambiant, de alte obiecte cu care se compară sau față de cea normală a corpului omenesc (fără a fi fierbinte);
- (despre corpuri) care emană căldură.
 calefacție - formarea unei pături de vapori la suprafața de separație a unui lichid cu un corp solid încins, care împiedică contactul direct al acestora.
 caloric - care provine de la căldură; care aparține căldurii, care se referă la căldură.
 calorie - unitate de măsură tolerată a cantității de căldură, care este căldura necesară creșterii temperaturii unui gram de apă de la 14,5 la 15,5 grade Celsius; în SI, 1 calorie = 4,1868 Joule.
 calorie mare - unitate de măsură tolerată a căldurii numită și kilocalorie: 1 kcal= 1000 cal.
 calorifer:
- care transportă sau care răspândește căldură.
- instalație producătoare de căldură pentru încălzire (cu aburi, apă caldă sau aer cald); radiator al unei astfel de instalații.
 calorific - care produce căldură.
 calorifug - (agent sau material) rău conducător de căldură.
 calorigen - care produce energie calorică.
 calorimetrie:
- ramură a fizicii experimentale care se ocupă cu măsurarea cantităților de căldură;
- (metodă de) măsurare a schimbului de căldură dintre un corp și mediul ambiant în care acesta se află.
 calorimetru - aparat cu ajutorul căruia se măsoară cantitatea de căldură schimbată de un corp cu un mediu, în general lichid; vezi și bombă calorimetrică.
 camera de ardere - spațiu în care arde un combustibil într-un cazan cu aburi sau într-un motor cu ardere internă în vederea folosirii energiei gazelor rezultate.
 cameră frigorifică (sau refrigerentă) - încăpere izolată termic, în care se menține o temperatură mai joasă decât a mediului ambiant.
 cantitate de căldură - vezi căldură.
 capacitate termică - vezi căldură specifică.
 catagrad - grad de eficacitate termică măsurat cu catatermometrul.
 cazan:
- rezervor metalic în care se încălzește apa (până se transformă în vapori);
- instalație folosită pentru vaporizarea sub presiune a lichidelor, în vederea utilizării vaporilor ca forță motrice, ca agent termic etc.;
- instalație formată dintr-un vas prin care trec o serie de tuburi, folosită la distilarea alcoolului.
 cazan de abur - vezi generator de abur.
 căldură:
- mărime scalară prin care se exprimă transferul de energie între sistemele fizico-chimice sau între diferite părți ale aceluiași sistem în cadrul unei transformări în care nu se efectuează lucru mecanic (sinonim: cantitate de căldură);
- starea sau gradul de încălzire a unui corp; faptul că un corp posedă o anumită temperatură; senzație produsă de corpurile calde; temperatură ridicată.
 căldură atomică - produsul dintre greutatea atomică și căldura specifică a unui corp.
 căldură latentă - cantitate de căldură care nu produce ridicarea temperaturii unui corp, ci schimbarea stării de agregare.
 căldură latentă de topire - cantitatea de energie necesară pentru transformarea unui mol din substanța respectivă, care se află la punctul de topire, din starea de solid în starea de lichid, fără schimbarea temperaturii; altă denumire entalpie de topire.
 căldură latentă de vaporizare - cantitatea de căldură necesară unei substanțe pentru vaporizare, adică de trecere din fază lichidă în fază de vapori, fără modificarea temoeraturii acesteia.
 căldură specifică - căldură necesară ridicării cu un grad Celsius a temperaturii unui gram dintr-un corp; altă denumire: capacitate termică.
 centrală termică - instalație în care se produce căldura care este distribuită prin intermediul unui agent termic (abur, apă caldă etc.) în scopuri tehnologice sau pentru încălzirea încăperilor.
 ciclu (termodinamic) - succesiune de fenomene, stări, operații prin care trece un sistem termodinamic în evoluția unui proces repetabil, începând de la o anumită situație până când se revine la o situație identică sau asemănătoare cu cea inițială.
 ciclu Carnot (sau ciclu ideal) - ciclu teoretic reversibil de transformări prin care trece un gaz ideal, format din două izoterme și două adiabate.
 ciclu Diesel - ciclu de funcționare a motorului cu ardere internă, format dintr-o izobară, o izocoră și două adiabate.
 ciclu motor - perioadă în care se produce un lucru mecanic pe care un sistem îl cedează mediului exterior.
 ciclu Otto - ciclu de funcționare a motorului în patru timpi cu explozie, format din: admisie, compresie, detentă  și evacuare.
 condensator - aparat care servește la lichefierea unei mase de vapori în vederea recuperării lichidului din care au provenit sau a eliminării unor componenți valabili.
 conductibilitate termică - proprietate a unor corpuri de a putea fi străbătute de un flux de căldură sub acțiunea unei diferențe de căldură.
 conducție termică - mod de transmitere a căldurii în care schimbul de energie se produce prin contactul direct între particulele unei substanțe (vezi și: convecție, radiație termică).
 convecție - mod de transfer al căldurii care are loc într-un mediu lichid sau gazos, prin deplasarea substanței respective (vezi și: conducție termică, radiație termică).
 cristalizare fracționată - cristalizare treptată a unui amestec de componenți cu temperaturi de congelare diferite, care pot fi separați unul de altul în stare solidă.

D
 defect în cristal - abatere a rețelei cristaline de la configurația ei ideală; principalele tipuri de defecte sunt: electronii liberi și golurile, excitonii, fotonii, fononii, atomii de impuritate, defectele tip Frenkel și Schottky, dislocațiile, particulele nucleare care străbat cristalul.
 deficit de saturație (sau de umiditate) - diferență dintre tensiunea vaporilor care saturează aerul la o temperatură dată și tensiunea vaporilor existenți în realitate.
 deficit higrometric - mărime de care depinde viteza de evaporare a apei din atmosferă.
 deflagrație - ardere explozivă a unui corp (cu flacără sau cu scântei), care se propagă cu viteză relativ mică (mai mică decât viteza sunetului).
 degradare a energiei - scăderea energiei libere a unui sistem fizic izolat, prin transformări ireversibile care conduc la creșterea entropiei.
 delicvescență:
- proprietate a unor substanțe solide de a se lichefia lent, absorbind umiditatea atmosferică;
- stare a corpurilor lichefiate ca urmare a absorbirii umidității atmosferice.
 desorbție - proces invers absorbției.
 destindere adiabatică - creșterea volumului unui gaz datorită scăderii presiunii sale, fără schimb de căldură cu mediul exterior.
 detentă - vezi expansiune.
 distanță de relaxare - distanța față de o sondă introdusă într-un sistem termodinamic până la care se manifestă influența perturbatoare a acesteia.
 distilare fracționată - acțiunea de a izola dintr-un amestec lichidele cu puncte de fierbere diferite, colectându-le în mod separat după temperaturile lor de fierbere.

E
 echilibru termodinamic - stare a unui sistem termodinamic, în care parametrii de stare nu variază în timp; pentru o astfel de stare sunt valabile principiile și legile termodinamicii clasice.
 echipartiție - vezi legea echipartiției energiei.
 echivalent în apă - constantă a unui aparat calorimetric: , unde ,  sunt masele, respectiv căldurile specifice ale agitatorului, termometrului și vasului calorimetric.
 efectul Joule-Kelvin - vezi efectul Joule-Thompson.
 efectul Joule-Thompson - (numit și: efectul Joule-Kelvin) fenomen de răcire sau încălzire a unui gaz real supus detentei, fără producere de lucru mecanic și care stă la baza procedeului Linde pentru lichefiere a gazelor.
 efectul Ludwig-Sorét - vezi termodifuziune.
 emulsie - amestec lichid al unor particule insolubile (de obicei de corpuri grase ori rășinoase), pentru a obține un preparat nou.
 entalpie de topire - vezi căldură latentă de topire.
 entropie - măsura gradului de dezordine în interiorul unui organism sau al unui sistem; în cazul sistemelor termodinamice este dată de relația:  , unde dQrev este cantitatea de căldură schimbată cu exteriorul într-o transformare reversibilă, între starea A la care se referă entropia SA și starea de referință A0, iar T este temperatura absolută la care are loc transformarea.
 expansiune - creștere a volumului unui sistem fizico-chimic, în special gaz, extindere a spațiului ocupat de acesta (sinonim: detentă).

F
 fază (în termodinamică)  - parte omogenă dintr-un sistem eterogen, formată din una sau din mai multe specii de molecule, care poate fi separată prin mijloace mecanice; vezi și transformare de fază.
 fază (în mecanica statistică) - stare microscopică a unui sistem termodinamic la un moment dat, caracterizată prin valorile coordonatelor și a impulsurilor canonice ale punctelor materiale care îl alcătuiesc.
 fierbător - aparat care servește la fierberea unor lichide.
 frigorigen - (substanță, dispozitiv) care poate produce frig; vezi și: agent frigorigen, instalație frigorigenă.

G
 generator de abur - instalație constituită dintr-un focar, dintr-un sistem fierbător, supraîncălzitor de abur etc., utilizată pentru producerea aburului necesar în centralele termoenergetice, în industria textilă etc.; altă denumire: cazan de abur.
 grad de libertate - parametrii independenți necesari  pentru determinarea univocă a configurației unui sistem termodinamic; de exemplu, în cazul gazului ideal biatomic, unei molecule i se asociază 5 grade de libertate, dintre care trei sunt coordonatele carteziene , folosite în descrierea mișcării de translație, și două sunt unghiurile ce caracterizează mișcarea de rotație în jurul a două axe perpendiculare pe dreapta care unește cei doi atomi ai moleculei.

H
 higrometrie - ramură a fizicii moleculare și a meteorologiei care se ocupă cu măsurarea cantității de apă din atmosferă.
 higrometru - aparat cu care se măsoară umiditatea atmosferei sau a altor medii gazoase.
 hipsograf - hipsometru înregistrator.
 hipsometru - instrument pentru determinarea altitudinii unui loc prin măsurarea variației temperaturii de fierbere a apei.

I
 instalație frigorifică - sistem tehnic alcătuit dintr-un agregat frigorigen, o încăpere răcită, o instalație de comandă și de control și dispozitive anexe, utilizat pentru răcire.
 instalație frigorigenă - parte componentă a unei instalații frigorifice, în care, prin consum de energie, agentul frigorigen își modifică continuu starea de agregare, producând frig.
 inversie - vezi temperatură de inversie.
 inversiune termică - fenomen termic meteorologic care constă în creșterea cu înălțimea a temperaturii în troposferă, în mod invers față de situația normală.
 izobară:
- curbă ce reprezintă variația parametrilor termodinamici ai unui sistem termodinamic într-o transformare izobară;
- (despre o transformare termodinamică) când presiunea sistemului rămâne constantă (proces izobar).
 izocoră:
- (despre transformări de stare) care se desfășoară la un volum constant;
- curbă ce reprezintă legătura între variațiile parametrilor termodinamici ai unui sistem termodinamic într-o transformare izocoră.
 izofază - curbă care reprezintă izotermele și izobarele coincidente pe o diagramă de stare presiune-volum a unui sistem fizico-chimic format dintr-un singur component cu două faze coexistente.
 izotermă - curbă ce reprezintă legătura între variațiile parametrilor termodinamici ai unui sistem termodinamic într-o transformare izotermă.

J
 joule - unitate de măsură în SI pentru lucru mecanic și căldură; reprezintă lucrul mecanic efectuat de forța de un newton, al cărei punct de aplicație se deplasează cu un metru pe direcția și în sensul forței.

K
 kelvin - unitatea de măsură a temperaturii termodinamice, egal cu fracțiunea 1/273,16 din intervalul de temperatură cuprins între zero absolut (0 K) și punctul triplu al apei (173,16 K);

L
 legea echipartiției energiei - dacă un sistem termodinamic constituit din moleculele unui gaz ideal se află în echilibru termodinamic la temperatura , energia cinetică medie a unei molecule se distribuie în mod egal între gradele sale de libertate, fiecărui grad revenindu-i energia .

M
 masă molară - () masa unui mol dintr-o substanță.
 masă moleculară relativă - () raportul dintre masa medie a unei molecule și 1/12 din masa izotopică a nuclidului C.
 metoda fenomenologică - metodă științifică în termodinamică, bazată pe experiment, și care pornește de la analiza proceselor din natură și cercetează fenomenele generale ale sistemelor fizice formate dintr-un număr finit de corpuri și aflate în condiții de echilibru.
 metoda statistică - metodă științifică ce completează metoda fenomenologică, luând în considerare ipoteze asupra structurii moleculare a corpurilor și asupra mecanismului proceselor la nivel microscopic.
 mișcare browniană - vezi agitație termică.
 motor cu ardere internă - motor termic care prin dezvoltare și consum de căldură în interiorul său transformă energia chimică a unui combustibil în energia mecanică a unor corpuri solide în mișcare.
 motor cu ardere externă - motor termic în care energia potențială a unui fluid se transformă în energie mecanică, fluidul fiind încălzit în exterior.
 motor în patru timpi - tip de motor cu ardere internă al cărui piston face patru curse simple într-un ciclu motor.
 motor termic - motor care transformă energia termică a unui combustibil în energie mecanică.

N
 nod în cristal - fiecare dintre punctele în care sunt dispuși atomii, moleculele unei rețele cristaline.
 numărul lui Avogadro - numărul particulelor constituente, de obicei atomi sau molecule, care sunt conținute în cantitatea de substanță dată de un mol; are valoarea: .
 numărul lui Loschmidt - numărul de molecule aflat, în condiții fizice normale, într-un metru cub de gaz ideal: .

O
 omogenitate - proprietatea unui sistem termodinamic de a avea particulele uniform distribuite în spațiu și cu proprietăți identice în fiecare punct din sistem.
 osmometru - dispozitiv pentru măsurarea presiunii osmotice a unei soluții.
 osmoză -

P
 parametri de stare - mărimi fizice (în cazul gazelor ideale o pereche, dintre care unul intensiv, iar celălalt extensiv) care caracterizează nivelul energetic al unui sistem termoenergetic.
 particulă browniană - particulă dintr-o suspensie, cu dimensiuni de ordinul micronului, cu care se poate evidenția mișcarea browniană.
 perpetuum mobile - sistem fizico-chimic care, lucrând ciclic, ar putea produce lucru mecanic fără a primi energie din exterior (speța I), respectiv transformând integral în lucru mecanic căldura primită de la sursă (speța a II-a).
 politropic - (despre transformări ale sistemelor fizico-chimice fluide) care se efectuează în așa fel încât capacitatea termică masică rămâne constantă.
 proces endoterm - proces termodinamic cu absorbție de energie din mediul înconjurător al sistemului.
 proces exoterm - proces termodinamic cu degajare de energie în mediul înconjurător al sistemului.
 punct de aprindere - temperatura cea mai joasă la care un combustibil lichid emite o cantitate suficientă de vapori, care pot da, în contact cu aerul înconjurător, un amestec exploziv.
 punct de îngheț - temperatură la care un lichid devine solid.
 putere calorifică - cantitatea de căldură dezvoltată de o unitate (masică sau volumică) de combustibil când arde complet.

R
 radiație termică - radiație electromagnetică emisă de o substanță aflată la o anumită temperatură pe seama energiei interne; reprezintă, pe lângă conducția termică și convecție, un mod de transmitere a căldurii.
 radiație termică de echilibru - radiație termică emisă de o substanță aflată în echilibru termodinamic.
 rarefiere - aducere a unui gaz la o presiune mai joasă decât presiunea atmosferică.
 răcire magnetică - scăderea temperaturii heliului de la 0,9 K până la 0,001 K prin demagnetizarea adiabatică a unor săruri paramagnetice.
 relația Boltzmann - expresie a entropiei  a unui sistem termodinamic:  unde  este probabilitatea termodinamică, iar  constanta Boltzmann.
 relaxare - proces ireversibil de restabilire a regimului de echilibru termodinamic al unui sistem, după încetarea unei perturbații exterioare.
 rețea cristalină - rețea de linii imaginare care leagă punctele ce reprezintă centrele particulelor constitutive ale unui cristal.
 rezistivitate termică - mărimea fizică, care definește efectul de rezistență pentru transportul a energiei interne, datorate neomogenității provocate de agitația termică la nivel molecular și este un fenomen ireversibil, fiind egală cu inversa conductivității termice.
 rupere a unei emulsii - desfacere a unei emulsii în cele două elemente componete.

S
 sistem termodinamic - corp macroscopic sau ansamblu de corpuri macroscopice bine delimitate și al căror schimb de energie cu mediul este studiat în termodinamică.
 stare de agregare - fiecare dintre stările de consistență și rezistență diferite sub care se pot prezenta substanțele și anume: solidă, lichidă, gazoasă sau plasmă.
  - ansamblul parametrilor de stare (presiune, temperatură, volum etc.) care definesc un sistem termodinamic la un moment dat.

T
 temperatură - mărime fizică utilizată pentru a caracteriza starea de încălzire a unui mediu, a unui corp etc.
 temperatură absolută - parametru care caracterizează starea de încălzire a unui corp și reprezintă viteza de variație a energiei interne în raport cu entropia, la volum constant și când sistemul nu schimbă energie sub formă de lucru mecanic cu mediul exterior.
 temperatură a flăcării adiabatice - temperatura care ar fi obținută de o flacără dacă procesul de ardere ar fi avut loc în absența pierderilor de căldură în mediul înconjurător.
 temperatură de culoare - temperatura care trebuie să o aibă un corp negru (radiatorul integral) pentru a prezenta aceeași culoare ca și corpul dat.
 temperatură de inversie - temperatură critică, specifică fiecărui gaz real, la care are loc schimbarea sensului de creștere a temperaturii acestuia în procesul de expansiune a acestuia la entalpie constantă.
 temperatură negativă - temperatură ipotetică, mai mică decât zero absolut, care caracterizează anumite sisteme fizice, care însă nu încalcă principiile termodinamicii.
 tensiune - presiunea vaporilor produși de un lichid într-un spațiu închis.
 teoria cinetică (a gazelor) - model fizic care studiază comportamentul macroscopic al gazelor ideale pe baza studiului statistic al parametrilor particulelor elementare constituente.
 termoacustică - parte a acusticii care studiază transformarea căldurii în energie sonoră.
 termoceas - ceas a cărui funcționare este asigurată prin conversia căldurii corpului uman în energie electrică.
 termocentrală -  centrală electrică în care se folosește energia termică a cărbunilor, a păcurii sau a altor carburanți și combustibili.
 termocromie - proprietate a unor substanțe colorate de a se închide la culoare prin încălzire și de a reveni la nuanța inițială la răcire.
 termodifuziune - (sinonim: efectul Ludwig-Sorét) apariția unui gradient de concentrație într-un amestec solid sau lichid, când se aplică un gradient de temperatură; fenomenul de difuzie termică este folosit și la gaze pentru separarea izotopilor.
 termodinamică - ramură a fizicii care studiază proprietățile corpurilor din natură generate de mișcarea moleculară internă, precum și fenomenele macroscopice care conduc la modificări cantitative ale acestor proprietăți.
 termodinamică tehnică - vezi termotehnică.
 termogramă - curbă de înregistrare grafică a temperaturii.
 termologie - disciplină care se ocupă cu studiul căldurii.
 termomanometru - aparat care indică în același timp temperatura și presiunea.
 termometrie - ramură a fizicii care se ocupă cu metodele de măsurare a temperaturii.
 termometrograf - termometru înregistrator.
 termometru - instrument pentru măsurarea temperaturii.
 termoregulator - vezi termostat.
 termopexie - proprietate pe care o au corpurile fizice de a fixa căldura.
 termoscop - aparat utilizat la punerea în evidență a unei diferențe de temperatură.
 termoscopie - operație de măsurare a temperaturii.
 termostat - aparat care servește la menținerea unei temperaturi constante într-o incintă sau într-un circuit; sinonim: termoregulator.
 termostatic - care este apt de a menține o anumită temperatură.
 termotehnică (sau termodinamică tehnică):
- ramură a fizicii care are studiază procesele ce se desfășoară în mașinile și instalațiile termice, procese în care transferul de energie între corpuri se face sub formă de căldură și lucru mecanic;
- ramură a tehnicii care studiază utilizarea căldurii în scopuri industriale sau casnice.
 timp de relaxare - perioada după care se restabilește echilibrul termodinamic al unui sistem în cadrul procesului de relaxare.
 tiraj - circulația aerului (și a gazelor de ardere) într-o instalație de încălzire cu focar (care se datorește diferenței de presiune dintre două sectoare ale coșului).
 transformare termodinamică - trecerea unui sistem termodinamic dintr-o stare de echilibru termodinamic în altă stare de echilibru, trecând prin anumite stări intermediare.
 transformare de fază - proces de trecere a unui corp de la o fază la alta, carcaterizată de o schimbare bruscă a unei mărimi fizice (sinonim: tranziție de fază).
 tranziție de fază - vezi transformare de fază.
 turn de răcire - construcție de lemn, de piatră, de beton armat etc. în care apa dintr-o instalație termică complexă cedează o anumită cantitate de căldură, transmițând-o aerului înconjurător.

U
 umiditate - cantitate de lichid conținută într-un corp gazos sau solid.

V
 vacanță - nod al unei rețele cristaline din care lipsește atomul, ionul sau molecula respectivă.
 vapori - substanță aflată în stare gazoasă la o temperatură inferioară temperaturii critice, care poate fi lichefiată prin comprimare.
 vaporizare - transformare a unui lichid în vapori.
 viteză de răcire - viteza de variație în timp a temperaturii într-un punct.

Z
 zero absolut - stare a materiei ale cărei molecule ori atomi au încetat agitația termică, deci substanța respectivă nu mai conține energie termică; este considerată cea mai scăzută temperatură din Univers.
 zonă de energie - vezi bandă de energie.
 zonă Brillouin - (în cadrul unei rețele cristaline) domeniile de variație a numărului de undă pentru care energia electronului este o funcție continuă de numărul de undă.

Bibliografie
 Alexandru Dănescu, Dan Ștefănescu, Dragoș Sfințeanu, Mircea Marinescu, Ioan Ganea, Stoian Petrescu (coordonatori), Lexicon de termodinamică și mașini termice: Vol I A–E, București: Editura tehnică, 1985
 Alexandru Dănescu, Dan Ștefănescu, Dragoș Sfințeanu, Mircea Marinescu, Ioan Ganea, Stoian Petrescu (coordonatori), Lexicon de termodinamică și mașini termice, vol II F–N, București: Editura tehnică, 1987
 Dan Ștefănescu, Dragoș Sfințeanu, Mircea Marinescu, Ioan Ganea, Stoian Petrescu (coordonatori), Lexicon de termodinamică și mașini termice, vol III O–R, București: Editura tehnică, !990,
 Dan Ștefănescu, Dragoș Sfințeanu, Mircea Marinescu, Ioan Ganea, Stoian Petrescu (coordonatori), Lexicon de termodinamică și mașini termice: Vol. IV S–Z, București: Editura tehnică, 1991,
 Dicționar de fizică, Editura Enciclopedică Română, 1972

Glosare de fizică

Glosar de termodinamică


Die Pfarrkirche hl. Sebastian ist eine römisch-katholische Pfarrkirche im niederösterreichischen Ort Altruppersdorf. Sie ist dem heiligen Sebastian geweiht und gehört zum Dekanat Poysdorf. Der frühbarocke Saalbau mit erneuertem Westturm erhebt sich weithin sichtbar auf leicht ansteigendem Gelände am nordöstlichen Ortsrand. Die Kirche und der ehemalige Friedhof stehen unter .

Geschichte
Der vermutlich gotische Vorgängerbau der heutigen Kirche war eine kleine Kapelle, von der erstmals 1626 als Ziel von Pestwallfahrten berichtet wird. Das Hauptfest der kleinen Filialkirche war der Sebastianstag am 20. Januar. Auf Betreiben des Pfarrers Stöber wurde die Kirche 1674 unter Einbeziehung des alten Mauerkerns erweitert. Zwei Seitenaltäre wurden errichtet und den Heiligen Barbara und Katharina geweiht. 1783 wurde Altruppersdorf zur Pfarre erhoben.

Äußeres
Der barocke Saalbau mit leicht eingezogenem, gerade geschlossenem Chor hat ein hohes Satteldach. Die Eingangsfassade im Nordwesten mit Volutengiebel und bekrönendem Dreiecksgiebel ist durch Pilaster und Gebälk gegliedert. Das rechteckige Portal mit Steingewände hat einen gesprengten Giebel und ist mit 1674–1933 bezeichnet. In Wandnischen stehen Statuen der Heiligen Rochus, Rosalia und Sebastian. Am Langhaus befinden sich abgetreppte Strebepfeiler und Rundbogenfenster. Neben der Hauptfassade, südlich des Langhauses steht der dreigeschossige Turm, der nach schweren Kriegsschäden in barocker Form wiederhergestellt worden ist. Am östlichen Langhausjoch ist die Kirche querschiffartig nach Norden und nach Süden durch je einen Kapellenanbau über rechteckigem Grundriss erweitert. Die Kapellen haben halbkreisförmige Fenster. Nördlich des Chores befindet sich die eingeschossige Sakristei. Am ehemaligen Friedhof ist ein barockes Grabkreuz aus dem 18. Jahrhundert mit dem Relief eines Verstorbenen erhalten.

Inneres
Die Stichkappentonne des vierjochigen Langhauses ruht auf Wandpfeilern mit stark profiliertem Gebälk. Darunter erheben sich ein eingezogener, rundbogiger Triumphbogen und im Westen, auf zwei toskanischen Säulen, eine kreuzgratunterwölbte Orgelempore. Der zweijochige Chor ist gedeckt durch eine Stichkappentonne mit Gurtbögen auf Pilastern und stark profiliertem Gebälk. An der Ostwand befinden sich Schildbögen. In Rundbögen sind die östliche und die westliche Seitenkapelle zum Langhaus geöffnet. Sie sind durch Kreuzgratgewölbe auf Pilastern gedeckt.

Orgel
Die Orgel wurde 1824 gebaut, hat 14 Register, 2 Manuale und Pedal.

 Manual: Waldflöte 8″ Prinzipal 8′ Octav 4′ Dulciana 4′ Quint 2 2/3′ Super Octav 2′ Mixtur
 Positiv: Copula 8′ Flöte 4′ Prinzipal 4′ Oktav 2′
 Pedal: Subbass 16′ Violonbass 8′ Ocavbass 4′

Einrichtung
Der klassizistische Hochaltar aus der Zeit um 1800 hat ein Doppelsäulenretabel mit Dreiecksgiebel über Gesims, Opfergangsportale und Schnitzfiguren der Heiligen Georg und Florian(?). Auf seinem Altarblatt ist die Marter des hl. Sebastian abgebildet. Der Seitenaltar, mit neobarockem Rahmen, Statuen Herz Jesu und der Heiligen Leopold und Aloysia stammt aus der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts. Die Altarbilder der Heiligen Rochus und Rosalia in den Seitenkapellen wurden ebenfalls im 19. Jahrhundert geschaffen. Aus der Zeit um 1800 stammt die Kanzel mit Schmerzensmann-Statue. Von Christoph Erler wurde 1824 die Orgel angefertigt. Zur weiteren Ausstattung zählen: ein lünettenförmiges Leinwandbild des Martyriums des hl. Sebastian aus dem ersten Viertel des 19. Jahrhunderts; ein Leinwandbild der Heiligen Familie, bezeichnet mit F. Ostriedt 1833; ein Votivbild von drei Pestheiligen, bezeichnet mit 1713; eine Glocke von Franz Josef Scheichel aus dem Jahr 1764.

Literatur
 DEHIO Niederösterreich nördlich der Donau. Berger, Wien 2010, ISBN 978-3-85028-395-3, S. 41.

Weblinks
 Geschichte der Kirche auf der Website der Erzdiözese Wien.
 Beschreibung der Kirche im Austria-Forum.

Einzelnachweise

Altruppersdorf
Poysdorf
Baudenkmal (Niederösterreich)
Altruppersdorf
Altruppersdorf
Altruppersdorf

Pfarrkirche Altruppersdorf


Amt Bornhöved er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i den nordlige del af Kreis Segeberg. Kreis Segeberg ligger i delstaten Slesvig-Holsten. Administrationen lå ind til 2008 i byen Bornhöved, men flyttede ved reformen i 2008 til den da indlemmede kommune Trappenkamp.

Kommuner i amtet

Eksterne kilder og henvisninger

 Amt Bornhöved

Bornhøved

Amt Bornhöved


عبد الحميد حسن الغزالي (23 فبراير 1937 ـ الشهداء - المنوفية/ 4 يونيو 2011) خبير مصرفي وتنموي مصري وأستاذ الاقتصاد والعلوم السياسية بجامعة القاهرة ومستشار سياسي سابق للمرشد العام للإخوان المسلمين

تعريف
مواليد 23 فبراير 1937 ـ الشهداء / المنوفية / مصر. متزوج وله ثُلاث بنات متزوجات وله تسع أحفاد. تعرف على الإخوان كشبل في شعبة الإخوان في الشهداء ثم في بلدته ميت شهالة وهي أيضا بلدة الشيخ عبد المجيد سليم وهو خال والده كان مسئول الطلاب في هذه الشعبة. كان عضو مجلس شورى الإخوان ومسئولا عن القسم السياسي قرابة 8 سنوات. ألقى القبض عليه بسبب انتمائه للإخوان ثلاث مرات الأولى سنة 1954 وهو في المرحلة الثانوية والثانية سنة 1971 في انتفاضة الطلبة ثم مع مجموعة بحزب الوسط وكان معه المرشد السابق لجماعة الإخوان المسلمين مهدي عاكف وحكم عليهم بثلاث سنوات.

وشيعت جنازة الراحل د. عبد الحميد الغزالي من مسجد مصطفى محمود بالمهندسين في محافظة الجيزة عقب صلاة الظهر
السبت، {4 يونيو 2011 } و دفن بمقابر الأسرة ببلدته ميت شهالة

المؤهلات العلمية
 دكتوراه الفلسفة في الاقتصاد ـ اقتصاديات التخطيط ـ المملكة المتحدة 1968م.

عمله
 عضو هيئة التدريس بكلية الاقتصاد والعلوم السياسية ـ جامعة القاهرة، منذ 1968م و حتى وفاته.
 فهو أستاذ الاقتصاد والاقتصاد الإسلامي بكلية الاقتصاد والعلوم السياسية – جامعة القاهرة
 مؤسس قسم الاقتصاد الإسلامي بجامعة أم القرى
 وكيل نقابة التجاريين
 رئيس قسم الاقتصاد الإسلامي بجامعة أم القرى سابقا
 رئيس شعبة الاقتصاد الإسلامي بجامعة أم القرى سابقا
 مدير المعهد الإسلامي للبحوث والتدريب التابع للبنك الإسلامي للتنمية بجدة سابقا 1411 ـ 1415هـ.
 مؤسس ومشرف ومدير مركز الاقتصاد الإسلامي التابع للمصرف الإسلامي الدولي للاستثمار والتنمية بالقاهرة سابقا 1985 ـ 1990م
 عضو مجلس إدارة المصرف الإسلامي الدولي للاستثمار والتنمية 1980 ـ 1990م.
 مستشار اقتصادي للمصرف الإسلامي الدولي 1985 ـ 1990م.
 نائب جمعية الاقتصاد الإسلامي المصرية
 عضو مجلس إدارة مركز الشيخ صالح كامل للاقتصاد الإسلامي بجامعة الأزهر سابقا
 خبير البرنامج الإنمائي للأمم المتحدة بدولة اليمن سابقا
 خبير برنامج الأمم المتحدة للتنمية الصناعية بدولة الكويت سابقا
 مستشار مجلس الوحدة الاقتصادية العربية سابقا
 رئيس لجنة تنسيق البحوث بين البنوك الإسلامية 1991 ـ 1995م.
 أستاذ زائر ـ معار ـ جامعة أم درمان، جامعة الكويت، جامعة الملك عبد العزيز، جامعة أم القرى.
 أستاذ زائر في العديد من الجامعات العربية والإسلامية
 عضو العديد من المؤتمرات السياسية والاقتصادية في داخل مصر وخارجها

إحصاءات عن الإخوان
 يقول د.عبد الحميد الغزالي المستشار السياسي للمرشد أن عدد الإخوان في مصر وصل إلي 15 مليون إخواني منهم 10 ملايين يسمون إخوان عاملين والخمسة مليون الآخرون مؤيدون لأفكارها وذلك في حوار له مع صحيفة المصري اليوم بتاريخ 29 أكتوبر 2009م :

المؤلفات
الإنتاج العلمي في مجال المصرفية الإسلامية

 دراسة جدوى المصرف الإسلامي 1978م.
 الأرباح والفوائد بين التحليل الاقتصادي والحكم الشرعي 1990م
 حول أساسيات المصرفية الإسلامية، 2001م.
 العديد من المقالات في مجال المصرفية الإسلامية.
 الإشراف على العديد من الدراسات في مجال المصرفية الإسلامية كصادرات مركز الاقتصاد الإسلامي بالقاهرة، وللمعهد الإسلامي للبحوث والتدريب بجدة.
 الإشراف على العديد من رسائل الماجستير والدكتوراه في مجال المصرفية الإسلامية.
 الإشراف على تنفيذ برامج تدريبية لرفع كفاءة العاملين في بالمصارف الإسلامية.
 الاشتراك في العديد من الندوات وورش العمل والمؤتمرات حول المصرفية الإسلامية.

مصادر

 المعهد الإسلامي للبحوث والتدريب

وصلات خارجية
 من كتب د. عبد الحميد الغزالي في دار المطبوعات العربية
 مقالات الدكتور في موقع قناة بغداد العراقية
 تصريحات جمال مبارك عن الإخوان، برنامج ما وراء الخبر، قناة الجزيرة، 27 يناير 2006م
 حوار شامل مع الخبير المصرفي الدكتور عبد الحميد الغزالي حول الأزمة المالية العالمية: "الأزمة ستؤثِّـر سلبيًا على مستقبل الاستثمارات الأجنبية في البلدان العربية"، سويس إنفو، 29 أكتوبر 2008
 عبد الحميد الغزالى مستشار مرشد «الإخوان» لـ «المصري اليوم »: نعم عقدنا صفقة مع الأمن في انتخابات 2005.. لكن النظام «نقضها»، المصري اليوم، 29 أكتوبر 2009
 عرفته عن قرب لسنوات طوال عالم الاقتصاد الإسلامي والبنوك الإسلامية فقيد الأمة.. د. عبد الحميد الغزالي

انظر أيضا
 حسين حامد

أعضاء هيئة تدريس جامعة القاهرة
اقتصاديون إسلاميون
اقتصاديون مصريون
إخوان مسلمون مصريون
دعاة مصريون
علماء دين سنة مصريون
كتاب وكاتبات مصريون
مواليد 1355 هـ
مواليد 1937
وفيات 1432 هـ
وفيات 2011

عبد الحميد الغزالي


Wallah  () ist eine arabische Schwurformel (arab. qasam, ḥilf oder yamīn) mit der Bedeutung "bei Gott". Vollständig vokalisiert lautet die Form wa-llāhi. Eine Variante ist bi-llāhi (billahi, wörtl. "mit Gott"). Der Schwur wird genutzt, um ein Versprechen zu geben oder die Glaubwürdigkeit einer Aussage zu betonen.

Verwendung im muslimischen Kontext
Schwüre mit der Form wallahi sind in den Hadithen belegt.

Der Missbrauch eines Schwures wird im Islam als Sünde betrachtet. Wird ein Schwur nicht eingehalten, ist nach islamischer Tradition eine Sühnezahlung zu entrichten (arab. kaffāra, türk. kefâret).

Deutsche Übersetzung
Die erste allgemeine Verbreitung des auf Deutsch übersetzten Ausrufs "Bei Allah, ich schwöre!" bzw. damit vergleichbare syntaktische Varianten davon erfolgten durch die Publikation von Märchen aus dem arabischen Kulturraum, in erster Linie durch den Sammelband Tausendundeine Nacht im 19. Jahrhundert. Dabei handelt es sich um eine Sammlung ursprünglich teilweise brutaler und erotischer Erzählungen für Erwachsene, die 1704 bis 1708 erstmals vom französischen Orientalisten Antoine Galland übersetzt und entschärft wurden. August Ernst Zinserling übersetzte den Text nach der französischen Übertragung von Joseph von Hammer-Purgstall in der Zeit von 1823 bis 1824 ins Deutsche. Eine nochmals entschärfte Version wurde 1839 – verfremdet als "Märchen für Kinder" – veröffentlicht.

Ethno- bzw. Soziolekt

Der Ausruf "Wallah!" wie auch die deutsche Übersetzung "Ich schwöre!" wurde in den Soziolekt deutschsprachiger muslimischer Jugendlicher übernommen. Beide werden als Anhängsel zur Bekräftigung eines Satzes benutzt wie beispielsweise "Der Film ist richtig gut, wallah!", "Ich ruf dich morgen an, wallah!" oder "Ich habe es nicht gewusst, ich schwöre!".

Auch der spanische Beifallsruf ¡olé! könnte nach Ansicht des US-amerikanischen Historikers Saul S. Friedman auf das andalusische Arabisch zurückgehen.

Einzelnachweise

Arabische Phrase
Kultur (Arabien)
Islamische Kultur
Literatur (Arabisch)

Wallah (Arabisch)


"Bruxelles-effekten" er processen med ensidig regulatorisk globalisering forårsaget af Den Europæiske Union, der de facto (men ikke de jure) eksternaliserer sine love uden for grænserne gennem markedsmekanismer.

Årsager
Kombinationen af markedsstørrelse, markedsbetydning og forholdsvis strenge standarder i EU kan medføre, at virksomheder, der handler internationalt, finder, at det ikke er lovligt eller teknisk muligt eller økonomisk rentabelt at opretholde lavere standarder på markeder uden for EU. Ikke-EU-virksomheder, som eksporterer globalt kan finde, at det er fordelagtigt at indføre eller leve op til standarder, der er fastsat i Bruxelles, globalt i hele deres forretning.

Navnet
Udtrykket "Bruxelles-effekten" blev opfundet i 2012 af professor Anu Bradford fra Columbia Law School  og er opkaldt efter den lignende Californien-effekt, der kan ses i delstaterne i USA.

Højeste fællesnævner og kapløb mod bunden
Californien-effekten og Bruxelles-effekten er en form for kapløb mod toppen, hvor de mest strenge standarder, den højeste fællesnævner, har en appel til virksomheder, der har forretninger på tværs af flere regelsæt. Anvendelse af den højeste fællesnævner gør den globale produktion og eksport nemmere. Virkningen er den modsatte af den såkaldte "Delaware-effekt", et kapløb mod bunden, hvor et retsområde bevidst kan vælge at sænke sine lovgivningsmæssige krav i et forsøg på at tiltrække virksomheder.

Eksempler
Det USA-baserede multinationale firma Dow Chemical annoncerede i 2006, at det ville overholde EU's forordning for kemikaliestandarder, REACH-forordningen, for dets produktion og brug af kemiske stoffer på tværs af hele firmaets globale forretning.

Facebook annoncerede i april 2018, at det ville implementere dele af EU's Persondataforordning (GDPR) globalt  og Microsoft annoncerede i maj 2018, at det ville arbejde i overenstemmelse med GDPR for alle sine kunder globalt.

Henvisninger

Globalisering
EU

Bruxelles-effekten


Summerhill Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Summerhill Township (Cambria County, Pennsylvania)
 Summerhill Township (Crawford County, Pennsylvania)

Summerhill Township


Leskeaceae, porodica pravih mahovina u redu Hypnales.

Rodovi

 genus: Bryobartlettia W.R. Buck
 genus: Bryonorrisia L.R. Stark & W.R. Buck
 genus: Chileobryon Enroth
 genus: Fabroleskea Best
 genus: Fabronidium Müll. Hal.
 genus: Habrodon Schimp.
 genus: Ishibaea Broth. & S. Okamura
 genus: Iwatsukiella W.R. Buck & H.A. Crum
 genus: Lescuraea Schimp.
 genus: Leskea Hedw.
 genus: Leskeadelphus Herzog
 genus: Leskeella (Limpr.) Loeske
 genus: Leskeopsis Broth.
 genus: Lindbergia Kindb.
 genus: Mamillariella Laz.
 genus: Matsumuraea S. Okamura
 genus: Neolescuraea Nog.
 genus: Orthoamblystegium Dixon & Sakurai
 genus: Pseudodimerodontium (Broth.) Broth.
 genus: Pseudoleskea Schimp.
 genus: Pseudoleskeella Kindb.
 genus: Pseudoleskeellites Ignatov & Perkovsky
 genus: Pseudoleskeopsis Broth.
 genus: Rigodiadelphus Dixon
 genus: Schwetschkea Müll. Hal.

Izvori

Hypnales

Leskeaceae


حياتي هو البوم للفنانة السورية أصالة نصري، تم إصداره عام 2006.

قائمة الأغاني

قـائمة الأغاني المصورة

مراجع

ألبومات 2006
ألبومات أصالة نصري
ألبومات سورية

حياتي (ألبوم)


Karola Ruth Siegel (født 4. juni 1928 i Wiesenfeld, Tyskland) er en amerikansk skuespillerinde, sexolog, forfatter, mediepersonlighed, radio- og tv-vært samt overlever af Holocaust.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA

Ruth Westheimer


خوان أنطونيو رودريغيز فيلأمويلا  (مواليد 1 أبريل 1982 في مالقة - إسبانيا) لاعب كرة قدم إسباني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى ديبورتيفو لاكورونيا الإسباني منذ 2006 في مركز الوسط المهاجم.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية إسبان
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون من مالقة
لاعبو أتلتيكو مالقينيو
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثالثة
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية ب
لاعبو ديبورتيفو لاكورونيا
لاعبو ريال مايوركا
لاعبو كرة قدم أندلسيون
لاعبو كرة قدم إسبان
لاعبو كرة قدم من مالقة
لاعبو كرة قدم من مقاطعة مالقة
لاعبو نادي خيتافي
لاعبو نادي مالقا
مواليد 1982
مواليد في مالقة

خوان أنطونيو رودريغيز فيلامويلا


Chamarea, biljni rod iz porodice štitarki smješten u tribus Annesorhizeae. Postoji pet priznatih vrsta iz Južnoafričke Republike i Lesota.

Vrste
 Chamarea capensis (Thunb.) Eckl. & Zeyh.
 Chamarea esterhuyseniae B.L.Burtt
 Chamarea gracillima (H.Wolff) B.L.Burtt
 Chamarea longipedicellata B.L.Burtt
 Chamarea snijmaniae B.L.Burtt

Sionimi
 Schlechterosciadium H.Wolff
 Trachysciadium (DC.) Eckl. & Zeyh.

Izvori

Annesorhizeae

Chamarea


hq නොෂිකා යනු ශ්‍රී ලංකාවේ ජනප්‍රිය නිළියක සහ නිරූපිකාවක වෙයි.

මුල් අවධිය
ශ්‍රී ලාංකික යුවලකට දාව උපත ලත් යුරේනි, එම පවුලේ එකම දියණිය වූවාය. සිය අධ්‍යාපන කටයුතු කොළඹ වැස්ලියන් විද්‍යාලයෙන් හැදෑරු බැව් කියන ඇය, රංගන ක්ෂේත්‍රයට පිවිසීමට පෙරාතුව නීති ක්ෂේත්‍රයේ වෘත්තීයකට පිවිසීමේ කැමැත්තකින් පසුවූ බව සඳහන් වෙයි.

වෘත්තීය දිවිය
2006 වසරේදී ටීවී දෙරණ විසින් සංවිධානය කරනු ලැබූ "මොඩ්ල්ස් ඔෆ් ද නිව් ජෙනරේෂන් (Models of the New Generation)" යන තරඟය ජයග්‍රහණය කිරීම නිසා යුරේනි, ටුවරිසම් වර්ල්ඩ් (Tourism World) තරඟය තුල, ශ්‍රී ලංකාව නියෝජනය කිරීමට සුදුසුකම් ලබා ගත්තාය.

පසුව කොකා-කෝලා සහ නෙස්ලේ යන ආයතනයන්හී වෙළෙඳ දැන්වීම් කිහිපයකටද පෙනී සිටි ඇය, කිඳුරංගනා ටෙලිනාට්‍යය හරහා ටෙලිනාට්‍ය ක්ෂේත්‍රයට පිවිසියාය. ඉන්පසුව සඳසාක්කි, අයාල්, පිංගලදනව්ව වැනි ටෙලිනාට්‍යයන්හීද ඇය චරිත නිරූපණය කලාය.

2009 වර්ෂයේදී තිරගත වූ නිනෝ ලයිව් (Nino Live) චිත්‍රපටිය හරහා, ශ්‍රී ලංකා රිදී තිරයටද ප්‍රවිශ්ට වූ යුරේනි, ඉන් පසුව ඇද්දලණුව, දැම්මකොඩිය යන චිත්‍රපටිය සඳහාද රංගනයෙන් දායක වූවාය.

මීට අමතරව යුරේනි, සිරස ටීවී විසින් සංවිධානය කරන ලද සිරස ඩාන්සිං ස්ටාර් රියැලිටි වැඩසටහනේ තරඟකාරියක ලෙස සහ 2012 මිස් ශ්‍රී ලංකා ඔන්ලයින් තරඟයේ විනිශ්චයකාරියක ලෙසද කටයුතු කලාය.

ආශ්‍රිත

බාහිර සබැඳි
 නිල වෙබ් අඩවිය

ශ්‍රී ලාංකික නිළියන්

යුරේනි නොෂිකා


Haardt ist ein Gemeindeteil der Gemeinde Adelshofen im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geographie
Das Dorf liegt auf einer Anhöhe die gegen Norden und Westen ins Tal des Gickelhäuser Bachs abfällt, gegen Osten ins Tal des Ruckertshofer Bachs und gegen Süden ins Tal des Rammersbaches. Gemeindeverbindungsstraßen führen nach Adelshofen zur Staatsstraße 2416 (1 km östlich) und direkt zur St 2416 (0,9 km südlich).

Geschichte
1800 gab es im Ort 11 Haushalte, die alle die Reichsstadt Rothenburg als Grundherrn hatten. Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Haardt dem Steuerdistrikt und der Ruralgemeinde Adelshofen zugeordnet.

Baudenkmäler
 Haus Nr. 3: Ehemaliges Wohnstallhaus
 Haus Nr. 4: Wohnhaus

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Nikolaus (Adelshofen) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach St. Johannis (Rothenburg ob der Tauber) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Geographie (Adelshofen, Mittelfranken)
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf

Haardt (Adelshofen)


Lisinski naziv je živog albuma Arsena Dedića i Gine Paolija, objavljenoga 2006. godine.

Popis pjesama

Impresum

 akustična gitara – Ante Gelo
 bas – Mladen Baraković
 grand piano – Adriano Pennino (16-23), Branko Bulić (1-15), Matija Dedić (tracks: 24)
 harmonika, miks, produkcija  – Muc Softić
 snimio, miks, master – Goran Martinac
 snimio, miks, producent – Nikša Bratoš
 vokali – Arsen Dedić (pjesme:1-12,14-15,24), Gino Paoli (pjesme: 16-24)

Vanjske poveznice
 Discogs: Lisinski

Albumi Arsena Dedića
Albumi iz 2006.

Lisinski (Arsen Dedić & Gino Paoli)


Abu Omar al-Baghdadi (født 1947, død den 18. april 2010) blev anset at være leder (eller emir) af det tidligere Mujahedin Shura Council (også kendt som "Council of Freedom Fighters", der er det rådgivende råd for Mujihadeen i Irak. Han sad i "Rådet for hellige krigere", som er en paraplyorganisation bestående af otte militante grupper, der var imod USA's militære tilstedeværelse i Irak, og blev anset at være leder af den islamiske stat Irak.

Indenrigsministeriet i Irak hævdede, at al-Baghdadi blev taget til fange i Bagdad den 9. marts 2007, men det blev senere oplyst, at den pågældende person alligevel ikke var al-Baghdadi.

Den 3. maj 2007 oplyste det irakiske indenrigsministerium, at al-Baghdadi og flere af hans hjælpere var blevet dræbt af amerikanske og irakiske styrker nord for Bagdad. Men i juli 2007 meddelte det amerikanske militær, at al-Baghdadi aldrig havde eksisteret. Den person, der var blevet fanget et par måneder tidligere blev identificeret som Khaled al-Mashhadani, en selvudnævnt mellemmand til Osama bin Laden. USA hævdede, at al-Baghdadi var en fiktiv karakter skabt for at give et irakisk ansigt til en udenlandsk terrorgruppe, og at udsagn, der kan henføres til al-Baghdadi var blevet oplæst af en irakisk skuespiller.

Abu Omar al-Baghdadi var kendt under mange navne, blandt andre:
 Abu Abdullah al-Rashid al-Baghdadi
 Abu Hamza al-Baghdadi
 Abu Omar al-Qurashi al-Baghdadi

Noter

Personer fra Irak
Islamister
Terrorister

Abu Omar al-Baghdadi


Smile  é um filme americano de terror psicológico escrito e dirigido por Parker Finn, baseado no seu curta-metragem Laura Hasn't Slept (2020). Lançado em 30 de setembro de 2022 pela Paramount Pictures, o filme é estrelado por Sosie Bacon, Jessie T. Usher, Kyle Gallner, Caitlin Stasey, Kal Penn e Rob Morgan.

Sinopse
Após testemunhar uma experiência traumática envolvendo um paciente, a mente de uma psiquiatra começa a se voltar contra ela mesma.

Elenco

Produção
Em junho de 2020, Parker Finn foi escolhido pela Paramount Pictures para escrever e dirigir uma adaptação do seu próprio curta-metragem, Laura Hasn't Slept, que mostrava uma jovem procurando a ajuda do seu terapeuta para se livrar de um pesadelo recorrente. Em março daquele ano, o curta havia ganhado o prêmio do júri pela categoria Midnight Short do South by Southwest. Em setembro de 2021, o filme foi anunciado com o título provisório Something's Wrong with Rose, com Sosie Bacon interpretando a personagem-título. A Paramount Players e a Temple Hill Entertainment co-produziram o filme. Em outubro do mesmo ano, Jessie T. Usher, Kyle Gallner, Rob Morgan, Kal Penn, Judy Reyes, Gillian Zinser e Caitlin Stasey juntaram-se ao elenco.

As filmagens começaram em 11 de outubro de 2021 em Nova Jérsei, incluindo a cidade de Hoboken, e acabaram em 24 de novembro de 2021.

A edição e pós-produção começaram em 3 de dezembro de 2021 e terminaram no final de maio de 2022, quando o filme foi renomeado para Smile. No final do mês, Cristobal Tapia de Veer foi contratado para compor a trilha do filme.

Lançamento
Smile está previsto para ser lançado em 30 de setembro de 2022 pela Paramount Pictures.

Marketing
Materiais promocionais lançados incluem um teaser de oito segundos, divulgado em 26 de maio de 2022, e um teaser de 40 segundos exibidos nos cinemas antes dos filmes Top Gun: Maverick e Crimes of the Future no início de junho. No dia 22 de junho, um trailer de dois minutos e o cartaz do filme foram divulgados. Brad Miska, do Bloody Disgusting, disse que as cenas do filme eram "bastante genéricas", mas que se destacaram pelas semelhanças com Ringu e The Ring. Shania Russell, do /Film, comparou o filme com The Ring, It Follows, e Truth or Dare, e escreveu: "É tudo muito familiar e não é muito difícil de imaginar como o filme progredirá, mas os sustos podem fazer ou acabar com a experiência. Com base no trailer, Smile é mais que promissor."

Ligações externas

Filmes em língua inglesa
Filmes da Paramount Pictures
Filmes de terror psicológico
Filmes de terror dos Estados Unidos
Longas-metragens baseados em curtas-metragens
Filmes gravados em Nova Jérsei
Filmes dos Estados Unidos de 2022

Smile (2022)


A 8.ª edição da Ceratizit Challenge by La Vuelta, foi uma corrida de ciclismo feminino por etapas que se celebrou entre a 7 e o  11 de setembro de 2022, com início na Marina de Cudeyo e final em Madrid na Espanha sobre uma distância total de 478,3 km, coincidindo em data com as últimas 5 etapas da Volta a Espanha de 2022.

A corrida fez parte do UCI WorldTour Feminino de 2022 como concorrência de categoria 2.wwT do calendário ciclístico de máximo nível mundial e foi vencida pela ciclista neerlandesa Annemiek van Vleuten da equipa Movistar, quem completou sua segunda vitória na classificação geral desta corrida. O pódio completou-o a ciclista italiana Elisa Longo Borghini da equipa Trek-Segafredo e a neerlandesa Demi Vollering da equipa SD Worx.

Equipas
Tomaram a saída um total de 22 equipas, dos quais participaram os 14 equipas de categoria UCI WorldTeam Feminino habilitados e 8 equipas de categoria UCI Continental Team Feminino convidados pela organização da corrida, quem conformaram um pelotão de 131 ciclistas das quais terminaram 106. As equipas participantes foram:

Percorrido

Desenvolvimento da corrida

1.ª etapa

2.ª etapa

3.ª etapa

4.ª etapa

5.ª etapa

Classificações finais
As classificações finalizaram da seguinte forma:

Classificação geral

Classificação por pontos

Classificação da montanha

Classificação por equipas

Evolução das classificações

Ciclistas participantes e posições finais

Convenções:
 AB-N: Abandono na etapa "N"
 FLT-N: Retiro por chegada fora do limite de tempo na etapa "N"
 NTS-N: Não tomou a saída para a etapa "N"
 DES-N: Desclassificado ou expulsado na etapa "N"

UCI WorldTour Feminino
A Ceratizit Challenge by La Vuelta outorgou pontos para o UCI World Ranking Feminino e o UCI WorldTour Feminino para corredoras das equipas nas categorias UCI WorldTeam Feminino e Continental Feminino. As seguintes tabelas mostram o barómetro de pontuação e as 10 corredoras que obtiveram mais pontos:

Ver também

 Volta a Espanha de 2022
 Giro d'Italia Feminino de 2022
 Tour de France Feminino de 2022

Referências

Ligações externas
 Site oficial

UCI WorldTour Feminino de 2022
2022
Desporto na Espanha em 2022

Ceratizit Challenge by La Vuelta de 2022