සඳෙහි දුර පැත්ත යනු පෘථිවියෙන් සදාකල් ඉවතට හැරී ඇති චන්ද්‍ර අර්ධ ගෝලයයි. මෙම අර්ධ ගෝලය පළමුව ඡායාරූප ගත කරනු ලැබුයේ 1959 දී සෝවියට් දේශයෙහි ලුනා 3 රෝබ් මගිනි. එය ප්‍රථමව මිනිස් ඇසින් සෘජුවම නිරීක්ෂණය කරනු ලැබුයේ 1968 දී සිදු කරනු ලැබු ඇපලෝ 8 මෙහෙයුමේදීය. විෂම භූ ලක්ෂණය උල්කාපාත ගැටීම් විශාල සංඛ්‍යාවකින් මෙන්ම සාපේක්ෂව අඩු චන්ද්‍ර මාරියාවලින් වෙන්කොට හඳුනාගත හැකිය. එයට සෞර ග්‍රහ මණ්ඩලයේ දැනට දන්නා විශාලතම ගැටීම් අංගය ඇතුළත් වෙයි. එය දක්ෂිණ ධ්‍රැව එයිට්කන් බේසික් සේ හදුන්වනු ලැබේ. එය පෘථිවියෙන් සිදුවිය හැකි රේඩියෝ නිරෝධනය වීම් මගින් ආරක්ෂා වී ඇති නිසා එය විශාල රේඩියෝ දුරේක්ෂයක් සදහා විභව ස්ථානයක් ලෙස යෝජනා කර ඇත.

ගවේශණය

ලුනා 3 මගින් ගන්නා ලද සඳෙහි ඈත පැත්තේ ප්‍රථම ඡායාරූපවලින් එකක්, දකුණු උඩ කෙළවරේ වන අදුරු පැහැති පැල්ලම් මාරේ මොස්කොවින්ස් වන අතර කේන්ද්‍රයට පහළින් හා වමෙන් වු අදුරු පැහැති ප්‍රදේශ මාරේ මාගිනස් හා මාරේ සිමිති ලෙස හැඳින්වෙයි.

1950 පසු භාගය වන තෙක් සදෙහි දුර පැත්තෙහි වූ ගති ගුණ ගැන දැන සිටියේ ඉතාමත් අල්ප ප්‍රමාණයකි. සඳ පිළිබදව වු දත්ත එකතු කර සඳෙහි දුර පැත්තෙහි චන්ද්‍ර බාහුව අසල වු ලක්ෂණ පිළිබදව සීමාසහිත තොරතුරු ප්‍රමාණයක් දැක්වීය. කෙසේ නමුත් මෙම අංග එතරම් පුළුල් කෝණයකින් නිරීක්ෂණය නොකරන ලද අතර එය වැදගත් නිරීක්ෂණවලට බාධාවක් විය. සඳෙහි දුර පැත්තේ ඉතිරි 82% නොදන්නාසේ පැවතුණු අතර එහි ගුණ වඩාත් සාකච්ඡාවට  (speculation) බඳුන්විය.

දත්ත එකතුව හරහා දැකිය හැකි සඳෙහි දුර පැත්තෙහි වු අංගවලට උදාහරණයක් වන්නේ මාරේ ඔරියන්ටෙල්ය. ගැටුම් බේසමක් වන මෙය කිලෝමීටර් 1000 ක් පමණ ප්‍රදේශයක් පුරා විහිදී පවතී. කෙසේ නමුත් මෙය 1906 දී ජුලියස් ෆ්‍රෑන්ක් විසින් නම් කරන තෙක් නම් කර නොතිබිණි. බේසමෙහි සත්‍ය ස්වභාවය සොයා ගනු ලැබුවේ 1960 දී ය.ඒ නිවැරදි කරන ලද ඡායාරූප හරහාය. මෙය බොහෝ විස්තර සහිතව 1967 දී ලුනා ඕබිටර් 4 මගින් ඡායාරූප ගත කෙරිණි.

1959 ඔක්තෝබර් 7 වැනිදා ලුනා 3 සෝවියට් රෝබය මුල්වරට සඳෙහි දුර පැත්තේ ඡායාරූප ගන්නා ලදී. එම ඡායාරූප 18 ක් මඟින් සදෙහි නොපෙනෙන පැත්තෙන් 1/3 ක් ආවරණය කර ඇත. එම ඡායාරූප විශ්ලේෂණය කිරීමෙන් පසු සදෙහි දුර පැත්තෙහි ප්‍රථම සිතියම USSR විද්‍යාව පිළිබදව වු ඇකඩමිය මගින් 1960 නොවැම්බර් 06 වන දා නිකුත් කරන ලදී. එයට භූ විෂමතාවේ විශේෂිත අංග 500 කින් යුත් අත්පොතක්ද ඇතුළත් විය. වසරකට පසුව පෘථිවියට නොපෙනෙන සදෙහි අංග ඇතුළත් ගෝලයක් USSR මගින් නිකුත් කරන ලදී. ඒ සදහා යොදා ගත්තේ ලුනා 3 මගින් ගන්නා ලද ඡායාරූපයි.  1965 ජුලි 20 වැනිදා තවත් සෝවියට් ප්‍රෝබයක් වන සොන්ඩ් 03 මගින් ලුනා 03 ට වඩා වැඩි විභේදක බලයකින් හා තත්ත්වයකින් යුත් සඳෙහි දුර පැත්තේ ඡායාරූප සම්ප්‍රේෂණය කරන ලදී. එම ඡායාරූප මගින් කි.මී. සිය ගණන් දිග ආවාට දාම නිරූපණය කරන ලදී.  1967 දී සඳෙහි නොපෙනෙන පැත්තේ සිතියමෙහි දෙවන කොටස මොස්කව්හිදී සොන්ඩ් 03 හි දත්ත මත පදනම්ව නිකුත් කරන ලදී. එහි අලුතින් සොයාගත් සඳෙහි නොපෙනෙන පැත්තේ වු විශේෂ භූ ලක්ෂණ 4000 ක් අඩංගු වේ. එම වසරේදීම චන්ද්‍රයාගේ සම්පුර්ණ සිතියමක් හා චන්ද්‍ර මතුපිටින් 95% ක් දක්වන සම්පුර්ණ ගෝලයක් සෝවියට් එකමුතුවේදී නිකුත් කරන ලදී.

සඳෙහි නොපෙනන පැත්තේ වු බොහෝමයක් වැදගත් භූ ලක්ෂණ සෝවියට් අභ්‍යවකාශ ප්‍රෝබ මගින් සොයාගන්නා ලද නිසා සෝවියට් විද්‍යාඥයන් ඒවා සඳහා නම් තෝරාගන්නා ලදී. මෙය යම් තරමක සංවාදයකට බඳුන් වු අතර අන්තර් ජාතික තාරකා විද්‍යා එකමුතුව එම නම් නොයිඳුල්ව පැවතෙන ලෙස එම අර්ධ ගෝලයෙහි වු භූ ලක්ෂණ නම් කිරීමට ක්‍රමයක් හඳුන්වා දෙන ලදී.

සදෙහි දුර පැත්ත ප්‍රථම වරට මිනිස් ඇසකින් නිරීක්ෂණය කරනු ලැබුවේ 1968 දී ඇපලෝ 08 මෙහෙයුම අතරතුරදීය. ගගනගාමී විලියම් ඇන්ඩර්ස් දර්ශනය විස්තර කළේ "The backiside looks like a sand pile my kids have played in for sometime. It is all beatup, no definition, Just a lot of bumps and Holes" (එම පැත්ත මාගේ ළදරුවන් සෙල්ලම් කල වැලි පිට්ටනියක් මෙන් විය යනුවෙනි. එය කිසිදු තේරුමක් නොතිබු ගැටි හා සිදුරුවලින් යුක්ත විය.)

එයින් පසු එය ඇපලෝ 08 හි සියලු කාර්ය මණ්ඩල සාමාජිකයන් විසින් හා ඇපලෝ 10 සිට 17 දක්වා වු මෙහෙයුම් සාමාජිකයින් විසින් දැක ඇත. තවද ලුනා ප්‍රෝබ කිහිපයක් මගින් ඡායාරූප ගත කර ඇත. සදට පිටුපසින් ගමන් ගන්නා අභ්‍යවකාශ යානයක් පෘථිවිය සමග සෘජු රේඩියෝ සන්නිවේදනයෙන් ඉවත් වන අතර කක්ෂය සන්නිවේදනයට ඉඩ දෙන තෙක් බලාසිටිය යුතුය. ඇපලෝ මෙහෙයුම් අතරතුරදීත් සොවා මොඩියුලයේ එන්ජිම ආරම්භ කරනු ලැබුවේ එය සදෙහි පිටුපස ඇති විටය. මෙම යානය නැවත පෙනෙනතෙක් මෙහෙයුම් පාලන මධ්‍යස්ථානයෙහි අපහසු කාල පරිච්ඡේදයක් ඇති කරන ලදී.

විභවය

සඳෙහි අපට නොපෙනෙන පැත්ත පෘථිවියෙහි වූ රේඩියෝ සම්ප්‍රේෂණවලින් ආරක්ෂා වී ඇති නිසා එය ගඟනගාමීන්ගේ භාවිතය සඳහා රේඩියෝ දුරේක්ෂයක් ස්ථානගත කිරීමට සුදුසු ස්ථානයක් ලෙස සැලකේ. කුඩා පාත්‍ර හැඩැති ආවාට Puerto Rico හි Arecibo ට සමාන ස්ථාවර දුරේක්ෂයක් සඳහා ස්වාභාවික නිපැයුම සපයයි. වඩා විශාල පරිමාණ දුරේක්ෂ සඳහා කිලෝමීටර් 100ක විෂ්කම්භයකින් යුත් සඳෙහි නොපෙනෙන පැත්තේ කේන්ද්‍රය ආසන්නයේ පිහිටා ඇති ඩයිඩලස් ආවාටය හා එහි කිලෝමීටර් 3ක් උස පිටත දාරය කක්ෂගත වී ඇති නොවැදගත් චන්ද්‍රිකාවලින් එන  සන්නිවේදන නැවැත්වීමට උදව්වනු ඇත. රේඩියෝ දුරේක්ෂයක් සඳහා තවත් සුදුසු අපේක්ෂකයකු වන්නේ සහා (Saha) අවාටයයි.

සඳෙහි නොපෙනෙන පැත්තේ රේඩියෝ දුරේක්ෂයක් ස්ථානගත කිරීමට පෙර විසඳීමට ප්‍රශ්න ගණනාවක් තිබේ. සඳෙහි වූ ඉතා කුඩා දූවිලිවලින් ගෙන යන උපකරණවලට, වාහනවලට හා අභ්‍යාවකාශ ඇඳුම්වලට අපවිත්‍ර විය හැකිවීම ඉන් එකකි. අංශු නිසා රේඩියෝ තැටි සඳහා යොදා ගන්නා පරිවාරක ද්‍රව්‍ය සූර්ය ගිනි දැල්වල ආචරණවලින් ද ඉතා සුපරික්ෂාකාරීව ආරක්ෂා කළ යුතුය. තවද අවසාන වශයෙන් දුරේක්ෂය අවට ප්‍රදේශය අනෙකුත් රේඩියෝ ප්‍රභවවල සන්නිවේදනවලින් ආරක්ෂා කළ යුතුය.

පෘථිවි චන්ද්‍ර පද්ධතියේ  නොපෙනෙන පැත්තෙහි වූ L2 ලැග්‍රාන්ජ් ලක්ෂ්‍යය 62800 km පමණ උසින් පිහිටා ඇත. මෙය ද අනාගත රේඩියෝ දුරේක්ෂයක් සඳහා සුදුසු ස්ථානයක් ලෙස යෝජනා කර ඇත.

නාසාහි අධ්‍යයනය කරමින් පැවති එක් චන්ද්‍ර මෙහෙයුමක් වන්නේ සඳෙහි දක්ෂිණ ධ්‍රැවයේ එයිට්කන් බේසමට සාම්පල නැවත පැමිණීමේ ලෑන්ඩරයක් යැවීමයි. මෙම ස්ථානය ප්‍රධාන ගැටුමක් සිදු වූ ස්ථානයක් වන අතර එයින් 2400km පමණ වූ ආවාටයක් නිර්මාණය කරන ලදී. මෙම ගැටුමේ ප්‍රමාණය සඳ මතුපිට සිට ගැඹුරට විනිවිදයාමක් නිර්මාණය කර ඇති අතර මෙම ප්‍රදේශයෙන් නැවත ගෙන්වා ගන්නා සාම්පල සඳෙහි අභ්‍යන්තරය සැලකීමට අදාළ දත්ත සඳහා විශ්ලේෂණය කළ හැකිය.

අපට පෙනෙන පැත්ත පෘථිවියෙහි වූ සූර්ය සුළංවලින් ආංශිකව ආවරණය වී ඇති නිසා සඳ මතුපිටෙහි අධිකම හීලියම් 3  සමස්ථානිකයේ සාන්ද්‍රණය සඳෙහි නොපෙනෙන පැත්තේ ඇතැයි අපේක්ෂා කෙරේ. මෙම සමස්ථානිකය සාපේක්ෂව පෘථිවියෙහි දුලබ වන නමුත් විලයන ප්‍රතිකාරක තුළ දී ඉන්ධනයක් ලෙස භාවිතා කිරීමේ හොඳ විභවයක් ඇත. චන්ද්‍ර නිපැයුම්වලට පක්ෂපාතී පුද්ගලයන් මෙම ද්‍රව්‍ය සඳ මධ්‍යස්ථානයක නිර්මාණය කිරීමට හේතුවක් ලෙස දක්වා ඇත.

බාහිර සබැදි
Lunar and Planetary Institute:  චන්ද්‍රයා
Lunar and Planetary Institute: චන්ද්‍ර සිතියම් සංග්‍රහය
Ralph Aeschliman Planetary Cartography and Graphics: චන්ද්‍ර සිතියම
Northwest Africa 482, only meteorite believed to have originated from the far side of the Moon
 Moon articles in Planetary Science Research Discoveries

සඳ
තාරකා විද්‍යාව

සඳෙහි දුර පැත්ත


Esta é uma lista de prefeitos e vice-prefeitos do município brasileiro de Macaúbas, situado no estado da Bahia.

Antecendentes
Logo após a Proclamação da República, o primeiro governo baiano republicano nomeia o Cônego Firmino Soares, então vigário da Paróquia de Nossa Senhora da Conceição de Macaúbas, como o primeiro intendente da vila de Macaúbas.

No início da década de 1920, assume o poder de Macaúbas o Coronel Francisco Borges de Figueiredo Filho, mais conhecido como "Francisquinho Borges", governando o município até a segunda metade da década de 1940.

Relação de prefeitos desde 1948
Em negrito, como os prefeitos são mais conhecidos.

Macaúbas
Listas de prefeitos de municípios da Bahia

Lista de prefeitos de Macaúbas


Martinizm, 18. yüzyıl Fransası'nda Louis-Claude de Saint-Martin tarafından başlatılan mistik bir harekettir. Saint-Martin, Martinez de Pasqually'nin ölümünden sonra kendisinin "ikinci üstadım" dediği Jacob Boehme'nin yazılarını keşfetmiştir. Kurduğu Dostlar Cemiyeti'ne (Intimate Society/Society of Friends) bazı önemli kişileri dahil etmiştir.

1803'te Saint Martin'in ölümünden sonra kendisinin öğretileri küçük topluluklar tarafından sürdürülüp yaygınlaştırılmıştır. 1888 yılında topluluğa katılan Augustin Chaboseau ve meşhur Okültist Papus (Gérard Encausse) tüm Martinistleri bir araya getirmeye karar vermişler ve bu amaçla Ordre Martiniste mistik okulunu kurmuşlardır. Hareket büyük bir başarı göstermiş ve 1891'de Fransız Meclisi'nin 21 üyesi bu harekete katılmıştır. Papus bu konsülün ilk başkanı ve tarikatın büyük üstadı seçilmiştir. Onun çabaları altında teşkilat genişlemiş ve 1900'lerde pek çok ülkede yüzlerce üye sayısına ulaşmış hatta Rus Çarı II. Nikolay 1905'te Papus'u davet edip devrimciler karşısında yaşadığı güçlüklerle ilgili kendisinin önerilerini almak istemiştir.

I. Dünya Savaşı'nda Papus doktor olarak görev yaparken ölmüş, savaştan sonra da kalan üyeleri çeşitli alanlara dağılmışlardır. Karl Wilhelm Naundorff'un Fransız Krallığı iddialarını destekleyen bir grup Fransız Martinist, Ordre Martiniste et Synarchique (OMS) hareketini kurmuştur.

Martinist Felsefe
Martinist Felsefe Martinez de Pasqually'nin "Treatise on the Reintegration of Beings" adlı eseri ve öğrencileri Louis-Claude de Saint-Martin ve Jean-Baptiste Willermoz'un yazıları üzerine kurulmuştur. Öğretileri daha çok Hristiyan Mistisizmi, Musevi Mistisizmi ve Kabala ağırlıklıdır.

Martinizm, Hıristiyan ezoterizmini ve mistisizmini kullanarak "İnsanın Düşüşü" üzerine odaklanan ve onun orijinal yaratılış halinden ve İlahi Kaynağıyla olan birlikteliğinden, bu İlahi Kaynakla "yeniden bütünleşmesini" sağlamak için çalışan felsefi bir disiplindir.

Martinizm Geleneği
Martinist sistem üç derecelidir. Gelenek, 1765'te Fransa'da Martinez de Pasqually tarafından kurulan derece sistemi ile başladı, daha sonra çırakları Louis Claude de Saint-Martin ve Jean-Baptiste Willermoz tarafından iki farklı biçimde devam etti. Bu geleneklerin üç temel aktarımı şunlardır:

Seçilmiş Coen'ler
Arabuluculuk, dua ve içsel değişimleri veya ruhsal simyayı etkileme yoluyla yeniden bütünleşmeye odaklanır. İlginçtir ki Aziz Martin yaşadığı dönemde bu disiplini bir tarikat olarak değil, daha ziyade bu öğretilerin sunulduğu ve tartışıldığı çalışma grupları olarak yapılandırmıştır. Seçilmiş Coen'lerin yanı sıra Jakob Böhme'nin yazıları da Aziz Martin'i ve öğretilerini büyük ölçüde etkilemiştir. Bu geleneğin yapılandırılmış bir tarikat olarak resmileşmesi, Gerard Encausse ve Augustin Chaboseau'nun çabaları sonucunda 19. Yüzyılın sonlarına kadar Paris'te gerçekleşmemiştir.

Kalbin Martinist Yolu
de Pasqually tarafından oluşturulan ve dualar, büyülü yakarışlar ve diğer teurjik işlemler de dahil olmak üzere teurjik çalışmalar yoluyla ulaşmaya odaklanan ritüelleri barındırır.

C.B.C.S.
"Kutsal Şehrin Merhametli Şövalyeleri"

Pasqually'nin 1778'de vefatından sonra Willermoz, Mason "Sıkı Gözetim" ayinlerini "Düzeltilmiş İskoç Ayini" veya "RER" olarak yeniden düzenledi. Bu tarikat, Tapınak Şövalyelerinin Sıkı Gözetim temasını yansıtırken, cerrahi operasyonlar olmaksızın Seçilmiş Coen'lerin felsefi amaçlarına odaklanan dereceleri sürdürdü.

Kaynakça

Bağlantılar
 Martinez de Pasqually and the Elus Cohens
 Ordre Martiniste  (Fransızca)
 Traditional Martinist Order (Fransızca)
 Ordre Martiniste  (İngilizce)
 A Short Overview of Martinism  (İngilizce)
 A Short Overview of Martinism  (İngilizce)

Martinizm


كعادة جميع روايات نجيب محفوظ التي تدور أحداثها في الحارات الشعبية لمصرية تبدأ أحداث هذا الفيلم عن بدرية التي يتنافس الصديقان حمدى الممثل بأحد مسارح روض الفرج وعزت التاجر على الفوز بقلبها. فيتزوجها حمدى ويعملان معا في مسرحية سياسية. يطارد البوليس حمدى فيلجأ لصديقه حسين ويتصادف وجود زوجته بدرية بشقة حسين الذي حاول اغتصابها. فيظن حمدى أنها تخونه. يقتل حسين ويحكم عليه بالسجن المؤبد. يعرف من أحد زملائه المعتقلين أن عزت وشى به. يفرج عنه ويعبر لبدرية عن أسفه وندمه لسلوكه معها. يصل عزت ويشتبكان معا وعندما يتمكن عزت من التغلب على حمدى تسارع بدرية بقتله فتسجن هي الأخرى. تمر السنوات ويتلقيان ولا يتعرف أحدهما على الآخر، بعد أن فقد حمدى بصره وضعف نظر بدرية.

الشخصيات
 محمود ياسين :حمدي عجرمة مؤلف
 سهير رمزي: بدرية زوجة حمدي
 مجدي وهبة: عزت صديق حمدي
 شهيرة: سيدة قريبة حمدي وزوجته
 تحية كاريوكا الست عين
 صلاح نظمي
 عبد المنعم إبراهيم: فرج
 هيام هلال
 أحمد دياب: فؤاد راضي
 محمد خيرى: حسين راضي
 عزيزة راشد
 سميحة توفيق
 مصطفى كريم

فريق العمل
 اسكريبت: أميرة رشدى
 مساعد مخرج: هاني جرجس
 مخرج: حسن الإمام
 التصوير السينمائي:
 يحيى عباس (مساعد مصور)
 (تصوير سينمائي) رمسيس مرزوق
 (تصوير سينمائي) هشام سرى
 قسم المونتاج:
 طلعت فيظى (مركب الفيلم)
 فكرى رستم (مونتاج)
 مارسيل صالح (تركيب النيجاتيف)
 قسم الماكياج:
 حمدى رأفت (ماكياج)
 قسم الموسيقى:
 محمد سلطان (موسيقى)
 قسم الإنتاج:
 عاطف رزق (مدير الإنتاج)
 أفلام جرجس فوزى (إنتاج)
 الموقع والمناظر:
 ماهر عبد النور (تنفيذ المناظر)
 حسين الشريف (تنسيق المناظر)
 قسم الصوت:
 جميل عزيز (مهندس الصوت)
 قسم التوزيع:
 الكترا فيلم (شركة التوزيع)
 التصوير الفوتوجرافى:
 محمد بكر (مصور فوتوغرافى)
 الكاستينج:
 يحيى أبو طالب (ريجيسير)

أفلام مصرية إنتاج 1980
أفلام مبنية على كتب
أفلام محمود ياسين
أفلام نجيب محفوظ

عصر الحب (فيلم)


الحوجلة هي أحد أنواع القارورات بحيث تكون غليظة الأسفل أو صغيرة الحجم وواسعة الرأس.

حسب معجم لسان العرب فإن كلمة حوجلة هي من الفعل الثلاثي حَجَلَ وجمعها هو حواجل.

قد تستخدم الحواجل في أغراض الحفظ وقد تستخدم للزينة.

مراجع

انظر أيضا
 قارورة
 جرة
 قلة
 قنينة

أدوات منزلية

حوجلة


Australsk triel () er en vadefugl, der lever i Australien og på det sydlige Ny Guinea.

Noter
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Triel
Mågevadefugle

Australsk triel


In the United States, time is divided into nine standard time zones covering the states, territories and other US possessions, with most of the country observing daylight saving time (DST) for approximately the spring, summer, and fall months. The time zone boundaries and DST observance are regulated by the Department of Transportation, but no single map of those existed until the agency announced intentions to make one in September 2022. Official and highly precise timekeeping services (clocks) are provided by two federal agencies: the National Institute of Standards and Technology (NIST) (an agency of the Department of Commerce); and the United States Naval Observatory (USNO). The clocks run by these services are kept synchronized with each other as well as with those of other international timekeeping organizations.

It is the combination of the time zone and daylight saving rules, along with the timekeeping services, which determines the legal civil time for any U.S. location at any moment.

History

Before the adoption of four standard time zones for the continental United States, many towns and cities set their clocks to noon when the sun passed their local meridian, pre-corrected for the equation of time on the date of observation, to form local mean solar time. Noon occurred at different times but time differences between distant locations were barely noticeable prior to the 19th century because of long travel times and the lack of long-distance instant communications prior to the development of the telegraph.

The use of local solar time became increasingly awkward as railways and telecommunications improved. American railroads maintained many different time zones during the late 1800s. Each train station set its own clock making it difficult to coordinate train schedules and confusing passengers. Time calculation became a serious problem for people traveling by train (sometimes hundreds of miles in a day), according to the Library of Congress. Train drivers must recalculate their own clocks in order to know departure time. Every city in the United States used a different time standard so there were more than 300 local sun times to choose from. Time zones were therefore a compromise, relaxing the complex geographic dependence while still allowing local time to be approximate with mean solar time.  Railroad managers tried to address the problem by establishing 100 railroad time zones, but this was only a partial solution to the problem.

Weather service chief Cleveland Abbe introduced four standard time zones for his weather stations, an idea which he offered to the railroads. Operators of the new railroad lines needed a new time plan that would offer a uniform train schedule for departures and arrivals. Four standard time zones for the continental United States were introduced at noon on November 18, 1883, in Chicago, IL, when the telegraph lines transmitted time signals to all major cities.

In October 1884, the International Meridian Conference at Washington, D.C., decided that the prime meridian for longitude and timekeeping should be one that passes through the center of the transit instrument at the Greenwich Observatory in the United Kingdom. The conference therefore established the Greenwich Meridian as the prime meridian and Greenwich Mean Time (GMT) as the world's time standard.  The U.S. time-zone system grew from this, in which all zones referred back to GMT on the prime meridian.

From GMT to UTC
In 1960, the International Radio Consultative Committee formalized the concept of Coordinated Universal Time (UTC), which became the new international civil time standard.  UTC is, within about 1 second, mean solar time at 0°. UTC does not observe daylight saving time.

For most purposes, UTC is considered interchangeable with GMT, but GMT is no longer precisely defined by the scientific community. UTC is one of several closely related successors to GMT.

United States and regional time zones
Standard time zones in the United States and other regions are currently defined at the federal level by law 15 USC §260. The federal law also establishes the transition dates and times at which daylight saving time occurs, if observed. It is ultimately the authority of the secretary of transportation, in coordination with the states, to determine which regions will observe which of the standard time zones and if they will observe daylight saving time. As of August 9, 2007, the standard time zones are defined in terms of hourly offsets from UTC. Prior to this they were based upon the mean solar time at several meridians 15° apart west of Greenwich (GMT).

Only the full-time zone names listed below are official; abbreviations are by common use conventions, and duplicated elsewhere in the world for different time zones.

Zones used in the contiguous U.S.

From east to west, the four time zones of the contiguous United States are:
 Eastern Time Zone (Zone R), which comprises roughly the states on the Atlantic coast and the eastern two thirds of the Ohio Valley.
 Central Time Zone (Zone S), which comprises roughly the Gulf Coast, Mississippi Valley, and most of the Great Plains.
 Mountain Time Zone (Zone T), which comprises roughly the states and portions of states that include the Rocky Mountains and the western quarter of the Great Plains.
 Pacific Time Zone (Zone U), which comprises roughly the states on the Pacific coast, plus Nevada and the Idaho Panhandle.

Zones used in states beyond the contiguous U.S.
 Alaska Time Zone (UTC−09:00; Zone V), which comprises most of the state of Alaska.
 Hawaii–Aleutian Time Zone (no daylight saving in Hawaii, UTC−10:00; zone W), which includes Hawaii and most of the length of the Aleutian Islands chain (west of 169°30′W).

Zones used in U.S. territories
 Samoa Time Zone (UTC−11:00; Zone X), which comprises American Samoa.
 Chamorro Time Zone (UTC+10:00; Zone K), which comprises Guam and the Northern Mariana Islands.
 Atlantic Time Zone (UTC−04:00; Zone Q), which comprises Puerto Rico and the U.S. Virgin Islands.

Minor Outlying Islands
Some United States Minor Outlying Islands are outside the time zones defined by 15 U.S.C. §260 and exist in waters defined by nautical time. In practice, military crews may simply use Zulu time (UTC±00:00) when on these islands. Baker Island and Howland Island are in UTC−12:00, while Wake Island is in UTC+12:00. Because they exist on opposite sides of the International Date Line, it can, for example, be noon Thursday on Baker and Howland islands while simultaneously being noon Friday on Wake Island. Other outlying islands include Jarvis Island, Midway Atoll, Palmyra Atoll, and Kingman Reef (UTC−11:00); Johnston Atoll (UTC−10:00); and Navassa Island, Bajo Nuevo Bank, and Serranilla Bank (UTC−05:00).

Antarctic research stations

In Antarctica, the U.S. research facility Palmer Station is in UTC−03:00, while McMurdo Station and Amundsen–Scott South Pole Station use UTC+12:00 in order to coordinate with their main supply base in New Zealand.

Boundaries between the zones
(Described from north to south along each boundary.)

Eastern–Central boundary

 roughly follows the border between Wisconsin (to the south and west) and the Upper Peninsula (U.P.) of Michigan (to the north and east); the Upper Peninsula counties that border Wisconsin (namely Gogebic, Iron, Dickinson, and Menominee counties) observe central time, all other counties in the U.P. observe eastern time
 follows Lake Michigan
 divides a small portion of Northwestern Indiana near Chicago from the rest of the state
 follows the border between Central Illinois (west) and Central Indiana (east), with parts of the central time zone extending into northern and southern Indiana.
 divides a small portion of Southwestern Indiana from the rest of the state
 divides Kentucky in half roughly along a line that is west of Louisville, Kentucky running from northwest to southeast.
 divides the region legally defined as East Tennessee, except for four counties adjoining Middle Tennessee, from the rest of Tennessee.
 follows the border between Alabama (west) and Georgia (east), although Phenix City, Alabama and some nearby towns unofficially observe eastern time.
 divides the Florida Panhandle along the Apalachicola River and Intracoastal Waterway just west of Tallahassee, Florida.

Central–Mountain boundary
 divides the southwest portion of North Dakota from the rest of the state
 divides South Dakota roughly in half
 divides the western third of Nebraska from the rest of the state
 divides a very small portion of extreme western Kansas bordering Colorado (Greeley, Hamilton, Sherman, and Wallace counties) from the rest of the state (three other counties which border Colorado—Cheyenne, Morton, and Stanton counties—observe central time)
 follows the border between New Mexico (west) and Oklahoma (east) (although the zone legally begins at the Oklahoma–New Mexico state line, Kenton in extreme northwestern Cimarron County, Oklahoma unofficially observes mountain time)
 follows the border between New Mexico (west) and Texas (east)
 divides El Paso County, Hudspeth County, and a portion of northwestern Culberson County that includes eastern Guadalupe Mountains National Park from the rest of Texas

Mountain–Pacific boundary
 follows the border between northern Idaho (to the west) and northwestern Montana (to the east)
 turns west at  (just south of Nez Perce Pass), and follows the Idaho County line to the Salmon River
 follows the Salmon River west to the town of Riggins, where the Salmon River turns north.  This puts almost all of northern Idaho in the Pacific time zone, except for the small loop described next.
 turns north and follows the Salmon River to the Snake River at the Oregon border (at ).  This loop to the north creates a curious situation where one can enter a more westerly time zone by traveling east over one of the six bridges across this portion of the Salmon River.
 turns south and follows the Snake River between Oregon (west) and Idaho (east) to the northern border of Malheur County, Oregon
 turns west and follows the northern border of Malheur County, Oregon to its western border, where it turns south
 follows the western border of Malheur County to latitude 42.45° (42°27′ N), where it turns east, and returns to the Oregon/Idaho border
 turns south and follows the border between Oregon (west) and Idaho (east)
 turns east and follows the border between Idaho (north) and Nevada (south) along the 42nd parallel north to longitude 114.041726 W.
 turns south and follows the border between Nevada (west) and Utah (east), except for following the west city limit line of West Wendover dividing it from the rest of Nevada, and putting it in the mountain time zone. Jackpot, Nevada, just south of the 42nd parallel and some  west of the time zone south turn, also observes mountain time, on an unofficial basis.
 follows the border between Nevada (west) and Arizona (east)
 follows the border between California (west) and Arizona (east), mostly defined by the Colorado River, to the border between the U.S. and Mexico.

Daylight saving time (DST)

Daylight saving time (DST) begins on the second Sunday of March and ends on the first Sunday of November.

Clocks are set ahead one hour at 2:00 a.m. on the following start dates and set back one hour at 2:00 a.m. on the corresponding end dates:

In response to the Uniform Time Act of 1966, each state has officially chosen to apply one of two rules over its entire territory:
 Most use the standard time for their zone (or zones, where a state is divided between two zones), except for using daylight saving time during the summer months. Originally this ran from the last Sunday in April until the last Sunday in October. Two subsequent amendments, in 1986 and 2005, have shifted these days so that daylight saving time now runs from the second Sunday in March until the first Sunday in November.
Arizona and Hawaii use standard time throughout the year. However:
The Navajo Nation observes DST throughout its entire territory, including the portion that lies in Arizona. But the Hopi Nation, which is entirely surrounded by the Navajo Nation and is entirely in Arizona, does not observe DST. (See map inset right.)
 In 2005, Indiana passed legislation that took effect on April 2, 2006, that placed the entire state on daylight saving time (see Time in Indiana). Before then, Indiana officially used standard time year-round, with the following exceptions:
The portions of Indiana that were on Central Time observed daylight saving time.
Some Indiana counties near Cincinnati and Louisville were on Eastern Time but did (unofficially) observe DST.

The Energy Policy Act of 2005 extended daylight saving time (DST) for an additional month beginning in 2007.

The Sunshine Protection Act of 2021 passed the United States Senate in March of 2022. The bill would make Daylight Time the time year-round in the entire United States. The bill is yet to be voted on by the House of Representatives.

See also
 Date and time notation in the United States
 Daylight saving time in the United States
 Time in Canada
 Effects of time on North American broadcasting
 History of time in the United States
 List of time zones by U.S. state
 Lists of time zones
 Permanent time observation in the United States

Explanatory notes

References

External links

 North American time zone border data and images
 Standard Time Law 15 U.S. Code Subchapter IX—STANDARD TIME (also at :Wikisource:United States Code/Title 15/Chapter 6/Subchapter IX)
 Interactive map of US time zones
 USA capital time and time zones

Geography of the United States

Time in the United States


Cryptanthus grazielae é uma espécie de planta do grupo Cryptanthus, da família das bromélias (Bromeliaceae).

Taxonomia
A espécie foi descrita em 1998 por Harry E. Luther, com o espécime tipo coletado em 1997.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e herbácea.

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil.

Distribuição
A espécie é endêmica do Brasil e encontrada no Espírito Santo A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Ligações externas

 Cryptanthus grazielae no projeto Flora e Funga do Brasil

Cryptanthus
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo
Plantas descritas em 1998

Cryptanthus grazielae


Stipa is a genus of around 300 large perennial hermaphroditic grasses collectively known as feather grass, needle grass, and  spear grass. They are placed in the subfamily Pooideae and the tribe Stipeae, which also contains many species formerly assigned to Stipa, which have since been reclassified into new genera.

Many species are important forage crops. Several species such as Stipa brachytricha, S. arundinacea, S. splendens, S. calamagrostis, S. gigantea and S. pulchra are used as ornamental plants. One former species, esparto grass (Macrochloa tenacissima), is used for crafts and extensively in paper making.

It is a coarse grass with inrolled leaves and a panicle patterned inflorescence.

Ecology
Species of the genus Stipa can occur in grasslands or in savanna habitats. Certain specific prairie plant associations are dominated by grasses of the genus Stipa, which genus often lends its name to the terminology of some prairie types. In some areas of the western United States grasses of the genus Stipa form a significant part of the understory of Blue Oak savannas, and were even a more important element prehistorically before the invasion of many European grasses.

Selected species
Stipa avenacea – black oat grass
Stipa baicalensis Roshev.
Stipa barbata Desf.
Stipa bavarica
Stipa borysthenica
Stipa brachytricha – Korean feather grass
Stipa canadensis
Stipa capensis
Stipa capillata L.
Stipa coreana Honda – Korean needlegrass
Stipa grandis P.A.Smirn.
Stipa joannis Čelak.
Stipa leptogluma
Stipa mexicana
Stipa milleana
Stipa mollis
Stipa pennata L. – feather grass
Stipa pulcherrima
Stipa speciosa
Stipa tirsa Steven
Stipa tulcanensis
Stipa turkestanica Hack.
Stipa zalesskii Wilensky

Formerly placed here

Achnatherum calamagrostis (L.) P.Beauv. (as S. calamagrostis (L.) Wahlenb.)
Achnatherum robustum (Vasey) Barkworth (as S. robusta (Vasey) Scribn.)
Achnatherum splendens (Trin.) Nevski (as S. splendens Trin.)
Celtica gigantea (Link) F. M. Vazquez & Barkworth (as S. gigantea Link)
Eriocoma arida (as S. arida)
Hesperostipa comata (as S. comata)
Jarava ichu Ruiz & Pav. (as S. ichu (Ruiz & Pav.) Kunth)
Macrochloa tenacissima (Loefl. ex L.) Kunth (as S. tenacissima Loefl. ex L.)
Nassella leucotricha (Trin. & Rupr.) R.W.Pohl (as S. leucotricha Trin. & Rupr.)
Nassella pulchra (Hitchc.) Barkworth (as S. pulchra Hitchc.)
Oryzopsis hymenoides (Ricker.) (as S. hymenoides Roem. & Schult.)
Nassella viridula (Trin.) Barkworth (as S. viridula Trin.)
Hesperostipa spartea (Trin.) Barkworth (as Stipa spartea Trin.)
Anemanthele lessoniana (Steud.) Veldkamp (as Stipa arundinacea Hook.f.)

See also
 Nassella

References

External links

Poaceae genera

Stipa


المشير أحمد بدوي سيد أحمد (3 أبريل 1927 ـ 2 مارس 1981)، وزير الدفاع القائد العام للقوات المسلحة المصرية الأسبق وأحد قادة حرب أكتوبر.

حياته المبكرة
ولد أحمد بدوي في مدينة الإسكندرية الساحلية عام 1927. درس التجارة في جامعة الإسكندرية حيث حصل على درجة البكالوريوس، ثم سافر إلى موسكو في منحة دراسية لأكاديمية فرونزي العسكرية.

حياته المهنية
 تخرج في الكلية الحربية عام 1948 (دفعة 48).
 اشترك في حرب 48، وقاتل في المجدل ورفح وغزة والعسلوج.
 عُيّن بعد حرب 48 مدرساً بالكلية الحربية.
 أصبح مساعداً لكبير معلمي الكلية عام 1958.
 سافر في بعثة دراسية إلى الإتحاد السوفيتي لمدة ثلاث سنوات، حيث التحق بأكاديمية فرونز العسكرية العليا، تخرج بعدها حاملاً درجة «أركان حرب» عام 1961.
 بعد حرب 1967، صدر قرار بإحالته إلى المعاش، واعتقل لمدة عام على خلفية التخوف من دفعة شمس بدران وزير الحربية أثناء حرب 1967.
 تم الإفراج عنه في يونيو 1968، والتحق خلال تلك الفترة بكلية التجارة، جامعة عين شمس، وحصل على درجة البكالوريوس، شعبة إدارة الأعمال، عام 1974.
 أصدر الرئيس محمد أنور السادات قراراً، بعودته إلى صفوف القوات المسلحة في مايو 1971، والتحق بأكاديمية ناصر العسكرية العليا في عام 1972، حيث حصل على درجة الزمالة عام 1972.
 تولى منصب قيادة فرقة مشاة ميكانيكية.
 تمت ترقيته إلى رتبة اللواء، وعين قائداً للجيش الثالث الميداني، وسط ساحة القتال في 13 ديسمبر 1973.
 كرمه الرئيس الراحل محمد أنور السادات في مجلس الشعب ومنحه نجمة الشرف العسكرية في 20 فبراير 1974.
 عُيّن رئيساً لهيئة تدريب القوات المسلحة في 25 يونيو 1978.
 عُيّن رئيساً لأركان حرب القوات المسلحة في 4 أكتوبر 1978.
 صار أميناً عاماً مساعداً للشؤون العسكرية في جامعة الدول العربية.
 تمت ترقيته لرتبة الفريق في 26 مايو 1979.
 عُيّن وزيراً للدفاع وقائداً عاماً للقوات المسلحة، في 14 مايو 1980.
 أصدر الرئيس أنور السادات قراراً بترقية اسم الفريق أحمد بدوي إلى رتبة المشير بعد وفاته تكريما له.

حرب أكتوبر
استطاع مع فرقته عبور قناة السويس إلى أرض سيناء في حرب أكتوبر 1973من موقع جنوب السويس ضمن فرق الجيش الثالث الميداني، وتمكن من صد هجوم إسرائيلي استهدف مدينة السويس.

دوره في الثغرة
عندما قامت القوات الإسرائيلية بعملية الثغرة على المحور الأوسط، اندفع بقواته إلى عمق سيناء لخلخلة جيش العدو واكتسب أرضاً جديدة من بينها مواقع قيادة العدو في منطقة عيون موسى جنوب سيناء. ولما حاصرته القوات الإسرائيلية استطاع الصمود مع رجاله شرق القناة في مواجهة السويس.

وفاته
في 2 مارس 1981، لقي الفريق أحمد بدوي وثلاثة عشر من كبار قادة القوات المسلحة مصرعهم عندما سقطت الطائرة العمودية التي تقلهم في منطقة سيوة بالمنطقة العسكرية الغربية بمطروح. في نفس اليوم أصدر الرئيس أنور السادات قراراً بترقية الفريق أحمد بدوي إلى رتبة مشير وترقية رفاقه الذين قضوا معه إلى الرتب الأعلى واعتبارهم شهداء الوطن. الضحايا الثلاثة عشر الذين كانوا يرافقونه هم:
 اللواء صلاح قاسم رئيس أركان المنطقة الغربية العسكرية.
 اللواء علي فايق صبور قائد المنطقة الغربية العسكرية.
 اللواء جلال سري رئيس الهيئة الهندسية للقوات المسلحة.
 اللواء أحمد فواد مدير إدارة الإشارة.
 اللواء عطية منصور رئيس هيئة الإمداد والتموين.
 اللواء محمد حشمت جادو رئيس هيئة تدريب القوات المسلحة.
 اللواء محمد أحمد المغربي نائب رئيس هيئة التنظيم والإدارة.
 اللواء فوزي الدسوقي مدير إدارة الأشغال العسكرية والإبرار.
 اللواء محمد حسن مدير إدارة المياه.
 عميد أركان حرب محمد السعدي عمار مدير هيئة عمليات القوات المسلحة.
 عميد أركان حرب محمد أحمد وهبي من هيئة عمليات القوات المسلحة.
 عقيد مازن مشرف من هيئة عمليات القوات المسلحة.
 عقيد أركان حرب ماجد مندور من هيئة عمليات القوات المسلحة.
شيعت جنازة المشير أحمد بدوي وزملائه، يوم الثلاثاء 3 مارس 1981،من مقر وزارة الدفاع المصرية في جنازة عسكرية تقدمها الرئيس أنور السادات.

الناجون من الحادث

نجا من الحادث 5 أفراد فقط، منهم 4 هم طاقم الطائرة وسكرتير وزير الدفاع. هناك الكثير من علامات الاستفهام حول نجاه طاقم الطائرة فقط ووفاة ركابها إذ أن طراز الطائرة كان من النوع الذي يجب أن يفتح بابه من الخارج ولا يوجد باب من الداخل يؤدي إلى غرفة القيادة.

الأوسمة والأنواط والميداليات
 وسام نجمة الشرف العسكرية
 نوط التدريب

انظر أيضا
 القوات المسلحة المصرية.
 حرب أكتوبر

مصادر

وصلات خارجية
 محمود سلطان وحوار نادر مع المشير احمد بدوى وحديث عن حرب أكتوبر

الجيش الثالث الميداني
أشخاص من مصر الجديدة
أعضاء هيئة تدريس جامعة عين شمس
خريجو الكلية الحربية (مصر)
خريجو جامعة الإسكندرية
رؤساء أركان حرب القوات المسلحة المصرية
ضحايا حوادث الطيران
ضحايا حوادث طيران في 1981
ضحايا حوادث طيران في مصر
عسكريون مصريون برتبة مشير
مصريون شاركوا في حرب 1948
مصريون شاركوا في حرب أكتوبر
مواليد 1345 هـ
مواليد 1925
مواليد 1927
مواليد في الإسكندرية
نجمة الشرف
نوط التدريب
وزراء دفاع مصر
وفيات 1401 هـ
وفيات 1981
وفيات مجهولة السبب

أحمد بدوي


Kuća Dobrović je kuća u Jelsi na Trgu sv. Ivana 3, nasuprot sjevernog zida crkve sv. Ivana.

Opis
Kuća Dobrović je dvokatnica pokrivena četverovodnim krovom. Na drugom katu južnog pročelja je balkon oslonjen je četiri kamene konzole koje oponašaju barokna rješenja. Ograda je od lijevanog željeza, ukrašenih neostilskim elementima. Kvalitetna kamena plastika uokviruje sve pročelne prozore. Unutrašnjost kuće je iznimno dobro očuvana, a sama je kuća jedan od najboljih primjera neobarokne stambene arhitekture u Jelsi.

Zaštita
Pod oznakom Z-6179 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Jelsi

Kuća Dobrović u Jelsi


Erick Moreno (Bagadó, Chocó, Colombia; 24 de noviembre de 1991) es un futbolista colombiano. Juega como centro delantero. Su actual equipo es el Santa Luċija de Malta.

Trayectoria

Deportivo Pereira
Moreno debutó profesionalmente gracias a la oportunidad del entrenador y presentador deportivo Adrián Magnoli (que se encontraba como interino), en el Deportivo Pereira en la temporada 2009, como uno de los jugadores utilizados para cumplir la norma sub-20 que obligaba a los equipos colombianos a empezar cada partido con un jugador de esta edad.

Con el Pereira jugó diez partidos y no logró anotar aunque su buen nivel deportivo lo llevó a que al culminar la temporada uno de los clubes más grandes de Colombia como Millonarios comprara su pase en 2 mil dólares ($COP 4 millones de pesos colombianos).

Millonarios FC
Para el inicio del año 2010, Moreno pasó a Millonarios y ha jugado algunos partidos de la Copa Colombia 2010, como de la Primera A.
 En 2011 se consolidó como parte de la nómina en el equipo profesional, siendo campeón de la Copa Colombia 2011, marcando cinco goles (Academia, Centauros, Deportes Tolima y doblete a Junior en semifinal), además de jugar varios partidos en el Torneo Finalización.

Para la temporada siguiente, tuvo un rendimiento muy por debajo que el demostrado en el año anterior marcando 6 goles en 34 partidos del año y quedando como tercer delantero de Millonarios en el primer semestre detrás de Humberto Osorio Botello y Wilberto Cosme, ya para el segundo semestre quedaría como cuarto delantero detrás de Wason Renteria, Jorge Perlaza y del mismo Wilberto Cosme. En diciembre se corona campeón de la Liga Postobon 2012-II con Millonarios.

Al inicio de la temporada 2013, su equipo jugaría la superliga de campeones contra Independiente Santa Fe la cual perderían con un global de 3 a 1, también jugaron la Copa Libertadores 2015 (donde solo jugó 1 partido) quedando eliminados en el último puesto del grupo; también inicia como suplente de los delanteros Wason Renteria, Freddy Montero, Jorge Perlaza y del juvenil Yuber Asprilla, no obstante con las lesiones de los dos últimos y el bajo nivel de Renteria, se afianza como titular llegando a marcar 6 goles en 15 partidos (12 de ellos como titular) y volviéndose un titular indiscutible junto a Freddy Montero como la dupla de delanteros. Luego de su muy buen primer semestre con Millonarios (7 goles en 21 partidos), el 11 de julio se hace oficial el interés del Estudiantes de la Plata de Argentina en ficharlo. Luego de su fallido traspaso al club Estudiantes de La Plata, por diferencias económicas entre los clubes, vuelve a ser suplente al inicio de semestre marcando solo 1 gol en la fase regular de torneo finalización, ya en los cuadrangulares semifinales se convierte en el jugador más destacado de Millonarios (sobre jugadores como Wason Renteria y Dayro Moreno) marcando 4 goles en los 6 juegos que disputó el club, no obstante Millonarios tuvo un pésimo cuadrangular ganando solo 2 juegos y quedando eliminado a falta de 2 fechas de la final. Al finalizar el 2013 consiguió 15 goles en 49 partidos consolidándose como figura del club y siendo considerado para un traspaso al fútbol del extranjero debido a su buen rendimiento. Ya en el 2014, no fue inscrito para jugar la liga apertura en Colombia debido a que fue traspasado al Sporting Braga. Cabe destacar también que durante su paso por Millonarios fue relacionado con los clubes Rayo Vallecano de España y el Udinese Calcio de Italia.

Sporting Braga
A finales de enero de 2014, Millonarios alcanzó un acuerdo con el Sporting Braga de Portugal para la venta del 80% del pase del jugador firmando un contrato de 4 temporadas y media. En el club portugués se encontró con el también colombiano Felipe Pardo. Marca su primer gol en Portugal en la vigésima fecha del fútbol luso en el empate a dos del Braga con el Arouca jugando solamente los últimos 8 minutos de juego marcando el empate definitivo del juego. Juega su primer partido como titular con el Braga en el empate a un gol frente al Académica en la fecha 23 del torneo luso jugando 59 minutos del partido.

Panetolikos
En el segundo semestre del 2014 fue cedido en calidad de préstamo al equipo griego Panetolikos,
El 24 de octubre de 2014 marcaría triplete en la victoria de su equipo 3 a 1 sobre Panathinaikos FC. Terminaría su temporada con seis goles en 17 partidos.

Real Valladolid
El 31 de agosto de 2015 cuando se cerraban los traspasos del mercado de fichajes fue confirmado que Erick Moreno sería cedido al Real Valladolid de la Segunda División de España.
En su primer partido juega 23 minutos frente al Real Oviedo en la Copa del Rey.

CD Tondela
El 19 de enero de 2016 sería confirmada su cesión al CD Tondela para lo que resta de temporada.
Su debut sería el 24 de enero en la derrota 1-2 frente al Boavista FC jugando 25 minutos. Su primer gol lo marcaría el 21 de febrero en la derrota de su equipo 4 a 3 por el Marítimo.

El 31 de agosto se hace oficial su préstamo por una temporada más desde el Sporting Braga. Su primer gol en la temporada 2016/17 sería el 30 de septiembre en la victoria de su club 2 a 1 sobre Pacos de Ferreira.

Cúcuta Deportivo
El 17 de enero es presentado como nuevo jugador del Cúcuta Deportivo de la Categoría Primera B confirmando su regreso después de cuatro años a Colombia.

UD Oliveirense
En julio de 2018 es confirmado como refuerzo del União Desportiva Oliveirense de la Liga de Honra de Portugal. Su primer gol lo marca el 23 de septiembre dándole el empate a un gol a su club frente al FC Porto B.

Clubes

Estadísticas

Fuente:  fichajes.com

Palmarés

Campeonatos nacionales

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en Soccerway

Nacidos en Bagadó
Futbolistas de Colombia
Futbolistas del Deportivo Pereira
Futbolistas de Millonarios Fútbol Club en los años 2010
Futbolistas del Sporting Clube de Braga
Futbolistas del Panetolikos
Futbolistas del Real Valladolid Club de Fútbol en los años 2010
Futbolistas del Clube Desportivo de Tondela
Futbolistas del Cúcuta Deportivo
Futbolistas del União Desportiva Oliveirense
Futbolistas del FC Levadia Tallinn

Erik Moreno


Un neoplasm este un tip de creștere anormală și excesivă, numită neoplazie, a unui țesut. Creșterea unui neoplasm este necoordonată cu cea a țesutului normal înconjurător și persistă să crească anormal, chiar dacă declanșatorul inițial este îndepărtat.  De obicei, această creștere anormală (dar nu întotdeauna) formează o masă.  Când formează o masă, poate fi numită tumoră.

ICD-10 (Clasificarea statistică internațională a bolilor) clasifică neoplasmele în patru grupe principale: neoplasme benigne, neoplasme in situ, neoplasme maligne și neoplasme de comportament incert sau necunoscut.
Neoplasmele maligne sunt, de asemenea, cunoscute pur și simplu sub numele de cancer și sunt în centrul oncologiei.

Înainte de creșterea anormală a țesutului, ca neoplazie, celulele suferă adesea un model anormal de creștere, cum ar fi metaplazia sau displazia. Cu toate acestea, metaplazia sau displazia nu progresează întotdeauna spre neoplazie. Cuvântul provine din greaca antică, din νέος- neo ("nouă") și πλάσμα plasmă ("formare", "creație").

Tipuri
Un neoplasm poate fi benign, potențial malign sau malign (cancer).

 Tumorile benigne includ:                                                                                - fibroamele uterine,                                                                                - osteofitele și                                                                                - nevi melanocitici (alunițele pielii).                                                                                Sunt circumscrise și localizate, și nu se transformă în cancer.
 Neoplasmele potențial maligne includ carcinomul in situ. Sunt localizate, nu invadează și nu distrug, dar în timp, se pot transforma într-un cancer.
 Neoplasmele maligne sunt denumite frecvent cancer. Ele invadează și distrug țesutul din jur, pot forma metastaze și, dacă nu sunt tratate sau nu răspund la tratament, se dovedesc fatale.
 Neoplasmul secundar se referă la oricare dintre categoriile de tumori canceroase care sunt fie o afecțiune metastatică a unei tumori primare, fie o tumoră aparent fără legătură care crește în frecvență în urma anumitor tratamente pentru cancer, cum ar fi chimioterapia sau radioterapia.
 Rareori poate exista o neoplasmă metastatică fără un sit cunoscut al cancerului primar și aceasta este clasificată sub denumirea cancer de origine primară necunoscută.

Clonalitatea
Tumorile neoplazice sunt adesea eterogene și conțin mai multe tipuri de celule, dar inițierea și creșterea continuă depind de obicei de o singură populație de celule neoplastice. Se presupune că aceste celule sunt clonale - adică provin din aceeași celulă și toate poartă aceeași anomalie genetică sau epigenetică - evidentă - a clonalității. Pentru neoplasmele limfoide, de exemplu limfomul și leucemia, clonalitatea este dovedită prin amplificarea unei singure rearanjări a genei imunoglobulinei lor (pentru leziunile celulelor B) sau a genei receptorului celulelor T (pentru leziunile celulelor T). Demonstrarea clonalității este considerată a fi necesară pentru a identifica o proliferare a celulelor limfoide ca neoplazică.

Este tentant să definim neoplasmele ca proliferări celulare clonale, dar demonstrarea clonalității nu este întotdeauna posibilă. Prin urmare, nu se poate include clonalitatea în definirea neoplaziei.

Neoplazie vs. tumoră
Tumora sau tumoarea (în vorbirea curentă), însemnând în latină umflătură, unul dintre semnele cardinale ale inflamației, a însemnat inițial orice formă de umflătură (tumefacție), neoplazică sau nu. Cu toate acestea, terminologia actuală, atât medicală cât și non-medicală, folosește trmenul de tumoră ca sinonim pentru un neoplasm (o leziune chistică solidă sau plină de fluide, care poate fi sau nu formată printr-o creștere anormală a celulelor neoplazice), care apare cu o anumită mărime.

Unele neoplasme nu formează o tumoare, de exemplu leucemia și cele mai multe forme de carcinom in situ. Tumora nu este, de asemenea, sinonimă cu cancerul . În timp ce cancerul este, prin definiție, malign, o tumoră poate fi benignă, precanceroasă sau malignă.

Termenii de masă și nodul sunt adesea folosiți în mod sinonim cu tumora. În general, însă, termenul de tumoră este utilizat în mod generic, fără referire la dimensiunea fizică a leziunii. Mai exact, termenul de masă este adesea utilizat atunci când leziunea are un diametru maxim de cel puțin 20 de milimetri (mm) în cea mai mare direcție, în timp ce termenul nodul este de obicei utilizat atunci când dimensiunea leziunii este mai mică de 20 de mm, în cea mai mare dimensiune.

Cauze

Un neoplasm poate fi cauzat de o proliferare anormală a țesuturilor, care poate fi cauzată de mutații genetice. Nu toate tipurile de neoplasme determină o supraaglomerare tumorală a țesutului (vezi leucemia sau carcinomul in situ) scoțându-se în evidență asemănări între creșterile neoplazice și procesele regenerative, de exemplu, dediferențierea și proliferarea rapidă a celulelor.

Recent, creșterea tumorii a fost studiată folosind matematica și mecanica mediilor continue. Tumorile vasculare (formate din vase de sânge) sunt astfel privite ca fiind amalgame ale unui schelet solid format din celule lipicioase și un lichid organic care umple spațiile în care celulele pot crește. În cadrul acestui tip de model, pot fi tratate eforturi mecanice și tulpini, iar influența lor asupra creșterii tumorii, a țesutului înconjurător și a vascularizării este elucidată. Descoperirile recente din experimentele care folosesc acest model arată că creșterea activă a tumorii este limitată la marginile exterioare ale tumorii și că rigidizarea țesutului normal de bază inhibă și creșterea tumorii.

Condiții benigne care nu sunt asociate cu o proliferare anormală a țesutului (cum ar fi chisturile sebacee sau ateroamele) pot fi, de asemenea, prezente ca tumori, dar nu au potențial malign. Chisturile mamare (care apar frecvent în timpul sarcinii și în alte momente) sunt un alt exemplu, la fel ca și alte umflături glandulare încapsulate (tiroidă, glanda suprarenală, pancreas).

Hematoamele încapsulate, țesutul necrotic încapsulat (de la o mușcătură de insectă, de la un corp străin sau alt mecanism nociv), keloizii (supraagregări discrete ale țesutului cicatricial) și granuloamele pot, de asemenea, să apară sub forma unor tumori.

Mărirea localizată discretă a structurilor normale (uretere, vase de sânge, conducte biliare intrahepatice sau extrahepatice, incluziuni pulmonare sau duplicări gastrointestinale ) cauzată de  obstrucțiile sau îngustările de ieșire sau de conexiuni anormale, poate, de asemenea, să apară sub forma unei tumori. Exemple sunt fistulele arteriovenoase sau anevrismele (cu sau fără tromboză), fistulele biliare sau anevrisme, colangită sclerotică, cisticercoză sau chisturi hidatice, duplicări intestinale și incluziuni pulmonare, așa cum se observă la fibroza chistică.

Biopsierea unui număr de tipuri de tumori poate fi periculoasă, întrucât scurgerea conținutului lor ar putea fi catastrofală.

Când se întâlnesc astfel de tipuri de tumori, modalitățile de diagnostic, cum ar fi ecografia, tomografiile, RMN-ul, angiogramele și scanările de medicină nucleară sunt folosite înainte (sau în timpul) biopsiei sau explorării/excizării chirurgicale, în încercarea de a evita astfel de complicații severe.

Natura unei tumori este determinată de imagistică, de explorare chirurgicală sau de un patolog după examinarea țesutului dintr-o biopsie sau un specimen chirurgical.

Neoplasme maligne

Deteriorări ale ADN-ului

Deteriorarea ADN-ului este considerată principala cauză a apariției neoplasmelor maligne cunoscute sub numele de cancer. Rolul său central în progresia spre cancer este ilustrat în figura din această secțiune, în caseta din apropierea vârfului. (Caracteristicile centrale ale afectării ADN-ului, modificările epigenetice și reparația deficitară a ADN-ului în progresia cancerului sunt arătate în roșu.)

Deteriorarea ADN-ului este foarte frecventă.                                                                                Deteriorările sau erorile ADN-ului care apar în mod natural (în mare parte datorită metabolismului celular și proprietăților ADN-ului în apă la temperaturi ale corpului) apar la o rată de peste 60.000 de erori noi, în medie, pe celulă umană, pe zi  [a se vedea și articolul Deteriorarea ADN-ului (care apare în mod natural)].

Deteriorări ale ADN suplimentare pot apărea din cauza expunerii la agenți exogeni. Fumul de tutun provoacă o deteriorare exogenă a ADN-ului, iar aceste deteriorări ale ADN sunt cauza probabilă a cancerului pulmonar datorat fumatului.  Lumina UV provenită din radiațiile solare provoacă deteriorări ale ADN care sunt importante în melanom.                                                 Infecția cu Helicobacter pylori produce niveluri ridicate de specii reactive de oxigen care afectează ADN-ul și contribuie la cancerul gastric.                                                                                Acizii biliari, la niveluri ridicate în colonul oamenilor care consumă o dietă bogată în grăsimi, provoacă, de asemenea, daune ADN-ului și contribuie la cancerul de colon.                              Katsurano și colab. au indicat că macrofagele și neutrofilele dintr-un epiteliu colonic inflamat sunt sursa de specii reactive de oxigen care provoacă deteriorări ale ADN care, la rândul lor, inițiază tumorageneză colonică.                                                                                Unele surse de deteriorare a ADN-ului sunt indicate în casetele din partea de sus a figurii din această secțiune.

Persoanele cu o mutație a liniei germinale care provoacă o deficiență în oricare din cele 34 de gene de reparare a ADN-ului (a se vedea articolul tulburări de deficiență de reparare a ADN-ului ) prezintă un risc crescut de cancer. Unele mutații ale liniei germinale din genele de reparare a ADN-ului provoacă până la 100% șanse de cancer în orice moment al vieții (de exemplu, mutațiile p53). Aceste mutații ale liniei germinale sunt indicate într-o casetă din stânga figurii cu o săgeată care indică contribuția lor la deficiența de reparare a ADN-ului.

Aproximativ 70% dintre neoplasmele maligne nu au nici o componentă ereditară și sunt numite cancere sporadice. Doar o minoritate de tipuri de cancer sporadice prezintă o deficiență în repararea ADN-ului din cauza mutației într-o genă de reparare a ADN-ului.

Cu toate acestea, majoritatea cancerelor sporadice au deficiență în repararea ADN-ului din cauza modificărilor epigenetice care reduc sau reduc la tăcere expresiile genelor de reparare a ADN-ului. De exemplu, din 113 cancere colorectale secvențiale, doar patru au avut o missense mutation (eroare de "traducere") în gena de reparație MGMT a ADN-ului, în timp ce majoritatea au redus expresia genei MGMT datorită metilării regiunii promotoare a genei MGMT (o modificare epigenetică).  Cinci rapoarte prezintă dovezi că între 40% și 90% dintre cancerele colorectale au redus expresia MGMT grație metilării regiunii promotoare a genei MGMT.

În mod similar, din cele 119 cazuri de cancere colorectale deficitare de reparație care nu aveau expresia genei de reparare PMS2 a ADN-ului, gena PMS2 era deficitară în 6 cazuri din cauza mutațiilor din gena PMS2, în timp ce în 103 cazuri expresia PMS2 era deficitară, deoarece partenera sa de împerechere MLH1 a fost reprimată ddatorită metilării promotorului (proteina PMS2 este instabilă în absența MLH1). În celelalte 10 cazuri, pierderea expresiei PMS2 s-a datorat probabil supraexpresiei epigenetice a microRNA, miR-155, care reglementează în jos MLH1.

În alte exemple, au fost găsite defecte epigenetice la frecvențe cuprinse între 13% -100% pentru genele de reparație BRCA1, WRN, FANCB, FANCF, MGMT, MLH1, MSH2, MSH4, ERCC1, XPF, NEIL1 și ATM ale ADN-ului. Aceste defecte epigenetice au apărut în diferite tipuri de cancer (de exemplu, sân, ovar, colorectal, cap și gât). Două sau trei deficiențe de exprimare a ERCC1, XPF sau PMS2 apar simultan în majoritatea celor 49 de cancere de colon evaluate de Facista și colab.                                                                                Modificările epigenetice care determină expresia redusă a genelor de reparație a ADN-ului sunt prezentate într-o casetă centrală la nivelul al treilea din partea superioară a figurii din această secțiune, iar deficiența consecutivă de reparare a ADN-ului este prezentată la nivelul patru.

Atunci când expresia genelor de reparare a ADN-ului este redusă, deteriorările ADN-ului se acumulează în celule la un nivel mai mare decât normal, iar aceste deteriorări în exces provoacă frecvențe crescute de mutație sau epimutație. Ratele de mutație cresc puternic în celulele defecte în reparația nepotrivită a ADN-ului sau în reparația omologă recombinațională (HRR).

În timpul reparației pauzelor cu ADN dublu, sau repararea altor deteriorări ale ADN-ului, locurile de reparație incomplete pot provoca o amortizare a genelor epigenetice. Deficiențele de reparare a ADN-ului (nivelul 4 din figură) determină creșterea deteriorărilor ADN-ului (nivelul 5 din figură) ceea ce duce la creșterea mutațiilor somatice și modificări epigenetice (nivelul 6 din figură).

Defectele de câmp, țesutul normal care apare cu alterații multiple (și discutate în secțiunea de mai jos), sunt precursori obișnuiți ai dezvoltării unei clone de țesut dezordonate și care proliferează necorespunzător într-un neoplasm malign. Astfel de defecte de câmp (al doilea nivel din partea de jos a figurii) pot avea mutații multiple și modificări epigenetice.

Odată format un cancer, de obicei există o instabilitate a genomului. Această instabilitate este probabil cauzată de o reparare redusă a ADN-ului sau de o deteriorare excesivă a ADN-ului.     Din cauza unei astfel de instabilități, cancerul continuă să evolueze și să producă sub-clone.    De exemplu, un cancer renal, eșantionat în 9 zone, a avut 40 de mutații omniprezente, care demonstrează eterogenitatea tumorii (adică prezent în toate zonele cancerului), 59 de mutații împărtășite de unele (dar nu de toate) zone și doar 29 de mutații "private" prezente într-una din zonele cancerului.

Defecte de câmp

Pentru a descrie acest fenomen au fost folosiți mulți alți termeni, inclusiv "efectul de câmp", "cancerizarea câmpului" sau " carcinogeneza câmpului".                                                                            Termenul d "cancerizarea câmpului" a fost folosit pentru prima dată în 1953, pentru a descrie o zonă sau un "câmp" al epiteliului care a fost precondiționat prin (la acea vreme) procese în mare parte necunoscute, astfel încât să-l predispună spre dezvoltarea cancerului.  De atunci, termenii de "cancer de câmp" și "defect de câmp" au fost folosiți pentru a descrie țesutul pre-malign în care sunt posibile să apară noi cancere.

Defectele de câmp sunt importante în progresia cancerului. Cu toate acestea, "majoritatea cercetărilor în domeniul cancerului, sublinia Rubin au fost făcute pe tumori bine definite in vivo sau pe focare neoplazice discrete in vitro. Cu toate acestea, există dovezi că mai mult de 80% din mutațiile somatice găsite în fenotipul mutator al tumorilor colorectale umane apar înainte de debutul expansiunii clonale terminale.                                                                        În mod similar, Vogelstein și colab. subliniază că mai mult de jumătate din mutațiile somatice identificate în tumori au avut loc într-o fază pre-neoplazică (într-un defect de câmp), în timpul creșterii celulelor aparent normale.                                                                                De asemenea, modificări epigenetice prezente în tumori pot să fi apărut în defecte de câmp pre-neoplazice.

O viziune extinsă asupra efectului de câmp a fost denumită "efect etiologic de câmp", care cuprinde nu numai modificări moleculare și patologice ale celulelor pre-neoplazice, dar și influențe ale factorilor de mediu exogeni și modificări moleculare în microambientul local asupra evoluției neoplazice de la inițierea tumorii până la moartea pacientului.

În colon, un defect de câmp apare probabil prin selecția naturală a unei celule mutante sau modificate epigenetic printre celulele stem de la baza uneia dintre criptele intestinale de pe suprafața interioară a colonului. O celulă stem mutantă sau modificată epigenetic poate înlocui celelalte celule stem din apropiere prin selecție naturală. Astfel, poate apărea un petic de țesut anormal. Figura din această secțiune include o fotografie a unui segment proaspăt rezecat și deschis pe lungimea colonului care prezintă un cancer de colon și patru polipi. Sub fotografie există o diagramă schematică a modului în care s-ar fi putut forma un plasture mare de celule mutante sau alterate epigenetic, arătat de zona mare în galben din diagramă. În cadrul acestui prim plasture mare din diagrama (o clonă mare de celule), poate apărea o a doua astfel de mutație sau alterare epigenetică, astfel încât o anumită celulă stem dobândește un avantaj în comparație cu alte celule stem din interiorul patch-ului, iar această celulă stem modificată se poate extinde formând clonal un plasture secundar, sau o sub-clonă, în interiorul patch-ului original. Acest lucru este indicat în diagrama de patru patch-uri mai mici de culori diferite în zona originală mare galbenă. În cadrul acestor noi patch-uri (sub-clone), procesul poate fi repetat de mai multe ori, indicat de patchurile încă mai mici din cele patru patchuri secundare (cu culori încă diferite în diagramă) care se extind clonal, până când apar celule stem care generează fie mici polipi, fie un neoplasm malign (cancer).

În fotografie, un defect de câmp aparent în acest segment al unui colon a generat patru polipi (etichetați cu dimensiunea polipilor, 6mm, 5mm și doi de 3mm și un cancer de aproximativ 3 cm  în cea mai lungă dimensiune). Aceste neoplasme sunt, de asemenea, indicate în diagrama de mai jos a fotografiei, de 4 cercuri mici arămii (polipi) și o zonă roșie mai mare (cancer). Cancerul din fotografie s-a produs în zona cecală a colonului, unde colonul se alătură intestinului subțire (etichetat) și unde apare apendicele (etichetat). Grăsimea din fotografie este exterioară peretelui exterior al colonului. În segmentul de colon prezentat aici, colonul a fost tăiat în lungime pentru a-i expune suprafața interioară și pentru a afișa cancerul și polipii care apar în mucoasa epitelială interioară a colonului.

Dacă procesul general prin care apar cancerele de colon sporadice este formarea unei clone pre-neoplazice care se răspândește prin selecție naturală, urmată de formarea subclonelor interne în cadrul clonei inițiale și sub-sub-clone în interiorul acestora, atunci cancerele de colon în general, ar trebui să fie asociate și să fie precedate de câmpurile de anomalii în creștere care reflectă succesiunea evenimentelor premaligne. Cea mai extinsă regiune de anormalitate (zona neregulată galbenă cea mai exterioară din diagramă) ar reflecta cel mai devreme eveniment în formarea unui neoplasm malign.

În cazul unor cancere, în evaluarea experimentală a deficiențelor specifice în repararea ADN-ului, multe deficiențe specifice de reparare a ADN-ului au fost, de asemenea, arătate ca aparând în defectele de câmp din jurul acestor tipuri de cancer. Tabelul de mai jos oferă exemple pentru care deficiența de reparare a ADN-ului la un cancer s-a dovedit a fi cauzată de o modificare epigenetică și de frecvențele oarecum mai scăzute cu care aceeași deficiență de reparare a ADN-ului cauzat epigenetic a fost găsită în defectul câmpului înconjurător.

Unii dintre micii polipi din defectul de câmp prezentat în fotografia segmentului de colon deschis pot fi neoplasme relativ benigne. Dintre polipii cu dimensiunea mai mică de 10 mm, găsiți în timpul colonoscopiei și urmați de colonoscopii repetate timp de 3 ani, 25% au fost neschimbați ca mărime, 35% au regresat sau și-au redus dimensiunile, în timp ce 40% au crescut în dimensiuni.

Instabilitatea genomului
Se știe că toate cancerele prezintă o instabilitate a genomului sau un fenotip mutator.                     ADN-ul care codifică proteinele din nucleu este aproximativ 1,5% din ADN-ul genomic total.  În cadrul acestui ADN care codifică proteine (numit <i>exome</i>), un cancer mediu al sânului sau al colonului poate avea aproximativ 60 până la 70 de mutații care modifică proteine, dintre care aproximativ 3 sau 4 pot fi mutații "conducătoare", iar cele rămase pot fi mutații "pasagere".     Cu toate acestea, numărul mediu de mutații ale secvenței de ADN în întregul genom (inclusiv în regiunile care nu codifică proteine) în cadrul unui eșantion de țesut de cancer de sân este de aproximativ 20.000. Într-un eșantion mediu de țesut de melanom (unde melanomele au o frecvență mai mare de mutație a exomeului), numărul total de mutații ale secvenței de ADN este de aproximativ 80.000. A se compara cu frecvența de mutație foarte scăzută, de aproximativ 70 de mutații noi, în întregul genom, între generații (de la părinte la copil) la oameni.

Frecvențele mari ale mutațiilor în secvențele totale de nucleotide din cadrul cancerelor sugerează că, de multe ori, o modificare timpurie a defectelor de câmp care generează un cancer (de exemplu, zona galbenă din diagrama din această secțiune) este o deficiență în repararea ADN-ului.

Defectele mari de câmp care înconjoară cancerele de colon (se extind până la aproximativ 10   cm de fiecare parte a unui cancer) au fost arătate de Facista și colab. ca având frecvent defecte epigenetice în 2 sau 3 proteine de reparare a ADN-ului (ERCC1, XPF sau PMS2) în întreaga zonă a defectului de câmp.

Deficiențele în repararea ADN-ului determină creșterea ratelor de mutație.                               O deficiență în repararea ADN-ului, poate permite acumularea de deteriorări ale ADN-ului, iar <i>sinteza de translezie</i> predispusă la erori, trecută prin aceste deteriorări, poate da naștere mutațiilor. În plus, repararea defectuoasă a acestor deteriorări acumulate ale ADN-ului poate duce la epimutații. Aceste noi mutații sau epimutații pot oferi un avantaj proliferativ, generând un defect de câmp. Deși mutațiile / epimutațiile din genele de reparare a ADN-ului nu conferă ele însele un avantaj selectiv, ele pot fi transportate ca pasageri în celule atunci când celulele dobândesc mutații / epimutații suplimentare care oferă un avantaj proliferativ.

Etimologie
Termenul "neoplasm" este sinonim cu "tumoarea". "Neoplazia" denumește procesul de formare a neoplasmelor / tumorilor, procesul este denumit un proces "neoplazic". Însuși cuvântul "neoplastic" provine din grecescul neo ("nou") și plastic ("format, modelat").

Termenul "tumoare" derivă din substantivul latin tumor, "umflătură" - derivat al verbului tumēre "a se umfla".

Referințe

Oncologie
Semne și simptome
Anatomie patologică
Pages with unreviewed translations

Neoplasm


Cedar Creek may refer to:

In Australia
 Cedar Creek (New South Wales), a tributary of the Hunter River catchment, New South Wales
 Cedar Creek, New South Wales, a town in the City of Cessnock
 Cedar Creek, New South Wales (Tweed), a village in Tweed Shire
 Cedar Creek, Queensland (Moreton Bay Region), a suburb in the Moreton Bay Region, Queensland
 Cedar Creek, Queensland (Logan & Gold Coast), a suburb split by the Logan City and Gold Coast City boundaries, Queensland
 Cedar Creek, former name of Ravenshoe, Queensland

In the United States

In Alabama
Cedar Creek Reservoir (Alabama)

In Arkansas
Cedar Creek, Arkansas, an unincorporated community

In California
Cedar Creek (Pacheco Creek), a tributary of Pacheco Creek in Santa Clara County
Cedar Creek (South Fork Eel River), a tributary of the South Fork Eel River in Mendocino County
Cedar Creek (South Fork Pit River), a tributary of the Pit River in Lassen County
Cedar Creek, the fictional setting of the 1995 film Outbreak.

In Connecticut
Cedar Creek (Connecticut), lake-like tidal creek in Fairfield County

In Delaware
Cedar Creek, Delaware
Cedar Creek Hundred, an unincorporated subdivision of Sussex County, Delaware

In Georgia
Cedar Creek (Georgia), a stream in Floyd and Polk counties
Cedar Creek, the former name for Vickery Creek, a tributary of the Chattahoochee River

In Indiana
Cedar Creek (Indiana), a tributary of the St. Joseph River in the Lake Erie watershed
Cedar Creek Canyon (Indiana)

In Iowa
Cedar Creek (Skunk River tributary), a tributary of the Skunk River

In Kansas
Cedar Creek (Kansas)

In Kentucky
Cedar Creek (Dix River)
Cedar Creek Lake (Kentucky)

In Michigan
Cedar Creek (Michigan)

In Minnesota
Cedar Creek (Mississippi River), a stream in Winona County
Cedar Creek Ecosystem Science Reserve, a long-term biodiversity research preserve

In Missouri
Cedar Creek, Missouri, an unincorporated community
Cedar Creek (Big River tributary)
Cedar Creek (Current River tributary)
Cedar Creek (Des Moines River tributary)
Cedar Creek (Henry County, Missouri)
Cedar Creek (Bull Shoals Lake tributary)
Cedar Creek (Loose Creek tributary)
Cedar Creek (Missouri River tributary)
Cedar Creek (Sac River tributary)
Cedar Creek (Salt Creek tributary)
Cedar Creek (Shoal Creek tributary)

In Nebraska
Cedar Creek, Nebraska, a city
Cedar Creek (Platte River tributary), a stream in Nebraska

In New Jersey
Cedar Creek (Barnegat Bay), a tributary of Barnegat Bay in Ocean County
Cedar Creek (Delaware Bay), an estuary of Delaware Bay in Cumberland County
Cedar Creek High School (New Jersey), a high school in Egg Harbor City, New Jersey

In New York
 Cedar Creek Park (Seaford), a Nassau County, Long Island park located on Merrick Road east of Wantagh Avenue

In North Carolina
Cedar Creek (Deep River tributary, Chatham), a stream in Chatham County, North Carolina
Cedar Creek (Cape Fear River tributary), a stream in Harnett County, North Carolina
Cedar Creek (Uwharrie River tributary), a stream in Montgomery County, North Carolina
Cedar Creek (Deep River tributary, Moore), a stream in Moore County, North Carolina

In North Dakota
Cedar Creek (North Dakota), a tributary of the Cannonball River

In Ohio
Cedar Creek Mine Ride, roller coaster

In Oklahoma
Cedar Creek Golf Course at Beavers Bend

In Pennsylvania
Cedar Creek (Youghiogheny River tributary), a stream in Westmoreland County

In Texas
Cedar Creek (Trinity River tributary)
Cedar Creek Reservoir (Texas)
Cedar Creek (Johnson County, Texas)
Cedar Creek, Texas, an unincorporated community in Bastrop County

In Utah
Cedar Creek, Utah, a ghost town

In Virginia
Cedar Creek (James River), a tributary of the James River
Cedar Creek (North Fork Shenandoah River), a tributary of the North Fork Shenandoah River
Battle of Cedar Creek, American Civil War
Cedar Creek and Belle Grove National Historical Park, a site commemorating the battle

In West Virginia
Cedar Creek (West Virginia), a tributary of the Little Kanawha River
Cedar Creek State Park

In Wisconsin
Cedar Creek, Wisconsin, an unincorporated community
Cedar Creek (Wisconsin), a tributary of the Milwaukee River

See also

Cedar Creek Township (disambiguation)
Cedar Branch
Cedar Brook (disambiguation)
Cedar Fork (disambiguation)
Cedar River (disambiguation)
Cedar Run (disambiguation)

Cedar Creek


Allemant se poate referi la:
Allemant, localitate în departamentul Aisne, Franța
Allemant, localitate în departamentul Marne, Franța

Allemant


Humanists International (cunoscută ca International Humanist and Ethical Union, sau IHEU, între 1952–2019) este o organizație umbrelă a asociațiilor umaniste, ateiste, raționaliste, seculariste, sceptice, de liberi-cugetători și de Cultură Etică din toată lumea. A fost fondată în Amsterdam în 1952, iar în 2023 are 160 organizații membre din 80 de țări.  Julian Huxley (primul director al UNESCO) a condus primul congres al organizației.

În 2002, Adunarea Generală a IHEU a adoptat unanim Declarația de la Amsterdam 2002, care sintetizează principiile fundamentale ale umanismului modern. Omul Fericit este simbolul grafic oficial al IHEU. IHEU are rol consultativ special în Consiliul Economic și Social al Națiunilor Unite (ECOSOC).

IHEU organizează un Congres Umanist Mondial la fiecare trei ani, găzduit de unul dintre membri. Următorul congres va avea loc la São Paulo, Brazilia, în 2017.

Referințe

Supraorganizații
Umanism
Secularism

Humanists International


Yūsuf ibn Yaʿqūb ibn Is-ḥāq ibn Ibrāhīm ( arabă: سـف ابـن يـعـقـوب ابـن إسـحـاق ابـن إبـراهـيـميو ) este un profet menționat în Coran, a fost cel de-al 11 - lea fiu  al profetului Ya'qūb (Yacob), și preferatul acestuia. Ya'qūb avea 12 băieții printre care Yūsuf, care era un băiat frumos, deștept și cu bune maniere.

Povestea profetului Iosif este relatată în Coran, are întâmplări, personaje, dialog. Povestea se împarte în mai multe părți, aceasta începe cu o ru'ya (arabă: رُؤيـا viziune/vis).

Visul
Povestea începe cu Iosif povestindu-i tatălui său despre visul său O tată! Eu am văzut { în vis } unsprezece planete, și Soarele, și Luna! Eu le-am văzut prosternându-mi-se! (Coran 12:4), Iacob i-a spus lui Iosif că Soarele este mama sa, Luna tatăl său, iar planetele cei 11 frați ai săi. Și l-a sfătuit pe Iosif să nu povestească visul său fraților săi pentru a le stârni invidia. O, fiul meu! Nu povesti vedenia ta fraților tăi, ca să nu plăsmuiască viclenie împotriva ta. Șaitan îi este omului dușman învederat (Coran 12:5).

De asemenea Iacob îi spune lui Iosif ca Allah (Dumnezeu) așa cum l-a ales, îl va învăța tâlcuirea viselor Astfel te alege Domnul tău și te învață tâlcuirea vedeniilor și va împlini El binefacerea Sa asupra ta și asupra neamului lui Iacob, așa cum a împlinit-o El și asupra celor doi părinți  (Coran 12:6).

Invidia fraților și complotul lor împotriva profetului Iosif
Povestea continuă cu frații lui Iosif care încearcă să îl omoare, când aceștia au văzut cât de dragi îi sunt Iosif și fratele său (Beniamin) tatălui lor și câtă afecțiune îi oferă lui Iosif  Iosif și fratele său sunt mai dragi decât noi tatălui nostru, chiar dacă noi suntem o ceată. Tatăl nostru est, într-adevăr în rătăcire vădită (Coran 12:8),  aceștia au fost cuprinși de invidie și gelozie și au hotărât să îl omoare Omorâți-l pe Iosif sau lăsați-l pe pământ, astfel încât chipul tatălui vostru să se îndrepte numai spre voi! Iar după aceasta  veți fi oameni drepți (Coran 12:9) , dar unul dintre ei a spus să nu îl omoare ci să îl arunce într-un puț.

Astfel ei l-au luat pe Iosif să se joace cu ei și au promis că vor avea grijă de el, Iacob le-a spus că va fi trist știindu-l pe Iosif departe de el și că  îi este teamă să nu îl mănânce lupii, dar ei au reușit să îl convingă pe tatăl lor și l-au luat pe Iosif cu ei. Odată ajunși în deșert au început să îl bată dar, fratele lor Iuda le-a spus să nu îl omoare ci să îl arunce în fundul puțului și să îl lase să moară acolo. Seara s-au întors la tatăl lor plângând cu cămașa lui Iosif mânjită cu sânge și i-au spus că pe Iosif l-a mâncat lupul. Iar Iacob a fost convins că nu este așa.

Dar Dumnezeu a vrut să îl salveze pe Iosif astfel a trecut o caravană și s-a oprit cineva să ia apă din puț și așa l-au găsit pe Iosif. Dar frații săi l-au vândut ca sclav unui egiptean la un preț mic. A venit o caravană și (cei din caravană) l-au trimis pe cel care scotea apă pentru ei și el a coborât găleata lui. Dar a zis el Ce veste bună! Acesta este un băiețel, Și l-au vândut ei pentru un preț de nimic, pentru câțiva dirhami, căci atât de puțin l-au prețuit ei! (Coran 12:19/20).

Iosif în Egipt
Iosif a fost vândut împăratului Egiptean (Malik), dar frumusețea sa deosebită a făcut-o pe soția împăratului să se îndrăgostească de el. Astfel într-o zi când lipsea împăratul ea a încercat să se apropie de Iosif, dar profetul Iosif nu s-a uitat la ea și a încercat să fugă. Fugând ea a fugit după el și în încercarea de a-l prinde de cămașă de la spate i-a rupt-o. În acel moment a apărut Împăratul și a asistat la scenă. Furioasă și rușinată soția împăratului l-a acuzat pe Iosif, dar un martor a spus împăratului că dacă cămașa este ruptă prin față atunci el este vinovat, iar dacă este ruptă pe la spate atunci ea este de vină. Iar când împăratul a văzut cămașa și-a dat seama de nevinovăția lui Iosif și i-a cerut soției sale să îi ceară iertare, și a cerut ca întâmplarea să rămână între ei.

La ceva timp după incident, vestea s-a răspândit printre femei și au ajuns vorbele acestora la urechile soției împăratului, Soața lui Al Aziz îl ademenește pe băiatul ei, în pofida voinței lui. A făcut-o să-și piardă mințile iubirea pentru el (Coran 12:30), astfel ea le-a invitat la ea să o viziteze, iar ea a pus să fie totul pregătit și a dat fiecăreia dintre ele câte un cuțit să taie ce aveau și i-a spus lui Iosif să intre la ele, când ele au văzut frumusețea lui s-au tăiat la mâini de uimire căci nu au văzut o asemenea frumusețe până atunci.

Și a spus soția împăratului să privească femeile pe cine a încercat ea să ademenească și că s-a împotrivit, iar de nu o va asculta îl va întemnița. Atunci Iosif a spus Doamne! Temnița îmi este mai dragă decât aceea la ce mă cheamă ele… (Coran 12:33).

Iar Dumnezeu L-a auzit pe Iosif și astfel el a fost întemnițat. Și au intrat împreună cu el încă doi tineri, iar acești tineri i-au povestit lui Iosif visele lor, unul dintre ei a spus că s-a visat storcând struguri, iar celălalt a visat că purta pâine pe cap iar păsările mâncau din pâine. Iar Iosif le-a spus Unul dintre voi va da stăpânului său să bea vin, cât despre celălalt, el va fi răstignit, iar păsările vor mânca din capul lui. (Coran 12:41). Iar Iosif i-a spus celui ce urma a fi eliberat să îi pomenească stăpânului său de el, dar diavolul l-a făcut pe acel om să uite să-și amintească.

Tălmăcirea viselor
După șapte ani, timp în care Iosif a rămas închis, regele Egiptului a avut un vis, în acel vis văzuse Șapte vaci grase, pe care le mâncau șapte costelive și șapte spice verzi și altele (șapte) uscate. (Coran 12:43). Speriat regele a cerut dregătorilor săi să explice visul, dar nici unul nu a știut, iar acela care fusese în temniță cu Iosif și a fost slobozit s-a oferit să vestească tâlcuirea acestora, mergând la Iosif și cerându-i ajutorul. Iosif i-a spus O să semănați șapte ani, unul după altul, cu hărnicie, dar ceea ce secerați să lăsați în spice, afară de puțin din care să mâncați! Apoi vor veni, după aceea, șapte ani aspri, în care vor mânca ceea ce ați strâns pentru ei mai înainte, afară de puțin pe care îl veți păstra. (Coran 12:47-48). După aceea s-a întors solul la rege și i-a spus explicația lui Iosif, iar regele a cerut ca Iosif să îi fie adus. Când s-a dus solul la Iosif el i-a spus să se întoarcă la stăpânul său și să îl întrebe ce au avut femeile care și-au tăiat mâinile. Regele a aflat ce se întâmplase cu adevărat și a cerut ca Iosif să fie adus lângă el, și astfel ajunge Iosif să fie bun păzitor peste hambarele țării.

Frații lui Iosif vin în Egipt
Iosif ocupă o funcție foarte înaltă, după ce câștigă încrederea regelui egiptean cu istețimea lui. Pe cealaltă parte Iacob și fii săi trec printr-o perioadă grea de foamete în Canaan, foamete ce lovise și Egiptul așa cum a prezis Iosif, astfel frații lui Iosif pregătesc o caravană și pleacă spre Egipt după provizii. Odată ajunși acolo ei dau de Iosif care se ocupa de provizii, nu îl recunosc însă Iosif îi recunoaște dar nu le spune nimic și le vinde grâu la un preț bun. Iosif le spune fraților lui că dacă mai vor saci de grâu trebuie să vină din nou, dar cu fratele lor Beniamin, și îl oprește pe Simeon cu el în schimbul lui Beniamin. Cei 11 frați s-au întors la Iacob și i-au spus cele întâmplate, dar Iacob nu a fost de acord să îl trimeată pe Beniamin cu ei pentru că îi era teamă că va păți ceva, așa cum a pățit Iosif. Dar este convins de cei 11 fii care au jurat că nu va păți nimic și spre uimirea lor când au desfăcut sacii cu grâu au găsit banii lor înapoiați de Iosif.

După câteva săptămâni frații lui Iosif se întorc înapoi în Egipt cu cea de-a doua caravană împreună cu Beniamin. O dată ajunși acolo Iosif îl ia la o parte pe Beniamin și îi mărturisește că el este fratele său Iosif Când au intrat ei la Iosif, l-a luat pe fratele său lângă el și i-a zis: Eu sunt fratele tău. Nu fi îngrijorat pentru ceea ce au făcut ei! (Coran 12:69).

Iosif avea un plan, a pus ca unul dintre oameni să pună în sacul lui Simeon "măsura regelui", și astfel un vestitor a strigat că lipsește măsura regelui , iar căutând-o au găsit-o în sacul lui Beniamin, astfel Iosif îi acuză pe frații săi că sunt hoți și îl ține pe Beniamin cu el drept pedeapsă.

Frații săi încearcă să îl convingă că nu sunt hoți dar în zadar, iar Iosif le spune să le zică tatălui lor că fiul său a furat, astfel ei se întorc la Iacob și îi spun ceea ce le-a zis Iosif  iar Iacob le spune Ba mai degrabă sufletele voastre au născocit ceva rău pentru voi! Dar răbdare cuviincioasă! Poate că Allah mi-i va aduce pe toți! Căci El este cel Atoateștiutor (Coran 12:83).

Iosif se reunește cu tatăl său Iacob
Iacob orbește de supărare și tristețe că i-a pierdut pe Iosif și Beniamin și îi trimite din nou pe fii săi să afle vești despre ei. Odată ajunși în fața lui Iosif, frații săi se roagă să îl elibereze pe fratele său, Iosif fiind de generozitate și o bunătate aparte le mărturisește ca el este Iosif și le dă cămașa sa să i-o trimeată lui Iacob. Când Iacob primește cămașa o pune la ochi și își recapătă vederea și le spune fiilor săi: nu v-am spus eu că eu știu de la Allah ceea ce voi nu știți? (Coran 12:96).

Astfel odată intrați în Egipt Iosif îi primește pe părinții săi și frații săi și cad toți înaintea lui, vedenia sa de odinioară fiind împlinită.

Note

Bibliografie
 Abu Abd Al Rahman Jamal Ben Ibrahim Al Qirsh , "Povestea lui Iosif in Coran" , editura Talib al 'ilm, 2011. قصة يوسف في القران الكريم ، أبو عبد الرحمان جمال بن ابراهيم القرش
 Muhammad Roshdi 'Abid, , "Povestea lui Iosif in Coran" , editura Obeican, 2006. قصة يوسف في القران الكريم ، محمد رشدي عبيد .
 William M. Brinner "The History Of al Tabari vol. 2 Prophets and Patriarchs" editura Bibliotheca Persica, 1987.
 http://altafsir.com/ViewTranslations.asp?Display=yes&SoraNo=1&Ayah=0&Language=20&TranslationBook=12
 http://www.islam101.com/history/people/prophets/joseph.htm
 http://www.islamfrominside.com/Pages/Tafsir/Tafsir(12-100-101)Yusuf%27s%20dream%20-%20the%20sun,%20the%20moon,%20and%20eleven%20stars.html

Legături externe

 Al Tafsir
 Profetul Iosif
 Islam - from the inside out

Profeți ai Islamului
Iosif (Geneza)
Personaje biblice

Iosif în Islam


Kocelj, knez (?, prva pol. 9. st. — ?, prije 880.), vladar državnih tvorevina na području Panonske nizine. Poistovjećivali su ga s franačkim arhontom Kocilom kojega spominje Konstantin Porfirogenet. Sin je i nasljednik moravskoga kneza Pribine, gospodara Nitre, koju su oko 833. napustili pod pritiskom kneza Mojmira. Tražili su utočište u Hrvata kod kneza Ratimira (u dva navrata), pa u Istočnoj marci i kod Bugara. Nakon što su pristali uz Ratpota 838., pokršteni su u Traismaueru. Godine 847. postao je donjopanonskim markgrofom sa sjedištem u Blatnom Gradu (Blatonski Kostel, danas Zalavár). Bio je podanik istočnofranačkoga vladara i prvotno podupiratelj germanske kolonizacije. Učvršćivao je kršćanstvo i gradio crkve. Na putu u Rim 867. posjetili su ga i dulje se zadržali u Blatnom Gradu braća Konstantin (Ćiril) i Metod te pobudili u njega veliko zanimanje za slavenske knjige, što mu je odredilo buduće držanje. Postupno se udaljio od Franaka, a nakon pobune slavenskih plemena duž istočne cijele franačke granice od Labe do Karantanije i Donje Panonije 869. protiv franačke vlasti, pristaje uz Slavene te vlada samostalno. Crkveno mu je država pod Solnogradskom nadbiskupijom, koja je ometala rad Konstantina i Metoda. S velikomoravskim knezovima Rastislavom i Svatoplukom pozvao je Metoda, nadbiskupa obnovljene Panonsko-srijemske nadbiskupije (sjedište: Blatni Grad) da se iz Rima vrati u Panoniju, i Metod je to učinio. God. 874. Kocelju su zbog »veleizdaje« oduzeti posjedi, izgubio je vlast, a na njegovo mjesto postavljen je grof Gozvin. Njegova Donjopanonska kneževina potpala je pod Franke, sporazumom između Franaka i Velike Moravske. Ferdo Šišić smatra da je Kocelj poginuo oko 876. kao zapovjednik Karlomanove vojske koja se borila protiv Hrvata. B. Ferjančić smatra da pohod nije bio uperen protiv Hrvata, nego protiv Polapskih Slavena.
Nakon Karlove smrti (887.) Arnulf Karantanski poduzima pohod protiv Svatopluka, a na franačkoj strani sudjeluje i knez Braslav. Tada Arnulf daje Braslavu upravu nad Donjom Panonijom (nekadašnjim Blatonskim Koštelom)

Izvori

Vanjske poveznice
ur. sveska: Zrinka Nikolić Jakus, autor poglavlja Hrvoje Gračanin: BIBLIOTEKA POVIJEST HRVATASvezak I.Nova zraka u europskom svjetluHrvatske zemlje u ranome srednjem vijeku (oko 550 − oko 1150); Poglavlje: Donjopanonska kneževina'', Matica hrvatska, Zagreb 2015. str. 15. – 21. u pdf-u  (svezak I.)

9. stoljeće
Hrvatska povijest
Povijest Mađarske
Povijest Slovačke
Povijest Slovenije
Srednjovjekovna Srbija
Vladari

Kocelj


Vineeth Sreenivasan (nacido el 1 de octubre de 1985, en Kuthuparamba)
es un cantante, actor de cine, director y guionista indio. Es  hijo del actor Sreenivasan. Inició su debut como director con su película titulada "Malarvaadi Arts Club" (2010).

Biografía
Se graduó en la carrera de ingeniería mecánica en la Universidad de Anna, Chennai. Vineeth Sreenivasan es hijo de Sreenivasan. [1]

Formó además parte de una banda musical junto a Jakes Bejoy, Shaan Rahman y Arjun Sasi. También ha participado como actor como uno de los principales protagonistas en el ciclo de cine titulado Malayalam, que le fue bien en la taquilla hindú. Vineeth interpretó un personaje principal en una película titulada Makante Acán.

Discografía

Álbumes

Películas (Cantante de playback)

Enlaces externos

Personas de Kerala
Actores de India
Cantantes masculinos de India
Directores de cine de India

Vineeth Sreenivasan


In Belgium, the French Community (; ) refers to one of the three constituent constitutional linguistic communities. Since 2011, the French Community has used the name  Wallonia-Brussels Federation (), which is controversial because its name in the Belgian constitution has not changed and because it is seen as a political statement. The name "French Community" refers to Francophone Belgians, and not to French people residing in Belgium. As such, the French Community of Belgium is sometimes rendered in English as "the French-speaking Community of Belgium" for clarity, in analogy to the German-speaking Community of Belgium.

The Community has its own parliament, government, and administration. Its official flag is identical to the Walloon Flag, which is also the official flag of the Walloons of Wallonia.

Wallonia is home to 80% of all Francophone Belgians, with the remaining 20% residing in Brussels, which is the seat of parliament of the French Community.There are an estimated 400,000 native French speakers in Flanders.

Historically, this community spoke variants of Walloon, Dutch, Picard, Luxembourgish or Moselle Franconian German, but nowadays, the dominant language is overwhelmingly Belgian French, except for some areas alongside the border to the Grand-Duchy of Luxembourg (mainly the district called Land of Arlon or Arelerland), where Luxembourgish is still widely spoken.

Description
The French Community of Belgium includes 4.5 million people, of whom:
 3.6 million live in the Walloon Region (that is almost the entirety of the inhabitants of this region, apart from people who live in the German-speaking communes, who number around 70,000);
 900,000 living in the Brussels Capital Region (out of 1.2 million inhabitants).

French speakers who live in the Flemish Region are not included in the official numbers for the French-speaking Community, since the French Community has no jurisdiction in that region. Their number is unknown, given the absence of sub-nationality status and the discouragement of linguistic criteria in census-taking. Estimates of the French-speaking population of Flanders vary from 120,000, around 200,000, to around 300,000.

The French Community of Belgium makes up about 40% of the total population of Belgium; 60% of the population belongs to the Flemish Community, and 1% to the German-speaking Community.

Alternative name
For years there have been hints that the Community wanted to better demonstrate the link between Wallonia and Brussels, the two main territories where the French speakers are in the majority. These include the creation of several organisations such as Wallonie-Bruxelles International, a public body in charge of international cultural affairs set up jointly by the French Community, the Walloon Region and the Commission communautaire française (COCOF, a French-speaking institution of the Brussels-Capital Region). The concept of "Wallonie-Bruxelles" is however not mentioned in the Belgian constitution, and appeared only in a few official legal texts, such as the "Arrêté du Gouvernement de la Communauté française fixant le code de qualité et de l'accueil" of 17 December 2003, mentioning the name "Communauté Wallonie-Bruxelles", and the "Arrêté du Gouvernement de la Communauté française approuvant le programme quinquennal de promotion de la santé 2004–2008" of 30 April 2004, mentioning the name "Communauté française Wallonie-Bruxelles".

In May 2011, the parliament of the Community voted a resolution according to which it would, from then on, use the name "Wallonia-Brussels Federation" (French: "Fédération Wallonie-Bruxelles") for all its communications, campaigns and in the administration. The move was immediately interpreted as aggressive by the Flemish authorities, the Minister-President of Flanders announcing he would not recognize the federation as an official body and saying that documents that would be sent by the federation would be unconstitutional and therefore would not exist.

That name also obscures the fact that this institution does not represent the Flemings living in Brussels, nor their local Flemish Community Commission ('Vlaamse Gemeenschapscommissie', or VGC) nor the Brussels-Capital Region.

While the authorities of the Community acknowledge the fact that the new name is not mentioned in the Belgian Constitution, they insist that their move is not illegal, as long as the new name is used as an additional name for the Community and is not used when it could create a legal issue (such as with the official texts published in the Belgian Official Journal).

Although the then Belgian Prime Minister Yves Leterme said that the federal government would not use the new name and the Flemish VRT decided not to use the new name in its news programs either, it is used by the French-speaking media, including the RTBF public network, which is fully controlled by the Community. The independent/private media uses both the alternative and the original designation.

In September 2011, the Community adopted a new logo that incorporates its new name.

Politics and government

The French Community of Belgium is governed by the Parliament of the French Community, which selects the executive branch, the Government of the French Community.

Parliament
The Parliament of the French Community ( or PCF) is the legislative assembly of the French Community of Belgium based in the . It consists of all 75 members of the Walloon Parliament except German-speaking members (currently two) who are substituted by French-speaking members from the same party, and 19 members elected by the French linguistic group of the Parliament of the Brussels-Capital Region within the former body. These members are elected for a term of five years.

The current President of the Parliament of the French Community is  (PS).

Current composition (2019–2024)

Note: Government coalition parties are denoted with bullets (•)

Executive
The Cabinet of the French Community of Belgium () is the executive branch of the French Community, and it too sits in Brussels. It consists of a number of ministers chosen by the parliament and is headed by a Minister-President.

List of ministers-president of the French Community

Religion
In 2016, 63% of residents of Brussels and Wallonia declared themselves Catholics, 15% were practising Catholics and 30% were non-practising Catholics, 4% were Muslim, 2% were Protestant, 2% were of another religion and 26% were non-religious.

See also
 Brussels-Capital Region
 Commission communautaire française (COCOF)
 Communities and regions of Belgium
 Wallonia

Notes

External links

 Parliament of the French Community of Belgium, official website (some information available in English)

Communities of Belgium
Society of Belgium
Politics of Brussels
Politics of Wallonia
French-speaking countries and territories

French Community of Belgium


වර්තමානයට පෙර (වපෙ) වසර  යනු,  අතීතයේ සිද්ධීන් සිදුවූ විට ඒවා විස්තර කිරීමට,  භූවිද්‍යාවේ, සහ අනෙකුත් විද්‍යාත්මක විෂය ක්ෂේත්‍රයන්හී  භාවිතා වන, කාල පරාසයකි.  "වර්තමානය" යන කාල  මොහොත නිත්‍ය වෙනසට තුඩු දෙන බැවින්, සම්මත ව්‍යවහාරය ලෙසින්, මෙම කාල පරිමාණයෙහි මූලය ලෙසින්, 1950 ජනවාරි 1 භාවිතා කිරීම වන්නේ,  විකිරණ කාබන් කාල නිර්ණය ක්‍රියායෝග්‍ය වූයේ 1950 ගණන් වලදී වීම ආවර්ජනය කරමිනි.

වර්තමානයට පෙර


Crkva sv. Stjepana u gradiću Trogiru, od koje su danas ostale ruševine, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Na raskršću puteva u kopnenom dijelu Trogira u trogirskom Malom polju gdje su sačuvani tragovi antičke centurijacije nalaze se ruševni ostaci srednjovjekovne crkvice sv. Stjepana. Na uglovnici Puta Mulina i Rimskog puta oko 1 m iznad razine današnjih komunikacija su ruševine jednobrodne crkvice s polukružnom apsidom. Zidovi su sačuvani na jugoistočnom dijelu do oko 3 m visine, a građeni su u pravilnim redovima priklesanog kamena u obilnom vezivu. U ispravama 13. st. spominje se crkva sv. Stjepana u polju pokraj puteva, dok je povjesničar Pavao Andreis navodi je na lokalitetu «Crvena zemlja». Noviji autori tu prepoznaju najstarije franjevačko mjesto u 13. st. posvećeno Bogorodici Anđeoskoj.

Zaštita
Pod oznakom Z-4444 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Katoličke crkve u Trogiru
Trogir

Crkva sv. Stjepana u Trogiru


Prof. dr. sc. Blaženka Divjak (Varaždin, 1. siječnja 1967.), hrvatska znanstvenica i redovita profesorica u trajnom zvanju prirodnih znanosti, polje matematike na Sveučilištu u Zagrebu  Fakultetu organizacije i informatike. Bila je ministrica znanosti i obrazovanja (2017. – 2020.) u četrnaestoj Vladi Republike Hrvatske.

Životopis

Blaženka Divjak je rođena 1967. u Varaždinu. Bila je ministrica znanosti i obrazovanja u Vladi Republike Hrvatske (lipanj 2017. - srpanj 2020.). Nije članica političke stranke, a u koalicijskoj Vladi je bila u kvoti Hrvatske narodne stranke – liberalnih demokrata.

Kao ministrica vodila je četiri reformska procesa u području znanosti i obrazovanja: kurikularnu reformu općega obrazovanja, reformu strukovnoga obrazovanja, relevantno visoko obrazovanje i izvrsnost u znanosti i obrazovanju. U njezinom mandatu uvedena je kurikularna reforma u sve škole 2019., temeljem izmjena kurikuluma u siječnju i veljači 2019. Od 2018. u sve 5. i 6. razrede osnovnih škola uvedena je obavezna Informatika, a od 2020. i izborna Informatika od 1. do 4. razreda osnovnih škola.

Hrvatska je tijekom njezinog mandata postala pridružena članica CERN-a i Europske svemirske agencije (ESA).

U vrijeme predsjedanja Republike Hrvatske Vijećem Europske unije (siječanj 2020. – lipanj 2020.) predsjedala je Vijećem ministara zaduženih za obrazovanje i istraživanje.

U razdoblju od 2010. do 2014. bila je prorektorica za studente i studije Sveučilišta u Zagrebu.

Objavila je više od 150 znanstvenih radova u području matematike (posebno diferencijalne geometrije), e-učenja, analitike učenja, dizajna učenja, strateškog planiranja, projektnog menadžmenta itd.

Vodila je i sudjelovala kao znanstvenica u preko 30 znanstvenih i razvojnih projekata. Životopis dostupan na mrežnim stranicama: https://www.foi.unizg.hr/hr/djelatnici/blazenka.divjak , a popis radova i projekata na https://www.croris.hr/osobe/profil/6516.

Izvori

Ministri znanosti, obrazovanja i sporta Vlade Republike Hrvatske
Životopisi, Varaždin

Blaženka Divjak


القزلباش (بالتركية:Kızılbaş)، بالعثمانية التركية وتعني ذو الرؤوس الحمراء، وهي مجموعة من الجنود الشيعة الذين عينتهم الدولة الصفوية في منتصف القرن الخامس عشر الميلادي. وقد كان يقصد بها السنة العثمانيون كاسم ساخر، ولكن لاحقاً أخذت كعلامة شجاعة من قِبَل الصفويين.

مراجع

وصلات خارجية

ألقاب النسب
مصطلحات فقهية
إيران في القرن 15
تاريخ الدولة الصفوية العسكري
تاريخ الشعوب التركية
تاريخ تركيا
تاريخ غرب آسيا
ثوار حسب النوع
مجتمعات شيعية
مجموعات عرقية في أذربيجان
مصطلحات مهينة للبشر

قزلباش


Franco Sbuttoni (født 6. maj 1989) er en argentinsk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Argentina

Franco Sbuttoni


Friedrich von Brühl ist der Name folgender Personen:

* Friedrich von Brühl (Friedrich Wilhelm von Brühl; 1791–1859), deutscher Generalleutnant
 Friedrich August von Brühl (1791–1856), deutscher Politiker
 Friedrich-August von Brühl (1913–1981), deutscher Offizier
 Friedrich-Franz von Brühl (1848–1911), deutscher Politiker
 Friedrich-Joseph von Brühl (1875–1949), deutscher Rittergutsbesitzer und Politiker
 Friedrich Leopold Graf von Brühl (* 1944), deutscher Politiker (CDU), Bürgermeister von Werl
 Friedrich Stephan von Brühl (1819–1893), deutscher Politiker
 Friedrich Wilhelm von Brühl (1699–1760), deutscher Landeshauptmann

Friedrich von Brühl (Begriffsklärung)


26757 Bastei este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
26757 Bastei este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Drebach la Observatorul Drebach. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,58 ua, o excentricitate de 0,27 și o înclinație de 13,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 26001-27000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

26757 Bastei


ACE - Air Combat Simulator ime je za videoigru simulacije leta koju je razvila tvrtka Cascade Games za razna kućna računala 1985. godine. U razvoj igre je bilo potrošeno oko 40.000 funti. U svoje vrijeme ACE smatrana je jedna od najboljih borbenih simulatora leta na kućnim računalima. Igrač ili igračica imali su pogled iz kabine letjelice, s pogledom na instrumentalu ploču i na okolicu. Cilj igre bilo je obraniti Englesku od naprada neprijatelja na zemlji, moru i u zraku. Igra ACE imala je dva nastavka: ACE 2 i ACE 2088.

Platforme

 Commodore 16, Plus 4, VIC-20, C64,
 ZX Spectrum
 Amstrad CPC, PCW
 AmigaDOS

Izvori

Videoigre za Commodore 64

ACE – Air Combat Emulator


Jabal Sawda es un pico situado en Arabia Saudita, con una altitud de unos 3000 metros (9843 pies).

La mayoría de las autoridades afirman que el pico, con una altitud de 3133 m (cifra disputada), es el punto más alto de Arabia Saudita, pero los datos de otras fuentes indican una altura de 2985 m, con elevaciones más altas en otras partes del país.

Véase también
 Geografía de Asia
 Geografía de Arabia Saudita

Referencias

Enlaces externos
Mapa de localización

Montañas de Arabia Saudita
Puntos más altos de los países de Asia
Tresmiles de Asia

Jabal Sawda