Wolf Creek este un serial TV/web australian de groază care a avut premiera pe canalul Stan. Seria este un spin-off al filmelor Wolf Creek și Wolf Creek 2. John Jarratt, care a interpretat rolul antagonistului Mick Taylor în cele două filme,  a reprimit acest rol în serial.

Primul sezon Wolf Creek este format din șase episoade și a avut premiera la 12 mai 2016 pe canalul Stan. Prezintă aventurile Evei, o tânără turistă americană de 19 ani, care (împreună cu familia ei) este ținta ucigașului în serie Mick Taylor. Dar Eva supraviețuiește și începe o misiune de căutare a lui Mike prin Australia pentru a-și răzbuna familia ucisă. Serialul a fost reînnoit cu un al doilea sezon (format tot din șase episoade) în februarie 2017. Sezonul al II-lea a avut premiera la 15 decembrie  2017. Principalul subiect al sezonului al II-lea este întâlnirea lui Mike Taylor cu un grup întreg de turiști internaționali.

Episoade

Sezonul I (2016)

Sezonul al II-lea (2017)

Distribuție

Sezonul I

Roluri principale
 Lucy Fry - Eve Thorogood
 Dustin Clare - Sullivan Hill
 John Jarratt - Mick Taylor

Roluri secundare

Sezonul al II-lea

Roluri principale
 Tess Haubrich - Rebecca
 Matt Day - Brian
 John Jarratt - Mick Taylor

Roluri secundare

Primire
Premii și nominalizări

Note

Legături externe

Wolf Creek la cinemagia.ro

Seriale de televiziune din 2016
Seriale de televiziune de groază
Seriale australiene
Seriale thriller
Seriale cu criminali în serie

Wolf Creek (serial TV)


Vassilis Xanthopoulos (29 de abril de 1984, Maroussi, Atenas, Grecia) es un jugador de baloncesto griego, que juega de base con el AEK BC de la A1 Ethniki, la primera división del baloncesto en Grecia. Fue parte del combinado nacional griego para disputar el EuroBasket 2011. En agosto de 2013 fichó por el Obradoiro CAB de Liga ACB.

Equipos
 Near East BC (2002-2004)
 Panathinaikos BC (2004-2005)
 PAOK Salónica (2005-2006)
 Panathinaikos BC (2006-2007)
 Panionios BC (2007-2009)
 Panellinios Atenas (2009-2011)
 Panionios BC (2011-2012)
 Panathinaikos BC (2012-2013)
 Obradoiro CAB (2013-2014)
 Panionios BC (2014-2015)
 Aris Salónica BC (2015-2017)
 AEK B. C. (2017-2019)
 Peristeri BC (2019-2020)
 Kolossos Rodou BC (2020-2022)
 AEK BC (2022-presente)

Palmarés

Panathinaikos BC
 Euroliga (2007)
 A1 Ethniki  (2005, 2007 y 2013)
 Copa de Grecia (2005 y 2007)

Selección nacional
  Medalla de bronce en el Europeo Sub-18 de 2002.
  Medalla de bronce en el Mundial Sub-19 de 2003.
  Medalla de plata en el Mundial Sub-21 de 2005.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en Realgm.com
 Ficha en eurobasket.com
 Ficha en ACB.COM

Nacidos en Atenas
Baloncestistas de Grecia
Baloncestistas de la selección de Grecia
Baloncestistas del PAOK Salónica
Baloncestistas del Panionios
Baloncestistas del Panellinios
Baloncestistas del Panathinaikos Atenas
Baloncestistas del Near East
Baloncestistas de la Liga ACB
Baloncestistas del Obradoiro Club Amigos del Baloncesto
Baloncestistas del Aris Salónica
Baloncestistas del Peristeri
Baloncestistas del AEK Atenas
Baloncestistas del Kolossos Rodou

Vasilis Xanthopoulos


James Moriarty may refer to:

People
 James Moriarty (bishop) (1936–2022), Bishop Emeritus of the Roman Catholic Diocese of Kildare and Leighlin
 James Moriarty (cyclist), Australian road and track cyclist
 James F. Moriarty (born 1953), United States diplomat and career foreign service officer
 James F. Moriarty (USMC) (1896–1981), United States Marine Corps general
 James R. Moriarty (born 1946), American lawyer noted for mass torts against major corporations
 Jim Moriarty (born 1953), New Zealand actor
 Jim Moriarty (luger) (born 1941), American Olympic luger

Characters
 Count Jim Moriarty, fictional character from the 1950s BBC Radio comedy The Goon Show
 Professor Moriarty, fictional character and the archenemy of the detective Sherlock Holmes

James Moriarty


Tepebaşı ist ein türkischer Ort in der Provinz Karaman im Landkreis Ermenek.
In osmanischer Zeit hieß das Dorf Bendam, später Halimiye.

Lage
Tepebaşı liegt im Taurus-Gebirge im Göksu-Tal auf einer Höhe von 1300 m. Es hat etwa 500 Einwohner.

Wirtschaft
Die Bewohner von Tepebaşı leben hauptsächlich von Viehzucht und Landwirtschaft. Neben Getreide und Wein werden Früchte wie Äpfel, Birnen und Kirschen angebaut. Weiterhin werden verschiedene Nusssorten, insbesondere Walnüsse angebaut.

Weblinks
 www.tepebasi.biz
 Yerelnet

Einzelnachweise

Tepebaşı (Ermenek)


Hermes Capitolinul, în italiană Antinoo Capitolino, este o statuie în marmură a unui nud de bărbat tânăr, care a fost găsită la Villa Hadrian, în Tivoli, în vremea în care contele Giuseppe Fede efectua cele mai vechi săpături arheologice de acolo. Statuia a fost achiziționată înainte de anul 1733 de către cardinalul Alessandro Albani. Pentru contemporanii lui Albani părea să fie adevărata atracție a colecției sale. Statuia a fost cumpărată ulterior de Papa Clement al XII-lea în 1733 și a continuat să facă parte din baza de exponate a Muzeului Capitolin din Roma. Piciorul și brațul stâng au fost restaurate de Pietro Bracci. În secolul al XVIII-lea, statuia a fost considerată a fi una dintre cele mai frumoase exemplare romane ale unei statui grecești. Modelul a fost gândit să reprezinte pe iubitul lui Hadrian, Antinous. Ea a făcut parte din captura de ordin artistic luată la Paris în termenii Tratatului de la Tolentino din anul 1797, unde a și rămas până în anii 1800 - 1815, când a fost returnată la Roma după căderea lui Napoleon.

Parțial, datorită faptului că podoaba capilară este diferită de cea a unor tipuri de Antinous mai bine atestate, care urmăresc îndeaproape câteva modele iconografice, statuia este considerată astăzi ca fiind o copie realizată în Imperiul Roman din secolul al IV-lea î.Hr. a unei statui grecești care-l înfățișează pe Hermes.

Note

Vezi și

Legături externe
 Caroline Vout, Power and Eroticism in Imperial Rome, page 80

Hermes Capitolinul


Michaela Di Donna (nascida em 29 de setembro de 1977) é uma política italiana que atua como deputada desde 13 de julho de 2022.

Pessoas vivas
Deputados da décima-oitava legislatura da Itália
Políticos da Força Itália (2013)
Políticos da Itália
Nascidos em 1977
Naturais de Foggia

Michaela Di Donna


An Burnatia enneandra in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Marc Micheli. An Burnatia enneandra in nahilalakip ha genus nga Burnatia, ngan familia nga Alismataceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Burnatia

Burnatia enneandra


بول بايس ( في تالينس)  لاعب كرة قدم فرنسي يلعب حاليا في نادي الدرجة الثانية سيدان الفرنسي منذ 2008 في خط الدفاع .

لعب بايس في أندية بوردو (2006-2008) سيدان بالإعارة (2007-2008) .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم من جرندة (إقليم فرنسي)
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من تلانس
رياضيون فرنسيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون من جيروند
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بريست
لاعبو بوردو
لاعبو سانت إتيان
لاعبو سيدان
لاعبو كاين
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم فرنسيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم من آكيتين الجديدة
لاعبو منتخب فرنسا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو نادي مالقا
لاعبو نيس
مواليد 1988
مواليد في بوردو

بول بايس


Près du moulin, op. 115, est une œuvre de la compositrice Mel Bonis, datant de 1925.

Composition
Mel Bonis compose Près du moulin pour piano en 1925. L'œuvre, dédiée à , est publiée la même année aux éditions Sénart. Elle est rééditée en 2006 par les éditions Furore.

Analyse

Réception

Edition actuelle
 in Mel Bonis, œuvre pour piano, Voume 7, Pièces pittoresques et poétiques C ; Editions Furore, 2006

Discographie
 L'ange gardien, par Laurent Martin (piano), Ligia Digital LIDI 01033181-07, 2007

Références

Sources

Liens externes

Œuvre de Mel Bonis
Œuvre pour piano
Œuvre réalisée en 1925

Près du moulin


Bošany este o comună slovacă, aflată în districtul Partizánske din regiunea Trenčín, pe malul râului Nitra. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 4.080 de locuitori. Se învecinează cu comuna .

Istoric
Localitatea Bošany este atestată documentar din 1183.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Bošany


Der Tuulijoki (, ) ist ein Fluss in der russischen Republik Karelien und in der finnischen Landschaft Nordkarelien.

Der 16 km lange Fluss bildet den Abfluss des Sees Tulos (). Nach etwa 10 km passiert er die russisch-finnische Grenze.
Er durchfließt anschließend den See Heinäjärvi und mündet in den vom Lieksanjoki durchflossenen See Polvijärvi.
In Finnland bildet er die westliche Grenze des Ruunaa-Erholungsgebiets.

Einzelnachweise

Tuulijoki


Kongedage i København er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1948.

Handling
Den 89-årige svenske Kong Gustav 5. ankommer til Københavns Hovedbanegård og modtages af Kong Frederik 9., Dronning Ingrid og Dronning Alexandrine. Kareten kører fra Hovedbanegården til Amalienborg, hvor menneskemængden står tæt for at hilse på de to konger. Anledningen til besøget er Kong Frederiks 49 års fødselsdag. Livgarden trækker op, og skolebørn fejrer majestæten foran slottet, mens gaver bliver leveret ved døren. Kongefamilien hilser fra balkonen, og kongen taler til folket, hvor han takker for deres tillid.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1948

Reportagefilm fra Danmark
Værker om København

Kongedage i København


Efectul Genovese este un film românesc din 2012 regizat de Jon Gostin. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Nicolae Urs, Nicoleta Lefter, Oana Ștefănescu.

Prezentare

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

Note

Legături externe

Vezi și
 2012 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2012
Filme dramatice românești

Efectul Genovese


An Isachne mauritiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth. An Isachne mauritiana in nahilalakip ha genus nga Isachne, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Isachne

Isachne mauritiana


En livsform forstås i etnologien dels som den måde, hvorpå mennesker skaffer sig deres levebrød, dels den begrebsverden, hvormed de i kraft heraf forholder sig til det omgivende samfund. Inden for livsformsanalysen refererer begrebet livsform således til på den ene side selvreproducerende livsprocesser og dels de forskellige former for liv, der kan være reproducerbare inden for en given samfundsmæssig helhed.

Levevilkår

Man skelner i etnologisk henseende mellem følgende levevilkårsformer:
 de rurale levevilkårsform, hvortil regnes folk, der lever i landlige omgivelser (eventuelt i landsbyer eller mindre byer) og
 de urbane levevilkårsform, hvortil regnes folk, der lever i større bysamfund (eller hvis tilværelse præges heraf).

Livsformer

Livsformer opdeles efter folks erhvervsmæssige stilling i:
 den rurale livsform kendetegnet ved mindre selvstændige uden ansatte. Hertil regnes tillige den småborgerlige livsform, der har de samme træk men udfoldes under urbane levevilkår;
 den borgerlige livsform kendetegnet ved flere ansatte, som man i reglen ikke har noget personligt forhold til;
 karrierelivsformen kendetegnet ved mennesker, der nok er ansatte men dog ikke har stærkere tilknytning til deres arbejdsplads end, at de til enhver tid er villige til at skifte den ud med en anden ved forventning om bedre løn- og ansættelsesvilkår;
 arbejderlivsformen kendetegnet ved mennesker i lønnet arbejde uden særlig villighed til at skifte arbejde;
 the down and out-livsformen kendetegnet ved folk uden fast arbejde men levende af offentlig understøttelse og forsorg.

Neokulturation

De grundlæggende livsindstillinger kan udfoldes under rurale eller urbane levevilkår. Når folk skifter fra den ene til den anden af disse således, som det skete under urbaniseringen i Danmark i det 20. århundrede, må de tilpasse deres holdninger og forhold til de nye ydre levevilkårsrammer. Denne tilpasning betegnes som neokulturation.

Noter

Litteratur

 Thomas Højrup: Det glemte folk. Livsformer og centraldirigering; Institut for Europæisk Folkelivsforskning, Statens Byggeforskningsinstitut 1983;
 Ivan Hauser: "Livsformernes skole" (kronik i Politiken, 29. juli 1989)
 Lars Kaptain: "Briterne er rystet" (Det fri Aktuelt, 6. september 1989)
 Thomas Højrup: Dannelsens dialektik. Etnologiske udfordringer til det glemte folk; Museum Tusculanums Forlag 2002, genoptryk 2011;

Eksterne henvisninger

 Thomas Højrup: "Begrebet livsform. En formspecificerende analysemåde anvendt på nutidige vesteuropæiske samfund" (Fortid og Nutid, 1984; s. 194-218)
 Gerda Bonderup (anmeldelse af): "Lone Rahbek Christensen: Hver vore veje. Livsformer, familietyper og kvindeliv. (Etnologisk Forum, 1987). 173 s." (Historie/Jyske Samlinger, Ny række, Bind 17; 1987)
 Anne Binzer Sørensen: "Kulturbegrebet i strukturel livsformsanalyse" (Politica, Bind 26; 1994)
 Thomas Højrup: Omkring livsformsanalysens udvikling; Museum Tusculanums Forlag, Københavns Universitet 1996;
 "Godsets verden". Michael Bregnsbo. (Historie/Jyske Samlinger, Bind 1997; 1997)
 Keld Dalsgaard Larsen: "Dannelsens dialektik og teoriens udfordringer" (Arbejderhistorie nr. 1 2003; s. 40-47)  (anmeldelse af "Dannelsens dialektik")
 Thomas Højrup og Uffe Juul Jensen: "Partsfiskeriets ånd kontra postmoderne kynisme : Fra patriotisk standsbevidsthed til hæmningsløshedens dialektik? Dansk kystfiskeri mellem velfærdsstat og konkurrencestat"; Fiskeriet 2010; s. 1-27

Etnologi

Livsform (etnologi)


La batalla de Wolgast fue un enfrentamiento que tuvo lugar el 2 de septiembre de 1628 durante la Guerra de los Treinta Años cerca de Wolgast, Ducado de Pomerania, Alemania.

Las fuerzas danesas de Cristián IV de Dinamarca habían tocado tierra en Usedom y en la costa continental adyacente, expulsando a las tropas de ocupación imperiales. Un ejército imperial comandado por Albrecht von Wallenstein abandonó el asedio a Stralsund para salir al encuentro de Cristián IV. Finalmente, las fuerzas danesas fueron derrotadas. Cristián IV y una parte de su fuerza de invasión logró escapar en barco.

Preludio

Cristián IV de Dinamarca había comenzado su intervención en la Guerra de los Treinta Años invadiendo el Sacro Imperio Romano Germánico en 1625.  Pese a que inició su campaña en forma exitosa, su suerte comenzó a cambiar cuando su ejército fue derrotado en la Batalla de Dessau y la Batalla de Lutter am Barengerge en 1626. En los meses siguientes, las tropas danesas se vieron forzadas a abandonar los territorios que habían tomado del Imperio y partes de Dinamarca misma, y a retirarse a las Islas Danesas, mientras el ejército imperial de Albrecht von Wallenstein procedía a ocupar la Planicie norte alemana.

El Ducado de Pomerania, en el cual Wolgast estaba ubicado, capituló en Franzburgo en noviembre de 1627. El Mar Báltico, no obstante, se mantuvo bajo control danés debido a que el Imperio no contaba con una marina. A Wallenstein se le entregó el Ducado de Mecklemburgo en enero, y fue promovido a "General de los Mares Bálticos y Oceánicos" en abril de 1628, y junto con España hizo planes para la formación de una marina imperial en el Báltico. Dinamarca y Suecia reaccionaron aliándose, también en abril. El puerto pomeranio de Stralsund, a unos 70 kilómetros de Wolgast, rehusó aceptar la Capitulación de Franzburgo y resistió con éxito el asedio de Wallenstein con apoyo de Dinamarca y Suecia. Además del apoyo a Stralsund, Cristián IV recurrió a una estrategia de combates anfibios, usando su superioridad naval para realizar asaltos en Fehmarn y Eckernförde, y para destruir las construcciones navales en Ålborg, Greifswald y Wismar, todas bajo control imperial.

La batalla

El 11 de agosto, Cristián IV de Dinamarca junto a 7000 hombres desembarcaron en Usedom, separado del pueblo de Wolgast por el estrecho de Peenestrom, y ocuparon la isla. En la entrada del estrecho, las fuerzas de ocupación habían estado construyendo una fortificación de tierra en Peenemünde, la cual fue capturada por las tropas de Cristián IV.

El 24 de agosto, tomaron Wolgast sin resistencia alguna. Luego de que la guarnición imperial fuera expulsada, Cristián IV fue recibido con un amplio apoyo de la población local para convertir a Wolgast en una fortaleza como Stralsund. A esas alturas, los refuerzos que venían desde Suecia se encontraban en camino.

Cristián IV entonces se prestó a esperar a Wallenstein, que se había retirado del asedio de Stralsund y se dirigía hacia el este para hacer frente a la fuerza danesa. El campo de batalla que Cristián escogió estaba a poca distancia al oeste del pueblo y asegurado por la costa y pantanos.

Cristián IV tenía 5000-6000 soldados en el campo de batalla, incluyendo 1500 jinetes de caballería y unos 400 escoceses del regimiento de Donald Mackay. La infantería estaba organizada en seis regimientos.  Wallenstein avanzó con unos 7000 a 8000 soldados, formados en 33 compañías de infantería, 20 compañías de coraceros y 11 cañones.

Wallenstein atacó el 2 de septiembre. Destruyó el flanco danés, matando a 1000 soldados de Cristián IV y capturando a otros 600. A partir de allí, pudo recuperar el pueblo, donde 500 soldados daneses aislados del ejército principal no tuvieron otra opción que rendirse. Así fue que Wolgast, el lugar de residencia de los duques pomeranios, fue quemada y saqueada. Solo la llegada de la noche permitió a Cristián IV y algunas de sus tropas retirarse y abordar sus navíos.

Consecuencias

La batalla fue la última entre Cristián IV y el Sacro Imperio Romano Germánico. La derrota en Wolgast, la culminación de la operación más importante de la serie de asaltos anfibios daneses de 1628, fue el factor decisivo que llevó a Cristián IV a negociar la Paz de Lübeck con Fernando II de Habsburgo. Por otro lado, Wallenstein también necesitaba la paz: Las campañas de Cristián IV fueron un éxito en la medida que mantuvieron ocupadas a las fuerzas imperiales en otros lugares, y con respecto a Dinamarca, esta fue una de sus principales motivaciones para los asaltos. Además, la alianza dano-sueca que se formó constituía una amenaza real a las victorias de Wallenstein en el norte de Alemania.  Por eso, la Paz de Lübeck devolvía a Cristián IV todas sus posesiones anteriores al inicio de la guerra, mientras que él prometía no volver a intervenir en el Imperio.

Después de que Albrecht von Wallenstein hubiera perdido gran parte de su reputación en la Batalla de Stralsund, la victoria en Wolgast aplazó su destitución. Aunque Fernando II había ordenado a Ramboldo, Conde de Collalto que redujera el ejército de Wallenstein, la idea de destituirlo fue abandonada.

En 1630, Gustavo II Adolfo empezó la invasión sueca del Sacro Imperio Romano Germánico desembarcando en Usedom, cerca de Wolgast- en el mismo lugar donde lo había hecho Cristián IV anteriormente. Los defensores imperiales de Wolgast, a cargo desde la batalla de 1628, fueron derrotados el 7 de agosto de 1630 en el pueblo, y el 25 de agosto en el castillo de Wolgast. Gustavo II Adolfo murió mientras sus éxitos se hacían más duraderos, y retornó en un ataúd a Wolgast el 15 de julio de 1633, cuando su cuerpo fue embarcado para su traslado final a Suecia.

Véase también
Guerra de los Treinta Años
Capitulación de Franzburgo
Batalla de Stralsund (1628)
Pomerania

Notas

Fuentes

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
 The Siege of Stralsund, the Peace of Lübeck and the Edict of Restitution

Wolgast
Wolgast
Wolgast
Conflictos en 1628
Albrecht von Wallenstein

Batalla de Wolgast


The  (UQTR) (English: University of Quebec in Trois-Rivières), also known as "l'université du peuple", established in 1969 and mainly located in Trois-Rivières, Quebec, Canada, is a public university within the  network. As of April 2016, the university had 14,500 students in 9 different campuses, including the main one in Trois-Rivières. About 788 of them come from overseas, from 50 countries. The university has given more than 88,000 diplomas since its founding. The Trois-Rivières campus also holds a large library with about 400,000 documents.

History
UQTR was created in 1969 with the merger of the "Centre d'Études universitaires de Trois-Rivières" and "L'école normale d'État Maurice Duplessis" (named after Maurice Duplessis). The first major campus, Ringuet, was opened in 1973 and is located in the vicinity of Des Forges and Des Récollets boulevards near downtown Trois-Rivières. Over the following years, UQTR has expanded outside of the city into several towns in the Centre-du-Québec, Montérégie, Lanaudière, Quebec and Chaudière-Appalaches regions.
Over the 1973-2009 time period the university has enjoyed a period of long term growth punctuated by several periods of short term fluctuation.

2005 student protests
During the 2005 student protests, students narrowly voted in early March for a three-day student strike whose period included March 16, when several hundred UQTR students participated in a general protest in Montreal. Two days later, the students narrowly voted for a return to class. However, due to complaints made by some student groups, the students and some instructors boycotted again about a week later. During the first boycott, some instructors reported to work to teach classes as scheduled. Groups called "commandos" patrolled the Trois-Rivières area in search of these instructors who failed to honour the pickets, enticing them to stay away from UQTR during the boycott.

Programs

Medicine
Since 2004, the University of Montreal Faculty of Medicine has operated a satellite campus of its medical school at UQTR. The preclinical years are simulcast with the respective classes in Montreal, and the two clinical years are completed in the Centre hospitalier régional de Trois-Rivières (CHRTR) and the Centre hospitalier du centre de la Mauricie (CHCM). The degree is granted by the University of Montreal.

In 2007, the construction of a new medical education pavilion began, which was completed in 2010.

Podiatry
In fall of 2004, UQTR launched the first podiatry program in Canada. Upon obtaining all 195 university credits, students are awarded with a Doctor of Podiatric Medicine degree; thus, this makes UQTR the first French-language university in the world to offer the DPM degree. The foundation of this program was based on the American definition of podiatric medicine and was developed in association with the New York College of Podiatric Medicine. The program enrols 25 students per year.

Chiropractic

UQTR is home to the first public and the first university-based chiropractic school in North America. The program is limited to 47 admissions per year.

Athletic therapy
UQTR is home to the first French-speaking graduate athletic therapy program in North America. This applied Master program is limited to 25 admissions per year. The program is accredited by the Canadian Athletic Therapists Association since 2017.

Midwifery
UQTR is the only university in Quebec offering a midwifery program. It welcomes up to 24 students per year since its implementation in 1999.

Engineering
Students can choose to specialize in the following disciplines: chemical engineering, electrical engineering, industrial engineering, and mechanical engineering.

Hydrogen
UQTR hosts the Institute for Hydrogen Research (IHR), established in 1994. The mission of IHR is to advance energy transition through innovation in advanced materials, engineering, and safety. The vision of the IHR is fundamentally multidisciplinary: the research areas encompasses basic Sciences, Engineering, and Social Sciences. The object is to promote the energy transition and train a skilled and versatile workforce capable of innovating in Energy and Materials.

Sports
The university is represented in Canadian Interuniversity Sport by the UQTR Patriotes which has teams in swimming, golf, hockey, soccer, cheerleading, badminton, athleticism and volleyball.

Notable people

Faculty
 Georges Larivière
 Bruno Georges Pollet

Alumni

 Robert Aubin
 Pierre-Michel Auger
 Xavier Barsalou-Duval
 Lysane Blanchette-Lamothe
 Gilles Bouchard
 Marc-Yvan Côté
 Jean Damphousse
 Angèle Delaunois
 Sam Hamad
 Donald Martel
 Michel Matte
 Macsuzy Mondon
 Roger Paquin
 Jean-Guy Paré
 Fred Pellerin
 Pierre Pettigrew
 Louis Plamondon
 Hery Rajaonarimampianina
 Jean Rioux
 Michel Seymour
 Judy Streatch
 Luc Tardif
 Rémy Trudel

Further reading
Ferretti, Lucia. L'Université en réseau: les 25 ans de l'Université du Québec. Sainte-Foy: Presses de l'Université du Québec, 1994.

See also
 Canadian government scientific research organizations
 Canadian industrial research and development organizations
 Canadian Interuniversity Sport
 Canadian university scientific research organizations
 CFOU Radio
 Higher education in Quebec
 List of universities in Quebec

References

External links
Université du Québec à Trois-Rivières

Educational institutions established in 1969
Trois Rivieres
Education in Trois-Rivières
1969 establishments in Quebec
Universities in Quebec

Université du Québec à Trois-Rivières


Halk veya toplum, bir milleti oluşturan çeşitli toplumsal kesimlerden veya meslek gruplarından oluşan insan topluluğuna denir.

Halkı milletten ayıran en önemli özellik; halk, bir toplumda hâlen yaşamakta olan çeşitli toplum kesimlerini kapsamaktadır. Millet ise geçmişten geleceğe doğru belirli bir soyu ifade etmektedir. Daha milliyetçi bir ifadedir ve aynı toplumda yaşayan gruplar arasındaki farklılığı öne çıkarmaktadır.

Halkın belirgin özelliklerinden biri, millet olma özelliklerine veya bilincine ulaşmamış olmasıdır. Örneğin İstanbul halkı, Sovyet halkı... Bir coğrafyada yaşayanlardan bahsederken o devletin milletinden ziyade, halkından bahsetmenin daha doğru olacağı ve milliyetçi söylemleri daha geri plana itmesi nedeniyle amaca daha uygun olacağı düşünülmektedir. Nitekim bir Amerikan milletinin olmayıp bir Amerikan halkının olması buna örnektir.

Kaynakça

Arapçadan Türkçeye geçen sözcükler

Halk


ශ්‍රී ලංකාවේ මධ්‍යම පළාතේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස 36 කි. එ මහනුවර දිස්ත්‍රික්කයේ 20ක් මාතලේ දිස්ත්‍රික්කයේ 11ක් හා නුවර එළිය දිස්ත්‍රික්කයේ 5ක් ලෙසය.

මහනුවර දිස්ත්‍රික්කය

 අකුරණ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 දෙල්තොට ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 දොලුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 ගඟඉහළකෝරලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 හාරිස්පත්තුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 හතරලියද්ද ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 මහනුවර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 කුන්ඩසාලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 මැදදුම්බර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 මිනිපේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පන්විල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පස්බාගේකෝරලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පාතදුම්බර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පාතහේවාහැට ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පූජාපිටිය ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 තුම්පනේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 උඩදුම්බර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 උඩපළාත ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 උඩුනුවර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 යටිනුවර ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය

මාතලේ දිස්ත්‍රික්කය

 අඹන්ගඟ කෝරලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 දඹුල්ල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 ගලේවෙල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 ලග්ගල පල්ලේගම ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 මාතලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 නාඋල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 පල්ලේපොල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 රත්තොට ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 උකුවෙල ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 විල්ගමුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 යටවත්ත ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය

නුවර එළිය දිස්ත්‍රික්කය

 අඹගමුව ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 හගුරන්කේත ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 කොත්මලේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 නුවර එළිය ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය
 වලපනේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාසය

ආශ්‍රිත ලිපි
 ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස
 ශ්‍රී ලංකාවේ පළාත්
 ශ්‍රී ලංකාවේ දිස්ත්‍රික්ක
 ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය සභා

බාහිර සබැදි
 Divisional Secretariats Portal
 Statoids: Divisions of Sri Lanka

මධ්‍යම පළාත, ශ්‍රී ලංකාව
ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස ලැයිස්තු

ශ්‍රී ලංකාවේ මධ්‍යම පළාතේ ප්‍රාදේශීය ලේකම් කොට්ඨාස ලැයිස්තුව


Războiul Jicarilla a început în 1849 între Apașii Jicarilla și armata Statelor Unite pe teritoriul New Mexico. Războinicii Ute au jucat un rol semnificativ în acest conflict, fiind aliați cu triburile Jicarilla. Războiul a început din cauza atacurilor realizate de triburile Apaș și Ute împotriva coloniștilor aflați pe Calea spre Santa Fe. Eventual, în 1853, armata americană a pornit o serie de lupte și campanii care s-au încheiat în 1854 când o imensă expediție militară a reușit să reprime mare parte din actele violente. Totuși, mici încăierări au continuat să aibă loc și în anul următorul.

Conflictul
Dolores Gunnerson susținea că "triburile Jicariila ar fi aliații americanilor și ar fi slujitori loiali dacă Anglo [englezii] ar fi în stare să-i accepte ca "prieteni" și aliați". În continuare, aceasta afirmă că "Jicarilla sunt în război cu Statele Unite de doar un an și jumătate, perioadă pe care aceștia și-au petrecut-o aproape în întregime evitând trupele".

Războiul a început în 1849 când o trăsură care transporta coloniști a fost atacată de clanurile Jicarilla și Ute. Evenimentul, cunoscut și sub denumirea de Masacrul Alb, a fost extrem de mediatizat la momentul respectiv, fapt care influențat puternic perspectiv apopulației americane cu privire la aceste triburi. Un an mai târziu, câțiva poștași au fost uciși în ceea ce avea să fie cunoscut drept masacrul de la Wagon Mound. Variate incidente din următoarea decadă au intensificat tensiunile dintre americani și populația Jicarilla. În iarna 1853-1854 s-au inițiat operațiunile de război.

În februarie 1854, un furnizor guvernamental de carne de vită din aproapierea Fortului Union, New Mexico a raportat armatei că o parte din vitele sale au fost furate de către Jicarilla; o trupă formată din dragoni din Regimentul 2 Cavalerie a fost trimisă să recupereze bunurile furate. Pe 5 martie, locotenentul Bell a întâlnit un grup de războinici sub conducerea căpeteniei Lobo Blanco pe Râul Canadian. Dacă acesta și luptătorii săi erau responsabili de furt era un fapt incert, însă armata îi atribuiseră lui Lobo Blanco și clanului său uciderea unor coloniști albi și latini. A urmat un conflict în care liderul și patru războinici și-au pierdut viața în timp ce americanii au pierdut doi oameni. În următoarea zi, conflictul a escaladat odată cu efectuarea unui raid de către Jicarilla și Ute asupra unei turme de vite în aproapierea Fortului Union, acțiune în care au ucis doi păstori. În consecință, Regimentul 1 Cavalerie al armatei Statelor Unite a lansat o expediție în teritoriul Comancheria. Primul conflict a avut loc pe 30 martie când primlocotenentul John Davidson a lansat un atac neautorizat împotriva unui sat al JIcarilla lângă ceea ce azi este Pilar, New Mexico.

În urma bătăliei de la Cieneguilla, 60 de cavaleri americani s-au luptat cu 250 de războinici Apaș și Ute (număr estimat) aflați sub îndrumarea căpeteniei Flechas Rayada. Lupta a început în jurul orei 8:00 a.m. și a durat peste trei ore, la finalul cărora, douăzeci și doi de soldați au fost uciși, iar alți treizeci și șase răniți. După ce au ucis aproape 20 de indieni, trupele lui Davidson au fost obligate să se retragă. O săptămână mai târziu, pe 8 aprilie, aproape 200 de cavaleri americani, 100 de soldați din Divizia 3 Infanterie, respectiv 32 de cercetași, l-au găsit în canionul Ojo Caliente pe căpetenia Jicarrila, Chacon. În timp bătăliei, comandantul Philip St. George Cooke a învins o armată de 150 de războinici - a ucis cinci oameni și a rănit alți șase fără să înregistreze pierderi de partea sa. În acel moment, membrii Jicarilla s-au dispersat, iar mare parte din aceștia au încetat din viața din cauza frigului. Conflictul era cunoscut și datorită implicării lui Kit Carson, care a ghidat armata pe parcursul expediției, și a primlocotenentului George Sykes, cel care va comanda Armata Potomac în războiul civil american. După evenimentul de la Ojo Caliente, războiul a fost în mare parte încheiat cu excepția unor mici raiduri și încăierări de-a lungul următoarelor luni.

Referințe

Bibliografie
 Tiller, Veronica E. (1983). The Jicarilla Apache Tribe: a history, 1846-1970. University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-4409-6.
 Utley, Robert M. (1981). Frontiersmen in blue: the United States Army and the Indian, 1848-1865. University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-9550-2.
 Carter, Harvey L. (1990). "Dear Old Kit": The Historical Christopher Carson. University of Oklahoma Press. ISBN 0-8061-2253-6.
 The Friend (1901). The Friend Volume 74.

Războaiele Statelor Unite ale Americii
Istoria statului New Mexico
Conflicte din secolul al XIX-lea
Istoria Statelor Unite ale Americii (1849–1865)
Anii 1850 în Statele Unite ale Americii

Războiul Jicarilla


النظام دون الخلايا أو التركيبات غير الخلوية  يعمل عادةً «في المختبر» اصطلاحًا أو حرفيًا في الزجاج لدراسة التفاعلات الحيوية التي تحدث في الخلية مع قليل من التفاعلات المعقدة الموجودة في الخلية. يمكن أن تُعزل الكسور التحت-خلوية بطريقة النبذ الفائق، لتوفير الآليات الجزيئية التي يمكن أن تُستعمل في التفاعلات مع غياب العديد من المكونات الخلوية.

مراجع

وصلات خارجية
 MeSH Descriptor Data

علم الأحياء الخلوي

نظام دون خلايا


Paul Jeffrey Byrne (Nova Jersey, ), mais conhecido como P. J. Byrne ou PJ Byrne, é um ator  de cinema e televisão. Entre os principais trabalhos de sua carreira, estão seus papéis de Nicky Koskoff no filme The Wolf of Wall Street (2013) e Bolin na série de animação The Legend of Korra (2012–2014).

Primeiros anos e educação
Nascido em Nova Jersey, Byrne é filho de Emma N. (Ferraro) e Paul I. Byrne Jr. Cresceu em Old Tappan, Nova Jersey, onde concluiu o ensino secundário em 1992. Graduou-se pela Boston College com dupla especialização em finanças e teatro e obteve um mestrado em belas artes (MFA) pela DePaul University. Estava a caminho de se tornar banqueiro de investimentos quando um professor de teatro do Boston College o convenceu a tornar-se ator profissional.

Carreira
No início dos anos 2000, Byrne começou sua carreira desempenhando pequenos papéis em filmes como Bruce Almighty, Fun with Dick and Jane, Bewitched e Because I Said So. Ele também participou de episódios de, entre outras telesséries, ER, The West Wing, Reunion e NCIS antes de conseguir um papel recorrente em The Game. A partir da década de 2010, passou a ter papéis de maior destaque em filmes como Dinner for Schmucks, Extraordinary Measures, The Campaign e Horrible Bosses. Ele foi escalado para o elenco principal do longa-metragem de terror Final Destination 5 (2011), que recebeu críticas positivas e foi um sucesso comercial.

Além de seus papéis na tela, Byrne forneceu a voz de Bolin, um dos personagens principais da série de animação The Legend of Korra, da Nickelodeon, desde o início do programa em 2012 até 2014, quando a atração foi encerrada. Em 2013, ele apareceu no filme The Wolf of Wall Street, dirigido por Martin Scorsese e estrelado por Leonardo DiCaprio; a produção recebeu elogios da crítica e foi indicado a vários prêmios. No ano seguinte, interpretou um dos protagonistas da série Intelligence, exibida pela CBS, ao lado de Josh Holloway e John Billingsley. Juntou-se a Dwayne Johnson no filme de ação Rampage, lançado em 2018.

Vida pessoal
Byrne reside em Los Angeles com sua esposa, Jaime Nicole Padula, com quem se casou em 2007. Ela foi diretora executiva em Los Angeles e Beverly Hills para serviços de saúde e angariação de fundos para a Associação de Distrofia Muscular e tornou-se presidente da Jaime Byrne Events, LLC. O casal tem duas filhas e um filho.

Filmografia

Cinema

Televisão

Vídeo musical

Jogo eletrônico

Ligações externas

Atores de cinema dos Estados Unidos
Atores de televisão dos Estados Unidos
Naturais de Nova Jérsei
Alunos do Boston College

P. J. Byrne


Calvin Mark Lee est un producteur de musique et pharmacologue sino-américain originaire de Californie, né en 1936 et mort le . Ami de David Bowie, il est un des artisans du début de la carrière du chanteur-compositeur-interprète.

David Bowie
Calvin Mark Lee est originaire d'une famille sino-américaine de San Francisco. Il naît en 1936 et grandit en Californie. Après une thèse de pharmacologie obtenue à l'université Yale il complète ses études au Chelsea College de Londres, où il arrive en mai 1963. Il se passionne rapidement pour la scène rock qui bouillonne alors, les Rolling Stones, les Yardbirds, etc. Il collectionne notamment les photos des artistes qu'il prend lui-même, parfois des nus. Calvin porte alors de longs cheveux, des bijoux et de vêtements raffinés de style hippie.

À la fin des années 1960, il travaille à Londres pour Mercury Records, en tant que Artists & Repertoire ou directeur artistique adjoint. Il y fait en 1967 la connaissance de David Bowie, encore inconnu. Bisexuel, très séduisant,  Calvin entame une liaison avec lui (Bowie vit encore à l'époque avec Hermione Farthingale aux dires de Lee, puis avec Mary Finningan). Il entretient en parallèle des relations sexuelles avec une jeune américaine, Angela Barnett, et présente ainsi Bowie à sa future première épouse le  après un concert de Turquoise au Roundhouse : dans plusieurs interviews, Bowie expliquera ainsi avoir rencontré Angie alors qu'.

Lorsque début 1970 Hermione Farthingale rentre à Londres, après qu'elle a quitté Bowie et passé près d'une année en Norvège et à New York, c'est Calvin Mark Lee qui lui fait découvrir le titre Letter to Hermione que Bowie a écrit pour tenter de la reconquérir.

Poussé par Angela, Calvin s'attache à promouvoir Bowie au sein de Mercury Records. Au printemps 1969, il fait enregistrer à Bowie et son ami John Hutchinson une première version d'une dizaine de titres, destinée à convaincre Mercury Records ; cette compilation sera publiée en 2019 par Parlophone sous le nom de 'Mercury' Demos.  Il obtient finalement la signature d'un contrat entre le label et son ami pour produire et diffuser son album Space Oddity, dont il conçoit lui-même l'illustration de la pochette, superposant un portrait du chanteur à un tableau de Vasarely. Pour financer l'enregistrement, il aurait d'ailleurs vendu quelques toiles de Vasarely qu'il collectionnait.

Calvin Mark Lee ornait souvent son front d'un bijou rond réfléchissant en forme de diamant ou d'un dessin de disques rouges et argentés, qui auraient inspiré à Bowie le maquillage discoïde qu'arbore Ziggy Stardust dans ses derniers concerts. Alors connus sous le nom de , ces motifs étaient considérés comme un signe de reconnaissance gay.

Vie ultérieure
Leurs routes se séparent en 1973. Calvin Mark Lee rentre en Californie et se consacre à la pharmacologie. Installé à Los Angeles, il meurt en mars 2022.

Notes et références

Notes

Références

Naissance en 1936
Décès en mars 2022
Producteur américain de rock

Calvin Mark Lee


Der Gerichtsbezirk Floridsdorf ist ein dem Bezirksgericht Floridsdorf unterstehender Gerichtsbezirk in Wien. Der Gerichtsbezirk umfasst den 21. Gemeindebezirk Floridsdorf.

Nach dem Anschluss Österreichs 1939 wurde das Gericht in Amtsgericht Floridsdorf umbenannt und war nun dem Landgericht Wien nachgeordnet. 1945 erhielt es wieder den Namen Bezirksgericht.

Literatur
 Österreichische Akademie der Wissenschaften: Historisches Ortslexikon. Statistische Dokumentation zur Bevölkerungs- und Siedlungsgeschichte. Wien. Datenbestand: 30. Juni 2011 (PDF; 404 kB)

Einzelnachweise

Floridsdorf

Gerichtsbezirk Floridsdorf


An Stelis esmeraldae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer ngan Alexander Charles Hirtz. An Stelis esmeraldae in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis esmeraldae


La isla Słodowa () es un pequeño islote localizado en el río Óder, en la Ciudad Vieja de Breslavia (Polonia).

Historia
Slodowa se llamó Bielarska Przednia hasta 1945. Originalmente, el nombre vino de la Orden de Santa Clara. La isla era propiedad de esa orden desde la Edad Media hasta principios del , cuando pasó a ser propiedad de la ciudad. En el  Slodowa estaba conectada a Mlýnská y las islas Bielarska con un puente de hierro. En la segunda mitad del , la gente comenzó a construir viviendas en ella con  sistemas de alcantarillado, teléfonos y electricidad. En 1945 el ejército alemán se instaló allí con artillería, lo que lo hacía a menudo blanco de bombardeos durante la Segunda Guerra Mundial. Durante el sitio de Wroclaw, al final del conflicto, casi todos los edificios de la isla habían sido destruidos.

Véase también
 Geografía de Polonia
 Geografía de Europa

Referencias

Enlaces externos

 Mapa de localización de la isla

Breslavia
Geografía del voivodato de Baja Silesia
Slodowa

Isla Słodowa


Dea Trier Mørch, née le  et morte le , est une artiste et écrivaine danoise politiquement engagée. Elle s'est fait connaître en 1976 avec son roman Les enfants de l'hiver ().

Biographie
Née à Copenhague, Mørch est la fille de l'architecte Ibi Trier Mørch. Elle étudie la peinture à l'Académie royale des beaux-arts du Danemark, obtient son diplôme en 1964, et poursuit sa formation jusqu'en 1967 dans les académies d'art de Varsovie, Cracovie, Belgrade, Leningrad et Prague. Son premier livre,  (1968), illustré par ses propres eaux-fortes, relate ses voyages en Union Soviétique. Elle devient membre du Parti communiste danois et, en 1969, elle est cofondatrice du collectif d'artistes à orientation sociale  (« Mère Rouge »).

En 1976, elle publie Les enfants de l'hiver () sur la base de son expérience de donner naissance à trois enfants au Rigshospitalet de Copenhague. Le livre reçoit un large succès, est traduit en 22 langues et, en 1979, ce succès se traduit par son adaptation cinématographique par la réalisatrice Astrid Henning-Jensen. Ses autres œuvres traitant de la famille et du socialisme incluent :  (« Le centre-ville », 1980),  (« L'étoile du soir », 1982) et l'histoire d'amour  (« Cadeau du matin », 1984). Ses travaux ultérieurs incluent : un livre de voyage  (« Quand j'ai découvert l'Amérique », 1986) ; et  (« Paysage sur deux étages », 1992), tournant autour des complications dans une relation à mesure que le couple vieillit.

Elle meurt en mai 2001 des suites d'un cancer.

Œuvres

Récompenses

 1976 :  pour Les enfants de l'hiver (Vinterbørn)
 1988 : Tagea Brandt Rejselegat

Notes et références

Bibliographie

  Jacob Jørgensen, Dea Trier Mørch, 1980, film documentaire

Liens externes

Naissance en décembre 1941
Féministe danoise
Romancière danoise
Illustratrice danoise
Décès en mai 2001
Décès à 59 ans
Naissance à Copenhague
Décès à Copenhague

Dea Trier Mørch


514 (DXIV í rómverskum tölum) var 14. ár 6. aldar og hófst á miðvikudegi, samkvæmt júlíska tímatalinu. Á þeim tíma var það þekkt í Rómaveldi sem ræðismannsár Cassiodorusar, eða sem árið 1267 ab urbe condita. Það hefur verið þekkt sem árið 514 frá því snemma á miðöldum þegar Anno Domini-timatalið var tekið upp.

Atburðir
 20. júlí - Hormisdas varð páfi.
 Herforinginn Vitalíanus réðist gegn Konstantínópel. 200 skip úr höfnum í Svartahafi lokuðu innsiglingunni í höfn borgarinnar. Keisarinn Anastasíus 1. óttaðist uppþot og ákvað að semja við Vitalíanus.
 Vitalíanus tekur við lausnargjaldi upp á 5.000 pund gulls fyrir að láta Flavíus Hypatíus, frænda keisarans, lausan. Vitalíanus hörfaði aftur til Neðri Móesíu.
 Cissa frá Sussex varð konungur Suður-Saxa við lát föður síns.
 Beopheung varð konungur ríkisins Silla í Kóreu.

Fædd

Dáin
 19. júlí - Symmakus páfi.

514
511-520

514


Heriberto Quero (* 6. März 1977 in Venezuela) ist ein deutscher Volleyballspieler venezolanischer Herkunft.

Karriere
Quero verließ 1992 sein Heimatland und ging zum argentinischen Verein River Plate Buenos Aires. In Europa spielte er zunächst für italienische und spanische Vereine. Mit Las Palmas de Gran Canaria traf er bei einem Europapokal-Turnier im Dezember 2001 in Montpellier auf seinen späteren Verein, den deutschen Bundesligisten evivo Düren. Der Venezolaner, der insgesamt 64 Einsätze für die Nationalmannschaft absolvierte, kehrte jedoch zunächst nach Buenos Aires zurück. Im Sommer 2003 gelang Düren schließlich die Verpflichtung des Hauptangreifers. Quero war ein wesentlicher Grund dafür, dass die Dürener in der Saison 2004/05 erstmals das Playoff-Finale um die deutsche Meisterschaft erreichten. In der Vorrunde der Champions League 2005/06 avancierte er zum erfolgreichsten Punktesammler und erzielte allein beim abschließenden Heimsieg der Dürener gegen Sisley Treviso 41 Punkte. Wegen seiner großen Sprungkraft erhielt der Venezolaner von den Fans den Spitznamen "Hubschrauberto". Die deutsche Vizemeisterschaft konnte Düren mit Quero 2006 und 2007 zweimal erfolgreich verteidigen. Außerdem erreichte evivo 2008 das Finale im DVV-Pokal. 2009 wechselte der Angreifer, der mittlerweile die deutsche Staatsbürgerschaft angenommen hatte, zum Bundesliga-Aufsteiger TV Bühl. Die Mannschaft aus dem Schwarzwald erreichte in der ersten Saison die Playoffs. Nachdem es 2011 nur zum elften Rang gereicht hatte, verließ Quero Bühl. Er kam zurück nach Düren, wo er jedoch nicht mehr mit evivo in der Bundesliga spielte, sondern mit der dritten Mannschaft des Dürener TV in der Oberliga.
Seit 2012 spielte Quero für die Oshino Volleys Eltmann in der 3. Liga Ost. 2014 gelang ihm mit Eltmann der Aufstieg in die zweite Bundesliga Süd.

Einzelnachweise

Volleyballnationalspieler (Venezuela)
Volleyballspieler (CA River Plate)
Volleyballspieler (SWD Powervolleys Düren)
Volleyballspieler (TV Bühl)
Volleyballspieler (VC Eltmann)
Deutscher
Geboren 1977
Mann

Heriberto Quero


Thy Mighty Contract debitantski je studijski album grčkog ekstremnog metal sastava Rotting Christ. Album je 11. studenog 1993. godine objavila diskografska kuća Osmose Productions.

O albumu
Na ovom albumu sastav svira black metal u grčkom stilu koji se, prema riječima Eduarda Rivadavie sa stranice AllMusic, "pomalo previše oslanja na žestoke blast beatove", ali ipak prikazuje "pupajući sluh za melodiju". Chad Bowar sa stranice About.com opisuje ovaj stil kao black metal koji je "pošao melodičnijim, pomalo heavy metalskijim putem", s "ograničenom količinom ritmičkih praskanja i beživotnih tremolo rifova".

Iako je bubnjar Themis Tolis u doba snimanja albuma bio član grupe, nije svirao na njemu već se skupina okoristila bubnjarskim strojem.

Popis pjesama

Recenzije
Eduardo Rivadavia, glazbeni kritičar sa stranice AllMusic, dodijelio je albumu tri i pol od pet zvjezdica te ga je nazvao "obećavajućom prvom pločom [grupe]", iako je "produkcija na albumu možda bila pomalo ispod prosjeka te pjesme pomalo previše ovisne o žestokim blast beatovima; međutim, ništa od ovog nije ni najmanje zasmetalo privrženim obožavateljima ekstremnog metala". About.com je uvrstio album na svoju listu Retro preporuka (Retro Recommendation) i kritizirao bubnjeve na njihovoj "pretjeranoj glasnoći koja, pogotovo zbog ponavljajućeg ritma, ponekad odvraća pažnju slušatelja. Međutim, bas-gitara se može čuti, što automatski čini album nečim vrijednim obožavanja".

Osoblje

Rotting Christ
Necromayhem – vokali, gitara
Mutilator – bas-gitara
Magus Wampyr Daoloth – vokali, klavijature

Ostalo osoblje
George Osmak – produkcija, inženjer zvuka
Anthony Delaportas – produkcija, inženjer zvuka
SV Bell – naslovnica

Izvori

Albumi iz 1993.
Albumi sastava Rotting Christ

Thy Mighty Contract


Complementul circumstanțial instrumental este o parte secundară de propoziție care face parte din categoria mai largă a complementelor și din cea mai restrânsă a complementelor circumstanțiale. Determină un verb, o interjecție cu sens verbal, un adjectiv provenit din participiu sau un adjectiv derivat de la un verb, indicând instrumentul în sens larg cu ajutorul căruia se efectuează o acțiune sau se manifestă o însușire.

Nu toate gramaticile tratează aparte acest tip de complement. Din punct de vedere semantic se pot distinge relativ multe tipuri de complemente circumstanțiale, și unii gramaticieni au ajuns la concluzia că nu toate sunt utile. De exemplu, ediția a XI-a a gramaticii franceze a lui Grevisse și Goosse distingea 29 de specii de complemente circumstanțiale, dar ediția a XIV-a (2007) le-a redus la opt, considerate esențiale, constatând că celelalte pot fi incluse în cele opt. Astfel, cel instrumental se apropie de complementul circumstanțial de mod. Și Mioara Avram menționează dificultatea delimitării complementului instrumental mai ales de cel de mod, dar și de cel de cauză și de cel de agent.

Părțile de vorbire prin care se exprimă complementul instrumental sunt în principal substantivul, pronumele și numeralul. Acestea denumesc, respectiv reprezintă nu numai inanimate, ci și animate, inclusiv persoane. Diversele grupuri de limbi pot să difere prin construcțiile cu care exprimă acest complement. Unele limbi, cum sunt majoritatea celor slave o fac mai ales prin cazul instrumental fără prepoziție. Alte limbi, cum sunt cele romanice care nu cunosc declinarea, îl exprimă în principal cu ajutorul prepoziției corespunzătoare lui cu. O limbă precum maghiara folosește în acest scop sufixe și postpoziții.

În limba română

Limba română exprimă instrumentul cel mai adesea cu prepozițiile cu și prin, folosite cu cazul acuzativ, care se distinge formal numai în cazul pronumelor personale de persoana I și a II-a singular: Scrie cu stiloul, N-am cu ce spăla, peisaj descris prin cuvinte, o frumusețe inexprimabilă prin cuvinte, Scriu cu amândouă, Trimit scrisoarea prin tine. Pentru instrumente muzicale sunt specializate prepozițiile la și din: cântă la chitară / din fluier.

Unii gramaticieni consideră sintagmele cu ajutorul, prin intermediul și prin mijlocirea locuțiuni prepoziționale pentru exprimarea instumentului. Acestea se folosesc cu cazul genitiv al părților de vorbire nominale menționate, precum și cu adjectivul posesiv: cu ajutorul meu.

În gramatici ale limbii române se întâlnește și exprimarea instrumentului printr-un verb la gerunziu sau la infinitiv: I-a răspuns punându-i o întrebare, A început prin a-l întreba.

Se include în complementul instrumental și exprimarea lipsei instrumentului: Citește fără a-și pune ochelari.

În alte limbi

Limba franceză ca limbă romanică se aseamănă cu româna în privința exprimării instrumentului: enfoncer une cheville manuellement ou avec un marteau "a introduce un cep manual sau cu un ciocan".

În limbile din diasistemul slav de centru-sud este caracteristică exprimarea instrumentului prin cazul instrumental fără prepoziție: Prebrišite staklo vlažnom krpom "Ștergeți sticla cu o cârpă umedă", prijetiti prstom "a amenința cu degetul".

Se întâlnește și exprimarea instrumentului prin cazul instrumental cu prepoziția s(a), caracteristică complementului circumstanțial sociativ: Sad hoda sa štapom "Acum umblă cu un baston".

În sintagmele în care substantivul are ca atribut un cuvânt invariabil ce exprimă cantitatea, se folosește tot prepoziția s(a), iar substantivul este la cazul cerut de cuvântul care exprimă cantitatea: Obično piše s tri raznobojne olovke "De obicei scrie cu trei creioane de culori diferite", Sad štamparija radi istovremeno s nekoliko mašina "Acum tipografia lucrează cu câteva mașini simultan".

Alt mod de exprimare a instrumentului este unul analog cu cel românesc în care se folosește locuțiunea prepozițională cu ajutorul: Pretraživali su teren pomoću helikoptera "Cercetau terenul cu ajutorul unui helicopter". Cuvântul pomoću "cu ajutorul" este la cazul instrumental.

În limba maghiară, instrumentul se exprimă în primul rând cu sufixe, dintre care cel mai caracteristic este -val/-vel, corespondent exact al prepoziției "cu": kanállal eszik "mănâncă cu lingura", viccekkel szórakoztat "distrează (pe cineva) cu glume".

Alte sufixe care exprimă instrumentul sunt:
 -n/-on/-en/-ön, cu sensul principal "pe": zongorán kísér "acompaniază la pian", pénzen vásárol "cumpără cu/pe bani";
 -ban/-ben "în": írásban rögzít "stabilește în scris", készpénzben fizet "plătește în numerar";
 -ból/-ből "din": munkájából él "trăiește din munca sa";
 -ért, cu sensul principal "pentru": száz forintért vettem "l-am cumpărat cu o sută de forinți".

Alt mijloc de exprimare a instrumentului este cu anumite postpoziții, care corespund în alte limbi cu prepoziții: hirdetés által ismerkedtek meg "s-au cunoscut prin mica publicitate", Pista révén üzen "transmite mesajul prin Pista". Există și în maghiară construcția corespunzătoare celei cu locuțiunea "cu ajutorul": Barátja segítségével nyitotta ki az ajtót "A deschis ușa cu ajutorul prietenului său".

Pronumele personal prin care se exprimă instrumentul este format din postpoziția által prevăzută cu un sufix personal posesiv: általam/általad üzent "a transmis mesajul prin mine/tine". Alte tipuri de pronume primesc sufixele și postpozițiile pe care le primesc și substantivele: bármivel megfizetheted "poți plăti cu orice", ezáltal üzent "a transmis mesajul prin aceasta".

Note

Surse bibliografice

 Avram, Mioara, Gramatica pentru toți, București, Humanitas, 1997, ISBN 973-28-0769-5
 Bărbuță, Ion et al. Gramatica uzuală a limbii române, Chișinău, Litera, 2000, ISBN 9975-74-295-5 (accesat la 14 august 2018)
  Čirgić, Adnan; Pranjković, Ivo; Silić, Josip, Gramatika crnogorskoga jezika (Gramatica limbii muntenegrene), Podgorica, Ministerul Învățământului și Științei al Muntenegrului, 2010, ISBN 978-9940-9052-6-2 (accesat la 14 august 2018)
  Grevisse, Maurice și Goosse, André, Le bon usage. Grammaire française (Folosirea corectă a limbii. Gramatică franceză), ediția a XIV-a, Bruxelles, De Boeck Université, 2007, ISBN 978-2-8011-1404-9
  Kálmánné Bors, Irén și A. Jászó, Anna, Az egyszerű mondat (Propoziția simplă). A. Jászó, Anna (coord.), A magyar nyelv könyve (Cartea limbii maghiare), ediția a VIII-a, Budapesta, Trezor, 2007, ISBN 978-963-8144-19-5, pp. 345–436 (accesat la 14 august 2018)
  Klajn, Ivan, Gramatika srpskog jezika  (Gramatica limbii sârbe), Belgrad, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, 2005, ISBN 86-17-13188-8 (accesat la 14 august 2018)
  P. Lakatos, Ilona (coord.) Grammatikai gyakorlókönyv (mintaelemzésekkel és segédanyagokkal) [Exerciții de gramatică (cu analize model și materiale ajutătoare)], Budapesta, Bölcsész Konzorcium, 2006, ISBN 963-9704-28-8 (accesat la 14 august 2018)

Complement circumstanțial

Complement circumstanțial instrumental


Parcul Regional Labanoras, înființat în 1992, este un parc situat la 80 de kilometri nord-est de capitala Lituaniei, Vilnius. Cu o suprafață de 553,44 hectare, este cel mai mare parc regional din țară. Parcul se întinde în județele Švenčionys, Molėtai și Utena.

Parcul conține aproximativ 70 de lacuri; aproximativ 80% din terenurile sale sunt împădurite. Biodiversitatea sa florală este ridicată și găzduiește cea mai densă populație de perechi de berze albe în Europa. Acesta conține, de asemenea, zone cu valoare arheologică, arhitecturală, etnografică și istorică.

Conducere
În cadrul Parcului Regional Labanoras din Lituania se află orășelul Labanoras lângă drumul național KK114 Moletai - Kaltanėnai - Ignalina. Ca centru al Parcului Regional Labanoras, orașul atrage numeroși turiști. Conform recensământului lituanian din 2011, orașul avea 59 de locuitori. Conducerea parcului se află în orășelul Labanoras.

Descriere
Parcul a fost fondat la 24 septembrie 1992 pentru a păstra peisajul pădurii Labanoras și a lacurilor sale, ecosistemul său natural și valorile patrimoniului cultural, precum și peisajele de agrement din estul regiunii Aukštaitija, valoroase pentru recreere. Parcul regional este mărginit la nord-est de Parcul Național Aukštaitija.

Cea mai mare parte a parcului este acoperită de păduri (80%), cele mai multe fiind păduri de pini.

În parcul Regional Labanor se găsesc cele mai multe lacuri dintre toate parcurile regionale lituaniene. Cele mai mari lacuri sunt Stirniai, Baltieji și Kertuojai. Aproximativ 30 de râuri curg prin parc, ca de exemplu Lakaja, Peršokšna, Dumblė sau Luknelė.. În plus față de aceste râuri și lacuri, se găsesc și alte ecosisteme umede și mlaștini valoroase în acest parc.

Parcul este renumit pentru elanii săi, mai locuiesc aici și lupi sau râși.

Diversitatea speciilor de plante din parcul regional Labanoras este foarte mare. Botanicii au numărat 120 de tufișuri diferite de salcie de mlaștină, 300 tulpini de flori de gențiană de mlaștină , 80 de mii de plante poroinic, 2300  de Lobelia dortmanna și 200 de nuferi Nymphaea.

Biserica catolică din Labanoras, construită în 1820, a ars în decembrie 2009. Se crede că din biserica au fost jefuite peste 30 de tablouri valoroase (15 dintre acestea erau monumente de artă protejate de stat) și apoi s-a dat foc bisericii pentru a acoperi urmele spargerii. Reconstrucția bisericii a fost finanțată de guvern și din donații private.  Alături de biserică se găsește clopotnița din secolul al XIX-lea, care găzduiește un mic muzeu al bisericii.

La aproximativ 70 de kilometri nord de Vilnius sau 12 kilometri nord-est de Moletai - nu departe de autostrada Vilnius - Kaunas, se află Muzeul de Etno-Cosmologie din Lituania (Lietuvos etnokosmologijos muziejus). Acesta este format din Observatorul Astronomic Molėtai și Muzeul de Etnologie. Observatorul a fost construit în 1969.  Autorii ideii unui muzeu de etno-cosmologie în Lituania - dr. Gunaras Kakaras și dr. Libertas Klimka, au conectat etnologia de astronomie prin intermediul interfețelor naționale lituaniene cu cerul, soarele, luna, stelele și pentru a fi posibil ca oamenii obișnuiți, nu doar oameni de știință, să urmărească prin telescop obiecte cerești și pentru ca aceștia să asculte răspunsurile la întrebări interesante.

Timp liber și divertisment
Există o mulțime de lacuri de pescuit în parc care atrag turiștii, iar pădurea Labanoras este plină de fructe de pădure și de ciuperci. Un traseu duce de la Lacul Siesart la Lacul Lakaya la Zeimena, acesta este ideal pentru drumeții și ciclism.

Turnul de observație
La 22 septembrie 2015, a fost inaugurat turnul de observație al Parcului Labanor, acesta este cel mai înalt turn de observație din Lituania. Se află în apropierea satului Mindūnai, Municipiul Molėtai, Judetul Utena. Înălțimea sa este de 36 m.

Referințe

Legături externe
 Pădurea Labanoro (Parcul Regional Labanor)

Labanoras
Parcuri regionale
Fondări în 1992

Parcul Regional Labanoras


Viktor Vanberg (* 12. August 1943 in Aachen) ist Professor emeritus der Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, wo er von 1995 bis 2009 den Lehrstuhl für Wirtschaftspolitik innehatte. Von 2001 bis 2010 leitete er das Walter-Eucken-Institut in Freiburg. Er ist Mitglied des Vorstandes des Walter Eucken Instituts.

Leben

Nach dem Abitur 1963 am Humanistischen Kaiser-Karls-Gymnasium in Aachen studierte Vanberg Soziologie in Aachen und Münster, 1968 schloss er das Studium als Diplom-Soziologe ab. 1974 wurde er an der Technischen Universität Berlin zum Dr. phil. promoviert. 1981 habilitierte er sich an der Universität Mannheim. Mit einem Heisenberg-Stipendium der Deutschen Forschungsgemeinschaft wechselte er 1983 an das Center for Study of Public Choice, George Mason University, Fairfax, Va., USA. Seit 1985 übernahm er dort eine ordentliche Professur für Ökonomie und war Editorial Director des Instituts. 1995 erhielt er einen Ruf an die Albert-Ludwigs-Universität Freiburg auf eine Professur für Wirtschaftspolitik. Dort lehrte er bis 2009. Gleichzeitig leitete er von 2001 bis 2010 das der Universität angegliederte Walter Eucken Institut.

2010 wurde Vanberg mit der Hayek-Medaille ausgezeichnet.

Schriften
 Die zwei Soziologien. Individualismus und Kollektivismus in der Sozialtheorie, 1975
 (Hrsg.) Freiheit, Wettbewerb und Wirtschaftsordnung. Hommage zum 100. Geburtstag von Friedrich A. von Hayek, 1999
 The Constitution of Markets: Essays in Political Economy. Routledge, London 2001
 Marktwirtschaft und Gerechtigkeit - Idee und Kritik der sozialen Gerechtigkeit im Konzept der Sozialen Marktwirtschaft, in: Stefan Empter, Robert B. Vehrkamp (Hrsg.): Soziale Gerechtigkeit. - eine Bestandsaufnahme. Bertelsmann Stiftung, Gütersloh 2007, ISBN 978-3-89204-925-8, S. 25–50
 (Hrsg.) Evolution und freiheitlicher Wettbewerb. Mohr Siebeck Verlag, Tübingen 2010
 Moral und Wirtschaftsordnung: Zu den ethischen Grundlagen einer freien Gesellschaft. Walter Eucken Institut, Freiburger Diskussionspapiere zur Ordnungsökonomik. 2011.

Literatur
 Hans Albert: Viktor Vanberg und das sozialwissenschaftliche Erkenntnisprogramm. In: Nils Goldschmidt und Michael Wohlgemuth (Hrsg.): Wettbewerb und Regelordnung. Mohr Siebeck, Tübingen 2008

Weblinks

Ökonom
Hochschullehrer (Albert-Ludwigs-Universität Freiburg)
Mitglied der Mont Pèlerin Society
Deutscher
Geboren 1943
Mann

Viktor Vanberg


Ephedra antisyphilitica es una especie de planta del género Ephedra.

Composición química

De acuerdo con el libro Las plantas medicinales de México. Tomo I: las plantas del género Ephedra son conocidas por contener efedrina, uno de los principales alcaloides utilizados en la preparación de drogas sintéticas. Los alcaloides de las efedras se extraen del tallo verde de la planta.

Distribución

E. antisyphilitica crece en climas cálidos y desérticos  en el Hemisferio Norte, en las regiones del norte y el Bajío de México, en los estados de  Durango, Chihuahua y Coahuila. En los Estados Unidos, se halla en Texas.

Toxicidad
Las partes aéreas de algunas especies del género Ephedra pueden contener alcaloides, tales como la efedrina y la pseudoefedrina, cuya ingestión puede suponer un riesgo para la salud.

El consumo de efedra puede provocar convulsiones, accidente cerebrovascular, ataque al corazón y la muerte. Los riesgos de efectos adversos aumentan con la dosis, si se utiliza coincidiendo con actividades físicas intensas o en combinación con otros estimulantes, incluida la cafeína. Puede causar interacciones con otros fármacos. Está contraindicada en menores de 18 años, mujeres embarazadas y durante la lactancia.

Las evidencias de los riesgos potenciales del consumo de efedra han ido en aumento durante años. Un caso famoso, que sensibilizó a la opinión pública, fue el del jugador profesional de béisbol Steve Bechler, de 23 años, que en 2003 falleció durante un entrenamiento, horas después de haber ingerido un suplemento que contenía altas dosis de efedra. El informe toxicológico concluyó que la efedra "jugó un papel significativo" en su muerte.

En 2004, la Agencia de Drogas y Alimentos de Estados Unidos (FDA o USFDA, por sus siglas en inglés), prohibió la venta de suplementos dietéticos que contengan alcaloides de la efedra. Otros países se han sumado a esta prohibición, tales como los Países Bajos y Argentina.

Usos
El extracto de efedra se utiliza en la medicina alternativa para tratar el asma y otras enfermedades respiratorias. En los Estados Unidos se vendió como adelgazante y para mejorar el rendimiento deportivo. Datos estadístico de 1999 señalaban que la efedra era usada por unos 12 millones de personas.

Un reciente metaanálisis de ensayos controlados concluyó que los efectos sobre la pérdida peso a corto plazo son modestos, y desconocidos a largo plazo. Por otro lado, no se pudo precisar la influencia sobre el rendimiento atlético, debido a la insuficiencia de evidencias.

Debido a sus efectos adversos, no es aconsejable utilizar la planta de efedra de forma casera.

Taxonomía
Ephedra antisyphilitica fue descrita por  Berland. ex C.A.Mey. y publicado en Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de Saint-Pétersbourg. Sixième Série. Sciences Mathématiques, Physiques et Naturelles. Seconde Partie: Sciences Naturelles 5(2): 291. 1846.
Etimología
Ephedra: nombre genérico que proviene del griego antiguo: éphedra = "asentada sobre" // según Dioscórides, sinónimo de híppuris = equiseto // en Plinio el Viejo, una planta trepadora afila.

antisyphilitica: epíteto latíno que significa "contra la sífilis".
Sinónimos
 Ephedra antisyphilitica var. brachycarpa Cory
 Ephedra occidentalis Torr. ex Parl.
 Ephedra texana E.L.Reed

Referencias

antis
Plantas medicinales
Plantas descritas en 1846
Plantas descritas por Berlandier
Plantas descritas por C.A.Mey.

Ephedra antisyphilitica


أحمد فلوكس (22 يونيو 1981 -)، ممثل مصري.

عن حياته
هو ابن الفنان فاروق فلوكس.
والدته تركية الأصل، دخل كلية الإعلام، شارك أثناء فترة دراسته في تقديم برنامج «أخبارنا في أسبوع»، ما تسبب في تأخر تخرجه في الجامعة
بعد تخرجه عمل لفترة قصيرة كمقدم لبرامج المنوعات في شبكة راديو وتلفزيون العرب، ثم التحق بقناة «اقرأ» التابعة لنفس الشبكة من أجل تقديم برنامج ديني، برفقة الإعلامية «نادية عمارة»، لكنه تركه بعدما قالت له إحدى المتصلات «يا فضيلة الشيخ»، فشعر أنه في طريق غريب عنه.
عمل لفترة كـ«دي جي» أفراح شعبية، من أجل تحسين دخله الذي كان قليلًا في تلك الفترة،
تقدم لمعهد التمثيل ولم يتم قبوله بسبب سوء تأديته للمشهدين المطلوبين منه أمام لجنة الاختبارات، ولكن على الرغم من ذلك لم يستسلم
عارض والده دخوله مجال التمثيل، ظهوره الأول له كان من خلال مشهدين في مسلسل «رجل من زمن العولمة»، عام 2002 مع الفنان صلاح السعدني، أول مشهد له كان هو ضرب والده الفنان فاروق فلوكس.
شارك خلال عام 2009 في أكثر من عمل تلفزيوني عرضت خلال شهر رمضان مثل مسلسل أنا قلبي دليلي بدور أنور وجدي الذي تزوج من المطربة الممثلة ليلى مراد ومسلسل خاص جدا الذي أدت دور البطولة فيه الممثلة يسرا.

حياته الأسرية
تزوج من سيدة مغربية أسمها «رابيا» تعمل كعارضة أزياء ورزق منها بإبنه «سيف الدين»، لكنه انفصل عنها وتزوج من الممثلة هنا شيحة في 21 أكتوبر 2018. وانفصل عنها أيضاً في يوليو 2019. وفي 2020 عاد أحمد فلوكس لزوجته الأولى رابيا وابنهما سيف بعد انفصال دام 12 سنة.

أعماله

في التلفزيون

في السينما

في الإذاعة

روابط خارجية

مراجع

ممثلون مصريون في القرن 21
مواليد 1401 هـ
مواليد 1981
فاروق فلوكس
ممثلو أفلام مصريون
ممثلو تلفزيون مصريون

أحمد فلوكس


Le menhir de Prat Meur est un menhir situé sur la commune de Plouescat, dans le département du Finistère en France.

Protection
Le menhir figure à l'inventaire général du patrimoine culturel.

Description
Le menhir est un bloc de granite gris d'environ  de hauteur. Il comporte sur sa face sud-ouest plusieurs rigoles verticales dues à l'érosion naturelle.

Notes et références

Annexe

Bibliographie

Article connexe
 Sites mégalithiques du Finistère

Prat Meur

Menhir de Prat Meur


Addington Highlands (2021 population 2,534) is a township in central eastern Ontario, Canada, in the County of Lennox and Addington. Bon Echo Provincial Park is located primarily in Addington Highlands.

History
Addington Highlands was formed in 1998 through the amalgamation of the Township of Kaladar, Anglesea and Effingham with the Township of Denbigh, Abinger and Ashby.

This area was first settled following the construction of the Addington Road in 1857. It was originally named Scouten after its first postmaster. The old CPR rail bed passing through the town has become part of the Trans Canada Trail.

Geography

Communities
Addington Highlands Township comprises the communities of Addington, Bishop Corners, Caverlys Landing, Cloyne, Denbigh, Ferguson Corners, Flinton, Flinton Corners, Glastonbury, Glenfield, Kaladar, Massanoga, McCrae, Northbrook, Rose Hill, Slate Falls, Vennachar, Vennachar Junction and Weslemkoon.

The township's municipal offices are located in Flinton. Kaladar is located at the junction of Highway 7 and Highway 41.

Lakes
Lakes of notable size within the township boundaries are:

 Ashby Lake
 Ashby White Lake
 Barker Lake
 Brooks Lake
 Browns Lake
 Deerock Lake
 Denbigh Lake
 Effingham Lake
 Joeperry Lake
 Long Malloy Lake
 Mazinaw Lake
 Otter Lake
 Lake Sheldrake
 Shabomeka Lake
 Skootamatta Lake
 Weslemkoon Lake
 Trout Lake

Demographics

In the 2021 Census of Population conducted by Statistics Canada, Addington Highlands had a population of  living in  of its  total private dwellings, a change of  from its 2016 population of . With a land area of , it had a population density of  in 2021.

Parks and recreation

Addington Highlands contains the Kaladar Pine Barrens Conservation Reserve and the majority of Bon Echo Provincial Park.

See also
 List of municipalities in Ontario
List of townships in Ontario

References

External links

Official website

1998 establishments in Ontario
Lower-tier municipalities in Ontario
Municipalities in Lennox and Addington County
Township municipalities in Ontario
Populated places established in 1998

Addington Highlands


Conus abbreviatus es una especie de caracol de mar, un molusco gasterópodo marino de la familia Conidae.

Al igual que todas las especies dentro del género Conus, estos caracoles son depredadores y venenosos.

Descripción
El caparazón de esta especie tiene puntos que son más distantes entre sí y regularmente algo más dispuestos que en el Conus miliaris.

Distribución
Esta especie se encuentra en las islas hawaianas.

Ecología
Al igual que todas las especies dentro del género Conus, estos caracoles son depredadores y venenosos. Son capaces de "picar" a los seres humanos y todo tipo de seres vivos, por lo tanto debe manipularse con cuidado o no hacerlo en absoluto.

Referencias
Este artículo incorpora texto de dominio público en la referencia.

 Filmer R.M. (2001). A Catalogue of Nomenclature and Taxonomy in the Living Conidae 1758 - 1998. Backhuys Publishers, Leiden. 388pp
 Tucker J.K. (2009). Recent cone species database. September 4th 2009 Edition
 Tucker J.K. & Tenorio M.J. (2009) Systematic classification of Recent and fossil conoidean gastropods. Hackenheim: Conchbooks. 296 pp.

Enlaces externos

 Conus abbreviatus Reeve, 1843 at the Conus Biodiversity website
 Cone Shells - Knights of the Sea
 Gastropods.com: Conus abbreviatus; retreieved: 19 >January 2012

abbreviatus

Conus abbreviatus


Melina Ramírez Serna (Cali, 22 de marzo de 1990) es una modelo y presentadora de televisión colombiana.

Biografía
Nació en Cali, Valle del Cauca, el 22 de marzo de 1990. Es hija de Carlos Ramírez y Nora Serna. Tiene dos hermanos, Ana Carolina y Carlos, Ramírez inspiró su nombre "Melina" en el título de una de las canciones del cantante español Camilo Sesto. Estudió Publicidad Internacional en la Universidad Sergio Arboleda de Bogotá. Domina el inglés y el italiano.

Carrera
Melina fue la segunda finalista del concurso Señorita Colombia 2011-2012 en 2011 y representó a su país en Top Model of the World 2012, concurso en el cual se ubicó como segunda finalista. En el 2014 presentó la sección deportiva de Noticias RCN junto con Adolfo Pérez y el reality Sueño Fútbol de RCN Televisión. En el 2017 ingresó a Caracol Televisión para hacer presencia en la nueva temporada del reality Desafío como anfitriona de Playa Oro. Recientemente reemplazó a Jessica Cediel en el programa Bingos Felices de Sábados Felices.

Señorita Valle 2011
En el certamen Señorita Colombia 2011-2012, la candidata representó a su departamento, Valle del Cauca, destacándose desde un comienzo como inmensa favorita entre el público y los medios de comunicación, tanto así que ganó varios Premios especiales del reinado, como mejor traje artesanal (por el público), mejor rostro Jolie de Vogue, Belleza Natural, Desafío OSTER (empate), reina de los edecanes.

En la ceremonia de coronación, obtuvo el tercer mejor puntaje (9.30) por debajo de Magdalena y Atlántico. Al final de la noche obtuvo el título de primera princesa de Colombia.

Top Model of the World 2012
Melina después de haber Ganado el título de primera princesa de Colombia, representó a Colombia en Top Model of the World 2012-2013, para disputar la corona de Loredana Salanta de Rumania, donde figuró como segunda finalista y obtuvo el premio especial a "Mejor Sonrisa".

Vida personal
En el año 2016 conoció a Mateo Carvajal mediante sus trabajos en el canal caracol, Melina siendo participante en el reality estando en el equipo con Mateo en la edición de temporada de desafío super humanos. El mismo año confirman su relación y se mudan juntos a la ciudad de Medellín en 2018. A finales del año 2018 tras dos años de relación confirman que están esperando a su primer hijo, Salvador Carvajal Ramírez, nacido el 30 de julio de 2019. El 28 de diciembre de 2019, tras 3 años de relación y un hijo la pareja anunció su separación.

En el año 2020 conoce al actor Juan Manuel Mendoza y ese mismo año inician una relación. El 31 de diciembre de 2021, la pareja comunicó que se comprometieron para contraer matrimonio en el 2022.

Referencias

Enlaces externos

Alumnado de la Universidad Sergio Arboleda
Modelos femeninas de Colombia
Nacidos en Cali
Participantes del Concurso Nacional de Belleza de Colombia
Presentadores de RCN Noticias
Top Model of the World
Yo me llamo

Melina Ramírez


Surrey Birleşik Krallık, İngiltere ülkesinin Güney Doğu İngiltere birinci seviyede yerel idari birim olarak metropoliten olmayan bir kontluk ve coğrafi bakımdan ve krallık seremonileri için törensel bir kontluktur.

Surrey Kontluğu idari merkezi kontluk arazisi içinde bulunmayan ve 1965'ten itibaren Büyük Londra sınırları içinde bulunan Kingston kentindedir.

Coğrafi Konum

Berkshire, Büyük Londra, Hampshire, Kent, Doğu Sussex ve Batı Sussex kontlukları ile komşudur.

Alt bölgeleri

Surrey kontluğunun alt seviyesinde ikincil seviyede bulunan metropoliten olmayan bölgeler ve "borough"lar haritası şudur:

Eğitim

Surrey Kontluğu içinde ikinci derecede eğitim siteminde 52 tane seçim imtihanı ile öğrenci almayan devlet (comprehensive) okulundan oluşmaktadır. Surrey Kontluğu sınırları içinde, Waverley bölgesi haricinde bulunan ikinci derecede devlet okullarında "İleri Derece (A-level)" diploma imtihanları için hazırlanan son sınıflar (Sixth Form) bulunmaktadır. Reigate, Esher, Egham, Spelthorne, Woking ve Waverley bölgesinin tamamında ise  "İleri Derece (A-level)" diploma imtihanları için hazırlanan "Sixth Form Koleji" olarak adlandırılan değişik okullar bulunmaktadır.

Surrey İngiltere'nin zengin bölgelerinden olduğu için (bazıları prestijli ikinci derecede özel okullara hazırlayıcı "Preperatory (Hazırlık) Okul" olan) 41 adet özel paralı ikinci derecede okul bulunmaktadır. Bunlar arasında İngiltere'de özel paralı en prestijli ve en ünlü 9 özel okul arasında bulunan Charterhouse Okulu da Surrey'de bulunmaktadır.

Surrey'de şu üniversiteler bulunmaktadır:
 Surrey Universitesi, kampüsü Guildford'dadır.
 Yaratıcı Güzel Sanatlar Üniversitesi (UCA): 2005'te Güney İngiltere'de bulunan bazı yüksek güzel sanatlar akademilerinin ve okullarının birleştirilmesinden kurulmuştur ve resmen 2008'de üniversite statüsü için berat verilmiştir. Surrey'de  Farnham ve Epsom kampüsleri bulunmaktadır. Diğer kampüsleri Canterbury, Maidstone ve Rochester'de bulunup Surrey Kontluğu sınırları dışındadırlar.
 Royal Holloway Koleji: Resmen Londra Üniveritesi'ne bağlı olmakla beraber bu bağlantılar çok zayıf, neredeyse ismen olup Royal Holloway gerçekte bağımsız bir üniversite kurumudur. Merkezi ve kampüsü Egham, Surrey'dedir.

Resimler

Surrey

Kaynakça

Ingilizce Wikipedia "Surrey" maddesi

Ayrıca bakınız

 Doğu İngiltere
 Chelmsford
 Alfold

Dış bağlantılar

 Essex Kontluk Yerel İdaresi resmi sitesi

  "Living in Surrey" – olaylar ve yerel is yerleri icin enformasyon.
 Surrey Life – Surrey hayati ele alan bir halk magazini.

 Surrey Interaktif Haritasi
 Exploring Surrey's Past
 Surrey Tarih Merkezi

Surrey


Junior Silva Ferreira (født 26. september 1994) er en brasiliansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Kyoto Sanga FC.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Junior Silva Ferreira


Uchoa es un municipio brasileño del estado de São Paulo. Tiene una población de 9.471 habitantes (IBGE/2010). Uchoa pertenece a la Microrregión de São José do Río Preto.

Geografía
Se localiza a una latitud 20º57'10" sur y a una longitud 49º10'29" oeste, estando a una altitud de 485 metros.

Posee un área de 252,5 km².

Carreteras
 SP-310

Demografía
Datos del Censo - 2010

Población total: 9.471
 Urbana: 8.801
 Rural: 670
 Hombres: 4.707
 Mujeres: 4.764
Densidad demográfica (hab./km²): 37,51

Administración
 Prefecto: José Claudio Martins(2009/2012)
 Viceprefecto: Kleber
 Presidente de la cámara: (2009/2010)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de São Paulo

Uchoa


Norway Rock Festival (tidligere Kvinesdal Rock Festival) var en årlig musikfestival som blev afholdt i Kvinesdal, Norge. Festivalen strakte sig over tre dage, og blev arrangeret første gang i 2006. I 2010 havde festivalen 5-års jubilæum og blev udvidet til 4 dage. Året efter måtte festival dog erklære sig konkurs efter et underskud på 2 mio. NOK i 2011.

De optrædende var primært inden for rock- og heavy metal-genren, og for en stor dels vedkommende fra Norge. De danske bands som nåede at spille på festivalen var D-A-D i 2007, Mercenary i 2011 og Volbeat både i 2008 og som hovednavn i 2011.

Historie
Kvinesdal Rock Festival AS blev stiftet 11. april 2006 med 39 aktionærer. Festivalen er baseret på et tidligere MC treff (Sørlandstreffet) som nuværende festivalchef Kjell Arne Aamodt var med at arrangere. Sørlandstreffet blev afsluttet, og en idé om at kombinere koncerter. 12. juli 2006 åbnede det første band i Kvinesdal Rock Festival.

Den 12. juli 2008 indtraf en ulykke i form af kulilteforgiftning på festivalen, hvor to mennesker døde og otte blev sendt til sygehus. De to omkomne var et par med tre børn. Begge de omkomne samt seks af de otte som blev sendt på sygehus er fra Gjesdal kommune i Rogaland.

1. september 2011 leverede Norway Rock Festival ind konkursbægering til Lister tingrett, og begærede sig selv konkurs efter blandt andet et underskud på omkring to millioner NOK i 2011.

Kvinesdal Rock Festival 2006
Torsdag 13. juli («Local Kick-Off»)
  Messy Escalator
  Cruel Intentions
  Playboys
  Diesel Dahl & Friends
  Absinth

 Fredag 14. juli («Monsters Of Tribute Night»)
  Dry County
  Elevation
  Dust N' Bones
  Overhead
  Trendkill
  Heatseekers
  Ozzmosis

 Lørdag 15. juli
  Emathea
  Zerozonic
  Turboneger
  Model Chicks Rock
  Thunderbolt
  Tömmermenn
  Carnivora
  Backstreet Girls
  Pagan's Mind
  Paul Di'Anno
  U.D.O.

Kvinesdal Rock Festival 2007
Torsdag 12. juli
  Statement
  The Kids
  Ingenting
  Wig Wam
  Luxus Leverpostei

 Fredag 13. juli
  Mayah
  Breed
  Crucified Barbara
  Lowdown
  Paperback Freud
  Sabaton
  Anthem
  Skambankt
  Jorn
  Sebastian Bach

 Lørdag 14. juli
  Communic
  Triosphere
  The Cumshots
  The Carburetors
  Circus Maximus
  Freak Kitchen
  Moonchild
  Kamelot
  TNT
  D-A-D

Norway Rock Festival 2008

Torsdag 10. juli
  DumDum Boys
  Stage Dolls
  Hayseed Dixie
  The Last Rock 'n Roll Band

Fredag 11. juli
  Alice Cooper
  Helloween
  Hardcore Superstar
  Volbeat
  Pain
  Backstreet Girls
  Ronni Le Tekrø
  K(Nine)

Lørdag 12. juli
  Motörhead
  Turboneger (aflyst kort før de skulle spille)
  Soilwork
  WE
  The Quireboys
  Pagans Mind
  Audrey Horne
  Insense (erstatning for Dog Almighty)

Norway Rock Festival 2009

Torsdag 9. juli
  In Flames
  Sonata Arctica
  Arch Enemy
  Zerozonic

 Fredag 10. juli
  Manowar
  HolyHell
  Testament
  W.A.S.P.
  Satyricon
  K(nine)
  Backyard Babies
  Thunderbolt

Lørdag 11. juli
  Nightwish
  Doro
  U.D.O.
  Mustasch
  Skambankt
  Sirenia
  Sahg
  Sister Sin

Norway Rock Festival 2010 (7. - 11. juli)

Hovedscene
  Twisted Sister (Headliner)
  Slash (Headliner)
  Queensrÿche
  Megadeth (Headliner)
  Kamelot
  Black Label Society (aflyst)
  Tony Harnell
  Ratt (aflyst)
  Over The Rainbow
  Killswitch Engage
  Gary Moore (Headliner)
  Motorhead (Headliner)
  Bullet for My Valentine
  Saxon
  Anvil
  Sebastian Bach
  Epica
  Airbourne
  Cavalera Conspiracy
  Gamma Ray
  U.D.O.
  Sybreed
  Amon Amarth
  Sabaton
  Crashdiet
  Jorn
  Immortal (Headliner)
  Audrey Horne
  Purified in Blood
  Enslaved

Tjodolf Rock Stage
  Ingenting
  Valentourettes
  Chrome Division
  The Cumshots
  The Carburetors
  Backstreet Girls
  Black Debbath
  Tömmermenn
  Sublime Eyes
  Rangers
  Cyaneed
  Luxus Leverpostei
  Skallebank
  Smooth Criminals
  Karaoke from Hell
  Heatseekers (AC/DC-tribute band)
  Ovërhead (Motörhead-tribute band)
  Trendkill (Pantera-tribute band)
  Iron Made'em (Iron Maiden-tribute band)
  Accepted
  Lillasyster

Norway Rock Festival 2011 (7. - 10. juli)
Hovedscene
  Alice Cooper (Headliner)
  Volbeat (Headliner)
  In Flames (Headliner)
  Black Label Society
  The Darkness
  Edguy
  Meshuggah
  U.D.O.
  Blind Guardian
  Mercenary
  Pagan's Mind
  Kvelertak
  TNT
  Keep of Kalessin
  Cancer Bats

Referencer

Eksterne henvisninger r

Musik fra Norge
Etableret i 2006
Ophørt i 2011
Musikfestivaler i Norge

Norway Rock Festival