Keith Hamilton Cobb (born January 28, 1962) is an American actor.

Career
He is best known for his roles as the ruthless Nietzschean mercenary Tyr Anasazi in the science-fiction series Gene Roddenberry's Andromeda from 2000 to 2005 and as Noah Keefer on All My Children from 1994 to 1996.

Cobb was born in North Tarrytown, New York; he graduated from New York University's Tisch School of the Arts in 1987. A classically trained actor, he appeared in a number of Shakespearean productions in the New York area before breaking into television in the mid 1990s. One of his first movies was the 1995 film Eyes Beyond Seeing in which he plays a mental patient who claims to be Jesus Christ.

In 1996, Cobb was named on People magazine's annual list of the "50 most beautiful people".

In 1999, Cobb was in two episodes of the Beastmaster television series, portraying a character very similar to his character from Andromeda.

He left the Andromeda TV series at the start of the fourth season, citing dissatisfaction over the development of his character.

Cobb's 2015 play American Moor explores the experiences of Black actors performing texts as written and directed by white writers and directors. The play garnered great academic acclaim. The play debuted Off-Broadway at the Cherry Lane Theatre in August 2019.

He continues to act in theater productions, including roles as Oberon and Duke Theseus in A Midsummer Night's Dream in New York's Geva Theater Center, and the bigoted Juror #10 in Twelve Angry Men at Briggs Opera House in White River Junction, Vermont.

Filmography

Awards and nominations
In 1995 Cobb won the Soap Opera Digest Award - Outstanding Male Newcomer for his role of Noah Keefer on All My Children and in 1996 won the Soap Opera Digest Award - Hottest Soap Couple for his work on All My Children (shared with Sydney Penny).

References

External links
 Official Keith Hamilton Cobb website
 Keith Hamilton Cobb profile from SoapCentral

 Extensive interview at Republibot
 Original Short Fiction by Keith Hamilton Cobb

1962 births
Living people
People from Tarrytown, New York
American male soap opera actors
American male television actors
Tisch School of the Arts alumni
Male actors from New York (state)
20th-century American male actors
21st-century American male actors

Keith Hamilton Cobb


Le Parc national d'Alutaguse (en ) est un parc national situé au nord-est de l'Estonie. Le parc a été créé en 2018 et est le plus récent des six parcs nationaux du pays.

Le parc couvre une superficie de 443 km². Cette région d'Alutaguse se caractérise par une faible densité de peuplement et des pourcentages élevés de paysages naturels. 54% du parc est constitué de tourbières et 42% de paysages forestiers.

De nombreuses espèces rares vivent dans le parc, notamment l'écureuil volant, le lagopède des saules et la cigogne noire.

Articles connexes
 Aires protégées d'Estonie
 Parc nationaux d'Estonie

Références

Parc national en Estonie
Parc national créé en 2018
Aire protégée créée en 2018

Parc national d'Alutaguse


Gail Ruth Rebuck, Baronesa Rebuck (nascida em 10 de fevereiro de 1952) é uma editora britânica e presidente das operações britânicas do grupo internacional de publicação de livros Penguin Random House.

Ela se senta na Câmara dos Lordes como membro trabalhista.

Infância e educação
O avô judeu de Gail Rebuck, nascido na Letônia, e seu próprio pai trabalhavam no "comércio de trapos" de Londres, área do East End conhecida como Spitalfields, que abriga empresas de fabricação de roupas, iniciada no século XVIII. Sua mãe era uma judia holandesa. Aos quatro anos de idade, Gail foi enviada para o Lycée Français Charles de Gaulle, em Londres, onde aprendeu a ler e escrever em francês antes de o fazer em inglês. Ela se formou em história intelectual pela Sussex University, em Falmer, no Reino Unido, em 1974.

Carreira
Gail Rebuck trabalhou para várias editoras independentes e publicou um selo de bolso para Hamlyn antes de colocar seus próprios fundos em um novo selo, Century. Após uma fusão com a Hutchinson, em 1985, a Century Hutchinson foi adquirida pela Random House UK, em 1989. Gail Rebuck foi nomeada presidente e executivo-chefe da Random House UK em 1991.

Em fevereiro de 2015, Gail Rebuck sucedeu Sir Neil Cossons como pró-reitora e presidenta do conselho (o corpo governante) no Royal College of Art; ela ingressou no conselho da RCA em 1999.

Vida privada
Gail Rebuck foi casada com Philip Gould até a morte dele, em novembro de 2011. Eles tiveram duas filhas, Georgia Gould, que atualmente atua como líder do Camden London Borough Council, e Grace Gould.

Honras e reconhecimentos
Gail Rebuck foi nomeada Comandante da Ordem do Império Britânico (CBE) nas Honras de Ano Novo de 2000, e promovida a Dame Commander of the same Order (DBE) nas Honras de Aniversário de 2009.

Gail Rebuck ficou em quinto lugar em uma lista da Observer de 2006 das principais pessoas da indústria de livros britânica, e em nono lugar em uma versão de 2011 dessa lista produzida pelo The Guardian.

Em fevereiro de 2013, ela foi avaliada como a décima mulher mais poderosa do Reino Unido pela Woman's Hour na BBC Radio 4. Em 2013, ela foi reconhecida pela BBC como uma das 100 mulheres mais inspiradoras do mundo.

Em 2014, foi anunciado que Gail Rebuck se tornaria par trabalhista na Câmara dos Lordes, seguindo os passos de seu falecido marido. Ela foi nomeada vitalícia em 18 de setembro de 2014, assumindo o título de Baronesa Rebuck, de Bloomsbury no London Borough of Camden.

Veja também

 100 Mulheres (BBC)
 Mulheres na categoria BBC 100 Mulheres

Damas Comandantes da Ordem do Império Britânico
Comendadores da Ordem do Império Britânico
Alunos da Universidade de Sussex
Judeus da Inglaterra
Pessoas vivas
Nascidos em 1952
Políticos do Reino Unido
Pessoas na lista BBC 100 Mulheres de 2013

Gail Rebuck


الأمير عبد العزيز بن أحمد بن عبد العزيز آل سعود الابن الأكبر للأمير أحمد بن عبد العزيز آل سعود والدته هي الأميرة فهدة بنت تركي بن أحمد السديري ولد بالرياض في 20 يونيو 1963م. وقد تخرج من جامعة الملك سعود بالرياض المملكة العربية السعودية في عام 1986م، متخصصاً في العلوم السياسية والإدارية. حصل الأمير عبد العزيز على الدكتوراه الفخرية من الكلية الملكية للجراحين بإيرلندا عام 2007م،
.

مناصبه
 رئيس مجلس الإدارة والرئيس التنفيذي لمجموعة عذيب
 رئيس مجلس إدارة شركة اتحاد عذيب للاتصالات "جو GO"
 رئيس مجلس المديرين لشركة مقاولات الخليج للشحن والتفريغ
 رئيس مجلس إدارة مجلس الشرق الأوسط الأفريقي لطب العيون
 رئيس المكتب الإقليمي للوكالة الدولية لمكافحة العمى بشرق المتوسط وعضو مجلس الأمناء
 رئيس الجمعية السعودية لطب العيون
 رئيس اللجنة الوطنية لمكافحة العمى
 مالك مربط عذبة للخيل الخيل العربية الأصيلة

أسرته

زوجته
 الأميرة خلود بنت مساعد بن أحمد السديري

أبنائه

 الأميرة مها بنت عبد العزيز بن أحمد بن عبد العزيز آل سعود ولدت في شهر مارس عام 1991. متزوجة من الأمير تركي بن نواف بن عبد الرحمن بن أحمد بن عبد الرحمن السديري، حفيد قائم مقام جده. أقيم حفل الزواج يوم السبت 29/1/1436هـ الموافق 22/11/2014 م بقاعة فندق الريتز كارلتون بالرياض
 الأمير تركي بن عبد العزيز بن أحمد بن عبد العزيز آل سعود

جوائز
حاز على جائزة الإنجاز العالمي من الوكالة الدولية لمكافحة العمى (IAPB) أثناء جمعيتها العمومية السابعة التي عقدت في دبي في سبتمبر 2004 ، كما حاز على درع المؤتمر المشترك الرابع للجمعية العربية لطب العيون، ومؤتمر البحرين الأول تقديرا لجهود سموه على المستويين الإقليمي والعالمي في مساندة «مبادرة الرؤية 2020: الحق في الإبصار». وقد أدت هذه الجهود إلى تبني توجهات تلك المبادرة في كل دول شرق المتوسط الـ 22 اعتبارا من سبتمبر 2004. كما أنه حاز على درع الشيخ حمدان بن راشد آل مكتوم من قبل جمعية طب العيون بدولة الإمارات العربية المتحدة في أبريل 2005 تقديرا لتفانيه في مجال مكافحة العمى، ووسام النيلين من الرئيس السوداني عمر البشير في نوفمبر 2005.كما أنه حاز على شهادة الدكتوراه الفخرية من الكلية الملكية للجراحين بأيرلندا كما أن الوكالة الدولية لمكافحة العمى كرمت سموه نظير جهوده في استصدار القرارات من منظمة الصحة العالمي لمكافحة الإعاقة البصرية على المستوى العالمي وتفعيد المبادرة العالمي «الرؤية 2020 : الحق في الابصار» بالإضافة إلى كل ذلك فقد حاز الأمير عبد العزيز على العديد من الأوسمة على مدى السنوات التي سبقت السنوات المذكورة أعلاه من عدة دول ومنظمات.

استثمارات
 رئيس مجلس إدارة مجموعة عذيب والشركات التابعة لها
 الرئيس التنفيذي لشركة عذيب التجارية
 يعد من الشركاء الرئيسيين في العديد من المنشآت والمؤسسات الخاصة والمشروعات المشتركة الرائدة العاملة في المجالات الصناعية والتجارية مثل: شركة الراجحى المالية للاستثمار (بنك الراجحي) التي يعد الأمير عبد العزيز أحد الشركاء المؤسسين لها

ويتركز التوجه الاستراتيجي الحالي لسموه في مجال الأعمال والتجارة حول إنشاء شركة اتصالات كبرى، وإنشاء وتطوير مؤسسة مالية استثمارية، والعمل في مجال تعزيز أعمال تداول ومناولة البضائع في الموانئ.
يعرف عن الأمير عبد العزيز حبه للخيل، وهو مالك مربط «عذبة» الذي يضم عدداً كبيرا من الخيول والافراس التي تنحدر من أرقى السلالات. بالإضافة لذلك الأمير عبد العزيز مولع بالصيد والصقور والرحلات البرية.

مراجع

روابط
 مجموعة عذيب
 IAPB
 MEACO
 Saudi Ophthalmology Society
 ICO Foundation
 عبد العزيز بن أحمد بن عبد العزيز آل سعود

أحفاد عبد العزيز آل سعود
أشخاص على قيد الحياة
أصحاب أعمال سعوديون
أصحاب أعمال في القرن 20
أصحاب أعمال في القرن 21
أمراء سعوديون
حاصلون على مراتب تشريفية وأوسمة وميداليات السودان
خريجو جامعة الملك سعود
شخصيات أعمال سعودية في القرن 20
شخصيات أعمال سعودية في القرن 21
مواليد 1383 هـ
مواليد 1963
مواليد في الرياض


Utah teapot eller Newell teapot er en 3D-computermodel, der er blevet en indforstået vittighed indenfor computer-grafiker kredse. Utah teapot er en matematisk model af en almindelig tepotte med forholdsvis almindeligt udseende, der fremstår cylinderisk og delvis konveks.

Modellen af tepotten blev skabt i 1975 af Martin Newell, der var blandt pionererne indenfor udvikling af computergrafik ved University of Utah.

Historie

Newell havde i sit arbejde behov for en forholdsvis simpel matematisk model af et almindelig kendt objekt. Newells hustru Sandra Newell foreslog, at han tog udgangspunkt i familiens testel, da de sad og drak te på det tidspunkt. Han tog herefter papir og blyant og tegnede tepotten i hånden.

Tepottens form indeholder flere elementer, der gør den ideel for grafiske eksperimenter: Den er rund, har et saddelpunkt, har en genus større end nul, da der er et hul i hanken, den kan give skygge af sig selv og en afbildning ser troværdig ud, når den vises uden en kompleks overflade.

Newell gjorde de matematiske data, der beskrev tepottens geometri, offentlig tilgængelige, og kort herefter begyndte andre forskere at benytte de samme data til brug for deres eksperimenter med computergrafik. Disse forskere havde brug for et objekt med nogenlunde de karakteristika, som Newells tepotte havde, og ved at bruge tepotten, behøvede de ikke at skulle indkode tilsvarende data for et andet objekt. Selvom den teknologiske udvikling siden 1975 indebærer, at udfordringen i dag er langt mindre end dengang, er tepotten forblevet et referenceobjekt for mere avancerede grafiske teknikker.

Den rigtige tepotte, der dannede forlæg for afbildningen var markant højere sammenlignt med computermodellen. Modellen blev gjort mindre høj for at demonstrere, at man kunne manipulere modellen skabt af computeren. Forskerne kunne godt lide den modificerede model, og anvendte derfor denne.

Den originale fysiske tepotte blev købt i 1974 og blev i 1984 doneret til Boston Computer Museum, der udstillede den indtil 1990, hvor den blev flyttt til Computer History Museum i Mountain View, Californien hvor den er udstillet som "Teapot used for Computer Graphics rendering".

Varianter af tepotte-modellen indgår i mange grafiske computerprogrammer, ligesom mange grafiske API'er, eksempelvis AutoCAD og OpenGL.

I populærkulturen
Ved fremkomsten af computergenererede animationsfilm er det blevet en indforstået vittighed at placere Utah teapot i forskellige scener i filmene, lidt på samme måde som bruget af lydeffekten Wilhelmskriget. I eksempelvis filmen Toy Story optræder tepotten (som Wilhelmsskriget) i en kort scene, hvor der afholdet et teselskab. Utah teapot optræder også i The Simpsons i episoden "Treehouse of Horror VI", hvor Homer opdager den "tredje dimension". Den optræder også i Pixar's Monsters, Inc. på bordet i Boo's soveværelse.

3D print
Ringen er blevet sluttet ved, at der med fremkomsten af 3D-printning kan foretaget et print af Utah teapot, og tepotten kan i dag købes enten som "nips" eller som en rigtig tepotte i keramik.

Galleri

Noter

Ekterne henvisninger

 Image of Utah teapot at the Computer History Museum
 Newell's teapot sketch at the Computer History Museum
 S.J. Baker's History of the teapot , including patch data
 Teapot history and images, from A Critical History of Computer Graphics and Animation
 History of the Teapot video from Udacity's on-line Interactive 3D Graphics course
 WebGL teapot demonstration

3-D-computergrafik
3-D-billeddannelse
Computerværktøjer til design, modellering og fabrikation

Utah teapot


Canal City Hakata o el Canal de la ciudad de Hakata es un gran complejo de tiendas y locales de entretenimiento en la ciudad de Fukuoka, Japón. Llamado también "la ciudad dentro de la ciudad", incluye numerosas atracciones como cafés, restaurantes, locales de juegos, cines, hoteles y un canal, el cual corre a través del complejo.

Localizado junto al distrito de entretenimiento de Fukuoka y el núcleo comercial de la ciudad, el canal se ha convertido en un importante centro de atracciones turísticas y comerciales de gran éxito para Fukuoka. Es una de las mayores inversiones de desarrollo privado de Japón (1.4 billones de dólares para 234,460 m²). Está construido con un estilo distintivo de fantasía, con muchas curvas y fuentes con esculturas, para crear una atmósferasimilar a un oasis lejos del resto de la ciudad.

El canal está a aproximadamente a 10-15 minutos de la Estación Hakata y de la Estación Tenjin.

Historia
Con el Canal City, las áreas situadas alrededor del complejo han visto un incremento de éxito también. Los cercanos mercados que se encontraban en decrecimiento y con pocas ventas comenzaron a reconstruir y crear tiendas por la gran afluencia de público al canal, por lo que esto trajo un beneficio económico.

Enlaces externos
 Canal Sitio Oficial de Canal City Hakata (en japonés)
 Sitio Oficial de Canal City Hakata (en inglés)

Referencias

Fukuoka

Canal City Hakata


Andrei Ciontu (n. 12 iunie 1933, București – d. 30 mai 2016, București) a fost un inginer ofițer român, cercetător, inventator, cadru didactic, doctor în științe, membru în Divizia de Istoria Tehnicii a Comitetului Român de Istoria și Filozofia Științei și Tehnicii al Academiei Române.

Biografie
S-a născut în 1933, în București. Urmează 4 clase primare (1940-1944) la Școala nr.7 Mixtă din sectorul 2, după care 7 clase liceale (1944-1951) la Liceul "Mihai Viteazul", devenit vremelnic Liceul de băieți 3/12. Urmează apoi studiile universitare (1951-1956) la Facultatea de Electronică și Telecomunicații din Institutul Politehnic București, făcând parte din prima promoție de ingineri electroniști din România. Imediat după absolvirea facultății, secția Radiocomunicații (grupa 806), este selectat de Ministerul Apărării Naționale și devine ofițer inginer, meserie pe care o va îmbrățișa până la ieșirea la pensie, în 1990.

Între 1956 și 1969 își desfășoară activitatea de cadru didactic în învățământul militar tehnic de nivel post liceal și superior, la Școala Militară de Ofițeri de Radiolocație București (până în 1960), școală care s-a mutat la Brașov (pe atunci orașul Stalin), unindu-se cu școală militară de acolo și devenind Școala Militară de Ofițeri de Artilerie Antiaeriană și Radiolocație, iar din 1964 Școala Militară Superioară de Ofițeri de Rachete Antiaeriene și Radiolocație. Această școală forma ofițeri (locotenenți) tehnici într-o specialitate modernă, RADARUL, pentru Armata Română. Andrei Ciontu este încadrat inițial ca lector în cadrul catedrei de Bazele radiolocației, disciplină predată în anul doi de studiu.

În primii 4 ani, la Școala din București, a fost avansat la gradul de căpitan și trecut în funcția de lector superior. După mutarea la Brașov a fost avansat la gradul de maior și promovat locțiitor șef catedră, ulterior șef catedră.

Tot în perioada cât a predat la Școala din București (1959), obține certificatul de radioamator receptor (YO3-1519) și își va păstra această pasiune toată viața.

În vara anului 1969, la cerere, este mutat la Institutul Tehnic de Cercetare Proiectare al Armatei (ITCPA), nou înființat, devenit ulterior Institutul de Cercetare și Inginerie Tehnologică (ICIT) (1979 – 1986), respectiv Institutul de Cercetare Științifică și Inginerie Tehnologică al Armatei (ICSITA) (1986-1991). Aici ocupă funcția de cercetător științific la "Transmisiuni", secția Radio-radioreleu. Din 1974, la cerere, trece la Laboratorul de Sesizoare condus de col.dr.ing. Mircea Călugăreanu, unde se vor demara, pentru prima oară în România, cercetări științifice de RADAR. Aici va coordona timp de 3 ani o echipă de cercetare-proiectare care a realizat primele 2 modele experimentale din țară de radare de câmp tactic (ME 1974 și ME 1977). Deși nu au fost finalizate, neavând beneficiari care să aibă resurse financiare, acest proiect a constituit "o școală" pe baza căreia o altă echipă a realizat un radar de câmp tactic perfecționat (RCT 5) introdus în fabricație de mică serie la Electronica și Electromagnetica.

Ulterior acestui proiect, a început lucrul la un alt sistem de tip RADAR, purtat de către o persoană, solicitat de Comandamentul Trupelor de Grăniceri. În sprijinul acestui proiect a fost realizată prima diodă IMPATT românească, de către un colectiv IPB-ICCE-IPRS (1978), diode semiconductoare de detecție și mixare în microunde (banda vizată 10 GHz), ferite de microunde, dispozitive cu ferite (în special, circulatori), plăci de polistiren standard placat metalic, ș.a. Modelul experimental realizat în 1984 (RP 84) descoperea omul mergând la 1Km și autovehiculele în mișcare până la 2 Km, folosind o putere de emisie în undă continuă (CW) de câțiva zeci de mW. Proiectul a fost însă încheiat după realizarea unui lot de 5 exemplare neutilizate.

Către sfârșitul anilor '80 a făcut parte dintr-o echipă de realizare a unui RADAR modern de descoperire și tragere AA la joasă înălțime, montat pe un șenilat ușor. În calitate de "locțiitor șef Secție Radiolocație și Aparate de Conducerea Focului" și de Secretar Științific de Facto, activitatea sa a fost preponderent concepțională și de coordonare a unui contract cu ICRET.
Se pensionează la cerere, pe 3 martie 1990. Mai lucrează 6 luni la IEI - București, fiind angrenat în producția și inovarea radarului "Start 1".

În 1989 a participat la organizarea Seminarului RADAR lunar de la Casa Centrală a Armatei și a primului (și singurului) Simpozion Național de Radar, "SNR'89", sub Egida Academiei RSR.

În perioada cât a fost cercetător s-a înscris la doctorat (1974), la Academia Tehnică Militară, la prof. G-ral. mr. dr. ing. Gheorghe Ardelean. În 1979 a primit titlul de doctor inginer după ce a susținut lucrarea: Contribuții la îmbunătățirea parametrilor funcționali ai radiolocatoarelor pentru cîmpul tactic.

În 1985 devine radioamator E/R cu indicativul YO3FGL.

A publicat în Sport și Tehnică, Tehnium, Buletinul tehnic MapN, etc, și a susținut comunicări la sesiunile științifice ale institutului. Între 1994 - 1996 a fost redactor coordonator la Tehnium în echipă cu Ilie Mihăescu. A fost colaborator la revista FRR Radiocomunicații și Radioamatorism (1996-2012), secretarul general al FRR și redactor-șef al revistei. A colaborat la publicarea unui număr de 9 cărți tehnice, împreună cu Ilie Mihăescu, Vasile Ciobăniță, Laurențiu-Horia Moisin, Ștefan Ianciu, Șerban Naicu, Marius Ungureanu. A fost "senior member" al asociației nonprofit "Pro radio antic" din Arad.

Începând din anul 2011 devine membru al Diviziei de Istoria Tehnicii a Comitetului Român de Istoria și Filozofia Științei și Tehnicii al Academiei Române.

Are 56 de inovații certificate precum și un număr de 9 invenții brevetate.

În 1957 se căsătorește și are două fiice.

A decedat la 30 mai 2016 și a fost înmormântat cu onoruri militare la Cimitirul Iancu Nou din București.

Muzeul Universității Politehnica din București adăpostește câteva exponate donate de Andrei Ciontu și care marchează momente din viața sa.

Distincții și decorații
Pentru meritele sale în domeniul militar, a fost decorat cu ordine și medalii românești, după cum urmează:
 Ordinul Meritul Militar – clasele III-I;
 Medalia jubiliară "A XX-a Aniversare a Zilei Forțelor Armate ale RPR".

Lucrări publicate

Teză de doctorat
 Contribuții la îmbunătățirea parametrilor funcționali ai radiolocatoarelor pentru cîmpul tactic, București, 1979.

Cărți
 Sisteme de determinare automată a coordonatelor cu ajutorul mijloacelor radiotehnice, Editura Militară, București, 1973, Colecția Noutăți tehnico-științifice;
 121 scheme de radioreceptoare, Andrei Ciontu, Ilie Mihăescu, Editura TEORA, București, 1996, 140p., ISBN 973-601-566-1;
 Auto electronică, Andrei Ciontu, Ștefan Ianciu, Editura TEORA, București, 1996, ISBN 973-601-277-8, 208 p.;
 371 scheme electronice, Andrei Ciontu, Ilie Mihăescu, Editura TEORA, București, 1997, 255p., ISBN 973-601-437-1;
 Pagini din istoria electronicii și radiocomunicațiilor, Andrei Ciontu, Laurențiu Moisin, Șerban Naicu, Vasile Ciobăniță - Editura Național, București, 1998;
 153 montaje practice, Andrei Ciontu, Ștefan Ianciu, Vasile Ciobăniță, Marius Ungureanu, Editura TEORA, București, 1999, 270p.;
 Electronică auto, Andrei Ciontu, Ștefan Ianciu, Editura TEORA, București, 2000, 200 p., ISBN 973-200-193-3;
 Electronică auto, Ed. a 2-a, Andrei Ciontu, Ștefan Ianciu, Editura TEORA, București, 2002, 192 p.;
 File din istoria radiotehnicii și electronicii românești, Personalități, Editura Nagard, Lugoj, 2013, ISBN 978-606-592-128-3, 356 p.;
 File din istoria radiotehnicii și electronicii românești, Realizări, Editura Nagard, Lugoj, 2013, ISBN 978-606-592-129-0, 270 p.;
 Pagini anecdotice din viața unor savanți români, Editura Nagard, Lugoj, 2013, ISBN 978-606-592-135-1, 152 p.;
 Pagini anecdotice cu și despre profesori și savanți români.

Articole
 Aplicație neconvențională a circuitului integrat βE 561Z în Tehnium, nr.11/1993, Anul XXIII, nr. 276, p.2, ISSN 1223-7000;
 Oscilatoare în banda X în Tehnium, nr.2/1994, Anul XXIV, nr. 279, pp. 6-8, ISSN 1223-7000;
 Miniradar anticoliziune auto în Tehnium, nr.5/1998, pp. 20-21, ISSN 1223-7000;
 Imitator - indicator radar în Tehnium Internațional, nr.5-6/2000, anul XXX, nr.331-332, pp.12-13, București;
 Profesorul Tudor Tănăsescu  în Radiocomunicații și Radioamatorism, Revista Federației Române de Radioamatorism, nr.3/2002, anul XIII, nr.145, pp.23-25, București;
 Adaptor C-metru, Tehnium, iunie 2002, pp.19-21;
 Radioul – O invenție insuficient apreciată , Dr.ing.Andrei Ciontu, NOEMA vol.IX, 2010, pp.328-337.

Comunicări la sesiuni
 Defazor nereciproc cu ferită, comandat în curent, în banda X, A XII-a sesiune de comunicări științifice ICIT-București, col.dr.ing. Andrei Ciontu, fiz. Miron Cățoiu, 1980, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Considerații privind proiectarea unui sistem RAF pentru un generator magnetron, A XII-a sesiune de comunicări științifice ICIT-București, col.dr.ing. Andrei Ciontu, cpt.ing. Al. Crăciun, 1980, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Cercetări privind realizarea emițătoarelor din radarele de navigație fluvială și maritimă, A VII-a sesiune de comunicări științifice a cadrelor didactice din Institutul de marină Mircea cel Bătrân, Andrei Ciontu, Ștefan Toporan, Alexandru Crăciun, Neculai Podariu, 7-8 iunie 1980, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Unele probleme ale descoperirii țintelor aeriene ce evoluează la înălțimi mici, A XVIII-a sesiune de comunicări științifice a Academiei Militare, col.dr.ing. Călugăreanu Mircea, col.dr.ing. Ciontu Andrei, 18-19 noiembrie 1980, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Contribuții la realizarea controlului electronic al frecvenței generatoarelor magnetron, A XVIII-a sesiune de comunicări științifice a Academiei Militare, fiz. Cățoiu Miron, col.dr.ing. Ciontu Andrei, cpt.ing. Crăciun Alexandru, 18-19 noiembrie 1980, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Unele aspecte privind recondiționările și reglajele generatoarelor magnetron, Simpozionul de Electronică Aplicată, IPB, Ciontu Andrei, Crăciun Alexandru, 24 aprilie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Unele probleme privind comanda, controlul și protecția electronică a emițătoarelor de radiolocație, Simpozionul de Electronică Aplicată, IPB, Ciontu Andrei, Toporan Ștefan, Podariu Neculai, 24 aprilie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Modulator cu tub electronic cu vid și transformator de impuls, A XIII-a sesiune de comunicări științifice ICIT-București, col.dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Vasile Preda, cpt.ing. Ștefan Toporan, cpt.ing. Alexandru Crăciun, Fiz. Neculai Podariu, 28 aprilie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Redresoare de înaltă tensiune pentru radar, la frecvența rețelei, A XIII-a sesiune de comunicări științifice ICIT-București, col.dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Vasile Preda, Fiz. Neculai Podariu, 28 aprilie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Soluții constructive pentru radarele de navigație maritimă, A III-a conferință națională a specialiștilor din domeniul construcțiilor de nave, Universitatea Galați, col.dr.ing. Andrei Ciontu, lt.col.ing. Ianciu Ștefan, 15-16 mai 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Cercetări privind realizarea în țară a unui radar de navigație navală, A III-a conferință națională a specialiștilor din domeniul construcțiilor de nave, Universitatea Galați, dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Ștefan Ianciu, ing. Gheorghe Serețeanu, ing. Constantin Vîjaică, ing. Ștefan Toporan, ing. Alexandru Molnar, 15-16 mai 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Influența polarizării de curent continuu la detectoarele și mixerele de microunde, Al II-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Ștefan Ianciu, 30-31 octombrie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Reglarea și controlul emițătoarelor în impuls cu magnetron, Al II-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Ștefan Toporan, ing. Alexandru Crăciun, fiz. Neculai Podariu, 30-31 octombrie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Considerente de proiectare și de tehnologie privind realizarea antenelor plate de microunde, Al II-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, dr.ing. Andrei Ciontu, ing. Virginia Popa, 30-31 octombrie 1981, Muzeul Universității Politehnica București (360);
 Considerente de proiectare a cavităților rezonante paralelipipedice, Al III-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, col.dr.ing. Andrei Ciontu, noiembrie 1983, Biblioteca Națională a României III 180089, Muzeul Universității Politehnica București (2648);
 Determinarea zgomotului oscilatoarelor cu diodă IMPATT, Al III-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, dr.ing. Andrei Ciontu, fiz. Cățoiu Miron, fiz. Podariu Neculai, noiembrie 1983, Biblioteca Națională a României III 180089, Muzeul Universității Politehnica București (2648);
 Unele probleme de microunde în realizarea unui miniradar cu emisie continuă, Al III-lea Simpozion Național de Tehnica Microundelor, IPB, dr.ing. Andrei Ciontu, fiz. Podariu Neculai, noiembrie 1983, Biblioteca Națională a României III 180089, Muzeul Universității Politehnica București (2648);
 60 de ani de la fabricarea primului radioreceptor la întreprinderea Radio Popular (1949-2009), Simpozion organizat la centenarul Muzeului Național Tehnic Dimitrie Leonida, 9 aprilie 2009;
 Pentru o istorie veridică a radioamatorismului românesc, la Simpozionul "50 ani de radioamatorism la Câmpina", Radioclubul Câmpina, 19 dec. 2009;
 50 de ani de la fabricarea în România, sub licență, a primului televizor AN, sesiunea DIT-CRIFST, 21 octombrie 2011;
 Un pioner al radiotehnicienilor români: Emil Giurgea, sesiunea DIT-CRIFST, 23 octombrie 2012;
 Primul Simpozion Național de RADAR –SNR '89– un simpozion unicat, sesiunea DIT-CRIFST, 17 octombrie 2013.
 I. C. Florea – longeviv inginer român de radiocomunicații, sesiunea DIT-CRIFST, 16 octombrie 2014;
 60 de ani de la absolvirea Facultății de Electronică și Telecomunicații a primei promoții de ingineri electroniști 1956, Andrei Ciontu, Petre Varlam - sesiunea DIT-CRIFST, 14 aprilie 2016;
 Istoria diodei IMPATT românești, sesiunea DIT-CRIFST, 14 aprilie 2016;
 Unele aspecte ale evoluției tehnice a radioreceptoarelor, Dr.ing.Andrei Ciontu, Pro Radio Antic.

Brevete de invenție
 Metodă de compensare termică a frecvenței generatoarelor blocking cu tranzistoare, Brevet 00061009/8.04.1972, cerere 70461, 7 H03K 4/54, 3 pag.;
 Metodă de căutare automată în distanță la radarele cu emisie continuă și afișare pe un panou decadic cu becuri, Brevet 00069896/4.12.1976, cerere 88639, 7 G01S 13/18, 5 pag.;
 Metodă de măsurare a distanței radar, Brevet 00069897/4.12.1976, cerere 88640, 7 G01S 13/22, 4 pag.;
 Sistem de căutare automată în distanță la radiolocatoarele cu emisie continuă și modulație de cod, Brevet 00069898/4.12.1976, cerere 88641, 7 G01S 13/18, 4 pag.;
 Radar cu emisie continuă și modulație de frecvență, Brevet 00080568/9.10.1978, cerere 95355, 7 G01S 13/18, 4 pag.;
 Procedeu de reglare manuală a frecvenței generatoarelor magnetron, împreună cu Crăciun Alexandru, Brevet 00079718/16.03.1981, 7 H03B 9/10, 4 pag.;
 Alimentator modulator pentru dioda IMPATT, împreună cu Cățoi Miron, Brevet 00089800/6.09.1982, cerere 115652, 7 H03B 7/06, 3 pag.;
 Miniradar cu emisie continuă, cu modulație de fază, împreună cu Moisin Laurențiu Horia, Brevet 00091609/28.12.1984, cerere 117012, 7 G01S 13/36, 3 pag.;
 Divizor regenerativ de frecvență, Brevet 00106316/16.10.1989, cerere 142010, 7 H03B 19/00, 7 pag. .

Referințe

Legături externe
 Fotografii – Nini Vasilescu, YO3CCC ;
 Cartierul Pantelimon în timpul iernii din 1954, când troienele de zăpadă atingeau și 5 metri;
 Un ardei tonic, blogspot Andrei Ciontu.
 Ziua mondială a radioului (eveniment UNESCO), manifestare organizată în parteneriat de Biblioteca Metropolitană București și Asociația Radioclubul României;
 Șapte decenii de radioamatorism în România , OSIM, 25 februarie 2006;
 Heidi S. Simon: Întâmplări necunoscute din viața unor savanți români .

Nașteri în 1933
Decese în 2016
Ingineri români
Electroniști români
Telecomunicații
Inventatori români
Radio
Radioamatorism
Decorați cu Ordinul Meritul Militar

Andrei Ciontu


André Courrèges (født 9. marts 1923 i Pau, død 7. januar 2016 i Neuilly-sur-Seine) var en fransk modedesigner, pilot og civilingeniør. Han åbnede sit eget modehus i 1961 efter at have arbejdet som civilingeniør. Som modedesigner introducerede han blandt andet bukser til kvinder. Før dette var han pilot under 2. verdenskrig.

Han led desuden af Parkinsons sygdom.

Referencer

Eksterne henvisninger

Designere fra Frankrig
Ingeniører fra Frankrig
Piloter fra Frankrig

André Courrèges


{{Infobox weapon
|name=Beretta 92
|image=
|caption=Beretta 92A1
|origin=Italy
|type=Semi-automatic pistol
|is_ranged=yes
|service=1976–present
|used_by= See Users
|designer=
|design_date= 1975
|manufacturer=Fabbrica d'Armi Pietro Beretta
|production_date=1976–present
|number=3,500,000
|variants=See Variants
|weight=
  (92)
  (92S/SB/F/G)
  (92D)
  (Compact/Vertec)
|length=

  (Vertec)
  (Compact/Centurion)
|part_length=

  (Vertec/Elites/Border Marshal/Combo)
  (Compact/Centurion)
|range=
|velocity=
|cartridge=
 9×19mm Parabellum (92 series)
 .40 S&W (96 series)
 9×21mm IMI (98 series)
 7.65mm Luger (98 series)
|feed= Detachable box magazine:
 10, 15, 17, 18, 20, 30, 32 rounds (92, 98 series) 10, 11, 12, 13, 15 rounds (96 series) 10, 13 rounds (Compact L) 8 rounds (Compact Type M)}}

The Beretta 92 (also Beretta 96 and Beretta 98) is a series of semi-automatic pistols designed and manufactured by Beretta of Italy. The Beretta 92 was designed in 1975, and production began in 1976. Many variants in several different calibers continue to be used to the present.

The United States military replaced the .45 ACP M1911A1 pistol in 1985 with the Beretta 92FS, designated as the "M9."

History
The Beretta 92 pistol evolved from earlier Beretta designs, most notably the M1923 and M1951. From the M1923 comes the open slide design, while the alloy frame and the hinged locking block, originally from Walther P38, were first used in the M1951. The grip angle and the front sight integrated with the slide were also common to earlier Beretta pistols. What were perhaps the Model 92's two most important advanced design features had first appeared on its immediate predecessor, the 1974 .380 caliber Model 84. These improvements both involved the magazine, which featured direct feed; that is, there was no feed ramp between the magazine and the chamber (a Beretta innovation in pistols). In addition, the magazine was a "double-stacked" design, a feature originally introduced in 1935 on the Browning Hi-Power.

Carlo Beretta, Giuseppe Mazzetti and Vittorio Valle, all experienced firearms designers, contributed to the final design in 1975.

Evolution

92
Production began in May 1976, and ended in February 1983. Approximately 7,000 units were of the first "step slide" design and 45,000 were of the second "straight slide" type.

92S
In order to meet the requirements of some law enforcement agencies, Beretta modified the Beretta 92 by adding a slide-mounted combined safety and decocking lever, replacing the frame-mounted manual thumb safety. This resulted in the 92S, which was adopted by several Italian law enforcement and military units. The magazine release button is at the bottom of the grip as is customary in Europe. This model was produced from 1978 to 1982.

92SB (92S-1)
The 92SB, initially called 92S-1, was specifically designed for the USAF trials (which it won), the model name officially adopted was the 92SB. Features added include a firing pin block (thus the addition of the "B" to the name), ambidextrous safety levers, 3-dot sights, and relocated the magazine release catch from the bottom of the grip to the lower bottom of the trigger guard. The later relocation of the magazine release button means preceding models (92 & 92S) cannot necessarily use later magazines, unless they have notches in both areas.

A compact version with a shortened barrel and slide and 13-round magazine capacity known as the 92SB Compact was manufactured from 1981 to 1991.

92F (92SB-F)

In 1984 Beretta introduced a version of the model 92SB slightly modified to create the 92SB-F (the "F" added to denote entry of the model in U.S. Government federal testing) by making the following changes:
 Design of all the parts to make them 100% interchangeable to simplify maintenance for large government organizations.
 Squared off the front of the trigger guard. The squared-off trigger guard protects both the gun and the shooter during hand-to-hand combat. Some have suggested that the square guard enables the shooter to grip the front of the trigger guard with the supporting forefinger to enhance aiming; however, firearms trainer and Beretta collaborator Ernest Langdon says that using the forefinger to grip the front of the trigger guard is improper technique.
 Recurved the forward base of the grip to aid aiming.
 Hard chromed the bore to protect it from corrosion and to reduce wear.
 New surface coating on the slide called Bruniton, which allegedly provides better corrosion resistance than the previous plain blued finish.

The French military adopted a modified version of the 92F with a decocking-only lever as the PAMAS G1. These pistols have tellurium in the slide, making the steel brittle and as such only have a service life of approximately 6,000 rounds.

92FS

The 92FS has an enlarged hammer pin that fits into a groove on the underside of the slide. The main purpose is to stop the slide from flying off the frame to the rear if it cracks. This was in response to reported defective slides during U.S. military testing. The 92FS also came as a 92FS Centurion model which featured the shorter barrel and slide of the 92 Compact on a full-size 92FS frame.

Design

The Beretta 92's open slide design ensures smooth feeding and ejection of ammunition and allows easy clearing of obstructions. The hard-chromed barrel bore reduces barrel wear and protects it from corrosion. The falling locking block design provides good accuracy and operability with suppressors due to the in-line travel of the barrel. This is in contrast to the complex travel of Browning designed barrels. The magazine release button is reversible with simple field tools. Reversing the magazine release makes left-handed operation much easier.

Increasingly, it has become popular to reduce handgun weight and cost as well as increase corrosion resistance by using polymers. Starting around the year 2000, Beretta began replacing some parts with polymer and polymer coated metal. Polymer parts include the recoil spring guide rod (which is now also fluted), magazine floor plate, magazine follower and the mainspring cap/lanyard loop. Polymer coated metal parts include the left side safety lever, trigger, and magazine release button.

Magazines
To keep in line with the introduction of laws in some locations restricting magazines that hold more than 10 rounds, Beretta now manufactures magazines that hold fewer than the factory-standard 15 rounds. These magazines have heavier crimping (deeper indentations in the side) to reduce the available space while still keeping the same external dimensions and ensuring that these magazines can be used on existing firearms. Beretta also produces 15-round "Sand Resistant" magazines to resolve issues encountered with contractor-made magazines, and 17-round magazines included with the A1 models. Both magazines function in earlier 92 series and M9 model pistols.

Italian magazine manufacturer Mec-Gar now produces magazines in blue and nickel finishes with an 18-round capacity, which fit flush in the magazine well on the 92 series. Mec-Gar also produces an extended 20-round blued magazine that protrudes below the frame by . These magazines provide users in unrestricted states with a larger capacity magazine.

Variants

The Beretta 92 is available in many configurations and models:

Models
92D  The 92D is a double action only variant of the 92FS with no safety/decocker lever.

Vertec  (2001-2007, 2014-2018)
The Vertec is a variant of the 92-series with a re-contoured, straight backstrap, removable sights, 1-slot accessory rail, flared magwell, and 4.7 inch barrel.

90Two  (2006-2012)
The 90two is a 9mm/.40 variant of the 92-series with a redesigned, thicker slide and frame to accommodate an accessory rail, fully dovetailed front sight and .40 S&W pressures. Other features added include a captive recoil spring, internal recoil buffer, user changeable monogrips and 17-round magazines.

92A1 / 96A1  (2010–present)
The 92A1 and 96A1 were introduced in 2010, based on elements from the 92FS and 90two.

Centennial (2015)
The 92 FS Centennial limited edition (500 units) commemorates adoption by the Italian Military of Beretta's earliest semiautomatic pistol, the Model 1915. This Centennial 92 is notable for its frame-mounted manual safety and single-action-only mechanism. The Beretta medallion in each wood grip panel displays the anniversary dates in Roman numerals, which are also engraved on either side of the steel slide. The pistol is packaged in a custom M2A1 ammunition can bearing the Centennial logo.

M9A1 (2006–present)
The M9A1 was adopted by the USMC in 2006. It adds a 1-slot Picatinny rail, more aggressive front and backstrap checkering and a beveled magazine well for easier reloading of the weapon. M9A1 pistols are sold with physical vapor deposition (PVD) coated magazines developed to better withstand the conditions in the sandy environments in Iraq and Afghanistan.

M9A3 (2015–present)
 The M9A3 (the M9A2 concept never went into production) was released in 2015 as a potential upgrade for the US military, in response to the Modular Handgun System trials. The main updates to the M9A3 were a 3-slot Picatinny rail, thinner vertical grip, removable wrap-around grips that can be swapped between Vertec-style and 'old' M9 style, fully removable tritium night sights and a universal slide, which makes the gun convertible from decocker-safety to decocker-only mode. The tip of the barrel is pre-threaded to facilitate addition of a suppressor. Additionally, the M9A3 comes with 17-round sand-resistant magazines in a beveled shape for easier reloading.

Wilson Combat 92G Brigadier Tactical (2014 to present)
 Made in collaboration with Wilson Combat, these pistols differ from the standard Brigadier in that they have a military standard 1913 picatinny rail, all steel controls (as opposed to the polymer coated steel), decock only feature (G-model), 4.7" target crowned barrel, fluted steel guiderod, thin profile G-10 grips, rounded trigger guard, the lighter hammer spring used in the "D" model, Elite II hammer, and their own unique serial number with a "WC" prefix among other features.

 Elite LTT - Langdon Tactical
 The Elite LTT was introduced by Beretta in 2018, in conjunction with firearms trainer Ernest Langdon. The LTT uses the Vertec slide with front cocking serrations on a modified M9A1 frame, and wears Langdon Tactical G10 grips. The pistol comes equipped with G-Model decocker, dovetailed front sight, steel trigger and guide rod, improved springs, and a 4.7 inch stainless barrel with target crown, just to name a few of the more prominent features.

92X (2019–present)
 The 92x was introduced in 2019 as an update to the 92-series and standardization of the Vertec platform. Similar to the M9A3, it features a 3-slot Picatinny rail, thinner vertical grip, removable wrap-around grips that can be swapped between Vertec-style and 'old' M9 style, fully removable sights (High visibility orange dot) and a universal slide, which makes the gun convertible from decocker-safety to decocker-only mode. Unlike the M9A3, the barrel is not threaded. The 92x series comes in compact, centurion, and full size variants.

92X Performance (2019–present)
 The 92x Performance was introduced in 2019, alongside the 92x, as a competition pistol. Similar to the 92x, it features a 3-slot Picatinny rail, thinner vertical grip, removable wrap-around grips that can be swapped between Vertec-style and 'old' M9 style, dovetailed sights. The 92x Performance however includes a red fiber optic front sight, adjustable rear sight, front and rear slide serrations, skeletonized hammer, competition hammer spring, steel spring recoil rod, extended beavertail, front and rear frame checkering, oversized magazine release, and match take down lever. The Vertec frame is made of steel rather than alloy, increasing the weight to 48 ounces. The 92x Performance utilizes a frame mounted safety compared to the slide mounted safety of the standard 92x. The Extreme-S trigger mechanism is utilized in the handgun, reducing trigger reset by 40%. The trigger is adjustable for pre-travel (in single action only models), as well as overtravel (in all models).

93R machine pistol

The Beretta 93R is a significantly redesigned 92 to provide the option of firing in three-round bursts. It also has a longer ported barrel, heavier slide, fitting for a shoulder stock, a folding forward grip, and an extended magazine. Unlike other Berettas in the 90 series it is single-action only, does not have a decocker, and very few are around today.

Copies

The Beretta 92 was designed for sports and law enforcement use and, due to its reliability, was accepted by military users in countries all over the world.

Brazil
After a large order of original 92s for the Brazilian military had been completed, the factory was sold to Taurus, who continued to make the gun as the PT92. These notably differ from modern 92s by their frame-mounted safety rather than their slide-mounted safety.

Egypt
Egypt had produced the Beretta 92 under license as the Helwan 920 with the magazine release button at the bottom of the magazine.

South Africa
Vektor Z-88 (see also Vektor SP1).

Turkey
Turkish companies MKEK and Girsan manufactured a copy of the Beretta 92F as the Yavuz 16 for the Turkish Armed Forces and General Directorate of Security. There has been speculation that these were being made under contract from Beretta. Some of these pistols were imported into the United States by the company American Tactical Imports as the American Tactical 92 or AT-92. The Yavuz 16 was exported to Canada, Colombia, Georgia, Malaysia and Syria.

Users

See also
Beretta 93R
Taurus PT92

References

Further reading

External links

 Official Beretta 92 page
 Beretta USA page
 Diagram of Beretta 92
 Details on the Beretta 92
 Free videos of Beretta 92/96 disassembly
 How To Make The 92FS 9mm Shoot Better, Performance Shooter'', October 1997
 Beretta 92F exploded-view parts diagram from American Rifleman

Beretta firearms
.40 S&W semi-automatic pistols
9mm Parabellum semi-automatic pistols
9×21mm IMI semi-automatic pistols
7.65×21mm Parabellum semi-automatic pistols
92
Semi-automatic pistols of Italy
Weapons and ammunition introduced in 1976

Beretta 92


John Fell ( - ) est un homme d'église anglais et un universitaire influent. Il exerce les fonctions de Doyen d'Église de Christ, Oxford  et plus tard simultanément d'Évêque d'Oxford.

Éducation
Fell est né à Longworth, Berkshire (aujourd'hui Oxfordshire), fils aîné de Samuel Fell et de sa femme, Margaret Wylde. Samuel Fell est également doyen de Christ Church, de 1638 à 1648. John Fell fait ses premières études à la Lord Williams's School de Thame dans l'Oxfordshire. En 1637, à l'âge de 11 ans, il devient étudiant à Christ Church, et en 1640 en raison de son "désert connu", il est spécialement autorisé par l'archevêque de Cantorbéry, William Laud, à passer à son diplôme de BA lorsqu'il lui manque un trimestre de résidence. Il obtient sa maîtrise en 1643 et prend les ordres sacrés (diacre 1647, prêtre 1649).

Guerre civile anglaise
Pendant la guerre civile, il porte les armes du roi Charles  d'Angleterre et occupe une commission d'enseigne. En 1648, il est privé de sa bourse par les visiteurs parlementaires, et au cours des années suivantes, il réside principalement à Oxford avec son beau-frère, Thomas Willis, chez qui, en face du Merton College, lui et ses amis Richard Allestree et John Dolben maintiennent le service de l'Église d'Angleterre dans tout le Commonwealth.

Carrière
Après la Restauration, Fell est nommé prébendier de Chichester, chanoine de Christ Church (27 juillet 1660), doyen (30 novembre), maître de l'hôpital St Oswald, Worcester, aumônier du roi, et DD (voir docteur en théologie). Il occupe le poste de vice-chancelier de l'Université d'Oxford de 1666 à 1669  et est consacré évêque d'Oxford, en 1676, conservant son doyenné en commendam. Quelques années plus tard, il décline la Primauté d'Irlande.

Fell se montre un administrateur compétent. Il rétablit le bon ordre dans l'université et expulse les intrus de son collège ou bien « les fixa dans des principes loyaux ». "Il était l'homme le plus zélé de son temps pour l'Église d'Angleterre", dit Anthony Wood, "et aucun que je connaisse encore ne l'a dépassé dans l'exécution des règles qui lui appartiennent.". Il est actif dans la récupération des biens de l'église et, sous ses ordres, un catéchisme pour enfants est rédigé par Thomas Marshall pour être utilisé dans son diocèse.

Il fait de nombreux convertis parmi les catholiques romains et les Non-conformistes. D'autre part, il s'oppose avec succès à l'incorporation de Titus Oates comme DD à l'université en octobre 1679 ; et selon le témoignage de William Nichols, son secrétaire, il désapprouve le projet de loi sur l'exclusion. Il exclut les étudiants de premier cycle, dont la présence a été irrégulièrement autorisée, de la convocation. Il oblige les élèves à assister aux cours magistraux, institue des réformes dans l'exécution des exercices publics dans les écoles. Il encourage les élèves à jouer des pièces de théâtre. Il supprime entièrement les « coursing », c'est-à-dire les disputes dans lesquelles les partis rivaux « écrasaient les adversaires dans les disputes », et qui se terminaient généralement par des coups et des troubles.

Opérations de construction
Les opérations de construction de Fell sont ambitieuses. Dans son propre collège, il achève en 1665 le côté nord du grand quadrilatère du cardinal Thomas Wolsey, déjà commencé par son père mais abandonné pendant le Commonwealth. En 1672, il reconstruit le côté est du quadrilatère de l'aumônier "avec un passage droit en dessous menant du cloître au champ", occupé maintenant par les nouveaux bâtiments Meadow; les logements du chanoine de la troisième stalle dans le passage unissant le Tom Quad et le Peckwater Quadrangle (c.1674) ; un long bâtiment rejoignant le quadrilatère du chapelain du côté est en 1677-1678; et enfin la grande porte de la tour Tom, commencée en juin 1681 sur les fondations posées par Wolsey et achevée en novembre 1682, à laquelle la cloche "grand Tom", après avoir été refondue, est transférée de la cathédrale en 1683. En 1670, il plante et aménage la Broad Walk.

Il dépense de grosses sommes pour ces travaux, donne 500 £ pour la restauration de l'église de Banbury, érige une église à St Oswald, Worcester, et le presbytère de Woodstock à ses propres frais, et reconstruit le palais de Cuddesdon. Fell désapprouve l'utilisation de l'église universitaire de St Mary the Virgin à des fins laïques et promeut la construction du théâtre Sheldonian par l'archevêque Gilbert Sheldon. Il est trésorier lors de sa construction, préside l'ouverture solennelle le 9 juillet 1669, et est nommé conservateur, avec Christopher Wren, en juillet 1670.

Écrits
De nombreux ouvrages, dont une Bible, des éditions des classiques et des premiers pères, sont produits sous la direction et l'édition de Fell. Il publie annuellement un ouvrage, généralement d'auteur classique qu'il annote, qu'il distribue à tous les élèves de son collège le jour de l'an. Une fois, il surprend la presse à imprimer subrepticement les Postures de Pietro Aretino, et il saisit et détruit les planches et les impressions. Toujours "un ardent défenseur et mainteneur de l'université et de ses privilèges", il est hostile à la Royal Society, qu'il considère comme un rival possible, et en 1686 il donne un refus absolu à Obadiah Walker, plus tard le maître catholique de l'University College, bien qu'autorisé par Jacques II, à imprimer des livres.

Fell écrit également les vies de ses amis Henry Hammond (1661), Richard Allestree, préfixé à son édition des sermons de ce dernier (1684), et Thomas Willis, en latin. Ses conseils opportuns aux protestants montrant la nécessité de maintenir la religion établie en opposition au papisme sont publiés en 1688. Certains de ses sermons, que John Evelyn trouve ennuyeux, sont imprimés, notamment Character of the Last Daies, prêché devant le roi, en 1675, et un sermon prêché devant la Chambre des lords le 22 décembre 1680. L'Intérêt de l'Angleterre déclaré (1659), prônant la restauration du roi, et La Vanité de la moquerie (1674), lui sont également attribués. Fell participe probablement à la composition de The Whole Duty of Man, et aux ouvrages ultérieurs publiés sous le nom de l'auteur de The Whole Duty, qui comprennent Reasons of the Decay of Christian Piety, The Ladies ' Calling, The Gentleman's Calling, The Government of the Tongue, The Art of Contentment, et The Lively Oracles nous sont donnés, qui sont publiés en un seul volume avec des notes et une préface de Fell en 1684.

Linguiste et traductrice
Il a une grande réputation de Grec, de Latiniste et de philologue, et il sort avec la collaboration d'autres, son édition de Cyprien de Carthage en 1682, une traduction anglaise de L'Unité de l'Église en 1681, des éditions de Némésios d'Émèse (1671), d'Aratos de Soles et d'Ératosthène (1672), Théocrite (1676), Alcinous sur Platon (1677), Épîtres de Clément de Rome aux Corinthiens (1677), Athénagoras (1682), Clemens Alexandrinus (1683), Théophile d'Antioche (1684), Grammatica rationis sive institutiones logicae (1673 et 1685), et une édition critique du Nouveau Testament en 1675. Les premiers volumes des Rerum Anglicarum scriptores et des Historiae Britannicae, etc. sont compilés sous son patronage en 1684. Les manuscrits de saint Augustin sont placés dans la Bibliothèque Bodléienne à sa demande; tandis que d'autres bibliothèques d'Oxford rassemblent généreusement un catalogue à l'usage des bénédictins de Paris, qui préparent alors une nouvelle édition du père.

Mission en Inde
Parfois imprudent dans ses projets, il est à l'origine d'une mission en Inde qui est reprise par la Compagnie britannique des Indes orientales. Il entreprend de former comme missionnaires quatre érudits à Oxford, se procure un ensemble de caractères arabes et en sort les Évangiles et les Actes en langue malaise en 1677 mais la mission échoue.

Controverse
Ayant entrepris à ses propres frais de publier une version latine de Wood's History and Antiquities de l'Université d'Oxford, dans le but de présenter l'histoire de l'université d'une manière digne du grand sujet aux lecteurs européens, et d'étendre sa renommée à l'étranger, il s'arroge le droit d'éditer l'ouvrage..En particulier, il biffe tous les passages que Wood a insérés à la louange de Thomas Hobbes, et y substitue quelques épithètes désobligeantes. Il appelle Léviathan "monstrosissimus" et "publico damno notissimus". A la remontrance imprimée de Hobbes, Fell insère dans l'Histoire une réponse insultante à « irritabile illud et vanissimum Malmesburiense animal », et à la plainte de Wood à cet usage répond seulement que Hobbes « était un vieil homme, avait un pied dans la tombe » et qu'il devrait s'occuper de sa dernière fin, et ne plus troubler le monde avec ses papiers."

En novembre 1684, sur ordre du roi Charles II, Fell prive John Locke, qui a encouru le mécontentement royal par son amitié avec Anthony Ashley-Cooper, 1er comte de Shaftesbury, et est soupçonné d'être l'auteur de certains pamphlets séditieux, de ses étudiant à Christ Church, sommairement et sans entendre sa défense.

Mort
Fell, qui ne s'est jamais marié, est mort "épuisé", selon Wood, à l'âge de 61 ans. Il est enterré dans la chapelle de la divinité de la cathédrale, au-dessous du siège qu'il a si souvent occupé de son vivant, où un monument et une épitaphe, maintenant déplacés ailleurs, sont placés à sa mémoire.

Une somme d'argent a été laissée par John Cross pour perpétuer la mémoire de Fell par un discours annuel à sa louange, mais les laudes Felii sont interrompues en 1866. Il y a deux portraits intéressantes de Fell à Christ Church, un où il est représenté avec ses deux amis Allestree et Dolben, et un autre par Anthony van Dyck. La statue placée à l'angle nord-est du Grand Quadrilatère n'a aucune ressemblance avec l'évêque, qui est décrit par Hearne comme un « homme mince et grave ».

Références

 Anthony Wood, Athenae Oxonienses et Fasti (éd. Bonheur)
 Antoine de Wood, Vie et Temps, éd. par A. Clark
 Gilbert Burnet, Histoire de son temps, éd. 1833
 J. Welch, Alumni Westmonasterienses

Liens externes

Doyen de Christ Church (Oxford)
Évêque d'Oxford
Théologien anglican
Étudiant de Christ Church (Oxford)
Décès en juillet 1686
Naissance en juin 1625
Décès à 61 ans

John Fell (évêque)


U hinduizmu, Budha (sanskrt बुध) bog je koji predstavlja planet Merkur. Poznat je i kao Saumya ("Mjesečev sin") te je vladar srijede, koja je po njemu nazvana Budhavara.

Budha je opisan kao sin Chandre, boga Mjeseca. Chandra — poznat i kao Soma — spavao je s Tarom, suprugom boga Bṛhaspatija (Jupiter) te je ona rodila Budhu. Druga verzija mita kaže da je Budha sin Chandre i njegove omiljene supruge Rohini, koja je kći Dakshe.

Budhina je žena Ila te je njihov sin bio kralj Pururavas.

Izvori i bilješke

Hinduistički bogovi

Budha


بلدية تورتوليس دي لا سييرا (بالإسبانية: Tórtoles de la Sierra) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية تورتوليس دي لا سييرا 75 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية تورتوليس دي لا سييرا

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

تورتوليس دي لا سييرا


Niels Bukh er en dansk dokumentarfilm fra 2007.

Handling
Niels Bukh og hans elitegymnaster turnerede verden rundt i den første halvdel af det 20. århundrede og viste deres moderne gymnastik. På disse rejser evnede de at ankomme midt i store politiske brændpunkter: I Sovjetunionen under den tvungne kollektivisering, i Japan, Kina og Korea under den japanske besættelse af Manchurien, i Tyskland kort efter Hitlers magtovertagelse, og i Sydafrika under udbrydelsen af anden verdenskrig. Alt dette og meget mere er dokumenteret i fotografier og unikke filmoptagelser.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2007

Niels Bukh (dokumentarfilm)


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Schwabsoien

|}

Dietlried

|}

Sachsenried

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Schwabsoien

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Schwabsoien
Baudenkmaler Schwabsoien

Liste der Baudenkmäler in Schwabsoien


Joseph "Joey" Francis Tribbiani, Jr. (d. 9 Ocak 1967), Friends dizisinde Matt LeBlanc tarafından canlandırılan hayali kahraman. Ayrıca, Friends dizisi sona erdikten sonra yaratılan Joey dizisinin baş karakteridir.

Chandler'in eski ev arkadaşıdır. Mesleği aktörlüktür. İtalyan asıllıdır; ancak Bronx'ta doğup büyümüştür. Genellikle ufak tefek oyunculuk işleri almasına rağmen en uzun soluklu işi bir pembe dizide oynadığı doktor rolüdür (Dr. Drake Ramoray). Yemeğe ve kadınlara düşkündür. Tek âşık olduğu kadın Rachel'dir ama bir süre çıktıktan sonra çok yakın arkadaş olduklarını fark edip ayrılırlar zaten ilişkileri fazla uzun sürmez. Fazla zeki ve entelektüel sayılmaz. Sevecen karakteri ile arkadaşları arasında sevilir. Çapkınlık maceralarında kullandığı "How you doin'?" () repliği ile de tanınır.

Kurgusal oyuncular
Kurgusal İtalyan asıllı Amerikalılar
Friends
Friends karakterleri
Kurgusal erkek karakterler

Joey Tribbiani


Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense betur þekkt sem Grêmio er knattspyrnufélag frá Porto Alegre í Brasilíu. Félagið var stofnað árið 1903.

Sigrar
 Brasilískir meistarar: 2
1981, 1996
 Héraðsmeistarar: Campeonato Gaúcho: 42
1921, 1922, 1926, 1931, 1932, 1946, 1949, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1977, 1979, 1980, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1993, 1995, 1996, 1999, 2001, 2006, 2007, 2010, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023
 Copa Libertadores: 3
1983, 1995, 2017
 Heimsmeistarar félagsliða: 1
1983

Brasilísk knattspyrnufélög

Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense


HR 5680 (HD 135591) es una estrella de magnitud aparente +5,43 situada en la constelación de Circinus, 30 minutos de arco al norte de δ Circini.
De acuerdo a la nueva reducción de los datos del satélite Hipparcos, su paralaje es de 0,92 ± 0,29 milisegundos de arco, por lo que estaría situada a unos 1090 pársecs (3540 años luz) del sistema solar.

HR 5680 es una gigante azul de tipo espectral O8IIIp también clasificada como O7.5III(f).
Estas gigantes masivas y luminosas son escasas en la galaxia, pudiéndose destacar entre ellas a Hatysa (ι Orionis) y Menchib (ξ Persei).
HR 5680 tiene una luminosidad 301.000 veces mayor que la del Sol, así como una elevada temperatura efectiva que alcanza los 34.700 K.
Gira sobre sí misma con una velocidad de rotación proyectada —límite inferior de la misma— de 78 km/s.
Tiene una masa de 25,9 ± 12,7 masas solares y una edad de sólo 3,8 ± 0,9 millones de años.
Pierde masa estelar a razón de 1,8 × 10-6 masas solares por año.

HR 5680 forma una estrella doble con una estrella blanco-azulada de tipo B9V —similar, por ejemplo, a Markab (α Pegasi)— y magnitud +12,00.
La separación visual entre ambas estrellas de 5,4 segundos de arco, aunque no hay certeza de que ambas estrellas formen un verdadero sistema binario.

Véase también
 Lista de las estrellas más masivas

Referencias

Gigantes azules
Estrellas binarias
Constelación de Circinus

HR 5680


Geoffroi de Charny, nascido por volta de 1300–1306 e morto na Batalha de Poitiers a 19 de setembro de 1356, Senhor de Lirey, Savoisy e Montfort, foi um cavaleiro francês da primeira metade dos século XIV, autor de três livros sobre cavalaria.

Portador da auriflama e conselheiro dos reis de França Filipe VI e João II, é considerado pelos seus contemporâneos como um dos melhores cavaleiros do seu tempo. Ele é referido como um "teórico" da cavalaria pelas obras que escreveu.

Mortos em 1356
Cavaleiros
Escritores da França

Geoffroi de Charny


جاكوب برونوفسكي  ولد في بولندا في 18 يناير 1908 وتوفي في 11 أغسطس 1974، انتقل مع أسرته إلى بريطانيا حيث استقر فيها وتعلم في مدارسها ومعاهدها إلى أن تخرج من جامعة كامبردج متخصصا في الرياضيات وقد ركز اهتمامه فيما بعد على العلوم وبخاصة علم الأحياء. يعد أحد العلماء الموسوعيين القلائل فقد ألف بالإضافة إلى الرياضيات والعلوم في مجال الفنون وعلم الإنسان وله في ذلك الكثير من الكتب والدراسات والأحاديث والحلقات التلفزيونية والاذاعية، هذا فضلا عن كونه أحد علماء البيولوجيا البارزين. كان عضوا في عدة جمعيات علمية وزميلا فخريا في كلية يسوع بجامعة كامبردج.

من مؤلفاته
 ارتقاء الإنسان، ترجم مرتين إلى اللغة العربية، الأولى بواسطة موفق شخاشيرو ضمن سلسلة عالم المعرفة التي تصدر بدولة الكويت، والأخرى بواسطة أحمد مستجير ضمن مشروع مكتبة الأسرة في مصر.
 دفاع الشاعر.
 وليام بليك وعصر الثورة.
 العلم والقيم الإنسانية.
 حوار جديد حول أنظمة الكون.

توفي عام 1974.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص من وودج
أكاديميو جامعة هل
بريطانيون متجنسون
بريطانيون من أصل يهودي بولندي
بولنديون مهاجرون إلى المملكة المتحدة
خريجو جامعة كامبريدج
خريجو كلية يسوع
رياضياتيون أمريكيون
رياضياتيون بريطانيون
شعراء بريطانيون
شعراء بريطانيون في القرن 20
شعراء يهود
علماء أحياء يهود
علماء بولنديون
علماء من وودج
علماء يهود
فلاسفة أمريكيون
فلاسفة بريطانيون
فلاسفة يهود
لاأدريون بريطانيون
لاأدريون بولنديون
لاأدريون يهود
مدفونون في مقبرة هايغيت
مواليد 1908
مواليد في وودج
مؤرخو العلم
مؤرخو القرن 20
مؤرخون بريطانيون في القرن 20
مؤرخون يهود
وفيات 1974
وفيات بسبب نوبة قلبية
وفيات في إيست هامبتون (نيويورك)
يهود بريطانيون
يهود بولنديون
يهود بولنديون في القرن 20

جاكوب برونوفسكي


NGC 313 este o stea triplă situată în constelația Peștii. A fost descoperită în 29 noiembrie 1850 de către Bindon Stoney.

Note

Vezi și
 NGC 312
 NGC 314

Legături externe
 NGC 313 pe spider.seds.org
 NGC 313 pe WikiSky

Stele triple
Constelația Peștii
Obiecte NGC
Obiecte astronomice descoperite în 1850
Obiecte astronomice descoperite de Bindon Stoney

NGC 313


A seam ripper is a small sewing tool used for cutting and removing stitches.

The most common form consists of a handle, shaft and head. The head is usually forked with a cutting surface situated at the base of the fork. In some designs, one side of the fork tapers to a sharp point to allow easier insertion in tight stitching.

In using a seam ripper, the sharp point of the tool is inserted into the seam underneath the thread to be cut. The thread is allowed to slip down into the fork and the tool is then lifted upwards, allowing the blade to rip through the thread. Once the seam has been undone in this way the loose ends can be removed and the seam resewn.

See also

Knit picker

References

Sewing equipment
Tools

Seam ripper


Harry S. Truman (8 Mayıs 1884 - 26 Aralık 1972), Amerika Birleşik Devletleri'nin 33. başkanıdır. Göreve 1945 yılında o zamanki başkan olan Franklin D. Roosevelt'in görev başında ölmesi sonucu başkan yardımcısı iken gelmiştir. Başkanlığa geldiğinde II. Dünya Savaşı'nın son ayları yaşanıyordu.

Truman, 1945 yılının Ağustos ayında savaşı daha çabuk sona erdirerek can kayıplarını azaltmak gerekçesiyle Hiroşima ve Nagazaki'ye atom bombası atılması kararını verdi. Saldırılar sonucu binlerce kişi öldü ve bombaların etkileri gelecek kuşak Japonların büyük sıkıntılar çekmelerine neden oldu.

II. Dünya Savaşı sonunda SSCB ile ABD arasında bir kutuplaşma ortamı doğdu. Böylece Soğuk Savaş başlamış oldu. Batı Avrupa ülkeleri 1949 yılında ABD'nin başını çektiği NATO örgütünü kurdu. Doğu Avrupa ülkeleri ise SSCB'nin başını çektiği Varşova Paktı'nı oluşturdu.

1950 yılında ikiye bölünmüş olan Kore yarımadasında SSCB ve Çin destekli Kuzey Kore kuvvetleri Güney Kore'ye saldırarak büyük bir bölümünü işgal etti. Amerika Birleşik Devletleri Güney Kore'yi desteklemek için savaşa girdi. Yeni kurulmuş olan Birleşmiş Milletler'e üye olan 15 ülke de ABD'nin yanı sıra savaşa katıldı. Türkiye bu 15 ülke arasında 5.000'i aşkın askeriyle 4. büyük katılımı oluşturdu. Kore Savaşı Truman'ın başkanlığı süresince devam etti. Savaş kayıpları devam ettikçe halkın desteğini kaybettiği kanısına vardı. 1952 yılındaki başkanlık seçimlerinde adaylığını geri çekti ve 1953 yılında başkanlığa veda etti.

Truman, SSCB'ye ve Sovyet yanlısı ülkelere karşı ne pahasına olursa olsun mücadele edilmesi gerektiği ilkesine inanıyordu. Bu ilkeye Truman Doktrini adı verildi. Bu amaçla Truman, Dışişleri Bakanı General George C. Marshall ile birlikte II. Dünya Savaşı'ndan sonra Batı Avrupa ülkelerinin ekonomik durumunu düzeltmek amacıyla Marshall Planı denilen bir yardım paketi geliştirdi. Aynı amaçla 1947 yılında Yunanistan'la birlikte Türkiye'ye de 400 milyon dolarlık bir askeri ve ekonomik yardımı öngören ilk Amerikan yardımını başlattı. Bu yardımın 300 milyon doları Yunanistan'a, 100 milyon doları da Türkiye'ye ödenmiştir.

Truman, dış politikada izolasyonizme karşı enternasyonalist politikalar izlemenin yanı sıra, içeride Roosevelt'in New Deal politikalarına bağlı kalarak New Deal koalisyonu sayesinde 1948 seçimlerinde sürpriz bir başarı kazanmıştır. Cumhuriyetçi Parti'nin bu politikaları "sosyalizm" olarak suçlamaları karşısında ise "Sosyalizm son 20 yılda halkın her ileri adımına karşı onların insanları korkutmak için kulladıkları bir kelimedir. Kamu elektrik kuruluşu için dedikleri, sosyalizm. Sosyal güvenlik için dedikleri, sosyalizm. Çiftçilere fiyat desteği için dedikleri, sosyalizm. Banka mevduat sigortası için dedikleri, sosyalizm. Özgür ve bağımsız işçi sendikalarının gelişmesi için dedikleri, sosyalizm. Tüm halkın yararına olan hemen her şey için sosyalizm diyorlar" demiş ve bu tür iddialara karşı "eğer bu kılık değiştirmiş sosyalizm ise, ben ondan yanayım" demiştir.

Ölümü

5 Aralık 1972'de Truman, zatürree teşhisi ile Kansas Şehri Araştırma Hastanesi ve Tıp Merkezine kaldırıldı. Çoklu organ yetmezliği gelişti, komaya girdi ve 26 Aralık sabah 07:50'de 88 yaşında öldü.

Eşi Bess Truman, Washington'da bir devlet cenazesi yerine kütüphanede basit bir özel ayini tercih etti. Cenazeden bir hafta sonra, yabancı ileri gelenler ve Washington yetkilileri, Washington Ulusal Katedrali'ndeki bir anma törenine katıldı.

Bess Truman 1982'de öldü ve Independence, Missouri'deki Harry S. Truman Kütüphanesi ve Müzesi'nde kocasının yanına gömüldü.

Kaynakça

|-

|-

|-

1884 doğumlular
Missouri doğumlular
1972 yılında ölenler

20. yüzyıl liderleri
Amerika Birleşik Devletleri devlet başkanları
Amerikalı antikomünistler
Missouri'nin ABD senatörleri
Soğuk Savaş'ta liderler
Amerikalı masonlar
II. Dünya Savaşı siyasi liderleri
Amerika Birleşik Devletleri başkan yardımcıları
Amerikalı siyasetçiler
Time Yılın Kişisi

Harry S. Truman


Trum, trum, terum tum tum, ursprünglich Die Landsknechtstrommel betitelt, ist ein Lied von Walter Gättke aus dem Jahr 1919, das von dem Dichter getextet und vertont wurde.

Inhalt
Es handelt sich inhaltlich um ein Soldaten-, ja Kriegslied:

Trum, trum, terum tum tum,
die Landsknecht zieh'n im Land herum.
Trum, trum, terum tum tum,
mit Trommeldröhnen und Gebrumm.

Entstehung und Verbreitung
Das Lied gehört zu den allerersten Fahrtenliedern des zum Zeitpunkt der Entstehung noch unbekannten Gättke. Er vertonte das Lied zur Lautenbegleitung. In der deutschen Jugendbewegung verbreitete sich das Lied offensichtlich zunächst mündlich, bis der Dichter einen Erstabdruck seines Liedes in einer schlesischen Zeitung fand. Eine Anfrage des Autors bei der Redaktion ergab die Auskunft, es handele sich bei Die Landsknechtstrommel um eines der wenigen erhaltenen echten Lieder aus dem Dreißigjährigen Krieg. Die Autorenschaft Gättkes bezüglich des Liedes ist heute aber unbestritten. Es findet sich ab den 1920er Jahren bis heute in zahlreichen deutschen Liederbüchern, darunter kirchliche, nationalsozialistische wie auch Bundeswehr- und schulische Publikationen. Zum Teil wurden auch neue Strophen gedichtet, im Druck erschien eine Fassung der CDU-Jugend.

Aufnahmen
Neben einer Aufnahme, auf der der Dichter sich ein Jahr vor seinem Tod 1966 selbst zur Laute begleitet, existieren weitere. Die populärste stammt vom Botho-Lucas-Chor, der das Lied zum Titellied einer in den 1960er Jahren bei Odeon veröffentlichten Langspielplatte Die Landsknechtstrommel machte. Das Album wurde so erfolgreich, dass noch eine zweite Folge unter dem Titel produziert wurde. Zudem gab es diverse Wiederveröffentlichungen. Heute ist der Titel noch auf CD erhältlich.

Einzelbelege

Soldatenlied
Lied 1919

Die Landsknechtstrommel


Vicente López Enguídanos (Valence, 1774 – Madrid, c. 1799) est un graveur espagnol.

Biographie
Vicente López Enguídanos y Perlés naît à Valence en 1774. Il a deux frères, José et Tomás, qui deviendront également graveurs.

Il étudie à l'Académie royale des beaux-arts de San Fernando à partir de 1786, mais on connaît peu d'éléments sur sa vie. On suppose qu'il meurt à Madrid vers 1799, aucune œuvre n'étant signée de lui après cette date.

Œuvre

Vicente López Enguídanos a gravé de nombreux dessins destinés à illustrer des ouvrages, notamment :
 Antonio José Cavanilles, Icones et descriptiones plantarum, quae aut sponte in Hispania crescunt aut in hortis hospitantur (6 vol., Madrid : Imprenta Real, 1791-1801) : les planches .
 José Garriga, Uranografía o Descripción del cielo (Madrid : Imprenta Real, 1793), avec trois grandes estampes dont Magnitud de las estrellas. Hemisferio meridional et Magnitud de las estrellas. Hemisferio septentrional (toutes gravées sur cuivre à l'eau-forte et au burin).
 , Los quatro libros de arquitectura (Madrid : Imprenta Real, 1797 ; traduction espagnole de : Andrea Palladio, Les Quatre Livres de l'architecture) : vingt-et-une gravures
 Le Sage, Aventuras de Gil Blas de Santillana (Madrid : Marín, 1797).
 Retratos de Españoles ilustres, con un epítome de sus vidas (Madrid : Calcografía Nacional, 1791), avec notamment Retrato de Rodrigo Díaz de Vivar et Retrato de Bartolomé de las Casas, tous les deux gravés sur cuivre à l'eau-forte et au burin d'après un dessin de José López Enguídanos

Autres œuvres :
 Retrato de Quintiliano, d'après un dessin de José López Enguídanos

Notes et références

Annexes

Bibliographie

 .

Liens externes

Naissance à Valence (Espagne)
Naissance en 1774
Décès à Madrid
Décès en 1799
Graveur espagnol du XVIIIe siècle
Graveur sur cuivre
Aquafortiste espagnol
Buriniste

Vicente López Enguídanos


Ingeborg Plockross Irminger (født 18. juni 1872 på Frederiksberg, død 25. oktober 1962 i København) var en dansk billedhugger.

Som ung blev Irminger elev af hos Aksel Hansen og gik siden på Emilie Mundts og Marie Luplaus kunstskole, inden optagelse på Kunstakademiets Kunstskole for Kvinder i 1893 som elev af August Saabye. Fra 1899 og et par år frem arbejdede hun i billedhuggeren Vilhelm Bissens atelier.

Ingeborg Irminger blev under sit arbejde hos Vilhelm Bissen præget af dennes formsprog.

Hun var tilknyttet porcelænsfabrikken Bing & Grøndahl i perioden 1898-1925 under J.F. Willumsens ledelse og påvirket af Effie Hegermann-Lindencrone modellerede hun en række askeurner, blandt andet digteren Holger Drachmanns  urne. Senere udførte hun for porcelænsfabrikken små, hvidglaserede  statuetter af børn og dyr. Størstedelen af hendes værker er  portrætbuster.

Hæder
 1908 (1909), Eckersberg Medaillen for statuen af en Yngling
 1912, Det anckerske Legat
 1930, Tagea Brandts Rejselegat

Eksterne henvisninger og kilder

 Dansk Kvindebiografisk Leksikon - Ingeborg Plockross Irminger

Noter

Billedhuggere fra Danmark

Ingeborg Irminger


Doronicum × halacsyi er fjölær jurt af körfublómaætt, ættuð frá Austurríki.

Tilvísanir

Körfublómaætt

Doronicum halacsyi


Le Voyageur  es una película del año 2005.

Sinopsis
Pocas veces se presenta la misma oportunidad en dos ocasiones. Cuando una opción interesante está al alcance de la mano, es preferible cogerla y no dejarla escapar para siempre.

Referencias

Le Voyageur


Brad Stewart Lancaster (nascido em 1967) é um especialista na área de coleta de água da chuva e gerenciamento de água. Também é professor de permacultura, designer, consultor e co-fundador da Desert Harvesters, uma organização sem fins lucrativos.

Lancaster mora em um terreno de 506 m²) no centro de Tucson, nos Estados Unidos, onde a precipitação é inferior a 300 mm por ano. Em tais condições áridas, Lancaster demonstra que capturar mais de 380 mil litros de água da chuva e utilizá-la para regar árvores que dão sombra, hortas abundantes e uma paisagem próspera é uma opção muito mais viável do que o escoá-la por bueiros pela rede de esgoto, como ocorre no sistema convencional utilizado por sua cidade.

Lancaster ajudou a legalizar a coleta da água de chuva em Tucson. O processo inclui o corte do meio-fio para permitir que a água de chuva que corre pela rua possa irrigar livremente a vegetação plantada nas calçadas especificamente para a produção de alimentos. Depois de provar o conceito, realizando cortes até então ilegais no meio-fio em frente a sua casa e a de seu irmão, Lancaster trabalhou com a prefeitura de Tucson para legalizar, aprimorar e incentivar o processo.

Lancaster cocriou e agora co-organiza o programa Neighborhood Foresters, que desde 1996 coordena equipes voluntárias de moradores para plantar e fazer a gestão de mais de 1.500 árvores nativas produtoras de alimentos e de centenas de espécies nativas de sub-bosque, também produtoras de alimentos, dentro ou ao lado de aterros para a captação de água em seu bairro, ajudando e treinando voluntários de outros bairros para realizar esforços semelhantes.

A organização sem fins lucrativos Desert Harvesters, cofundada por Brad, ensina o público a identificar, colher e processar muitos dos alimentos de origem vegetal nativos plantandos nos bairros pelos próprios moradores. A Desert Harvesters também facilita a utilização de alimentos nativos, organizando eventos comunitários de moagem que transformam vagens de alfarroba nativa em uma nutritiva farinha, utilizada por um número crescente de restaurantes, cervejarias e cozinhas domésticas.

Livros

 Lancaster, Brad (2020). Rainwater Harvesting for Drylands and Beyond, Volume 2: Water-Harvesting Earthworks, 2nd Edition. Rainsource Press.
 Lancaster, Brad (2019). Rainwater Harvesting for Drylands and Beyond, Volume 1: Guiding Principles to Welcome Rain into Your Life and Landscape, 3rd Edition. Rainsource Press.
 Desert Harvesters (2018). Eat Mesquite and More: A Cookbook for Sonoran Desert Foods and Living. Rainsource Press.
 Lancaster, Brad (2013). Rainwater Harvesting for Drylands and Beyond, Volume 1: Guiding Principles to Welcome Rain into Your Life and Landscape, 2nd Edition. Rainsource Press.
 Lancaster, Brad (2008). Rainwater Harvesting for Drylands and Beyond, Volume 2: Water-Harvesting Earthworks, 1st Edition. Rainsource Press.
 Lancaster, Brad (2006). Rainwater Harvesting for Drylands and Beyond, Volume 1: Guiding Principles to Welcome Rain into Your Life and Landscape, 1st Edition. Rainsource Press.

Artigos publicados

 Journal of American Water Works Association
 The Ecologist
 Chelsea Green

Links externos

 HarvestingRainwater.com
 DesertHarvesters.org
 Dryland-harvesting home gathers sun, rain, food

Referências

Pessoas vivas
Nascidos em 1967

Brad Lancaster