BESM, siglas de "Gran (o rápida) Máquina de Computación Electrónica" en ruso БЭСМ (Большая (или Быстродействующая) Электронно-Счётная Машина), hace referencia a una serie de computadoras de gran tamaño o computadoras centrales desarrolladas en la Unión de Repúblicas Socialistas Soviéticas en los años 1950 y 1960.

Se desarrollaron en el Instituto de Mecánica de Precisión e Ingeniería Informática S.A. Lébedev de la URSS (ITM y VT) en Moscú bajo la dirección de Serguéi Alekséievich Lébedev. Fue una máquina diseñada para propósito general y participó en importantes campos de investigación como la energía nuclear, el desarrollo aeroespacial y planificación económica.

Fue desarrollado a partir de la computadora MESM y tuvo seis versiones diferentes, desde el primer modelo realizado con válvulas termoiónicas hasta los realizados en circuitos semiconductores integrados. Fueron predecesoras de las modernas computadoras Elbrús.

Historia

En 1950 se nombra a Mijaíl Lavréntiev, entonces vicepresidente de la Academia Ucraniana de Ciencias (AUC) y Director del Instituto de Matemáticas de Kiev, director del Instituto de Mecánica de Precisión e Ingeniería de la Computación de Moscú (ITM TC) y este invita a Serguéi Alekséievich Lébedev para dar impulso a nuevas investigaciones de computadores (hasta el momento se realizaban investigaciones con máquinas de calcular mecánicas).

Lébedev se incorpora en marzo de 1950 y se hace cargo de las investigaciones en el laboratorio N.º 1 del ITMiVT. Serguéi Lébedev llegó a Moscú con el plan de desarrollar una nueva computadora, la llamada "Máquina de Calcular Electrónica de Alta Velocidad" que en ruso corresponden a las siglas "BESM" (БЭСМ сокращение от Большая (или Быстродействующая)).

Para la BESM Lébedev estableció un sistema de trabajo y reparto de responsabilidades, asignó el diseño de la unidad aritmética a P. P. Golovístikov y la unidad de control la realizó K.S. Neslukhovskiy. Creó un grupo en el cual había un núcleo de experimentados asistentes-diseñadores y muchos científicos jóvenes con mucho entusiasmo, inventiva e iniciativa. Este método de formación de equipos sería una constante en sus trabajo.

En 1952 se terminó la construcción de la BESM y se empezó a poner a punto y a realizar las diferentes pruebas. En abril de 1953 recibe el permiso para su operación regular.

El rendimiento de la BESM fue menor del esperado al no poder utilizar como memoria RAM memorias basadas en el Tubo Williams (como el selectrón) teniendo que usar memoria de línea de retardo de mercurio era más lenta. En 1955 se implementó una RAM de tubos Williams y en 1957 de núcleos de ferrita, mejorando considerablemente su velocidad llegando a las  operaciones por segundo. Estas máquinas fueron las que utilizaron en los cálculos de las primeras misiones espaciales de la URSS. En la Conferencia Internacional de Darmstadt de octubre de 1956 la BESM resultó como la computadora más rápida de Europa.

La versión definitiva, a la que se denominó BESM-2, comenzó a ser producida en serie en 1958 en la Planta de Construcción de Máquinas Volodarskiy en Uliánovsk y duró hasta 1962, fueron producidas 67 unidades.

En 1964 comenzaron a realizar pruebas con elementos semiconductores. Bajo la dirección de O. P. Vasíliev se construyó la denominada BESM-3M que funcionó muy óptimamente. Con una arquitectura similar a la M-20 se realizó el desarrollo de la llamada BESM-4 que fue la primera computadora soviética realizada íntegramente en elementos semiconductores, que resultó ser muy popular entre los usuarios, ya que era pequeña, confiable y económica.

En 1966 se ultima el desarrollo de un nuevo ordenador que se denominaría BESM-6 cuyo prototipo se había probado en 1965. Su producción se inició en 1968, después de que en 1967 la Comisión Examinadora Estatal oficialmente recomendara la producción en serie, y se mantuvo hasta 1987. Inicialmente transistorizado fue integrándose, según avanzaban los desarrollos tecnológicos de circuitería integrada. Era capaz de realizar  de operaciones por segundo e implementaba elementos del álgebra booleana. Se realizaron 355 unidades.

La histórica decisión de realizar una copia de la máquina IBM S/360 con el fin de unificar criterios de software y hardware entre los diferentes centros de la URSS y de otros países de la órbita socialista, en especial con la República Democrática Alemana, tomada a finales de 1966 por el gobierno de la URSS, apoyada por el Ministro de MCI de la URSS V.D. Kalmykov y el presidente de la Academia de Ciencias de la URSS, Mstislav Kéldysh, y repudiada por A.A. Dorodnitsyn, Serguéi Lébedev y M.K. Sulim, frenó considerablemente el desarrollo de las investigaciones informáticas propias, perjudicando el proyecto de la serie BESM.

Los siguiente desarrollos de esta línea de máquinas fueron los denominados Elbrús de la que a su vez surgieron los microprocesadores para los actuales ordenadores.

Modelos
El desarrollo de las máquinas BESM comenzó en el Instituto de Mecánica de Precisión y Ciencias de la Computación de la URSS (ITM y VT) en Moscú bajo la supervisión de Serguéi Lébedev en 1950 como una continuación de sus trabajos en Kiev con la computadora MESM. Esta serie de máquinas se dejaron de fabricar en 1987 y fueron destinadas a todo tipo de tareas entre las que destacaron las científicas, de hecho fue una máquina considerada como una calculadora científica. En ese tiempo se desarrollaron varios modelos en los cuales se iba implementando los avances tecnológicos que iban surgiendo. Se realizaron los siguientes modelos:

BESM-1
Originalmente denominada como BESM o BESM AN ("BESM Akadémii Nauk", en ruso, БЭСМ Академии Наук (БЭСМ АН), BESM de la Academia de Ciencias), En abril de 1951 la Comisión Examinadora Estatal sobre computadoras dirigida por M. V. Kéldysh, da luz verde a las computadoras BESM y STRELÁ, se desarrolla en 1952 y en 1953 estaba ya montada y probada, en abril recibe el permiso para su operación regular. En el momento de su construcción, era el equipo más rápido en Europa. Se realizó con válvulas termoiónicas utilizándose unos 5000 triodos. Era capaz de realizar  operaciones por segundo. Consumía unos 35 kW. Solo se realizó una máquina de este tipo.

Era una computadora binaria con una palabra de 39 bits. Constaba de una ALU (Unidad Aritmético Lógica) que trabajaba en paralelo y empleaba una aritmética de coma flotante. La estructura de la palabra era 32 bits para la mantisa, 1 bit para el signo del número, 5 bits para el exponente y 1 bit para el signo del exponente y tenía un formato de instrucción de tres direcciones también con palabra de 39 bits con 6 bits de Opcade y tres punteros de 11 bits cada uno lo que le permitía direccionar 2048 posiciones de memoria. Era capaz de representar números en el rango 9^-9 a 10^10 con una exactitud en los cálculos de cerca de 9 cifras decimales.

En el conjunto de instrucciones de la máquina incluye nueve operaciones aritméticas, 8 operaciones de transmisión de códigos, 6 operaciones lógicas y 9 operaciones de gestión.

La máquina tenía una memoria común para datos e instrucciones (arquitectura de Von Neumann). Marcas especiales en el código de instrucciones para desactivar la normalización de un coma flotante y realizar operaciones aritméticas de dirección.

La memoria RAM de la máquina fue realizada en memoria de línea de retardo de tubos acústicos de mercurio, se usaron 70, que eran más lentos que las memorias de tubos Williams (estos se reservaron para la STRELÁ destinada a las necesidades de la defensa). Los tubos de acústicos de mercurio tenían una longitud de aproximadamente un metro, habían sido desarrollados en 1949 en el Instituto de Automatización por orden de Lébedev. Se usaban 64 eran para almacenar información, uno para la señal del reloj, y 5 de repuesto. Esta memoria era de 1024 palabras. A principios de 1955 se sustituyeron los tubos acústicos de mercurio por tubos Williams y en 1957 se usaron memorias de núcleos de ferrita ampliándose hasta 2047 palabras.

La memoria ROM era 1024 palabras basada en diodos semiconductores de germanio. Como almacenamiento externo tenía 4 unidades de cinta magnética de  palabras y un tambor magnético compuesto por 2 unidades de 5120 palabras, lector de cinta perforada e impresoras. La velocidad de escritura/lectura en el tambor era de 800 dígitos por segundo y la de la cinta era de 400 dígitos por segundo una vez posicionada. Podía imprimir a una velocidad de 20 dígitos por segundo. La entrada de datos se realizaba por cinta magnética a una velocidad de 20 códigos por segundo.

En octubre de 1953 (1956 según otras fuentes) se presenta en la Conferencia Internacional en Darmstadt en Alemania demostrando ser la más rápida de Europa pero inferior en velocidad y memoria a la IBM 701 estadounidense.

BESM-2
Una vez finalizadas las pruebas con éxito de la BESM-1 se plantea la producción en serie de la máquina. Esta se realiza con el nombre de BESM-2. Entró en producción a principios de 1958 y se mantuvo hasta 1962. Fueron producidas 67 unidades. La fabricación se realizó en la Planta de Construcción de Máquinas Volodarskiy en la ciudad de Uliánovsk, sobre el Volga. La adecuación del proyecto estuvo en manos de los ingenieros K. S. Neslukhovsky, A. N. Zimariov, V. A. Mélnikov y A. V. Aváiev entre otros.

Técnicamente era igual a la BESM-1 aunque con menos tubos de vacío, tenía 4000 válvulas y 5000 diodos de germanio, y ya con memoria definitiva de núcleos de ferrita de 2048 palabras (tenía  núcleos de ferrita). El poder de cálculo era de  operaciones por segundo con palabras de 39 bits. Una característica de su construcción fue que los componentes principales se realizaron en bloques estándar intercambiables.

La BESM-2 era una computadora universal pensada para investigación y uso civil en ella se realizaron multitud de cálculos de muchísimos proyectos científicos, entre otros los espaciales que permitieron lanzar al espacio las primeras naves tripuladas y satélites de la URSS. En una de estas máquinas se realizaron los cálculos para la misión espacial que logró poner la bandera de la URSS en la superficie de la Luna.

Lébedev usó una BESM-2 para realizar parte del proyecto de la BESM-6.

BESM-3M y BESM 4
En 1964 llegaron a los laboratorios del ITM-TC los primeros transistores que fueron probados y bajo la dirección de O. P. Vasíliev, se construyó con ellos una máquina a la que denominaron BESM-3M.

Poco después, basándose en la estructura de la M-20, construyeron una nueva computadora a la que llamaron BESM-4 íntegramente compuesta por elementos semiconductores. Fue la primera computadora soviética realizada con está tecnología. El académico A. Dorodnitsin propuso la máquina a la Comisión Examinadora Estatal, la cual realizó un informe muy positivo de la misma. La BESM-4 fue una computadora muy popular y estimada por los usuarios debido a su fiabilidad, economía y pequeño tamaño.

La MESM-4 operaba con una palabra de 45 bits y era capaz de realizar  operaciones por segundo. La memoria RAM estaba basada en núcleos de ferrita y organizada en dos bancos de 4Kb cada uno de ellos, lo que daba un total de 8192 palabras de 45 bits.

La configuración estándar de la máquina tenía 4 tambores magnéticos de 16K bites, entrada y salida de tarjetas perforadas, impresora alfanumérica de 128 columnas, 4 lectores de cinta magnética y capacidad de trabajo a distancia. Entró en producción en 1965 y fueron construidas 30 unidades.

Para el BESM-4, hay por lo menos 3 compiladores para ALGOL-60, Fortran y Compiler, y dos ensambladores distintos Dubna y Bayakovskogo el compilador del lenguaje original de Epsilon.

BESM-6
Finalizados los trabajos con el BESM-2 y la M-20 se comienza a trabajar en el desarrollo de una máquina capaz de realizar 1 millón de operaciones por segundo. El desarrollo se realiza en el ITMiVT liderando el proyecto Serguéi Lébedev (está máquina sería considerada su obra maestra) junto a V. A. Mélnikov, L. N. Koroliov, L. A. Zak, V. N. Laut, V. I. Smirnov, A. A. Sokolov y M. V. Tyapkin. Junto a ellos A. N. Tomilin se encarga del sistema operativo. Estos científicos junto a V. A. Ivanov y V. Y. Semeshkin de la planta de fabricación SAM, recibieron por este trabajo el Premio Estatal de la Unión Soviética.

En 1965 está listo el prototipo que se prueba con éxito. Dos años más tarde la Comisión Examinadora Estatal, encabezada por el presidente de la Academia de Ciencias de la URSS M. V. Kéldysh, recomienda la producción en serie de la misma. En 1968 comienza la producción en serie de la máquina que se extendería hasta 1987 y en el transcurso de la cual se realizarían cambios significativos de la misma. Se fabricó en la Planta de Máquinas Calculadoras-Analíticas (en ruso "Zavod Schiotno-Analitícheskij Mashín", o SAM) de Moscú, con una producción de unas 350 unidades.

Antes de realizar físicamente la máquina toda su estructura se expresó de forma virtual empleando elementos matemáticos del álgebra booleana. Esto se realizó utilizando una BESM-2 siendo la primera vez que se realizaba un diseño de una computadora utilizando otra (G. G. Ryabov llegó a crear el sistema de diseño llamado "PULS"). Se equipó a la máquina con un conjunto muy completo de software.

La BESM-6 fue un computador muy utilizado y muy popular, llegó a ser el elemento básico de los centros de cómputo que habían sido creados especialmente en algunas organizaciones científicas. Se realizaron en él todo tipo de investigaciones, simulación de complejos procesos físicos, en el área de control, robótica, visión por computadora, etc. También se utilizó para el desarrollo de nuevo software.

La BESM-6 se considera una computadora de segunda generación, estaba formada por  transistores y  diodos semiconductores. Fue integrando sus componentes y conformándose con circuitos integrados llegando a ser la base del desarrollo del Elbrús que se convertiría en el corazón de los ordenadores personales soviéticos y rusos.

Características

La computadora BESM-6 era una máquina binaria con una longitud de palabra de 48 bits con 2 más de control, operación en paralelo y aritmética de punto flotante. Su ALU (Unidad Arirmético Lógica) trabajaba con varios algoritmos especiales diseñados para aumentar su rendimiento acelerando las multiplicaciones y las divisiones. El formato de las instrucciones era de una sola dirección con palabra de 15 bits e instrucciones segmentadas, una parte para el control y otra para la aritmética. La potencia de computación era de  de operaciones por segundo. Consumo energético de unos 30 kW, sin tener en cuenta la refrigeración.

Tenía una velocidad de reloj de 10 MHz. La memoria RAM tenía una capacidad inicial de  palabras de 50 bits, fue ampliada posteriormente hasta las  palabras. Estaba realizada en núcleos de ferrita. La memoria estaba paginada en 8 capas realizada en módulos autónomos a los que se podía acceder de forma simultánea. Incorporaba un sistema de protección de la memoria y conversión de direcciones virtuales en direcciones físicas por hardware.

La unidad de memoria principal RAM, la unidad de control, y la unidad aritmética lógica operaban en paralelo y en forma asincrónica, mediante el uso de dispositivos buffer de almacenamiento intermedio de instrucciones y datos. Tenía memoria caché que reducía la cantidad de llamadas de extracción a RAM.

Podía ejecutar hasta 14 instrucciones simultáneamente mediante la utilización de un sistema de segmentación de cauce. Podía operar en modo multiprograma trabajando a la vez sobre varios problemas con un orden de prioridad preestablecido.

Se crearon varios sistemas operativos para trabajar con el BESM-6 tales como D68, ND-70, OS IPM, Dispak, Dubná OS, Feliks OS. También se diseñaron compiladores para los principales lenguajes de programación como para Algol-60, Fortran, Pascal, REFAL, Forth, C, etc. y versiones de Fortran, Algol y Pascal para este sistema.

BESM-6 y el CDC 1604
Algunos expertos informáticos han señalado que la BESM-6 reprodujo en gran medida la arquitectura de la computadora norteamericana de Control Data Corporation CDC-1604 que se había comenzado a producir en 1960 como, por ejemplo, que ambas utilizaran el mismo bus para direcciones e instrucciones, el uso de comando unicast con un registro de índice o la codificación de caracteres. También una arquitectura parecida tipo Atlas.

A nivel de los desarrolladores de aplicaciones, la adaptación para el compilador Fortran BESM-6, se ha encargado de garantizar la plena compatibilidad con el CDC en 1604.

Una comparación entre ambas máquinas da como resultado una gran número de diferentes características entre ellas, en particular:

 El conjunto de instrucciones es completamente diferente.
 El formato del comando es completamente diferente.
 La forma e de trabajar con números enteros es completamente diferente.
 Representación de la serie - excelente (36 bits para la mantisa de los CDC, 40 en BESM).
 El sistema de interrupciones de la BESM incluye muchas fuentes de interrupción diferentes y separadas.
 Índice de registros: 6 de la CDC, 15 en la BESM.
 BESM tiene una pila de modo de direccionamiento (el registro de índice 15), los CDC no se acumula.
 BESM hay un signo de "omega" que afecta a la operación de las instrucciones condicionales, en el CDC no hay nada parecido.
 En contraste con el CDC, la BESM-6 tenía una memoria virtual de modo de usuario y de supervisor, con la protección contra la ejecución de instrucciones privilegiadas en el modo de supervisor y un conjunto de operaciones para la ejecución de las llamadas al sistema (extracodes).
 BESM tiene una memoria caché, instrucciones de precargado en la memoria caché y escritura asincrona de resultados.

La cuestión de la arquitectura de la máquina en relación con los resultados de un programa de Fortran y las principales razones para las discrepancias de los resultados de los programas para los cálculos numéricos en los ordenadores con diferentes arquitecturas (en particular, la BESM-6 y UCS) examinados en el libro "capturar los errores en la programación en Fortran". Una pregunta similar acerca de los programas en Fortran para sistemas con los CDC y las arquitecturas de IBM se analiza en el libro "Optimización de Fortran".

Desarrollos basados en la BESM
Bajo la dirección de G.G. Ryábova, M.V. Tyapkin desarrolló un sistema basado en módulos y otras mejoras que hicieron aumentar la productividad en 4 o 5 veces. Se modificó el tamaño de la palabra de direcciones que con sus 15 bits solo podía apuntar a  posiciones de memoria, se aumentó la
representación de los números de 48-bit de código que era no es suficiente para el cálculo.

En 1973 bajo la dirección de V.A. Mélnikov se desarrolló el llamado "Hardware de interfaz a la BESM-6" (CA-6) - un sistema modular que permite combinar la BESM-6, los oradores FB-6, los módulos genéricos de memoria, varios equipos periféricos especializados (PM-6) y sus periféricos en un solo complejo.

En 1982 para el desarrollo de la EA-6 fue galardonado con el Premio Estatal de la Unión Soviética, cuyos ganadores fueron: V.A. Mélnikov, A. Sokolov, V. Ivánnikov P. y A.Yu. Byákov, W. L. Lee, V. Smirnov, Zak L., VS cubre.

Software

El A-68
Uno de los primeros sistemas operativos para el BESM-6 fue el Gerente-68 (D-68). De hecho, el D-68 - el núcleo del sistema operativo, multiprogramación tareas por lotes, gestión de memoria virtual, la gestión de dispositivos de almacenamiento externos y dispositivos de entrada-salida. D-68 fue la base para SO de tiempo real ND-70 ("El nuevo gerente-70").

Diseñado para ITM TC, bajo la dirección del profesor L. N. Reina con la participación de B. Ivánnikova P. y A. Tomilin.

Sistema de Monitoreo "Dubná"

Sistema de Monitoreo "Dubná" fue creado en los años 1965-1966 por un equipo de personal del Instituto Conjunto de Investigación Nuclear, con la participación de especialistas de la República Democrática de Alemania, Corea del Norte, así como del Instituto Kurchátov.

Había compiladores de Fortran, Algol, MAGDALENA AutoCode, Larry Lisp. Además, era posible trabajar en la BESM-6 con el programa de la computadora M-6000 TPA.

Otros programas

Por un amplio equipo de desarrolladores liderado por V. F. Tiurin fue creado el sistema operativo DISPAK, que resolvía con éxito los trabajos en tiempo compartido.

 IPM
 ND-70
 Bamos
 UNIOS
 Grafor

Referencias

Enlaces externos
 Investigación sobre BESM
 Información general

Primeras computadoras
Ciencia y tecnología de la Unión Soviética

BESM


Acest glosar conține termeni din fizica particulelor elementare, radioactivitate, mecanică cuantică.
Pentru termeni din mecanică, termodinamică, electromagnetism sau optică, accesați celelalte glosare din categoria Categorie:Glosare de fizică.

A
 absorbant - (substanță) care reține o parte din particulele sau din energia unei radiații.
 absorbanță - vezi factor de absorbție.
 absorbție:
- proces de pătrundere a particulelor (molecule, atomi sau ioni) unei substanțe (absorbit) într-o altă substanță (absorbant);
- micșorare a energiei cinetice sau a numărului particulelor unui fascicul la trecerea printr-o substanță.
 accelerator de particule - aparat folosit pentru a mări viteza particulelor elementare în scopul studierii acestora, a structurii nucleului atomic și pentru realizarea unor reacții nucleare.
 actinifer - care produce emanații radioactive.
 actinogeneză - producere a radiațiilor.
 actinograf - actinometru înregistrator.
 actinologie -
- studiul energiei radiante;
- studiul efectelor chimice și biologice produse de radiațiile luminoase, ultraviolete și infraroșii.
 activitate radioactivă -  numărul de nuclee care se dezintegrează în unitatea de timp.
 agent de răcire - lichid sau gaz utilizat pentru transferul de căldură din miezul unui reactor nuclear către generatoare de abur sau direct către turbine.
 alfatron - vacuummetru care se bazează pe efectul ionizant al radiației alfa și care poate măsura presiunea atmosferică.
 ångström - unitate de măsură care se folosește în fizica atomică, optică, spectrografie, cristalografie, egală cu a zecea milioana parte dintr-un milimetru.
 anihilare - proces prin care o particulă și o antiparticulă interacționează, transformându-se într-o particulă de altă natură.
 antiatom - atom constituit dintr-un antinucleu, în jurul căruia se află pozitroni (în loc de electroni).
 anticatod - placă metalică în interiorul unui tub vidat care, bombardată de electronii emiși de catod, devine producător de raze X.
 antielectron - vezi pozitron.
 antimaterie (sau antisubstanță) - substanță ipotetică alcătuită din antiparticule, care prin aspect și prin însușiri fizice nu diferă de substanța corpurilor din lumea înconjurătoare, dar, în situația în care ar intra în contact cu materia propriu-zisă, ambele s-ar anihila spontan, degajând o mare cantitate de energie.
 antimezon - antiparticulă a mezonului.
 antineutrin(o) - antiparticulă a neutrinului.
 antinucleu - nucleu atomic ipotetic alcătuit din antiprotoni și antineutroni.
 antiparticulă - particulă elementară având aceeași masă, aceeași viață medie și același spin cu particula fundamentală la care este asociată și de care diferă prin semnul sarcinii electrice și prin anumite particularități fizice.
 antiproton - particulă elementară, identică cu protonul, însă cu sarcina electrică negativă, instabilă, care nu se păstrează decît în vid absolut, nu se dezintegrează în mod spontan și care, în contact cu un proton, formează un mezon, eliberându-se o cantitate mare de energie.
 antiunivers - Univers ipotetic alcătuit din antimaterie.
 apă cu conținut redus de deuteriu - apă care conține mai puțin deuteriu decât apa din natură (vezi și apă grea).
 apă grea - apă care conține în proporție mult mai mare decât cea normală izotopul deuteriu al hidrogenului sub forma D2O (²H2O), sau HDO (¹H²HO) (vezi și: apă cu conținut redus de deuteriu, apă supergrea).
 apă supergrea -apă care, în locul hidrogenului, are tritiu în compoziția moleculară (vezi și apă grea).
 apă ușoară - apă normală (H2O), ca distincție față de apa grea (D2O).
 apertură - valoarea maximă a unei mărimi liniare (unghiulare) ce caracterizează extensia transversală a unei treceri pentru particule sau unde.
 arie de difuzie - a șasea parte din media geometrică a pătratelor distanțelor care separă punctul în care un neutron intră într-o categorie specificată și punctul în care iese din acesta.
 arie de încetinire - a șasea parte din media pătratelor distanțelor care separă sursa unui neutron de punctul în care aceasta atinge o anumită valoare a energiei.
 arie de migrație - suma dintre aria de încetinire a energiei de fisiune în energie termică și aria de difuzie pentru neutroni.
 atom - unitatea de bază a materiei obișnuite, formată dintr-un nucleu foarte mic (care conține protoni și neutroni), înconjurat de electroni care se deplasează pe orbite în jurul acestuia.
 atomistică:
- teorie care are la bază compoziția atomică a corpurilor;
- știința despre atom; fizică nucleară.
 atomism - teorie științifică modernă a structurii și a proprietăților atomilor.

B
 barieră de potențial - spațiu în care energia potențială prezintă un maxim, fiind greu de traversat de particulele cu energie mică.
 barion - nume generic dat particulelor elementare grele.
 barn - unitate de suprafață, de 10−24 cm2, utilizată în fizica nucleară pentru a exprima valoarea secțiunii eficace a moleculei.
 becquerel - unitate de măsură a radioactivității care înlocuiește, în Sistemul internațional, vechea unitate curie și egală cu numărul de nuclee care se dezintegrează într-o secundă.
 betatron - accelerator ciclic, care imprimă electronilor un nivel înalt de energie; este utilizat în fizica nucleară pentru accelerarea electronilor până la energii de sute de megaelectronvolți.
 bevatron - accelerator de particule, utilizat în fizica nucleară, capabil să imprime electronilor o energie de ordinul unui miliard de electronvolți; altă denumire: cosmotron.
 biodozimetru - aparat pentru stabilirea cantității de raze ultraviolete necesare spre a produce un eritem minim.
 biofoton - radiație luminoasă emisă de unele substanțe din organismele vii.
 bolometrie - măsurare a intensității radiațiilor.
 bolometru (sau bolograf) - aparat utilizat pentru determinarea intensității radiației electromagnetice.
 bombardament - proiectarea unui fascicul de particule elementare (neutroni, protoni etc.) asupra unui nucleu atomic, pentru a provoca reacții nucleare; exemplu: bombardament nuclear.
 boson - denumire generică dată particulelor nucleare al căror spin se măsoară cu numere întregi.

C
 c - simbol pentru viteza luminii.
 cadențmetru - instrument pentru măsurarea radioactivității, prin indicarea numărului mediu de impulsuri primite în unitatea de timp.
 calutron - separator electromagnetic de izotopi.
 cameră de scintilație - dispozitiv cu ajutorul căruia este vizualizată scintilația particulelor, a anumitor substanțe.
 cantitometru - aparat de dozare cantitativă a energiei radiante.
 captură - captare a unei particule exterioare de către nucleul atomic, fără emisia altei particule.
 carcinotron - tub electronic cu vid înaintat, generator de microunde, folosit în domeniul frecvențelor foarte înalte.
 ciclofazotron - aparat care servește atît ca ciclotron, cât și ca fazotron.
 ciclotron - accelerator de particule utilizat în fizica nucleară pentru a obține transmutări și dezintegrări ale particulelor grele ale atomilor.
 cosmotron - vezi bevatron.
 cuantă - cea mai mică valoare discretă pe care o poate lua o anumită mărime fizică, toate celelalte valori ale sale fiind multipli întregi ai acesteia.
 cuantă de energie - cantitate determinată și finită de energie care poate fi emisă sau absorbită de un sistem atomic sau nuclear.
 cuantă de lumină - vezi foton.

D
 dematerializare - anihilare a particulelor materiale și apariție corelativă de energie.
 dipol electric - pereche de particule cu sarcini electrice egale și de semne contrare; altă denumire: dublet electric.
 doză de iradiere - doza primită de o persoană, de un grup sau de întreaga populație a unei regiuni, ca urmare a unor radiații ionizante de origine naturală sau artificială.
 dozimetru - aparat pentru măsurarea dozelor de radiații.
 dualismul corpuscul-undă - concept în mecanica cuantică în care nu se face distincție între unde și particule; particulele se comportă uneori ca unde și undele ca particule.
 dublet electric - vezi dipol electric.

E
 ecran luminescent - perete de sticlă, plan sau ușor curbat, acoperit cu un strat care devine luminescent în punctele de incidență cu fasciculele de radiații electromagnetice, folosit în tuburile catodice, în instalații de raze X etc.
 efect tunel - trecerea unei particule printr-o barieră de potențial cu valoare mai mare decât energia particulei.
 electrodinamică cuantică - ramură a fizicii cuantice care studiază procesele elementare discontinue din câmpul electromagnetic și interacțiunea acestuia cu substanțe și corpuri.
 electron - particulă cu sarcină electrică negativă care se deplasează pe orbită în jurul nucleului unui atom.
 electronvolt - unitate de măsură a energiei, egală cu energia dobândită de un electron accelerat cu o diferență de potențial de un volt.
 energia marii unificări - energia peste care, se crede, forța electromagnetică, interacția slabă și interacția tare nu pot fi diferențiate una de alta.
 energie atomică - vezi energie nucleară.
 energie de unificare electroslabă - energia (în jur de 100 GeV) peste care diferența dintre forța electromagnetică și interacția slabă dispare.
 energie nucleară - energie care determină legătura dintre protonii și neutronii unui nucleu atomic și care poate fi obținută prin dezintegrarea atomului în urma unor reacții nucleare; sinonim: energie atomică.
 eră atomică - epocă a utilizării pașnice a energiei atomice.
 explozie nucleară -  degajare bruscă a unei cantități mari de energie, determinată de o reacție în lanț.

F
 factor de absorbție (absorbanță) - raportul dintre radiația absorbită de o suprafață și radiația totală incidentă pe această suprafață.
 familie radioactivă -  ansamblu format dintr-un element radioactiv inițial și din toate elementele rezultate din acesta prin dezintegrări succesive.
 fantă - deschidere dreptunghiulară îngustă, care permite trecerea unui fascicul de radiație; fereastră.
 fascicul - ansamblu de particule aflate în mișcare ordonată; exemplu: fascicul ionic.
 fizică atomică - parte a fizicii care studiază proprietățile fizice ale atomilor.
 fizică nucleară - ramură a fizicii care studiază proprietățile nucleului atomic și al fenomenelor în care nucleul are rolul principal.
 fuziune nucleară - procesul în care două nuclee se ciocnesc și se unesc formând un singur nucleu mai greu.

G
 generație - diviziune a particulelor elementare, între generații particulele diferind doar prin masă.
 greutate atomică - vezi masă atomică.

H

I
 incandescență - stare a unui corp care, datorită temperaturii ridicate, emite lumină (și radiații infraroșii); vezi și termoluminescență.
 interacțiune slabă - a doua forță, în ordine crescătoare a intensității, dintre cele patru forțe fundamentale și care afectează toate particulele de materie, dar nu afectează particulele purtătoare de forță.
 interacțiune tare - cea mai puternică dintre cele patru forțe fundamentale, care menține quarcii împreună în protoni și neutroni și menține protonii și neutronii împreună formând atomii.
 izomerie - proprietate a nucleelor atomice ale aceluiași element chimic de a avea stări de energie și, deci, proprietăți radioactive diferite.
 izotonie - proprietate a unor nuclee atomice de a avea același număr de neutroni.
 izotop - (atom sau nucleu atomic) care are același număr atomic cu un alt atom (sau nucleu atomic), deci aceleași proprietăți chimice, însă diferă de acesta prin numărul de masă, adică prin numărul de neutroni, precum și prin alte însușiri fizice.
 izotop radioactiv - fiecare dintre izotopii unui element chimic care prezintă radioactivitate (sinonim: radioizotop).

 J

 K

 L
 lampă catodică - tub electronic emițător de electroni.
 logică cuantică - logică trivalentă propusă în 1944 de Hans Reichenbach pentru a rezolva anumite probleme specifice mecanicii cuantice: conține trei valori: adevărat, fals și indeterminat, în sensul principiului de indeterminare al lui Heisenberg.
 luxon - particulă elementară ipotetică, a cărei viteză ar fi egală cu viteza luminii.

 M
 Madelung, constanta ~ - constantă fizică necesară determinării potențialului electric al unui ion într-un cristal; în cazul clorurii de sodiu are valoarea:
 marea teorie unificată - o teorie care unifică forța electromagnetică, interacțiunea slabă și interacțiunea tare.
 masă atomică - masa unui atom dintr-un anumit element chimic, unitatea de măsură fiind  din masa unui singur atom al izotopului de carbon-12; altă denumire: greutate atomică.
 masă critică - cea mai mică masă de material fisil care mai poate să auto-susțină o reacție de fisiune în lanț, în condiții specificate.
 masă efectivă - (a unui electron, notată ) tensor de ordinul al doilea dat de relația , unde  este constanta Planck, iar  este energia electronului în funcție de numărul de undă .
 materie exotică - materie care nu este compusă din barioni, particulele subatomice din care este compusă materia obișnuită, având proprietăți speciale.
 mecanică cuantică - teorie dezvoltată pe baza principiului cuantic al lui Max Planck și principiului de incertitudine al lui Werner Heisenberg.
 miez (al unui reactor nuclear) - zona centrală a unui reactor nuclear, care conține elementele combustibile și moderatorul.
 model atomic - reprezentare simplificată, schematică a structurii atomului, pentru a explica proprietățile acestuia.
 model planetar - model atomic inspirat de Sistemul solar; exemple: modelul lui Bohr, modelul lui Rutherford.
 moderator (de neutroni) - substanță (cum apa grea sau grafitul) utilizată într-un reactor nuclear în vederea încetinirii neutronilor rapizi prin ciocnirea lor cu nuclee mai ușoare.
 motor cu plasmă - motor cu reacție în care agentul motor este constituit dintr-un gaz ionizat aflat în stare de plasmă.
 motor fotonic - motor cu reacție la care agentul motor îl constituie fotonii.
 motor ionic - motor cu reacție în care agentul motor este constituit din particule încărcate cu aceeași sarcină electrică (ioni pozitivi) accelerate prin mari diferențe de potențial.
 motor nuclear - motor acționat cu ajutorul energiei nucleare obținute prin fisiune.

 N
 nepolar - (despre molecule sau grupări de atomi) care este lipsit de curent electric permanent.
 neutrin - particulă elementară de materie, extrem de ușoară (posibil fără masă), care este afectată numai de interacția slabă sau de gravitație.
 neutron - o particulă neîncărcată, asemănătoare protonului, care reprezintă aproape jumătate din particulele celor mai mulți atomi.
 neutroni întârziați - neutroni emiși, timp de cel mult câteva secunde dupa reacția de fisiune, de produșii de fisiune, fiind importanți în procesul de control al reacțiilor de fisiune dintr-un reactor nuclear.
 neutroni rapizi - neutroni emiși în timpul unei fisiuni nucleare, deplasându-se cu o viteze foarte mare (~20.000 km/s) și având energii de aproximativ 2 MeV.
 nucleu - partea centrală a unui atom, care constă numai din protoni și neutroni, menținuți împreună de interacțiunea tare.
 nuclid - reprezentant al unei specii de atomi având nuclee identice, adică având același număr atomic și același număr de masă.
 număr atomic - numărul de protoni ai unui atom, egal cu numărul de ordine din sistemul periodic al elementului respectiv.
 număr cuantic - număr ce caracterizează nivelul energetic al unei particule sau al unui sistem de particule.

 O

 P
 particulă elementară - (în mecanica cuantică) particulă care nu poate fi detectată direct, dar a cărei existență are efecte măsurabile.
 perioadă de înjumătățire - interval de timp în care se descompune jumătate dintr-o cantitate de element radioactiv.
 pozitron - antiparticulă (încărcată pozitiv) a electronului.
 principiul de excluziune - două particule de spin 1, 2 nu pot avea (în limitele stabilite de principiul incertitudinii) acceași poziție și aceeași viteză.
 principiul incertitudinii - nu se poate cunoaște niciodată exact atât poziția cât și viteza unei particule; cu cât se cunoaște una din ele mai precis, cu atât mai puțin precis se cunoaște cealaltă.
 produs de activare - izotop radioactiv al unui element care a fost creat prin bombardare cu neutroni (de exemplu, în oțelul din miezul unui reactor nuclear).
 proton - denumirea particulelor încărcate pozitiv care formează aproximativ jumătate din particulele din nucleul celor mai mulți atomi.

 Q
 quarc - particulă elementară (încărcată) care este sensibilă la interacțiunea tare; protonii și neutronii sunt fiecare formați din trei quarci.

 R
 radiație - emisie de unde (sonore, electromagnetice etc.) sau de particule (radiație alfa, radiație beta etc.), care realizează un transport de masă și de energie, exercită o forță asupra corpurilor pe care cade și poate produce numeroase efecte de natură fizică, chimică sau biologică.
 radiație a corpului negru - radiația termică a corpului absolut negru; este o radiație de echilibru care nu depinde de natura materiei radiante și este caracterizată numai de temperatura sa.
 radiație alfa - radiație formată din nuclee de heliu-4 cu masa de 4,00273 u. și energia de legătură egală cu 28,11 MeV.
 radiație beta - radiație formata din electroni și pozitroni emiși în timpul dezintegrării beta.
 radiație canal - radiație corpusculară compusă din ionii pozitivi care au fost accelerați în câmpul electric intens al unei descărcări electrice și se propagă în spatele catodului perforat al unui tub de descărcare.
 radiație catodică - flux de electroni, într-o incintă vidată, emiși de catodul unui tub de descărcare și care provoacă fluorescența sticlei.
 radiație corpusculară - radiație formată din particule care au masă de repaus nenulă: electroni, protoni, neutroni etc. și care posedă o anumită energie cinetică.
 radiație cosmică de fond - formă de radiație electromagnetică care se găsește în tot Universul și are temperatura de 2,725 K și frecvența de 160,4 GHz, fiind încadrată în domeniul microundelor (vezi și radiație de fond).
 radiație de fond - radiație ionizantă de mică intensitate, prezentă la nivelul solului și în atmosferă, ca urmare a radiațiilor cosmice și a radioactivității naturale a rocilor și a solului (vezi și radiație cosmică de fond).
 radiație de sincrotron - radiație care apare la mișcarea electronilor (particulelor cu sarcină electrică) în câmp magnetic pe orbite circulare.
 radiație gama -  radiație emisă de corpurile radioactive, cu mare putere de penetrare; este formată din fotoni, astfel manifestându-se proprietățile corpusculare ale luminii.
 radiație indusă - proces de emitere, sub acțiunea unei radiații exterioare, de unde electromagnetice de către atomii excitați și alte sisteme cuantice și care au aceeași frecvență, fază, polarizare și direcție cu radiația inductoare (sinonim: radiație stimulată).
 radiație ionizantă - fluxuri de particule și de cuante electromagnetice care, interacționând cu mediul, conduce la ionizarea atomilor și noleculelor acestuia, putând avea efecte nocive asupra organismelor, exemple: razele Roentgen, razele gamma, alfa, fluxurile de electroni, pozitroni, protoni, neutroni.
 radiație optică - unde electromagnetice cu lungimea de undă cuprinsă între 1 nm și 1 mm, cuprinde lumina percepută de ochiul uman, razele ultraviolete și radiațiile infraroșii.
 radiație solară - radiația electromagnetică și cea corpusculară emisă de Soare.
 radiație terestră - radiație termică (infraroșie) emisă în atmosferă de suprafața terestră.
 radiație termică - radiație electromagnetică emisă de o substanță aflată la o anumită temperatură pe seama energiei interne.
 radioactivitate - dezintegrarea spontană a unui tip de nucleu atomic în altul.
 radioizotop - vezi izotop radioactiv.
 radiospectroscopie - domeniu al fizicii în care se studiază tranzițiile intre nivelele energetice ale unui sistem cuantic, induse de undele radio; are ca subdomenii: rezonanța magnetică nucleară, rezonanța electronică de spin, rezonanța paramagnetică electronică, rezonanța ciclotronică.
 radiu - element radioactiv care se găsește în minereurile de uraniu, folosit în medicină și în fizica nucleară.
 rază atomică - pentru un anumit, element chimic, distanța dintre nucleul atomic și marginea atomului (ultimul strat electronic).
 rază ionică - măsură a mărimii unui ion al unui atom, fiind raza acestuia în cadrul unei structuri cristaline.
 rază van der Waals - raza unei sfere teoretice, care poate fi utilizată poate a modela atomul.
 reactivitate - mărime ce caracterizează funcționarea unui reactor nuclear; are valoare nulă pentru regimul critic de funcționare, este pozitivă pentru regimul de intensificare a reacției de fisiune și negativă pentru regimul de încetinire a reacției.
 reactor nuclear (sau reactor atomic) - instalație complexă în care se realizează fisiunea nucleelor elementelor grele, printr-o reacție în lanț controlată, cu scopul de a permite utilizarea energiei degajate.
 reacție în lanț - reacție nucleară care stimulează propria sa repetiție (automenținere); în cazul particular al unei reacții de fisiune nucleară în lanț, neutronii provenind de la o fisiune nucleară cauzează noi reacții de fisiune.
 reacție nucleară - fenomen de interacțiune între două sau mai multe nuclee atomice (ori constituenți ai acestora), în urma căruia se modifica natura, structura, numărul etc. particulelor participante și se dezvoltă o mare cantitate de energie.

 S
 scintilație:
- emisiune de particule în procesul de dezintegrare a unui element radioactiv;
- iluminare de foarte scurtă durată, punctuală, a unui ecran fluorescent pe care cade o particulă cu mare viteză.
 secțiune eficace - în cazul interacțiunii a două particule, aria transversală la mișcarea relativă a acestora, în care trebuie să se întâlnească pentru a se împrăștia una față de cealaltă.
 secțiune eficace nucleară - este zona în care poate apărea o reacție nucleară.
 sincrotron - accelerator de electroni  în care aceștia sunt accelerati întâi de un câmp magnetic variabil în timp, iar apoi de un câmp electric alternativ.
 singlet - starea în care într-o moleculă, toți electronii de valență sunt pereche.
 spectrometru:
- instrument pentru studiul spectrelor prin măsurarea intensității fiecărei radiații monocromatice din spectru;
- instalație complexă folosită în fizica nucleară pentru studierea spectrului de viteze sau de energii ale particulelor.
 spectroscopie
- parte a fizicii nucleare care studiază spectrele energetice ale radiațiilor;
- ramură a fizicii care studiază spectrele de emisiune sau absorbție ale diferitelor substanțe.
 spin - o proprietate intrinsecă a particulelor elementare care se referă la rotația acestora în jurul unei axe.
 spumă cuantică - concept în mecanica cuantică ce permite descriere calitativă a turbulențelor subatomice de spațiu-timp la distanțe extrem de mici (de ordinul lungimii Planck).

 T
 tahion - particulă elementară ipotetică, despre care se presupune ca ar depăși viteza luminii.
 tardion - particulă elementară ipotetică, a cărei viteză este mai mică decât viteza luminii.
 teoria câmpului unificat - tip de teorie a câmpului care descrie unitar toate fenomene fizice cunoscute pe baza unui singur câmp primar.
 teorie atomică - teorie conform căreia materia nu este divizibilă la infinit, ci este formată din atomi, considerați, în trecut, compacți și indestructibili, iar astăzi particule care pot fi separate.
 teorie cuantică - teorie conform căreia transferurile energetice în atomi și molecule au loc numai în cantități discrete, multiplu al unei cuante.
 termen spectral - mărime proporțională cu energia oricăreia dintre stările în care se poate afla un atom.
 termoluminescență - emisie de radiații luminoase datorită încălzirii moderate a unui corp la o temperatură inferioară celei de incandescență.
 transmutare (sau transmutație) - transformare a unui element chimic în altul prin dezintegrare radioactivă naturală sau prin reacții nucleare.
 trasor - izotop radioactiv al unui element stabil, pe care îl însoțește peste tot, permițând recunoașterea și urmărirea acestuia într-un sistem.
 tritiu -izotop radioactiv greu al hidrogenului, cu număr de masă 3, instabil, folosit in fizica nucleară.

 U

 V
 viteza luminii - constantă fizică universală având valoarea .
 viteză de reacție - viteza de variație a numărului de molecule din unitatea de volum.

 Z

 Bibliografie
 Dicționar de fizică'', Editura Enciclopedică Română, 1972

Glosare de fizică

Glosar de fizica particulelor elementare


D'Iberville ist eine U-Bahn-Station in Montreal. Sie befindet sich im Arrondissement Villeray–Saint-Michel–Parc-Extension an der Kreuzung von Rue Jean-Talon und Rue d'Iberville. Hier verkehren Züge der blauen Linie 2. Im Jahr 2019 nutzten 1.508.406 Fahrgäste die Station, was dem 63. Rang unter den insgesamt 68 Stationen der Metro Montreal entspricht.

Bauwerk

Die vom Architekturbüro Brassard & Warren entworfene Station entstand als Tunnelbahnhof. Die Wände sind mit Ziegeln in verschiedenen Brauntönen verkleidet, aufgelockert durch Sitzgelegenheiten in bordeauxroter Farbgebung, die ebenfalls in Ziegeln eingefasst sind. Rolltreppen führen an der Südwestseite hinauf zu einer geräumigen Verteilerebene an der Oberfläche. An der Nordostseite befindet sich ein Nebeneingang. Beide Eingangspavillons sind eher schlicht gehalten und bestehen aus Ziegeln und Beton.

In 15,6 Metern Tiefe befindet sich die Bahnsteigebene mit zwei Seitenbahnsteigen. Die Entfernungen zu den benachbarten Stationen, jeweils von Stationsende zu Stationsanfang gemessen, betragen 607,60 Meter bis Saint-Michel und 644,50 Meter bis Fabre. Es bestehen Anschlüsse zu vier Buslinien und einer Nachtbuslinie der Société de transport de Montréal.

Kunst

In der südwestlichen Eingangshalle ist an der Wand über den Bahnsteigen ein Kunstwerk von Eddy Tardif angebracht. Es besteht aus eloxiertem Aluminium und stellt in abstrakter Form das Schiff Le Pélican von Pierre Le Moyne d'Iberville dar. Zum 13 × 8 Meter große Werk gehört ein Beleuchtungssystem, das die Bewegung der Sonne simuliert.

Geschichte
Die Eröffnung der Station erfolgte am 16. Juni 1986, zusammen mit dem Teilstück Saint-Michel–De Castelnau der blauen Linie. Namensgeber ist die Rue d'Iberville, benannt nach dem französischen Entdecker Pierre Le Moyne d'Iberville (1661–1706), dem Gründer der Kolonie Louisiana.

Weblinks

 Seite der STM über die Station D'Iberville (französisch)
 Detaillierte Informationen zur Station D'Iberville (französisch)

Einzelnachweise

Station der Metro Montreal
Erbaut in den 1980er Jahren

D’Iberville (Metro Montreal)


Nevruz Bayramı ya da kısaca Nevruz ( - Novruz) Dünya çapında çeşitli halklar tarafından kutlanan geleneksel yeni yıl ya da doğanın uyanışı ve bahar bayramı. Nevruz bayramına 4 hafta kala, her salı günleri özel günler olur ki, bunlara çarşamba denir.

Birleşmiş Milletler Genel Kurulu, 23 Şubat 2010'da aldığı 64/253 sayılı kararla 21 Mart'ı Uluslararası Nevruz Günü ilan etmiştir.

Yazılı olarak ilk kez 2. yüzyılda Pers kaynaklarında adı geçen Nevruz, İran ve Bahai takvimlerine göre yılın ilk gününü temsil eder. Günümüz İran'ında, her ne kadar İslami bir kökeni olmasa da bir şenlik olarak kutlanır. Bazı topluluklar bu bayramı 21 Mart'ta kutlarken, diğerleri Kuzey yarım kürede ilkbaharın başlamasını temsilen, 22 veya 23 Mart'ta kutlarlar. Aynı zamanda, Zerdüştlük, hem de Bahailer için de kutsal bir gündür ve tatil olarak kutlanır. Kürtlerde, Nevruz bayramının Kürt ve İran mitolojisindeki Demirci Kawa Efsanesi'ne dayandığına inanılır. Anadolu ve Orta Asya Türk halklarında da Göktürklerin Ergenekon'dan çıkışı anlamıyla ve baharın gelişi olarak kutlanır.

2010'da Birleşmiş Milletler Genel Kurulu, 3000 yıldan beri kutlanmakta olan İran kökenli bu şenliği, Dünya Nevruz Bayramı ilan etmiştir. 28 Eylül-2 Ekim 2009 arasında Abu Dabi'de hükümetler arası toplanan Birleşmiş Milletler Manevi Kültür Mirası Koruma Kurulu, nevruzu Dünya Manevi Kültür Mirası Listesi 'ne dahil etmiştir. 2010'dan başlayarak Birleşmiş Milletler Genel Kurulu 21 Mart'ı "Dünya Nevruz Bayramı" olarak kabul etmektedir.

İsim kökeni
Kelimenin aslı eski Farsçadan gelir: Yeni anlamındaki nava ve gün ışığı/gün anlamındaki rəzaŋh birleşerek oluşturmuşlardır. Anlamı "yeni gün/günışığı"dır ve günümüzün Farsça'sında da hâlâ aynı anlamda kullanılmaktadır. (nev: yeni + ruz: gün; anlamı "yeni gün")

İrani dillerdeki Gün anlamına gelen Ruz (Farsça), Ruz (Tatça), Roç (Beluçça), Roc (Zazaca), Roz (Soranice) ya da Roj (Kurmanci) sözcükleri Proto İran dilinde var olduğu tahmin edilen "Rauça" kökünden gelir. Bu da Proto Hint-Avrupa dilinde manası ışık olan *leuk- kelime köküne dayanmaktadır. Rusçadaki Luç, Almancadaki Licht, Yunancadaki Leukós, Latincedeki Lux, İngilizcedeki Light ve Ermenicedeki Luy da aynı köke dayanmaktadır. Proto Iran dilinde Rusçadaki gibi bir k > ç ses ertelemesi ortaya çıkmıştır ve ayrıca 'L' sesi 'R'ye dönüşmüştür.

Eski İran dili olan Avesta dilinde Raôçah zamanında esas olarak Işık demekti. Eski Hint-Aryan dilindeyse (Bugünkü Kuzey Hindistan'da var olan dil grubu) Roçiş kullanılmaktadır.

Nevruz teriminin tarihte ilk yer aldığı kayıtlar, M.S. 2. yüzyıldaki Pers İmparatorluğu kayıtlarıdır, ancak bundan çok daha öncesindeki (yaklaşık MÖ 648 ve 330 yılları arasında) Pers İmparatorluğu altında yaşayan değişik milletlerin Pers şahına Nevruz gününde hediyeler getirdiğine dair bilgiler mevcuttur.

Nevruz diğer Türk devlet ve topluluklarında da kutlanılır. Bu ülkelerden biri olan Azerbaycan'da Novruz, Kazakistan'da Nawrız meyramı (Наурыз мейрамы), Kırgızistan'da Nooruz (Нооруз), Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'nde Mart dokuzu, Kırım Türklerinde Navrez, Batı Trakya Türkleri'nde Mevris adları ile anılır. Farsça'da ise Nouruzdur. Kazakistan'da (Наурыз мейрамы) Navrız meyrami adı ile kutlanan Nevruz Arnavutluk'ta ise Sultan Nevruz olarak isimlendirilir.

 Nevruz ve Ekinoks

Nevruz, baharın ilk günüdür ve bu gün kuzey yarım kürede bahar ekinoksunun (gün tün eşitliği) oluştuğu gündür. Güneş ekvatora dik açı ile gelir, gece ve gündüz birbirine eşitlenir. Ayrıca hem kuzey hem de güney kutbu aynı anda gündoğumu hattındadır ve gün ışığı her iki yarımküre arasında eşit olarak paylaşılmaktadır.

Astrolojik olarak 21 Mart, burçlar sırasında ilk olarak yer alan koç burcunun başlangıç günüdür.

2018 yılında, kuzey yarımkürede ekinoks, 20 Mart tarihinde saat 16.15'te (GMT) gerçekleşmiştir.

 Tarih ve gelenek
Nevruz geleneğinin tarihin en son Buzul Çağı'nın bitmesinden hemen önceki günlere yani 15.000 yıl öncesine kadar uzanır. Pers Kralı Cemşid, Indo-Iranlıların avcılıktan hayvancılığa ve yerleşik yaşama geçişini temsil eder. O çağlarda mevsimler, insanoğlunun hayatında günümüzdekinden daha yaşamsal bir önem arz ediyordu ve yaşamla ilgili her şey dört mevsim ile çok yakından ilgiliydi. Kışın ardından gelen baharda yeşillenen bitkilerin olması ve sığırların yavrulaması, insanoğlu için büyük bir fırsat ve bolluğun canlanması demekti. İşte böyle bir dönemde bu Nevruz kutlamalarını başlatanın Kral Cemşid olduğu söylenir.

Bundan 12 yüzyıl sonrasında, MÖ 487 yılında, Büyük Darius, Persepolis'teki yeni inşa edilmiş olan sarayında Nevruz'u kutluyordu. Son araştırmaların sonuçları bu kutlamaların çok özel bir anlam ifade ettiğini göstermektedir. Sadece Nevruz gününde sabah saatin 06.30'unda güneşin ilk ışıkları gözlemevindeki büyük kabul salonuna denk geliyordu ve bu olay sadece 1400 yılda bir gerçekleşiyordu. Bu durum aynı zamanda Babillilerin ve Yahudilerinde yeni yılı ile çakışıyordu ve bu nedenle, bu kutlamaların eski toplumlar için çok uğurlu ve önemli sayıldığı açıktır. Persepolis yerleşkesinin ya da en azından Apadana'non sarayının ve "Yüz Sütunlu Salonun" Nevruzu kutlamak amacıyla inşa edildiği sanılmaktadır. Eski kitabelerde Nevruz'dan bahsedilmemektedir.

İran'da Nevruz

İran'da Nevruz en önemli bayramdır. İran güneş takvimine göre ilk ay olan Farvardin'in ilk günü olan Nevruz, İran'da 5 günlük resmî tatil olarak kutlanır. Nevruz'un habercisi olan Hacı Firuz hıristiyanlıktaki Noel Baba'ya benzer şekilde bu tarihler arasında çocuklara hediyeler dağıtır.

 Afganistan'da Nevruz

Afganistan'da, Nevruz geleneksel olarak iki hafta boyunca kutlanılan bir bayramdır. Hazırlıklar günler öncesinden başlar ve Chaharshanbe Suriden yani Yeni Yıl'dan önceki en son Çarşamba gününden sonra bitmiş olur. Birçok gelenek ve görenek içinde en önemlileri aşağıda sıralananlardır:Afganistandaki Nevruz kutlamarının detayı ile ilgili bir site  (İngilizce)

Haft Mewa  İran'da hazırlanan Haft Sinnin aksine Afganistan'da Haft Mewayı yani Yedi Meyve'yi hazırlarlar. Haft Mewa, kuru meyvelardan hazırlanarak kendi şurupları içinde sunulan bir çeşit meyve salatası gibidir. Bu 7 meyve, kuru üzüm, Senjed denilen iğde, antep fıstığı, kuru kayısı, ceviz ve badem ya da eriktir.
Smanak  Buğdaydan yapılan bir çeşit tatlıdır. Kadınlar bu tatlıyı özellikle geceleri bir araya gelerek ve sabahın ilk ışıklarına kadar şarkılar söyleyerek yaparlar. Bu şarkılardan bir tanesinin sözleri: Samanak dar Josh o mā Kafcha zanem - Degarān dar Khwāb o mā Dafcha zanem.
Gul-e Surkh Festival  Türkçedeki tam karşılığı Kırmızı Gül Bayramıdır (Gül diyerek aslında kırmızı lalelerden bahsedilmektedir. Bu bayram sadece Mezarı Şerif şehrinde ve yılın ilk 40 günü boyunca laleler gelişirken kutlanan eski bir gelenektir. İnsanlar, ülkenin birçok kesiminden bu bayrama katılmak için Mezarı Şerif'e gelirler. Bu bayram Jahenda Bālā denilen özel bir dini törenle birlikte kutlanır. Bu özel tören birçok Sünni Afgan'ın inancına göre dördüncü halife olan Ali ibn Abi Talib'in mezarının bulunduğu mavi camide yapılır. Kutlamalar, yılın ilk gününde yani Nevruzda camiye bir bez afişin asılmasıyla başlar ve değişik kutlamalar ile lale tarlalarında ve caminin etrafında tam kırk gün devam eder.
Buzkashi  Diğer kutlamalarla birlikte buzkashi denilen ve at üzerinde oynanarak yerdeki bir kafası kesilmiş keçi ya da koyunu yerden alarak rakibten önce hedeflenen alana bırakmak biçiminde oynanan bir oyunun turnuvası da düzenlenir. Buzkashi maçları daha çok Afganistan'ın kuzeyinde ve Kabil'de düzenlenir.
Özel yemekler  İnsanlar nevruz için özellikle de Nevruz arefesinde özel yemekler hazırlarlar. Genellikle, Sabzi Chalaw denen ve pilav ile ıspanaktan oluşan bir yemek hazırlarlar. bununla birlikte, fırıncılar sadece Nevruza has olan ve adına Kulcha-e Nowrozi denen bir çeşit kurabiye yaparlar. Nevruz için hazırlanan yemeklerden bir diğeri de Māhī wa Jelabī yani Kızarmış balık ve Jelabidir ve bu yemek özellikle pikniklerin vazgeçilmez yemeğidir. Afganistan'da, nişanlanmış çiftlerin ailelerinin, Nevruz ve yine diğer bayramlardan olan Ramazan Bayramı ve Beraat Kandilinde, karşı tarafa hediye vermesi ya da özel yemekli bir davet vermesi bir gelenektir.
Erguvan bahçelerine yapılan geziler  Kabilliler Istalif, Charikar ya da çevredeki diğer Erguvan çiçeklerinin açtığı yerlere özellikle yeni yılın ilk iki haftası piknik yapmak için giderler.
Jashni Dehqān  Çiftçilerin bayramı anlamına gelir. Çiftçiler, yeni yılın ilk gününde tarım üretiminin cesaretlendirilmesi için şehirlerin içinde yürürler. Günümüzde özellikle Kabil ya da diğer büyük şehirlerde şehrin önde gelenlerinin de katılımıyla düzenlenir.

 Bahailerde Nevruz
Bahailer bu bayramı (Naw-Rúz derler) sadece bir bayram olarak değil aynı zamanda dini bir tatil olarak da kutlarlar. Ancak bu kutlama sadece Bahai takvimine göre yeni yılın kutlaması değil aynı zamanda tutmuş oldukları 19 günlük oruç'un da bitmesinin kutlanmasıdır.

19 günlük (2 Mart-20 Mart Bahai takvimine göre Alâ ayıdır.) Bahaî orucunun bitimindeki günün, güneş batışından ertesi günün güneş batışı arasındaki zaman Oruç Bayramı'dır. Bugün aynı zamanda Bahaî yılbaşıdır. Bugünle takvimin son ayı olan Alâ ayı sonra ermiş ve Baha ayının ilk günü başlamış olur. Bundan dolayı bugüne nevruz bayramı adı da verilir.

Bayram güneşin koç burcuna girmesiyle başlar. Bu giriş, güneş batışından bir dakika önce bile olsa, hemen oruç bozulur ve bayram tutulur. Bayram toplantısında Nevruz'a ait levih (Bahai inancındaki Tanrı sözlerinin derlendiği kitap) ve dualar okunur.

 Kürtlerde Nevruz

Birçok Kürt şair ve yazarın da eserlerinde yer alan Nevruz'u Kürtler 21, 22 ve 23 Mart'ta kutlarlar. Bu bayram ile Kürtler çoğunlukla şehir dışındaki bölgelerde ve açık alanlarda bir araya gelir ve gelmekte olan ilkbaharı kutlarlar. Kadınlar rengarenk elbiseler giyerler ve başlarına pullarla süslenmiş ışıltılı örtüler örterler. Topluluk büyük bir ateş yakar ve bu ateşin etrafında dans ederek ya da üstünden atlayarak büyük bir coşkuyla bu bayramı kutlarlar.http://www.marcocavallini.it/kurdish.html  (İtalyanca)

Kürt yazar Musa Anter'e göre Nevruz aslında Kürtlerde ilk başlarda 31 Ağustos'ta kutlanıyordu ancak daha sonra Arap Takviminin kabul edilmesiyle bu kutlamalar Mart ayına kaymıştır.

"Nevruz kutlu olsun" Kürt dillerinde şöyle söylenir: Kurmanci: Newroz pîroz be!, Zazaca: Newroz pîroz bo, ve Sorani: Newroztan pîroz bêt. Kürtçede; New yeni, Roz ise gün anlamına gelir.

 Demirci Kawa Efsanesi

Kürtlerde nevruzun Demirci Kawa Efsanesi'ne dayandığına inanılır. Fars mitolojisindeki Kawa efsanesinin Kürt versiyonuna göre, günümüzden 2500 yıl öncesinde Zuhak (Bazı kaynaklara göre Dehak) adında Asurlu çok ama çok zalim bir kralın altında yaşayan Kawa adında bir demirci vardı. Bu kral tam bir canavardı ve efsaneye göre her iki omuzunda da birer yılan bulunuyordu. Her yıl bu iki yılanı beslemek için Kürtlerden iki genci sarayına kurban olarak getirtip aşçılarına bu iki çocuğu öldürtüp beyinlerini yılanlarına yemek olarak verdiriyordu. Aynı zamanda bu canavar kral ilkbaharın gelmesini de engelliyordu. En sonunda bu zulümden bıkan ve bir şeyler yapmak isteyen Armayel ve Garmayel adlı iki kişi kralın sarayına mutfağa aşçı olarak girmeyi başarırlar ve Kralın yılanlarını beslemek için beyinleri alınarak öldürülen çocuklardan sadece birini öldürüp diğerinin gizlice saraydan kaçmasına yardımcı olurlar. Böylece ellerindeki bir insan beyni ile kestikleri bir koyunun beynini karıştırarak yılanlara vererek her yıl bir çocuğun kurtulmasını sağlamış olurlar. İşte bu kaçan kişilerin Kürtlerin ataları olduğuna inanılır ve bu kaçan çocuklar Kawa adlı demirci tarafından gizlice eğitilerek bir ordu haline getirilirler. Böylece Kawa'nın liderliğindeki bu ordu bir 20 Mart günü zalim kralın sarayına yürüyüşe geçer ve Kawa, kralı çekiç darbeleri ile öldürmeyi başarır. Kawa etraftaki tüm tepelerde ateşler yakar ve yanındakilerle birlikte bu zaferi kutlarlar. Böylece Kürt halkı zalim kraldan kurtulmuş olur ve ertesi gün ilkbahar gelmiş olur.

 Türklerde Nevruz

Türklerin (Göktürklerin) Ergenekon'dan demirden dağları eriterek çıkmalarını (Ergenekon Destanı), baharın gelişini, doğanın uyanışını temsil eder. Doğu Türkistan'dan Balkanlara kadar tüm Türk kavimleri ve toplulukları tarafından, MÖ 8. yüzyıldan günümüze kadar her yıl 21 Mart'ta kutlanır.Balaban, Ayhan. İskit, Hun ve Göktürklerde Sosyal ve Ekonomik Hayat. T.C. Gazi Üniversitesi Sosyal Bilimler Enstitüsü Eski Çağ Tarihi Bilim Dalı Yüksek Lisans Tezi. 2006. URL:http://fef.kafkas.edu.tr/sosyb/tde/halk_bilimi/makaleler/kultur_med/kultur_med%20(20).pdf . Erişim tarihi: 11.12.2011. (Archived by WebCite® at)

Türkiye'de bir gelenek, Türk Cumhuriyetleri'nde ise resmî bayram olarak kutlanırken, 1995 yılından itibaren Türkiye Cumhuriyeti tarafından Bayram olarak kabul edilen bir gün haline gelmiştir. Ayrıca 21 Mart gününü içine alan hafta "Türk Dünyası ve Toplulukları Haftası" olarak da kutlanmaktadır.

Türk Takvimi'nde bir gün 12 bölüme ayrılır, her bölüme Çağ adı verilirdi. Bir çağ iki saat, dolayısıyla bir gün de 24 saattir. Her bir çağ ise sekiz Keh ten ibarettir. Yılbaşı olarak gece-gündüz eşitliğinin yaşandığı 21 Mart, Nevruz günü olarak kutlanır. Bu güne ve yeni yılın başladığı âna Yılgayak denir.

Oniki Hayvanlı Takvim ve Melikşah'ın Celali Takvimi'nde yılbaşı olarak belirlenen 21 Mart, Divânu Lügati't-Türk'te de ilkbaharın gelişi olarak belirtilir. Türk edebiyatı ve musikisine de Nevruz; Nevruz-ı Asl, Nevruz-ı Arap, Nevruz-ı Bayati, Nevruz-ı Hicaz, Nevruz-ı Acem ve Nevruz-ı Seba olarak girmiştir. Tarihte pek çok devlet tarafından bayram ve gelenek olarak kutlanmıştır. Bunların başında Anadolu beylikleri, Eski Mısır, İran, Safavi, Sasani, Moğollar, Selçuklu ve Osmanlı gelir.

Selçuklu ve Osmanlı'da millî bayram olarak kutlanan Nevruz, Nevruziye adlı şiirlere ve şenliklerle ziyafet verilerek kutlanırdı. Özel olarak hazırlanan Nevruziye adlı macun Osmanlı döneminden kalan bir kültür olarak bu gün hâlâ Manisa'da 21 Mart'ta Mesir macunu şenlikleri yapılmaktadır. Alevi ve Bektaşiler arasında da kimi yörelerde eski takvime atfen Mart Dokuzu adi verilerek kutlanan Nevruz'da özel ayinler yapılırdı, yine Zerdüştler ve Yezidiler'de 21 Mart'ı bayram olarak kabul etmişlerdir. Bu şölende yemekler dağıtılıp oyun oynanır ve baharın ilk günü kutlanır.

 Ergenekon Destanı
Moğol ilinde Oğuz Han soyundan İl Han'ın hükümdarlığı sırasında Tatarların hükümdarı Sevinç Han, Moğol ülkesine savaş açtı. İl Han'ın idaresindeki orduyu Kırgızlar ve diğer boylardan da yardım alarak yendi. İl Han'ın ülkesindeki herkesi öldürdüler. Yalnız İl Han'ın küçük oğlu Kıyan, eşi Nüküz ve yeğeni ile kaçıp kurtulmayı başardılar. Düşmanın, onları bulamayacağı bir yere gitmeye karar verdiler. Yabanî koyunların yürüdüğü bir yolu izleyerek yüksek bir dağda dar bir geçide vardılar. Bu geçitten geçerek içinde akarsular, pınarlar, çeşitli bitkiler, çayırlar, meyve ağaçları, çeşitli avların bulunduğu bir yere gelince Tanrı'ya şükrettiler ve burada kalmaya karar verdiler. Bu yere "maden yeri" anlamında "Ergene Kon" adını verdiler. Kıyan ve Nüküz'ün oğulları çoğaldı. Dört yüzyıl sonra kendileri ve sürüleri o kadar çoğaldılar ki, Ergenekon'a sığamadılar. Atalarının buraya geldiği geçidin yeri unutulmuştu. Ergenekon'un çevresindeki dağlarda geçit aradılar. Bir demirci, dağın demir kısmı eritilirse yol açılabileceğini söyledi. Demirin bulunduğu yere bir sıra odun, bir sıra kömür dizdiler ve ateşi yaktılar. Yetmiş yere koydukları yetmiş körükle hep birden körüklediler. Demir eridi, yüklü bir deve geçecek kadar yer açıldı. İl Han'ın soyundan gelen Türkler yeniden güçlenmiş olarak eski yurtlarına döndüler, atalarının intikamını aldılar. Ergenekon'dan çıktıkları gün olan 21 Mart'ta her yıl bayram yaptılar. Bu bayramda bir demir parçasını kızdırdılar, demir kıpkırmızı olunca önce Hakan, daha sonra beyler demiri örsün üstüne koyarak dövdüler. Bugün hem özgürlük hem de bahar bayramıdır.

Kırım Tatarlarında nevruzNavrez''', Nevruz Bayramı'nın Kırım Tatarları arasında söylenen adıdır.

Kırım Tatarları bu bayramda erkenden kalkarlar. Ağaçtan bir dal keserler. Bu dala Çiğdem, Kardelen gibi erken bahar çiçekleri asarlar. Çocuklar bu dalı alıp topluluklar halinde kapıları tek tek gezerler. Kapıda Navrez türküsünü söylerler. Ev sahipleri çocuklara hediye olarak yumurta, şeker gibi yiyecekleri sepetlere koyar, verdikleri mendilleri de dala bağlarlar. Bütün evler dolaşıldığında çocuklar verilenleri kendi aralarında pay ederler.

Kırım Tatarları Sovyet rejiminin baskısı ile bu milli bayramlarını kutlayamadıkları için günümüzde çocuklar bu bayramı bilmemekte ve kutlamamaktadırlar. Nadir de olsa Kırım Tatarlarının yaşadığı ülkelerde sembolik olarak kutlamalara rastlanmaktadır.

 Nevruz türküsü

 Ayrıca bakınız
 Azerbaycan'da Nevruz
 Türk kültüründe nevruz
 Demirci Kawa Efsanesi
 Nevrûziyye
 Baal İştar (Baal-aştarti tapınması)

 Notlar

 Kaynakça

 Temizkan, Mehmet, Yard. Doç. Dr., Türk Dünyası Edebiyatlarında Nevrûz Konulu Şiirler Üzerine Bir İnceleme Cunbur, Müjgân, Dr., "Klasik Edebiyatımızda Nevrûz", Türk Kültüründe Nevruz Uluslararası Bilgi Şöleni Bildirileri, Ankara, 1995.
 Kılıç Filiz, Prof. Dr., "Osmanlı Devletinde ve Klasik Edebiyatımızda Nevrûz''", Türk Dünyasında Nevrûz Üçüncü Uluslararası Bilgi Şöleni Bildirileri, Ankara, 2000.

Dış bağlantılar
 Encyclopædia Britannica'da Noruz
 Nevruz's music
 Nevruz's photo

Nevruz
Türkiye'deki kültür festivalleri
Azerbaycan'da kültür
Azerbaycan'daki festivaller
İran'da kültür
İran'daki festivaller
İran'daki resmî tatiller
Hindistan'daki festivaller
Bayramlar
Mart'ta belirli gün ve haftalar
Yeni yıl kutlamaları
Fars kültürü
Farsçadan Türkçeye geçen sözcükler
Bahâîlik
Somut olmayan kültürel miras
Kürt kültürü
İran'da bayramlar
Azerbaycan'da bayramlar
İran'ın ulusal sembolleri
Türkiye'deki festivaller
Arnavutluk'taki festivaller
Kazakistan'daki festivaller
İnsanlığın Sözlü ve Somut Olmayan Mirasının Başyapıtları
Farsça deyişler

Nevruz


Le Collège royal Fridericianum (plus tard aussi appelé Collège Frédéric) est une école supérieure à Königsberg. Il est nommé d'après .

Histoire

L'école est fondée le  par  en tant qu'école privée piétiste dans sa maison de Sackheim. Le modèle est l'orphelinat Francke à Halle-sur-Saale avec des classes différentes selon les objectifs de formation. Avant même la mort prématurée de son fondateur (1707), le nouvel établissement reçoit en la personne de , âgé de 35 ans et originaire de Flensbourg, un directeur énergique et scientifiquement compétent qui, malgré toutes les résistances et les difficultés financières, dirige avec succès le Collège Fridericianum, comme il s'appelait depuis 1703. En 1701, le Collège Fridericianum reçoit le privilège "royal" du roi de Prusse  à l'occasion de son couronnement. Rapidement, l'institut devient l'une des écoles les plus importantes de Prusse et le centre du piétisme dans sa confrontation avec les luthériens de la ville et de l'université. Les recteurs parrainés par les rois prussiens sont devenus influents dans le façonnement de la vie intellectuelle. Des examens publics sont également introduits. Le Collège devient la principale école de Königsberg, même si un déclin temporaire s'installe après le recteur . L'inspecteur en chef de l'institution de 1790 à 1806 est le théologien et philologue .

En , l'école est cérémonieusement rouverte en tant que premier lycée royal de Prusse, organisé selon les idées de réforme néo-humanistes de Wilhelm von Humboldt. Son  est l'une des sources centrales de la pédagogie prussienne : « Le but de l'instruction scolaire est de pratiquer des compétences et d'acquérir des connaissances sans lesquelles la perspicacité scientifique et l'art sont impossibles. Les deux doivent être préparés par lui ; le jeune doit être mis réellement en mesure de collecter le matériel, sur lequel toute sa propre créativité doit toujours être connectée, en partie maintenant et en partie pour pouvoir le collecter au fur et à mesure qu'il plaît à l'avenir et de former les pouvoirs intellectuels-mécaniques. Elle est double, d'abord avec l'apprentissage lui-même, . Mais toutes ses fonctions ne sont que relatives, toujours subordonnées à quelque chose de supérieur, ne faisant que collecter, comparer, ordonner, vérifier, etc. L'Absolu est seulement stimulé. » Le Masure et plus tard professeur Wilhelm Herrmann écrit dans l': « Le Fridericianum était le purgatoire vers le ciel à Albertina. »

Le nouveau bâtiment est inauguré le .

Dans la nuit du 29 au , les raids aériens britanniques sur Königsberg détruisent le bâtiment de l'école. L'école continué d'exister jusqu'au . Le dernier proviseur, , réussit à emporter avec lui une copie du registre des élèves de 1750 à 1944 lorsqu'il s'enfuit de l'incendie de Königsberg et fonde une association d'anciens élèves.

Le lycée de Kneiphof existe à Königsberg depuis 1304 et le lycée de la vieille ville depuis 1525.

Parrainage
Le , le  de Duisbourg reprend le parrainage de l'ancien Collège Fridericianum. Ceci est encore intensivement cultivé aujourd'hui, par exemple à travers les concours annuels de la Fondation Professeur Schumacher.

Directeurs

En ordre chronologique:

 1702-1731 : , théologien
 1731-1733 : Georg Friedrich Rogall, théologien
 1733-1763 : , théologien
 1763-1766 : Daniel Heinrich Arnoldt, théologien
 1766-1796 : , théologien
 1806–1810 : vacant
 1810–1852 : , philologue, promoteur de l'enseignement musical
 1852–1860 :
 1861-1863 :
 1863–? : Gustav H.Wagner
 1891-1908 :
 1914 : Alfred Rausch
 1934-1945 : , historien de la Prusse

Professeurs
 Friedrich Wilhelm Barthold, historien (1826-1831)
 , naturaliste (1810-1840)
 , prédicateur (1810–1816)
 Johann Gottfried von Herder, poète, traducteur, théologien et philosophe (1763)
 Heinrich Otto Hoffmann, professeur de mathématiques (1854-1876)
  (1818–1825)
 Karl Lachmann (1816–1818)
  (1825–1845)
 Eduard Hermann Marotzki, théologien et philosophe
 Adolf Karl August Matern
 , géographe et historien (jusqu'en 1869)
 , philologue classique et professeur à l'Université de Breslau
  (1802–1804)
  (1790–1860)
 , vice-recteur à partir de 1733

Élèves

Bibliographie
 Geschichte des Königl. Friedrichs-Collegiums zu Königsberg in Pr. Preußische Provinzial-Blätter, Band 14, Königsberg 1835, S. 361–381.
 Heiner F. Klemme: Die Schule Immanuel Kants. Mit dem Text von Christian Schiffert [1741] über das Königsberger Collegium Fridericianum. Meiner, Hamburg 1994  (Kant-Forschungen 6), Voransicht in der Google-Buchsuche.
 : Zuverlässige Nachricht von den jetzigen Anstalten des Collegii Fridericiani zu Königsberg in Preußen. Königsberg 1742, Bisher nicht zugänglich in der Google-Buchsuche.
 Gustav Zippel: Geschichte des Königlichen Friedrichs-Kollegiums zu Königsberg Pr. 1698–1898. Hartung, Königsberg 1898, Digitalisat in der Google-Buchsuche.
 L. Wiese (Hrsg.): Das höhere Schulwesen in Preußen - Historisch-statistische Darstellung. Berlin 1864, S. 52-56.

Liens externes

 Page d'accueil des Frideriziens
 Parrainage du Landfermann-Gymnasium

Références

Enseignement dans le royaume de Prusse
Piétisme et mysticisme protestants
Emmanuel Kant
Fondation en 1698
Disparition en 1945
Établissement scolaire fondé au XVIIe siècle

Collège Fridericianum


Zirndorf ist ein Gemeindeteil der Gemeinde Wieseth im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geographie
Das Dorf liegt am Hechelbach, der ein linker Zufluss der Wieseth ist, und ist von Acker- und Grünland umgeben. Im Südosten wird die Flur Birkenbusch genannt, im Westen Espan und im Nordwesten Bodenfeld. Die Kreisstraße AN 52 führt an Oberschönbronn vorbei nach Böckau (1,8 km westlich) bzw. zur Staatsstraße 2248 (0,7 km östlich). Eine Gemeindeverbindungsstraße führt nach Limbach (0,8 km nördlich).

Geschichte
Zirndorf lag im Fraischbezirk des ansbachischen Oberamtes Feuchtwangen. 1732 bestand der Ort aus 5 Anwesen. Die Dorf- und Gemeindeherrschaft und die Grundherrschaft über alle Anwesen hatte das eichstättische Kastenamt Herrieden. Von 1797 bis 1808 gehörte der Ort zum Justiz- und Kammeramt Feuchtwangen. Die Zahl der Anwesen blieb unverändert. Sie unterstanden noch bis 1803 dem Hochstift Eichstätt.

Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Zirndorf dem Steuerdistrikt Gräbenwinden und der Ruralgemeinde Oberschönbronn zugewiesen. Im Zuge der Gebietsreform in Bayern wurde diese am 1. Januar 1972 aufgelöst und Zirndorf nach Wieseth eingemeindet.

Einwohnerentwicklung

Religion

Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Wenzeslaus (Wieseth) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach St. Vitus und Deocar (Herrieden) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Wieseth
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf

Zirndorf (Wieseth)


Escola de Quebrada é um filme de comédia brasileiro dirigido por Kaique Alves e Thiago Eva, com produção em parceria da Paramount+ e KondZilla. Rodado em 2022, foi lançado em 3 de março de 2023 na plataforma.

Sinopse

O filme contará a história de Luan (Mauricio Sasi), um estudante de escola pública da Zona Leste de São Paulo que deseja ser popular e chamar a atenção de Camila (Laura Castro). Na tentativa de se enturmar, Luan consegue justamente o contrário colocando em risco o campeonato de futsal da escola sob supervisão da diretora (Mawusi Tulani) e do inspetor Piu-Piu (Oscar Filho). Ele precisará da ajuda de seus amigos Rayane (Bea Oliveira) e David (Lucas Righi). Juntos, eles encontram uma maneira de salvar o campeonato e obter a tão desejada atenção da menina que ele gosta.

Elenco
Mauricio Sasi como Luan
Bea Oliveira como Rayane
Lucas Righi como David
Oscar Filho como Inspetor Piu-Piu
Laura Castro como Camila
Mawusi Tulani como diretora Sônia
Pathy Dejesus como mãe de Luan
Helião como Sangue Bom (Tio)
Jéssica Barbosa como professora Beth
Cleide Queiroz como Dona Anísia (Tia)
Aysha Nascimento como Ângela (Tia)
Juan Queiroz como Willlian (Primo)
Nina Baiocchi como Jennifer
Hugo Gomes como Luquinhas
Kekel Souza como Jhow Jhow
Felipe Kott como Muca
Rub Brown como Jeep (Mil Grau)
Chapola como Engraçadão

Filmes de comédia do Brasil
Filmes de comédia da década de 2020
Filmes do Brasil de 2023
Filmes em língua portuguesa
Filmes gravados na cidade de São Paulo
Filmes ambientados na cidade de São Paulo

Escola de Quebrada


Angi ist ein Gitarrenstück von Davey Graham, das 1962 erschien. Es wurde häufig gecovert und gilt heute als Standard.

Wirkungsgeschichte
Davey Graham war in der britischen Folkszene stilbildend. Angi wurde in den 1960er und 70er Jahren zu einem der wichtigsten Sologitarrenstücke im Bereich des Fingerpicking. Paul Simon lernte das Stück 1965 in London kennen, veröffentlichte als Angie eine Version auf der Platte Sounds of Silence von Simon & Garfunkel und machte das Stück damit in den USA bekannt. Auch der ebenfalls auf Sounds of Silence erschienene Song Somewhere They Can't Find Me basiert auf den Harmonien und Rhythmen von Angi. Zudem korrespondiert der Song We've Got a Groovey Thing Goin' in Sequenzen mit Paul Simons Fassung von Angie. In der Folgezeit nahmen viele Folkgitarristen, darunter bekannte Instrumentalisten wie Bert Jansch, John Renbourn, Lillebjørn Nilsen, Harry Sacksioni, Wizz Jones und Werner Lämmerhirt eigene Fassungen von Angi auf. Im Jahr 2002 verwendete die Alternative-Rock-Band Chumbawamba Teile des Stücks für ihr Antikriegslied Jacob's Ladder. Von Angi existieren zahlreiche Coverversionen. Teilweise wurden sie als Anji oder Angie veröffentlicht. Bis heute wird das Lied häufig gespielt.

Komposition und Spieltechnik
Das Stück basiert auf einem rhythmisch gespielten Lamentobass, gegriffen a-moll, G-, F-, E-Dur, also eine Andalusische Kadenz. Die Virtuosität besteht darin, die schnell gespielten Viertel der Basslinie mit dem Daumen durchgängig beizubehalten, während die übrigen Finger melodiöse Bluessequenzen ausführen, wobei die einzelnen Verzierungen von Interpret zu Interpret variieren. Hierbei kommen auch die für die Folk-Blues-Gitarre typischen Techniken wie Hammering und Pull-off zum Einsatz. Häufig wird das Stück mit Kapodaster eingespielt, zum Beispiel im zweiten Bund in h-moll.

Diskographie (Beispiele)
 Davey Graham: 3/4 A.D., Topic Records 1962
 Bert Jansch: Bert Jansch, Transatlantic Records 1965 und Angie: The Collection, Spectrum Audio 2011
 Simon and Garfunkel: Sounds of Silence, Columbia 1966
 Chicken Shack: 100 Ton Chicken, Blue Horizon 1969
 Werner Lämmerhirt: Ten Thousand Miles, Stockfisch 1974; wiederveröffentlicht auf CD in Die frühen Jahre, Stockfisch 1991
 Klaus Weiland: auf Acoustic Guitar Scene, Intercord 1975 (Kompilation)
 Harry Sacksioni: Vensters, Harlekijn 1976
 Wizz Jones: Masters of the Folk-Guitar, Autogram 1983
 John Renbourn: John Renbourn & Stefan Grossman, Shanachie 1984
 Lillebjørn Nilsen: Nære Nilsen, Grappa 1993
 Chumbawamba: Readymades, MUTT 2002

Literatur

 Adrian Hopkins (Hrsg.): Pioneers of English Folk Guitars. Wise Publ., London 2011, ISBN 978-1-78038-199-2.
 Ulli Bögershausen: Profipicking leichtgemacht – David Grahams "Angie" in 6 Wochen. Acoustic Music Records, Osnabrück 1996, ISBN 3-931453-10-3 (1 CD).

Weblinks
 Angi – Tabulatur auf: ultimate-guitar

Einzelnachweise

Folksong
Lied 1962
Instrumental

Angi


Kazuya Oizumi (født 19. juni 1991) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub YSCC Yokohama.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kazuya Oizumi


Ediția a XXV-a a Premiilor UNITER a avut loc luni, 8 mai 2017 la Teatrul Național "Mihai Eminescu" din Timișoara. Juriul de nominalizări a fost alcătuit din criticii de teatru: Monica Andronescu, Alice Georgescu și Mircea Morariu.

Nominalizări și câștigători
Câștigătorii apar cu font îngroșat.

Cel mai bun spectacol
 Amadeus, direcția de scenă Victor Ioan Frunză la Teatrul Metropolis București;
 Artists Talk, un spectacol de Gianina Cărbunariu, la ARCUB – Centrul Cultural al municipiului București. Co-producător Asociația Piese Refractare.
 PASĂREA RETRO se lovește de bloc și cade pe asfaltul fierbinte, scenariul și regia Radu Afrim, la Teatrul Național Târgu-Mureș – Compania "Tompa Miklós"

Cel mai bun regizor
 Yuri Kordonsky pentru regia spectacolului În adâncuri la Teatrul Maghiar de Stat Cluj
 Victor Ioan Frunză pentru regia spectacolului Amadeus la Teatrul Metropolis București
 Bobi Pricop pentru regia spectacolului O întâmplare ciudată cu un câine la miezul nopții la Teatrul Național "I.L.Caragiale" din București

Cel mai bun actor în rol principal
 Andrei Huțuleac pentru rolul Wolfgang Amadeus Mozart, compozitor din spectacolul Amadeus  la Teatrul Metropolis București
 Richard Bovnoczki pentru rolul Ciki din spectacolul No man's land la Teatrul Național "I.L.Caragiale" din București
 Ciprian Nicula pentru rolul Christopher din spectacolul O întâmplare ciudată cu un câine la miezul nopții la Teatrul Național "I.L.Caragiale" din București

Cea mai bună actriță în rol principal
 Ana Ularu pentru rolul A din spectacolul O intervenție la Teatrul ACT București
 Alina Petrică pentru rolul titular din spectacolul Aglaja la Centrul European Cultural și de Tineret pentru UNESCO "Nicolae Bălcescu" București
 Mihaela Trofimov pentru rolul titular din spectacolul Molly Sweeney la Teatrul UNTEATRU București

Cel mai bun actor în rol secundar
 Gheorghe Visu pentru rolul Nozdrióv, moșier din spectacolul Suflete moarte la Teatrul de Comedie București
 Miklós Bács pentru rolul Satin din spectacolul În adâncuri la Teatrul Maghiar de Stat Cluj
 Conrad Mericoffer pentru rolul Sergius din spectacolul Soldatul de ciocolată la Teatrul Odeon București

Cea mai bună actriță în rol secundar
 Ana Ciontea pentru rolul Koróbocika, Nastasía Petróvna, moșiereasă din spectacolul Suflete moarte la Teatrul de Comedie București
 Ana Bianca Popescu pentru rolul Luka din spectacolul Soldatul de ciocolată la Teatrul Odeon București
 Antoaneta Zaharia pentru rolul Ecaterina din spectacolul Soldatul de ciocolată la Teatrul Odeon București

Cea mai bună scenografie
 Dragoș Buhagiar pentru scenografia spectacolului Cafeneaua la Teatrul Național "Vasile Alecsandri" Iași
 Adrian Damian pentru scenografia spectacolului Iarna la Teatrul "Nottara" București
 Irina Moscu pentru scenografia spectacolului PASĂREA RETRO se lovește de bloc și cade pe asfaltul fierbinte la Teatrul Național Târgu-Mureș – Compania "Tompa Miklós"

Cel mai bun spectacol de teatru radiofonic
 Biblia Neagră a lui William Blake, scenariul și regia artistică Ilinca Stihi, producție a Societății Române de Radiodifuziune
 Dada Cabaret după Matei Vișniec, adaptarea radiofonică și regia artistică Mihai Lungeanu, producție a Societății Române de Radiodifuziune
 Poveste despre tatăl meu de Radu F. Alexandru, regia artistică Gelu Colceag, producție a Societății Române de Radiodifuziune

Cel mai bun spectacol de teatru TV
 Vandalul de Hamish Linklater, regia și adaptarea Andreea Vulpe, coproducție a Societății Române de Televiziune
 Livada de vișini de A.P. Cehov, regia Alexandru Lustig, producție a Societății Române de Televiziune
 Jocul de-a vacanța de Mihail Sebastian, regia Anca Maria Colțeanu, producție a Societății Române de Televiziune

Debut
 Iustinian Turcu pentru rolul Georg din spectacolul Martiri la Teatrul Național "Radu Stanca" Sibiu – Secția Germană
 Radu Brănici pentru rolul Morritz din spectacolul Deșteptarea primăverii la Teatrul German de Stat Timișoara
 Lavinia Pele pentru rolul Doruleț din spectacolul Visul unei nopți de iarnă la Teatrul "Tony Bulandra" Târgoviște

Premiul pentru cea mai bună piesă românească
 Petre Barbu

Premiul pentru critică teatrală
 Doina Papp
 Alina Epîngeac
 Mirella Nedelcu Patureau

Premiul de Excelență
 regizorul Victor Ioan Frunză

Premiul Mecena
 Mircea Stoian

Premiul pentru întreaga activitate
 actor: Dionisie Vitcu
 actriță: Mariana Mihuț
 scenografie: Luana Drăgoiescu
 critică teatrală: Mariana Voicu

Premii speciale
 pentru Teatrul de păpuși: Eugenia Tărășescu-Jianu
 pentru o viață dedicată teatrului național din Timișoara: Irene Flamann Catalin

Premiul președintelui UNITER
 Simona Noiman

Alte premii

Premiul pentru activitatea de sprijinire și promovare a relațiilor culturale româno-britanice
 Marina Constantinescu

Legături externe
 UNITER — Nominalizările pentru Premiile Galei UNITER 2017
 YouTube — Luni, 8 mai 2017, TVR 1 a transmis a XXV-a ediție a Galei Premiilor UNITER, în direct de la Teatrul "Mihai Eminescu" din Timișoara

2017 în România
2017

UNITER 2017