Cosby is an American television sitcom that aired on CBS from September 16, 1996, to April 28, 2000. The program starred Bill Cosby (in his final series) and Phylicia Rashad, who had previously worked together in the NBC sitcom The Cosby Show (1984–1992). Madeline Kahn portrayed their neighborly friend, Pauline, until her death in 1999. The show was adapted from the British sitcom One Foot in the Grave.

Premise
Set at the corner of 33rd Ave and 1539 Blake St. Astoria in Queens, Cosby portrayed grumpy Hilton Lucas, a New York City man forced into early retirement from his job as an airline customer service agent. His wife Ruth was again played by Phylicia Rashad. Initially, Telma Hopkins was cast as Ruth Lucas; however, she was recast after she reacted poorly to Cosby's tendency to ad lib. The couple had one daughter, Erica Lucas, initially portrayed by Audra McDonald and later portrayed by T'Keyah Crystal Keymáh. Doug E. Doug played Griffin Vesey, a foster son the Lucas family took in when he was younger. Griffin occasionally tried to win Erica's affections, but they decided just to remain friends when in the fourth and final season, Darien Sills-Evans portrayed Darien Evans, Erica's fiancé/husband. Jurnee Smollett also joined the cast as 11-year-old Jurnee, whom Hilton adored.

The show was based on the concept from the BBC series One Foot in the Grave, starring Richard Wilson and Annette Crosbie. David Renwick, the creator and writer of One Foot in the Grave, was listed as a consultant of Cosby. One Foot in the Grave was notable for containing dark humor for a mainstream sitcom. The tone was significantly lightened for Cosby, although certain controversial scenes, such as a scene in which the lead character incinerates a live tortoise, albeit by accident, were recreated.

A notable later episode was the fourth-season premiere, "My Spy", which showed Hilton watching an episode of I Spy (the 1960s series in which Cosby co-starred) and then dreaming an adventure with Robert Culp's character from that series; the episode ends with a brief dream sequence in which Rashad dreams she is playing her previous character from The Cosby Show. The same season also presented an episode entitled "Loving Madeline" which featured the standard opening credits for the series but was in fact a tribute to Kahn featuring the cast members out of character discussing the recently deceased actress, punctuated by clips from past episodes.

Cosby premiered to an audience of more than 24.7 million viewers, but averaged 16 million viewers during the course of the season. As the series progressed, ratings shrank and CBS, fresh with new hit comedies in Everybody Loves Raymond and The King of Queens, decided to move the series from Monday to Wednesday, then to the Friday night death slot. The moves led to a drop in ratings. At the end of the fourth season, having accumulated 96 episodes, Cosby and CBS executive Les Moonves mutually decided to end the series. The last episode, "The Song Remains the Same", aired on April 28, 2000, and was the 96th episode to be produced and broadcast, drawing just over 7 million viewers.

Episodes

Cast

Main
Bill Cosby — Hilton Lucas
Phylicia Rashad — Ruth Lucas
T'Keyah Crystal Keymáh — Erica Lucas
Doug E. Doug — Griffin Vesey
Madeline Kahn — Pauline Fox
Jurnee Smollett — Jurnee (season 3; recurring season 2)
Darien Sills-Evans — Darien Hall (seasons 3–4)

Recurring
Angelo Massagli — Angelo (season 2)
Sinbad — Daniel (season 3)

Reruns/syndication
The series was distributed by Carsey-Werner Distribution for broadcast syndication for the 2000–2001 television season, where it ran until the fall of 2004; after that point it was offered in low-cost barter arrangements. TBS shortly thereafter ran reruns of the series for about two years. In March 2010, Up TV (the current UP Network) began airing the show, but as a family network with religious ownership, removed some episodes and edited some content in episodes to meet the network's mores. It began to air on Bounce TV in January 2015, but was removed from air on July 7, 2015, when records were made public regarding Bill Cosby's sexual assault cases. Two seasons are available through Hoopla. All 4 seasons are listed for streaming on Amazon Prime but not currently available for actual streaming.

Nielsen ratings
Cosby was considered to be a ratings success for CBS, winning its time slot of Monday, 8:00 PM in households and viewers for the first three seasons.

References

External links
Cosby @ CBS' Official Website
Cosby @ Carsey-Werner.net (en)
Carsey-Werner Cosby

Bill Cosby
1990s American black sitcoms
1990s American sitcoms
2000s American sitcoms
1996 American television series debuts
2000s American black sitcoms
2000 American television series endings
American television series based on British television series
CBS original programming
English-language television shows
Television series about families
Television series by Carsey-Werner Productions
Television series created by Bill Cosby
Television shows filmed in New York City
Television shows set in New York City

Cosby (TV series)


Flipper es una banda de rock formada en San Francisco, California, en 1979, continuando de manera errática hasta mediados de los años 90, reuniéndose luego en 2005. La banda influyó directamente a muchas bandas de grunge, rock gótico, post-hardcore y no wave. Su estilo influenciado por el doom metal, impulsado por el bajo y por las guitarras punks muy distorsionadas, también es considerado uno de los pioneros claves del sludge metal.

Historia

Primeros años (1979-1989)
Flipper fue formado por exmiembros de Sleepers y Negative Tendences. Ricky Williams, el miembro fundador y vocalista original, quien tiene los créditos por haberle puesto el nombre a la banda, fue despedido antes de las primeras grabaciones. Bruce Loose y Will Shatter pasaron a intercambiarse las tareas de voz y bajo, ambos con un bajo en el escenario. Ted Falconi, veterano de la Guerra de Vietnam, tocaba la guitarra con un estilo distorsionado único; por último, Steve DePeace tocaba la batería.

Flipper realizó su primera grabación a finales de 1979 mediante la serie de compilaciones de 7" SF Underground lanzada a través de la recién formada Subterranean Records.

En 1981, le siguió el sencillo Love Canal/Ha Ha Ha. La formación original lanzó sus primeros álbumes completos por primera vez en Subterranean en 1982 en el ahora clásico álbum punk Generic Flipper.

La banda comenzó a presentarse regularmente en la zona de San Francisco. Al mismo tiempo, su exclusivo enfoque ralentizado y estridente de punk logró enfurecer a los demás miembros de la escena de punk local, especialmente por la creciente popularidad de un ritmo más rápido llevado a cabo por el hardcore punk. En el documental American Hardcore de 2003, Mark Arm afirma que Flipper es una banda capaz de alterar al público y al mismo tiempo llamar la atención de todos. La banda se promocionó con grafitis hechos con aerosol escribiendo  Flipper Rules (Flipper Manda) alrededor de todo San Francisco, así como el boca a boca.

Después de Generic Flipper, grabaron dos sencillos para Subterranean Records, incluyendo Brainwash/Sex Bomb y Old Lady That Swallowed The Fly/Get Away. Se hicieron muy conocidos dentro de la comunidad punk por el sencillo Sex Bomb, una pista de siete minutos con una letra que solo dice She's a sex bomb, my baby, yeah (Ella es una bomba sensual, mi nena, sí). El lanzamiento original del sencillo Sex Bomb contó con un arte de tapa (o cubierta) hecho a mano por los mismos integrantes de la banda.

Gone Fishin', el siguiente álbum de estudio fue publicado en 1984. Contó con la pista de apertura The Lights, The Sound, The Rhythm, The Noise, Survivors of the Plague y Sacrifice". Fue lanzado por Subterranean. La cubierta del disco presenta una colorida furgoneta junto con figuras de los integrantes de la banda y sus equipos estas podían cortarse y doblarse. Subterranean también ofreció cubiertas extras a través de una pequeña cuota por correo.

En 1984, la disquera de casetes ROIR lanzó un documental de un show en vivo en CBGB titulado Blow'n Chunks que llegó a estar disponible en disco compacto en 1990, siendo republicado una y otra vez. Una reedición de 2001 incluyó cuatro tomas de las sesiones en vivo. El espectáculo incluyó material de todas las etapas de la banda hasta el momento.

Flipper título su álbum doble en vivo de 1986 Public Flipper Ltd. La cubierta del álbum se convertía en un juego de mesa con una rueda giratoria y con tarjetas de juego. Una vez más, Subterranean proporcionó cubiertas extras a través de pedidos por correo.

La formación original comenzó a separarse paulatinamente después de un período de giras, y el cantante y miembro principal Will Shatter murió el 9 de diciembre de 1987 por una sobredosis. Subterranean compiló los sencillos de la banda y algunas rarezas en una colección titulada Sex Bomb Baby, lanzado en 1987. La edición en casete y el consecuente disco compacto este último incluye tres pistas adicionales.

Después de Will Shatter (1990-1999)
A comienzos de 1990, la banda resurgió con un nuevo sencillo lanzado por Subterranean llamado Someday/Distant Illusion esto los llevó a volver a tocar.  Nürnberg Fish Trials fue lanzado en 1991. La nueva formación de la banda lanzó un nuevo álbum de estudio llamado American Grafishy con la disquera American Recordings de Rick Rubin, el disco se desvió a un estilo nuevo y no fue tan bien recibido como sus anteriores trabajos. Después de que el álbum fuera lanzado, John Dougherty, el bajista de reemplazo, falleció de una sobredosis de drogas.

Rick Rubin también relanzó Album Generic Flipper y la compilación de sencillos Sex Bomb Baby. Para 1997, gran parte de la música de Flipper quedó sin ser publicada, mientras Rubin seguía manteniendo los derechos, aunque en 2007 se habían hecho planes tentativos para que el catálogo de la banda fuese relanzado por American Recordings de Rubin. Finalmente, como parte de un acuerdo legal, Subterranean Records obtuvo el derecho de reeditar las grabaciones en vinilo para los Estados Unidos.

Reformas (2002-presente)
En 2002, Bruce Loose regresó para un concierto el club 924 Gilman Street en Berkeley como Not Flipper. Los miembros originales de Flipper, salvo el difunto Will Shatter (con Bruno DeSmartass reemplazando una vez más a Shatter, como lo había hecho en una gira de 1982), se reunieron para apoyar el CBGB el 22 y 28 de agosto de 2005. El cantante Bruce Loose apareció en el escenario con un bastón. Esta formación de Flipper continuó tocando en vivo comenzando en 2006, con planes de grabar y lanzar un nuevo álbum en 2007.

En diciembre de 2006, DeSmartass fue reemplazado por Krist Novoselic ex Nirvana en bajo para una gira en Reino Unido e Irlanda, también para varios espectáculos en los Estados Unidos. La canción Scentless Apprentice, que la banda grabó (sin Novoselic) para un álbum tributo de Nirvana en el año 2000, fue añadida a la lista establecida de la banda.

En 2008, la banda grabó un nuevo álbum con Novoselic, Flipper anunció que finalmente lanzarían el nuevo álbum que sería doble, el primero titulado Love, con nuevo material de estudio y el segundo fue un álbum en vivo, titulado Fight, presentado viejas y nuevas canciones. Ambos álbumes fueron producidos por el productor de Seattle Jack Endino y lanzados el 19 de mayo de 2009, fueron bien recibidos. Sin embargo, Novoselic anunció su salida de la banda en septiembre de 2009 debido a responsabilidades en su hogar, obligándolo a la banda a cancelar una gira. Se anunció en el sitio Myspace de la banda que Rachel Thoele, anteriormente de Frightwig, Mudwimin y Van Gogh's Daughter sería la nueva bajista de Flipper.

También, a finales de 2008, los álbumes de Flipper fueron reeditados en una variedad de formatos. Water Records reeditó cuatro álbumes en disco compacto: Album – Generic Flipper, Gone Fishin', Public Flipper Limited y Sex Bomb Baby! Su reedición en vinilo se fijó para el año 2009 por el sello 4 Men With Beards, un sello de la disquera Runt. Por último, el 6 de enero de 2009, estos cuatro álbumes fueron lanzados en formato digital. En el Reino Unido, las reediciones de Flipper fueron lanzadas por Domino Records.

Influencia en otros músicos
Junto con My War (1984) de Black Flag, el estilo punk ralentizado y distorsionado impulsado por el bajo de Flipper es considerado como uno de los precursores claves del sludge metal de  bandas como Melvins. Kurt Cobain vistió una camiseta de Flipper hecha por él mismo, en las fotos del álbum de Nirvana In Utero, en la primera presentación de la banda en el Saturday Night Live en 1992, en el que también presentaron el vídeo musical Come as You Are. Cobain y Krist Novoselic citaron a Flipper como una de las bandas de punk de principios y mediados de los años 80 que más influenció su banda.

En el documental American Hardcore, Moby afirmó que fue vocalista principal de Flipper debido a que «sabía todas sus canciones») por dos días mientras el cantante Will Shatter estaba en prisión,. Sin embargo, la banda lo niega.

Eric Avery de Jane's Addiction dijo que los ritmos continuos y repetitivos de Flipper fueron una influencia notoria para los primeros sonidos de Jane's Addiction.

En Get in the Van, que muestra las memorias de la escena punk de principios de los años 80, Henry Rollins de Black Flag describió la experiencia de ver a Flipper: Ellos simplemente eran pesados. Más pesados que tu. Más pesados que cualquier cosa [...] Cuando tocaban eran asombrosos.

Canciones versionadas
Melvins grabó su canción Sacrifice en su álbum Lysol. También versionaron Way of the World, la cual aparece en la compilación Singles 1-12. La banda de música electrónica/industrial belga Lords Of Acid versionaron Sex Bomb y lanzaron una versión en vivo el disco compacto Do What You Wanna en 1995. La pista inicia con Praga Khan acreditando a Flipper, declarando que era una canción versionada.

Miembros

Miembros actuales
 Ted Falconi – guitarra (1979-presente)
 Steve DePace – batería (1979-presente)
 Rachel Thoele – bajo (2009-2015, 2019-presente)
 David Yow - voz (2015-presente), bajo (2015-2019)

Antiguos miembros
 Will Shatter – bajo (1979-1987; murió el 9 de diciembre de 1987), voz (1979-1987; murió el 9 de diciembre de 1987)
 Ricky Williams – voz (1979; murió el 21 de noviembre de 1992)
 Bruce Loose - voz (1979-2015), bajo (1979-1983, 1983-1990, 1993-2006)
 Bruno DeSmartass – bajo, guitarra (1983, 2005-2006, 2015)
 John Dougherty – bajo (1990-1993; murió en 1993)
 Krist Novoselic – bajo, guitarra (2006-2009)

Línea de tiempo

Discografía

Álbumes de estudio

Álbumes en vivo

Sencillos

Compilaciones

DVD

Otras apariciones
 Earthworm en SF Underground (1979)
 Falling, Lowrider y End of the Game en Live At Target (1981)
 Ha Ha Ha en Let Them Eat Jellybeans (1981)
 Sacrifice en Not So Quiet on the Western Front (1982)
 Life en Rat Music for Rat People (1982)
 Ever en Eastern Front (1983)
 Ever y Sex Bomb en The Wanna-Be-An-Indie-But-Got-Too-Much-$ Sampler (1992)
 Some Day en SXSW (1993)
 Love Canal y Get Away en Infinite Zero Promotional CD#2 (1994)
 Ha Ha Ha en Old School Punk (1998)
 Scentless Apprentice (versión de Nirvana) en Smells Like Bleach: A Punk Tribute to Nirvana (2000)
 Sad But True en A Punk tribute to Metallica (2001)
 Ha Ha Ha en American Hardcore's Official Movie Soundtrack (2006)

Referencias

Enlaces externos

  (en inglés)
 Página en Myspace (en inglés)
 Flipper/Cronología de Conciertos de Tendencia Negativa (archivada en Internet Archive) (en inglés)
 Discografía (en inglés)
 Cibersitio de Flipper en Domino Records (en inglés)

Artistas de ROIR
Artistas de Alternative Tentacles
Artistas de Domino Recording Company
Grupos de rock de California
Grupos de noise rock de Estados Unidos
Grupos de hardcore punk de Estados Unidos
Grupos de música de los años 1970
Grupos de música de los años 1980
Grupos de música de los años 1990
Grupos de música de los años 2000
Grupos de música de los años 2010
Grupos de música formados en 1979
Grupos de música formados en los años 1970

Flipper (banda)


Angus McLean may refer to:

Angus Wilton McLean (1870–1935), American banker, governor of North Carolina
Angus McLean (footballer) (1925–1979), Welsh football player and manager
Angus Alexander McLean (1854–1943), Canadian lawyer and politician, MP for Queen's, 1904–1908 and 1911–1917
Angus MacLean (1914–2000), Canadian politician and farmer, MP for Queen's, 1951–1968 and Malpeque, 1968–1976
 Angus MacLean (British Columbia politician) (1891–1972)

Angus McLean


John Hanson (August 31, 1922 – December 4, 1998) was a Canadian-born British tenor and actor, who starred in several West End musicals during the 1950s and 1960s.

Born John Stanley Watts in Oshawa, Ontario, Canada, of English parents, who moved back across the Atlantic three years later. He was educated at Dumfries Academy in Dumfries, Scotland. His headmaster recognized his talent as a boy soprano, and recommended him to the Scottish Broadcasting Corporation. It was there that he made his debut, at the age of 12.

His 1960 album, The Student Prince / The Vagabond King peaked at Number 9 in the UK Albums Chart. Hanson was most famous for his role as the "Red Shadow", the hero of the musical The Desert Song, which enjoyed a record-breaking revival at the Palace Theatre in 1967.

He also appeared in the 1973 Christmas Special of the BBC's Morecambe and Wise Show in which he sang "Stout-Hearted Men". He also appeared on BBC TV's long running variety show, The Good Old Days.

Hanson died in December 1998, at the age of 76, in Shepperton, Surrey, England.

References

External links
Obituary, The Independent, 7 December 1998

1922 births
1998 deaths
20th-century English male actors
20th-century English singers
English male musical theatre actors
English male television actors
English tenors
Male actors from Oshawa
Musicians from Oshawa
People educated at Dumfries Academy
Canadian emigrants to the United Kingdom
20th-century British male singers

John Hanson (singer)


Robert Mallet-Stevens () a fost un influent arhitect si designer francez.

Biografie
Mallet-Stevens s-a născut la Paris într-o casă numită Maison-Laffitte (proiectată de François Mansart în secolul al XVII-lea). Tatăl său și bunicul său erau colecționari de artă din Paris și Bruxelles. El a primit pregătirea formală la École Spéciale d'Architecture din Paris, timp în care a scris Guerande despre relațiile dintre diferitele forme de artă.

Cariera
In 1924, Mallet-Stevens a publicat o revistă intitulată La Gazette Des 7 Arts și, în același timp, cu ajutorul lui Ricciotto Canudo, a fondat Club des amis du 7ème art. O strada din Paris, aflată în arondismentul 16, Rue Mallet-Stevens, a fost construită de el în anii 1920 și are șase case proiectate de el.

Un portofoliu de 32 de modele Mallet-Stevens a fost publicat sub titlul Une Cite Moderne în 1922. Pe lângă proiectarea magazinelor, a fabricilor, a unei stații de pompieri în Paris, a blocurilor de locuințe, a locuințelor private și a interioarelor, el a fost unul dintre primii arhitecți care și-a manifestat interesul în cinematografie. El a proiectat platouri de filme și designul său pentru filmul silențios al lui Marcel L'Herbier L'Inhumaine (1924) este considerat o capodoperă.

În 1929, fotograful și regizorul surrealist, Man Ray, a realizat un film inspirat de designul său pentru clădirilea "Villa Noailles", intitulat "Misterele de la Château de Dé".

În timpul carierei sale, el a adunat o echipă de artizani și meșteșugari care au lucrat cu el: designeri de interior, sculptori, sticlari, specialiști în iluminat și fierari. Un exemplu al firii sale organizatorice este oferit de Union des Artistes Moderne (UAM), formată în 1929 de un grup de 25 de disidenți ai Société des Artistes-Décorateurs (SAD) și prezidat de Mallet-Stevens.

Moștenire
Mallet-Stevens a dorit ca arhivele sale să fie distruse la moartea sa. Dorințele lui au fost onorate și arhitectul a căzut în uitare. O expoziție franceză a desenelor, modelelor și lucrărilor sale la Centre Pompidou în 2005 a stârnit interesul publicului pentru contribuțiile sale.

Clădiri și proiecte
 Villa Paul Poiret (1921–1923), Mézy-sur-Seine
 Villa Noailles (1923–1928), Hyères
 Villa Cavrois (1929–1932), Croix
 Rue Mallet-Stevens (1927), Paris:
 Villa Allatini, Rue Mallet-Stevens 5
 Villa de Daniel Dreyfuss, Rue Mallet-Stevens 7
 Villa Reifenberg, Rue Mallet-Stevens 8
 Villa des Frères Martel, Rue Mallet-Stevens 10
 Villa Mallet-Stevens, Rue Mallet-Stevens 12
 Garage Alfa Romeo, Rue Marbeuf, Paris
 House of Louis Barillet, Square Vergennes 15, Paris
 Caserne des Pompiers (firestation, 1935), rue Mesnil 8, Paris

Referințe

Legături externe

 Fondation des amis de Mallet Stevens fr

 Studio International – Robert Mallet-Stevens

Nașteri în 1886
Decese în 1945
Arhitecți francezi
Art Deco

Robert Mallet-Stevens


Anton Ottmann (* 20. Juli 1945 in Heidelberg) ist ein deutscher Schriftsteller und Journalist.

Leben
Anton Ottmann studierte Grund- und Hauptschullehrer, Realschullehrer und Erziehungswissenschaft mit Psychologie und Mathematik. Er promovierte zum Dr. phil. an der Universität Heidelberg.
1969 erschien sein erster wissenschaftlicher Artikel zur Mathematikdidaktik. In den 1970er und 1980er Jahren war er Autor mehrerer Untersuchungen über Probleme des Mathematikunterrichts von ausländischen Schülern.

Seit den 1980er Jahren veröffentlicht er Arbeitsmaterial für den Mathematikunterricht von deutschen und ausländischen Schülern der ersten bis zehnten Klasse, auch für Sonderschüler.
Im Belletristikbereich erschien seine erste Veröffentlichung 1996 mit "Weihnachten heute". Es folgten weitere Weihnachtsgeschichten in "Weihnachten ist jedes Jahr" und Kurzgeschichten in "Die Pariserin" und "Geschichten aus Baden und dem Elsass". Er erhielt mehrere Mundartpreise und ist Mitglied im Verband Deutscher Schriftsteller.
Ottmann lebt in Dielheim, Rhein-Neckar-Kreis.

Publikationen

Belletristik
 Die Pariserin und 15 andere Geschichten über die Liebe, Info Verlag, Karlsruhe 2004, ISBN 3-88190-360-7
 Weihnachten ist jedes Jahr, Info Verlag Karlsruhe 2007, ISBN 978-3-88190-460-5
 Geschichten aus Baden und dem Elsass, Info Verlag Karlsruhe 2009, ISBN 978-3-88190-554-1
 Trauerjahr, Info Verlag Karlsruhe 2013, ISBN 978-3-88190-718-7
 Kurpfälzer Gebabbel, Info Verlag Karlsruhe 2014, ISBN 978-3-88190-796-5
Begegnungen in der Weihnachtszeit, Info Verlag Karlsruhe 2018, ISBN 978-3-96308-013-5

Mathematikdidaktik
 Entwicklung und Evaluation eines Mathematikcurriculums für Ausländerkinder, Peter Lang Verlag, Frankfurt 1979
 Wir fördern mathematisches Denken bei Kindern mit Sprachschwierigkeiten, Verlag Sigrid Persen, Hamburg 1980

Mathematikunterricht
 Mathematikunterricht mit Ausländischen Schülern – Schwierigkeiten und Lösungsmöglichkeiten, Hilfen für den Unterricht mit ausländischen Kindern in Regelklassen, Heft 7, ILF, Mainz 1984.
 Schriftliche Multiplikation und Division – Hilfen für den Mathematikunterricht mit deutschen und ausländischen Schülern in der Orientierungsstufe, Hilfen für den Unterricht mit ausländischen Kindern in Regelklassen, Heft 8, ILF, Mainz 1984
 Zuordnungen, Beispiele und Anregungen für den gemeinsamen Unterricht mit deutschen und ausländischen Hauptschülern, Hilfen für den Unterricht mit ausländischen Kindern in deutschen Regelklassen, Heft 10, ILF, Mainz 1984
 Mathematik für Ausländerkinder, Mappe 1 – 10, Auer Verlag, Donauwörth 79/80/82
 Mathematik für Sonderschulen, Arbeitsblätter zur differenzierten Förderung, Mappe 0 – 4, Auer Verlag, Donauwörth 81/82
 Mathematik für Ausländer- und Aussiedlerkinder, Kopiervorlagen, Auer Verlag, Donauwörth 1980
 Grundrechenarten und Zahlbegriff, Kopiervorlagen, Klasse 1 – 4, Persen Verlag, Hamburg
 Geometrie für die Primarstufe, Kopiervorlagen, Persen Verlag, Hamburg
 Geometrie, Klassen 5 – 9, Kopiervorlagen, Persen Verlag, Hamburg
 Rechnen, Klassen 5 – 9, Kopiervorlagen, Persen Verlag, Hamburg
 Gleichungen 7/8 und 9/10, Kopiervorlagen, Persen Verlag, Hamburg
 Sachrechnen, Klassen 7 – 9, Kopiervorlagen, Persen Verlag, Hamburg

Weblinks
 http://www.anton-ottmann.de

Autor
Journalist (Deutschland)
Deutscher
Geboren 1945
Mann

Anton Ottmann


الإكثار الخضري  يشمل طرائق إكثار نباتية لا تتطلب وجود بذور، بل يتم الإكثار عن طريق الإنسان أو العوامل الطبيعية وتقوم به الأوراق والسوق في النبات ويساعد ذلك وجود الغذاء المدخر لنمو البراعم. وله ثلاثة أنواع هي التعقيل التطعيم الترقيد.

التعقيل

1- ويتم بقطع أجزاء من سوق بعض النباتات كالعنب والتين على أساس أن يحتوي كل جزء على عدة براعم تسمى بالعقل.

2- تزرع العقل في تربة رطبة دافئة أو مرقد دافئ ويكون جزء منها فوق سطح التربة.

3- بعد فترة من الزمن تنشط أجزاء العقلة في التربة مكونة جذور عرضية وتنمو البراعم مكونة فروعاً هوائية ثم تنمو مكونة نباتاً مثل الأصل (ويحدث أيضاً في نبات البطاطا).

التطعيم

يستعمل لتحسين أشجار الفاكهة ويتم نقل قطعة من ساق نبات ما يعرف بالطُعم لتلتصق بساق نبات آخر يعرف بالأصل. يستفيد الطعم من المجموع الجذري للأصل ويستفيد الأصل من المجموع الخضري للطعم ويلزم أن يكون الطعم والأصل من نوع واحد أو جنس متقارب.

التطعيم ينقسم إلى التطعيم بالقلم والتطعيم بالبرعم.

الترقيد

يكون بوضع ساق النبات داخل مستوعب مملوء بتراب رطب فيشجع على نمو الجذور في ذلك الجزء ويتم فصلة عن النبات الأم.

مراجع

إكثار خضري
استنساخ
تكاثر النبات
تكاثر لاجنسي
زراعة

إكثار خضري


James Sowerby (n. 21 martie 1757, Londra – d. 25 octombrie 1822, Lambeth, Londra) a fost un naturalist, botanist, micolog, mineralog, zoolog, dar in primul rând un faimos gravor, pictor și ilustrator englez. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Sowerby.

Origini și familie
Vechia familie Sowerby provine din comitatul englez Yorkshire. James a fost nepotul lui Richard Sowerby (1653-1713), fiul sculptorului John Sowerby (1718-1760) și al nevestei lui Arabella Goodreed (1725-1728). El s-a căsătorit în 1786 cu Anne Brettingham De Carle (1764-1815), sora comilitonului său. Soții s-au mutat într-o casă daruită de tatăl miresei la Lambeth și au avut 9 copii, între ei pe James De Carle Sowerby (1787-1871), George Brettingham Sowerby I (1788-1854) și Charles Edward Sowerby (1795-1842), cu toții naturaliști și ilustratori. Un nepot, tot James cu prenume (1815-1834), a fost, deci decedat timpuriu, un micolog destul de cunoscut. După moartea primei soții, James s-a căsătorit în decembrie 1820 cu Mary Catherine Reynolds (1769-1847), fiica  amiralului (1786) și guvernatorului  regal al Provinciei Georgia (1754-1757) John Reynolds (1713-1788).

Biografie

Sowerby a fost deja la vârsta de 3 ani orfan de tată, familia fiind într-o situație financiară rea. De acea nu a putut să urmeze o școală superioară și a intrat în 1771, cu 14 ani, ca ucenic în atelierul pictorului de marină Richard Wright, iar după moartea acestuia s-a alăturat lui William Hodges. Datorită talentului său a fost primit pe 1 decembrie 1777 la Royal Academy of Arts (Academia Regală de Arte) din Londra pentru a studia arta cu accent pe pictura în miniatură. A început cu studii despre flori sălbatice și plante pentru a le include în portretele sale. Văzând competența lui extraordinară, faimosul savant William Curtis, l-a angajat imediat ca ilustrator pentru marea s-a operă Flora Londinensis. Pentru ea, Sowerby a colorat multe plăci de mână și a produs un număr mai mare de gravuri originale de cupru. Mai departe a contribuit cu 56 de ilustrații în edițiile timpurii ale jurnalului Curtis's Botanical Magazine. Curtis l-a învățat de asemenea cum să descrie cel mai bine plante și stadiile lor de înflorire. Prin colaborarea cu Curtis, Sowerby a căpătat acces la lumea savanților făcând cunoștință cu botaniștii Charles Louis L'Héritier de Brutelle (1746-1800) și William Withering (1741-1799) pentru cei a lucrat mai târziu. Prin colegul său de universitate Robert de Carle din Norwich (viitorul cumnat) a intrat în contact și cu alți oameni de știință ca de exemplu James Edward Smith (1759-1828) și Dawson Turner (1775-1858). Această întâlnire cu Smith a făcut posibilă marea operă de botanică English Botany or Coloured Figures of British Plants în 36 de volume (1790-1814) cu 2592 de imagini. Deci Smith a completat textele anonim, ea este cunoscută sub numele Sowerby's Botany. Prin descrierile precise și ilustrațiile frumoase lucrarea a devenit foarte apreciată, fiind astfel republicată în mod frecvent.

A doua publicație foarte importantă a lui James Sowerby a fost opera despre macologia mineralä din Marea Britanie Mineral Conchology of Great Britain, or Coloured Figures and Descriptions of those Remains of Testaceous Animals, or Shells which have been Preserved at Various Times, and Depths in the Earth, în 7 volume cu 650 de plăci colorate si descrise, editată peste o perioadă de 34 de ani (1812-1846, părțile finale fiind scrise și ilustrate de fiii lui James de Carle, cu ajutorul lui George Brettingham). Ea este de fapt o lucrare a paleontologiei nevertebrate (un termen care încă nu intrase în folosință în zilele lui Sowerby), în care au fost înregistrate pentru prima dată multe fosile index găsite în Anglia.

Pe lângă publicațiile lui despre minerale (550 de ilustrații), sunt de amintit de cele patru cărți despre ciuperci cu descrieri și 440 ilustrații colorate (Coloured figures of English Fungi or mushrooms), publicate între 1797 și 1815. Acolo a descris 440 de specii, unele chiar fiind denumite precum taxate pentru prima oară, de exemplu Clitocybe dealbata (pâlnioara de fildeș) ca Agaricus dealbatus (II/1799), Amanita virosa (buretele tomnatic) ca Agaricus virosus (III/1809), Inocybe geophylla ca Agaricus geophyllus, Morchella semilibera (zbârciogul semiliber) independent de alții ca Helvella hybrida (II/1799), Panaeolus semiovatus (oulö pestriț) sau redenumite ca Morchella esculenta (zbârciogul galben) ca Helvella esculenta (I/1797).

James Sowerby s-a dezvoltat succesiv începând modest, pentru a deveni unul din cei mai remarcabili și prolifici naturaliști ai timpului său. Prin abilitățile sale remarcabile artistice și entuziasmul pentru toată istoria naturală a devenit indispensabil pentru rețeaua principală de oameni de știință și colecționari. Foarte important este faptul, că desenele și gravurile lui rafinate sunt atât de frumoase cât și taxonomic exacte. El a îmbunătățit considerabil înțelegerea noastră a plantelor precum și cea a ciupercilor, mineralelor, meteoriților, fosilelor și animalelor. Specii noi au fost descrise de el, experimente despre lumina si culoare au fost făcute, societăți științifice au fost susținute și muzeul lui a fost înființat. Nimeni altcineva a atins performanțele sale. El a fost un patriarh al unei linii lungi de istorici naturali și a lăsat o moștenire durabilă și de neprețuit mult utilizată și apreciată până în prezent.

Onoruri (selecție)
 Memebru al Linnean Society of London
 Membru de onoare al Akademie der Wissenschaften zu Göttingen
 În onoarea lui au fost denumite o specie de plante, Sowerbaea din familia Asparagaceae și una din familia balenelor (Ziphiidae) descoperită și denumită de el Mesoplodon bidens (Sowerby's beaked whale).

Publicații (selecție)
 A Botanical Drawing-Book, Londra 1788
 Flora luxurians, or The florist's delightFlora luxurians, Londra 1789-1791
 Coloured figures of English Fungi or mushrooms, 4 volume, 440 de ilustrații, Editura J. Davis, Londra 1797-1815
 The British miscellany, or, Coloured figures of new, rare, or little known animal subjects, 2 volume, Editura R. Taylor & Co., Londra 1806
 English botany or coloured figures of British plants (împreună cu James Edward Smith), 36 volume, 2592 de ilustrații, Editura J. Davis, Londra 1790-1814 Volumul 3
 British Miscellany, or coloured Figures of new rare or little known Animal Subjects, 2 volume, 56 de plăci, Londra 1804-1806
 Mineral conchology of Great Britain, 7 volume cu 650 de plăci colorate, Editura Benjamin Meredith, Londra 1812-1846 (finalizat postum de James de Carle și George Brettingham)
 British Mineralogy: Or Coloured figures intended to elucidate the mineralogy of Great Britain, 550 de ilustrații, Editura R. Taylor & Co., Londra 1802-1817
 A New Elucidation of Colours, Original Prismatic and Material etc., Editura Richard Taylor & Co, Londra 1809
 Exotic Mineralogy: Or Coloured Figures of Foreign Minerals supliment pentru British Mineralogy, Editura R. Taylor & Co., Londra 1811

Mică galerie de ilustrații

Note

Bibliografie
 Paul Henderson: "James Sowerby - the Enlightenment's Natural Historian", Editura Kew Publishing (împreună cu Natural History Museum), Londra 2015, ISBN 978-1-84246-5-967

Legături externe

Nașteri în 1757
Nașteri pe 21 martie
Decese în 1822
Decese pe 25 octombrie
Biologi din secolul al XVIII-lea
Biologi din secolul al XIX-lea
Botaniști cu abreviere de autor
Botaniști englezi
Gravori englezi
Ilustratori englezi
Pictori englezi
Micologi englezi
Mineralogi
Naturaliști englezi
Zoologi englezi
Membri ai Linnean Society of London

James Sowerby


Tomás Holland, 2.º Conde de Kent KG (135025 de abril de 1397) foi um nobre inglês e Conde de Kent. Foi conselheiro de seu meio-irmão, o rei Ricardo II da Inglaterra.

Família e início da vida
Tomás Holland nasceu em Upholland, Lancashire, em 1350. Era o filho mais velho sobrevivente de Tomás Holland, 1.º Conde de Kent, e Joana, a "Bela Donzela de Kent". Sua mãe era filha de Edmundo de Woodstock, 1.º Conde de Kent, e Margarida Wake. Edmundo era, por sua vez, filho de Eduardo I da Inglaterra e sua segunda rainha consorte Margarida da França e, portanto, um meio-irmão mais novo de Eduardo II da Inglaterra.

Seu pai morreu em 1360 e, mais tarde naquele ano, em 28 de dezembro, Tomás tornou-se Barão Holand. Sua mãe ainda era condessa de Kent por direito próprio e, em 1361, casou-se com Eduardo, o Príncipe Negro, filho do rei Eduardo III.

Carreira militar
Aos dezesseis anos, em 1366, Holland foi nomeado capitão das forças inglesas na Aquitânia. Na década seguinte, lutou em várias campanhas, incluindo a Batalha de Nájera, sob o comando de seu padrasto Eduardo, o Príncipe Negro. Ele foi feito um Cavaleiro da Jarreteira em 1375.

Ricardo II tornou-se rei em 1377, e logo Holland adquiriu grande influência sobre seu meio-irmão mais novo, que usou para seu próprio enriquecimento. Em 1381, tornou-se Conde de Kent.

Últimos anos e morte
Antes de sua morte, foi nomeado governador do Castelo de Carisbrooke. Holland morreu no Castelo de Arundel, em Sussex, Inglaterra, em 25 de abril de 1397.

Títulos
 2º Conde de Kent (26 de dezembro de 1360 – 25 de abril de 1397), título criado em 1360
 5º Conde de Kent (7 de agosto de 1385 – 25 de abril de 1397), criado em 1321
 2º Barão Holand (26 de dezembro de 1360 – 25 de abril de 1397), criado em 1353
 6º Barão Wake de Liddell (7 de agosto de 1385 – 25 de abril de 1397), criado em 1295

Casamento e descendência
Casou-se em 10 de abril de 1364 com Lady Alice FitzAlan, filha de Ricardo Fitzalan, 3.º Conde de Arundel por sua esposa Leanor de Lancaster. Com sua esposa, teve quatro filhos e seis filhas. Todos os filhos morreram sem filhos legítimos, após o que as filhas e seus filhos se tornaram co-herdeiras da Casa de Holland. As crianças foram as seguintes:
Filhos
 Tomás Holland, 3.º Conde de Kent, 1.º Duque de Surrey (8 de setembro de 1372 – 7 de janeiro de 1400), filho mais velho e herdeiro, criado duque de Surrey. Morreu sem filhos.
 João Holland (2 de novembro de 1374 – 5 de novembro de 1394), segundo filho, morreu sem filhos.
 Ricardo Holland (3 de abril de 1376 – 21 de maio de 1396), terceiro filho.
 Edmundo Holland, 4.º Conde de Kent (9 de janeiro de 1382 – 15 de setembro de 1408), herdeiro de seu irmão mais velho. Morreu sem filhos legítimos, mas teve um filho ilegítimo de sua amante Constança de Iorque.

Ancestralidade

<center>

Bibliografia

|-

Família Holland
Cavaleiros da Ordem da Jarreteira

Tomás Holland, 2.º Conde de Kent


O café coado é feito despejando água quente nos grãos de café moídos e depois deixando fermentar. Existem vários métodos para fazer isso, incluindo o uso de um filtro, um coador e uma prensa francesa. Os termos usados para o café resultante geralmente refletem o método usado, como café feito por gotejamento, café filtrado, café derramado, café fabricado por imersão ou simplesmente café. A água penetra no café moído, absorvendo seus compostos químicos constituintes, e depois passa por um filtro. As borras de café usadas ficam retidas no filtro, enquanto o café coado é coletado em um recipiente como uma jarra, pote ou bule.

História

Os filtros de café de papel foram inventados na Alemanha por Melitta Bentz em 1908 e são comumente usados para fermentação por gotejamento em todo o mundo. Em 1954 a Wigomat, inventada por Gottlob Widmann, foi patenteada na Alemanha sendo a primeira cafeteira elétrica por gotejamento. As cafeteiras por gotejamento substituíram o coador de café na década de 1970 devido à tendência dos coadores de extrair o café em excesso, tornando-o amargo. Um dos benefícios dos filtros de papel é que o pó usado e o filtro podem ser descartados juntos, sem a necessidade de limpar o filtro. Agora também são comuns os filtros permanentes, feitos de chapas finas de metal perfurado, malha plástica fina ou cerâmica porosa que retém a borra, mas permite a passagem do café, eliminando a necessidade de adquirir filtros separados que às vezes não são encontrados em algumas partes do o mundo. Estes aumentam a manutenção da máquina, mas reduzem o custo total e produzem menos desperdício.

Características

A infusão com filtro de papel produz um café claro e encorpado. Embora livre de sedimentos, esse café carece de alguns óleos e essências do café; ele ficarem presos no filtro de papel. Filtros de metal não removem esses componentes.

Pode-se observar, principalmente quando se utiliza uma jarra alta e estreita, que o café na parte inferior da cafeteira é mais forte do que na parte superior. Isso ocorre porque menos sabor está disponível para extração do pó de café à medida que o processo de fermentação avança. Um argumento matemático foi feito de que a entrega de força comparável em duas xícaras de café é quase alcançada usando uma sequência de doses de Thue-Morse. Essa análise gerou um artigo caprichoso na imprensa popular.

Existem no mercado diversos dispositivos de gotejamento manual que oferecem um pouco mais de controle sobre os parâmetros de infusão do que as máquinas automáticas, e que incorporam válvulas de rolha e outras inovações que oferecem maior controle sobre o tempo de maceração e a proporção de café na água. Há também pequenos, portáteis, sachês de gotejamento de dose única que apenas seguram o coador e descansam em cima de uma caneca ou xícara, tornando-as uma opção popular para campistas e caminhantes do outback. A água quente é derramada e pinga diretamente no copo.

Uma forma menos familiar de preparação de café por gotejamento é o pote reversível ou "flip", geralmente conhecida como Napoletana.

Impacto cultural

O Drip-O-lator é um pote de café patenteado para fazer café por gotejamento patenteado em 1921 e em 1930 e fabricado em Massillon, Ohio, ou Macon, Geórgia, Estados Unidos. A produção de Drip-O-lators cessou em meados do século XX. Os potes tornaram-se colecionáveis semelhantes aos bric-à-brac.

O café filtrado é fundamental para a cultura e o conhecimento do café japonês.

No sul da Índia, o café filtrado feito em casa é conhecido como Kaapi e faz parte da cultura local. A maioria das casas tem um filtro de café de aço inoxidável e a maioria das lojas vende grãos de café torrados e moídos na hora. Algumas marcas populares de café de filtro incluem Mysore café, Hill coffee (Suresh Healthcare), Cothas Coffee (Bangalore) e Narasu's Coffee (Salem). É comum no sul da Índia e na Louisiana adicionar um aditivo chamado chicória ao café para dar um aroma e sabor únicos.

Ver também

 Café (estabelecimento)
 Chá de folha de café
 Torrefação caseira

Ligações externas
 Café em gotas

Bebidas à base de café
Métodos de preparo de café

Café coado


Brigăzile Roșii (în ) a fost o organizație de extremă stângă, marxist-leninistă, de tip terorist în Italia anilor 1970. În timpul așa numitei perioade "anii de plumb" ea a organizat și executat numeroase asasinări și atacuri teroriste. Acțiunile organizației au culminat în anul 1978 cu răpirea și uciderea premierului italian Aldo Moro.

Note

Organizații teroriste
Fondări în 1970
Secolul al XX-lea în Italia

Brigăzile Roșii


Pokret žutih prsluka (fra. Mouvement des gilets jaunes, eng. Yellow vests movement), prosvjedni pokret izrastao iz organiziranog otpora politici francuskog predsjednika Emmanuela Macrona, koji se vremenom proširio i na Italiju, Belgiju i Nizozemsku krajem 2018. godine. Pokret je u Francuskoj izrastao iz otpora poskupljenju životnih uvjeta, novom oporezivanju i smanjenju životnog standarda, što se ponajviše odnosi na poreze koje je Macronova vlada uvela na dizel i benzin, s ciljem poticanja građana na kupnju električnih automobila.

Uzroci i okolnosti nastanka pokreta

Gospodarski uzroci
Pripadnici pokreta većinom su Francuzi srednjeg i radničkog sloja koji su postupnom gentrifikacijom izbačeni iz iz središta velikih gradova, ali i potisnuti iz predgrađa većih gradova koja su nastanili afrički i arapski migranti pristigli tijekom migracijske krize prethodnih godina, o čemu su pisali Georges Bensoussan u djelu Izgubljeni teritoriji Republike i Renaud Camus u djelu Velika zamjena Na sličnom tragu, novinar David Goodhart opisao je ovu pojavu ističući podjelu i suprotnosti između pripadnika bloka »Somewhere«-a (urbano-građansko situirani i povlašteni) i drugih slojeva koji, marginizirani, ne pripadaju nikamo (»Anywhere«) iz periferije.

Pokret je nastao spontano, prvotno neorganiziranim okupljanjem protivnika novog oporezivanja, ali i cjelokupne Macronove politike i pisanjem mrežnih predstavka (e-peticija) u kojima su se potpisnici izjasnili protiv navedenih reformi. Prema podatcima Francuske saveza naftnih prerađivača, cijena litre dizela narasla je u razdoblju između listopada 2017. i listopada 2018. za prosječno između 14% i 22%, pri čemu je jedna trećina tog porasta izravno uzrokovana novoizglasanim reformama (koje su uključile i blago povećanje opće stope PDV-a), dok je ostatak od dvije trećine posljedica rasta cijene barela nafte na svjetskom tržištu.

Pokret se razvio u okolnostima loših gospodarskih rezultata Macronove vlade: nezaposlenost je narasla na rekordnih 9%, broj francuskih građana koji su živjeli ispod granice siromaštva narastao na 8,8 milijuna (14% stanovništva), pad prosječne francuske plaće zbog kojeg je 5 milijuna Francuza u tom trenutku živjelo s osobnim mjesečnim prihodima manjim od 855 eura. Po preuzimanju mandata Macronove vlade, ukupni državni prihodi od oporezivanja dosegli su 45% udjela u BDP-u, najvišu vrijednost od svih visokorazvijenih zemalja. Macron je uvođenjem osam novoizglasanih poreza povećao udio prihoda u BDP-u na rekordnih 57%, 16% više od prosjeka članica Organizacije za ekonomsku suradnju i razvoj.

Sigurnosni uzroci
Uz prisutne gospodarske probleme, revolt građana djelomično je uzrokovalo i opće stanje nesigurnosti u zemlji, očitovano u postojanju tzv. »no-go zona«, područja bezvlašća i izostanka policijskog nadzora, uopće i prisutnosti državno-pravnih sigurnosnih tijela tj. izostanak predstavnika francuskog zakona i države. Rastuće »no-go zone« pretvorile su enklave, etnički očišćene od Francuza, a na predgrađima većih gradova prerasli su u slamove. Tako je primjerice, samo u pokrajini Ile-de-France krajem 2018. postojalo 100 divljih migrantskih naselja u kojima nije djelovala francuska policija tj. nije ih držala pod svojom jurisdikcijom.

Sam Macron priznao je u svibnju 2018. kako je Francuska "izgubila borbu protiv krijumčarenja droge u predgrađima svojih gradova". SLiče izjave u više navrata davao je i ministar unutarnjih poslova Gérard Collomb, koji je zbog okolnosti i sigurnosne situacije u zemlji dao ostavku u listopadu 2018. Prilikom ostavke izjavio je kako su "islamski radikali i švereceri droge preuzeli Republiku". Osobno je i potvrdio navode koje je autor Éric Zemmour iznio u svojoj knjizi Samoubojstvo Francuske (fr. Le Suicide Français), opisujući sigurnosno stanje u Francuskoj i narušavanje njezinog ustavno-pravnog poretka na njezinom vlastitom teritoriju.

Narušena sigurnosna situacija dovela je do učestalih prosvjeda i društvenih nemira diljem francuskog teritorija, a ponajviše u gradovima čija su predgrađa bila pogođena rastom nasilja i »klijanju« »no-go zona«, područja bez kontrole i zaštite Republike Francuske, što ogorčenog francuskog građanstva, što migranata nezadovoljnih francuskom socijalnom politikom i socijalnim davanjima. Nemire su dodatno razbuktavale i povremeni usmeni ispadi francuskom predsjednika, poput izjave o "onim [francuskim građanima] koji su uspjeli i onima koji nisu", ali i izjave iz 2014. o "nepismenim" zaposlenicama bankrotiranih poduzeća, izrečene još za vrijeme njegova mandata u Ministarstvu gospodarstva. Također, izazvao je revolt u francuskoj javnosti svojom porukom nezaposlenim građanima, koji uvijek mogu "prijeći cestu" i otići u Dansku, koja nudi bolje mogućnosti zaposlenja. Osim neprimjerenih izjava u vidu svoje gospodarske politike, Macron je razljutio dio građanstva izjavama o uspostavi "islamske Francuske" te o pozitivnim vidovima islamizacije francuskog društva, unatoč jasnom opredijeljenju islamskog religijskog vodstva protiv demokratskog uređenja kao prihvatljivoga.

Prosvjedi

Spontano okupljanje potaknulo je opću mobilizaciju građana diljem Francuske, koji su u prvim tjednima postavili pregrade (barikade) na 2000 mjesta u cijeloj zemlji uz sudjelovanje između 290 i 300 000 prosvjednika, čiji je broj u narednim tjednima narastao i preko milijun.

15. prosinca 2018. diljem Hrvatske održani su prosvjedi u kojima su prosvjednici nosili žute prsluke. U Zagrebu se okupilo nekoliko stotina prosvjednika, u Splitu, Puli, Rijeci i Čakovcu nekoliko desetaka. Nije prijavljena nikakva materijalna šteta te nije bilo uhićenih osoba.

Ekonomska šteta
Prema procjenama Francuske udruge trgovaca prosvjedi su do 8. prosinca prouzrokovali oko milijardu eura direktne i indirektne ekonomske štete. Pariške lokalne vlasti objavom su potvrdile ekonomsku štetu u gradu koja se broji u milijunima eura.

Francuski ministar financija Bruno Le Maire izjavio je kako su pojedini ekonomski sektori pretrpjeli smanjenje prihoda od 15-50% (trgovina na malo od 20-40%, hotelska industrija je imala 15-25% manje rezervacija, a restorani (ovisno o lokaciji) 20-50% manje obroka).

Pekarnice u francuskom departmanu Côte-d'Or za vrijeme prosvjeda bilježile su pad od 50% u ukupnim prihodima. Trgovine na Elizejskoj poljani 3. prosinca zabilježile su ukupne gubitke od oko 8 milijuna eura.

Udruga koja oko sebe okuplja prehrambene proizvođače procijenila je da bi ukupni gubitci u agroindustriji trebali biti oko 13 milijardi eura. Kao glavne faktore gubitka naveli su manju potrošnju vikendima te blokade transporta i trgovačkih centara.

Izvan Francuske

Bivša Jugoslavija
Na društvenoj mreži Facebook osnovana je grupa Žuti Prsluci - ex YU koja poziva na "ustajanje protiv terora vlasti" te okuplja korisnike iz država bivše Jugoslavije. Na istoj društvenoj mreži osnovana je i grupa Žuti prsluci Hrvatska koja na dan 10. travnja 2019. broji nešto više od 18 000 članova. Grupu je osnovala i moderira ju politička stranka Slobodna Hrvatska

U Crnoj Gori se 9. prosinca 2018. okupilo oko 1000 osoba na prosjvedima koje je organizirao oporbeni Demokratski front zbog uhićenja vlastitih dužnostnika Nebojše Medojevića i Milana Kneževića. Organizatori prosvjeda dijelili su žute prsluke.

Italija
U Italiji pokret je inspirirao osnivanje grupe na društvenoj mreži Facebook koju osniva trgovac iz Torina Alberto Nardozzi. U svojoj izjavi za britanski The Guardian rekao je kako grupa za razliku od Francuza podržava svoju vladu te da se bore protiv intervencionističke politike Europske unije. Grupa početak javnog djelovanja na ulicama planira u siječnju 2019.

Belgija
8. prosinca 2018. na ulicama glavnog grada Belgije, Bruxellesa, održani su prosvjedi inspirirani francuskim Žutim prslucima. Policija je na prosvjednike višekratno ispalila suzavac i rastjeravala ih vodenim topovima, a prosvjednici su policiju gađali kamenjima, vatrometima, signalnim raketama i sl. Okršaji prosvjednika i policije doveli su do oko 400 uhićenih osoba.

Nizozemska
Prosvjedi inspirirani Žutim prslucima održani su i u Nizozemskoj. Oko 200 prosvjednika 8. prosinca okupilo se u glavnom gradu Amsterdamu. Prosvjedi su bili mirne naravi, a zabilježena su samo tri uhićene osobe. U Rotterdamu se istog dana okupilo oko 200 osoba, uglavnom starijih osoba nezadovoljnih financijskom situacijom. U Haagu je istog dana prosvjedovalo 100 osoba, okupljanje je bilo spontane naravi.

Egipat
Egipatska vlada krajem 2018. zabranila je prodaju žutih prsluka svima osim pojedinim kompanijama zbog straha od širenja prosvjeda unutar vlastitih državnih granica uoči obljetnice egipatske revolucije iz 2011. Zabrana prodaje prsluka bit će na snazi do kraja siječnja 2019.

Kanada
8. prosinca 2018. u Kanadi su održani prosvjedi protiv migracijskog pakta i poreza na ugljen. Tijekom okupljanja nije prijavljena niti jedna žrtva, kao ni materijalna šteta, a okupljeni su nosili žute prsluke.

Napomene
 Naslov izvornika: Les Territoires perdus de la République - antisémitisme, racisme et sexisme en milieu scolaire
 Naslov izvornika: Le grand remplacement

Bilješke

Literatura
 Tko su »žuti prsluci«? Analiza Jure Vujića u Večernjem listu

Povijest Francuske nakon Drugog svjetskog rata
Politički aktivizam u Francuskoj

Pokret žutih prsluka


Olaylar
 1523 - Rodos Adası, Kanuni Sultan Süleyman tarafından fethedildi.
 1757 - Birleşik Krallık, Kalküta'yı (Hindistan) ele geçirdi.
 1839 - Fotoğrafın mucitlerinden biri olan Fransız fotoğrafçı Louis Daguerre, Ay'ın ilk fotoğrafını çekti.
 1870 - Brooklyn Köprüsü'nün yapımına başlandı.
 1905 - Rus-Japon Savaşı'nda, Çin'deki Rus üssü Port Arthur, Amiral Tōgō Heihachirō komutasındaki Japon İmparatorluk Deniz Kuvvetleri'ne  teslim oldu. Rus İmparatorluğu'nu çöküşe götüren ve 1905 Devrimi'nin kapısını açan yenilgiler dizisi başladı.
 1924 - İstanbul İstiklal Mahkemesi'nde yargılanan gazeteciler beraat etti. Gazeteciler ve İstanbul Barosu Başkanı Lütfi Fikri Bey, Hıyanet-i Vataniye Kanunu'na aykırı davranmakla suçlanıyorlardı. Gazeteciler beraat ederken Lütfi Fikri Bey, 5 yıl kürek hapsine mahkûm oldu.
 1935 - Marmara Adası ve Erdek'te deprem oldu; 5 kişi öldü, 600 bina hasar gördü.
 1935 - Türkiye'de Soyadı Kanunu yürürlüğe girdi.
 1942 - II. Dünya Savaşı: Manila, Japon kuvvetlerince işgal edildi.
 1951 - Birleşmiş Milletler Güvenlik Konseyi'nin yeni üyeliklerine Türkiye, Hollanda ve Brezilya seçildi.
 1955 - Panama Devlet Başkanı José Antonio Remón Cantera, bir suikast sonucu öldürüldü.
 1959 - Fidel Castro, Küba lideri oldu.
 1959 - SSCB, "Luna 1" adlı uzay aracını fırlattı. "Luna 1", Ay'ın sınırlarına ulaşarak, Güneşin yörüngesine girecek olan ilk uzay aracı olacaktır.
 1968 - Dr. Christiaan Barnard, Güney Afrika'nın Cape Town şehrinde ikinci kalp nakli ameliyatını gerçekleştirdi.
 1971 - TİP'ten ayrılan Cenan Bıçakçı ve arkadaşları, Bağımsız Türkiye Sosyalistleri Birliği adıyla yeni bir örgüt kurduklarını açıkladı.
 1975 - Charlie Chaplin'e (Şarlo), Birleşik Krallık'ta "Sir" unvanı verildi.
 1979 - Türk ve Amerikalı arkeologların beş yıl süren ortak çalışmalarıyla, dünyanın ilk İslam batığı Ege Denizi'nde bulundu.
 1980 - Türkiye'de 12 Eylül 1980 Darbesi'ne Giden Süreç (1979- 12 Eylül 1980): Genelkurmay Başkanı Orgeneral Kenan Evren, kendisiyle görüşmeye gelen Korkut Özal'a, "Necmettin Erbakan'ın kaypak politikasından rahatsız olduklarını, dinin politikaya alet edilmemesi gerektiğini" söyledi.
 1980 - Türkiye'de 12 Eylül 1980 Darbesi'ne Giden Süreç (1979- 12 Eylül 1980): TSK'nin verdiği 27 Aralık Muhtırası, Cumhurbaşkanlığı tarafından kamuoyuna açıklandı.
 1985 - Amerika Birleşik Devletleri, Birleşmiş Milletler Eğitim, Bilim ve Kültür Örgütü'nden (UNESCO) resmen ayrıldı.
 1990 - Devrimci-Sol örgütünün önemli isimlerinden Sinan Kukul, Metris Cezaevi'nden firar etti.
 1992 - Hakkâri'nin Yüksekova ilçesinde çığ düşmesi sonucu yirmi kişi öldü, on beş kişi yaralandı.
 1993 - Mehmetçik Somali'de: Türk Silahlı Kuvvetleri, BM'nin çağrısı üzerine 43 yıl aradan sonra ikinci kez bir yabancı ülkenin topraklarına ayak bastı.
 1995 - Eski İstanbul Su ve Kanalizasyon İşletmesi (İSKİ) Genel Müdürü Ergun Göknel'in 8,5 yıllık hapis cezası kesinleşti.
 2001 - İstanbul 1 Numaralı DGM Hakimliği, Egebank soruşturması kapsamında İnterbank'ın eski sahibi Cavit Çağlar hakkında gıyabi tutuklama kararı verdi. (Türk İnterpolü, 5 Ocak'ta Çağlar hakkında kırmızı bülten hazırladı.)
 2003 - Kopenhag kriterlere ile Anayasaya uyum çerçevesinde bazı yasalarda değişiklik öngören tasarı TBMM'de kabul edildi. Yasaya göre, siyasi partilerin kapatılması davalarında 5/3 çoğunluk aranacak. İşkence ve kötü muamele suçlarından verilen cezalar para cezasına çevrilemeyecek. Anayasa Mahkemesi, siyasi partinin devlet yardımından yoksun bırakılmasına karar verebilecek. Cemaat vakıfları mülk edinebilecek. Gazeteciler haber kaynaklarını açıklamaya zorlanamayacak.
 2006 - Bavyera'da (Almanya) bir buz pistinin çatısı çöktü: 15 kişi öldü.
 2007 - ABD'de 93 yaşında ölen eski Başkanlardan Gerald Ford için Başkent Washington Ulusal Katedrali'nde cenaze töreni düzenlendi.
 2007 - Niğde Aladağlar'daki Demirkazık zirvesi tırmanışında 1 Ocak'ta mahsur kalan ODTÜ Dağcılık Kulübü üyesi altı dağcıdan, Utku Kocabıyık ve Seza Bürkan Yüksel öldü, dört dağcı ise kurtarıldı.

Doğumlar
 869 - Yōzei, Japon 57. İmparator (ö. 949)
 1642 - IV. Mehmed, Osmanlı'nın 19. Padişahı (ö. 1693)
 1699 - III. Osman, Osmanlı'nın 25. Padişahı (ö. 1757)
 1727 - James Wolfe, Britanyalı subay (ö. 1759)
 1752 - Philip Freneau, Amerikalı şair, milliyetçi, polemikçi, gemi kaptanı ve gazete editörü (ö. 1832)
 1767 - II. Beşir Şihab, Osmanlı Lübnan Emiri (ö. 1850)
 1822 - Rudolf Clausius, Alman fizikçi (ö. 1888)
 1824 - Atiye Sultan, II. Mahmud'un kızı (ö. 1850)
 1827 - Nükhetsezâ Hanım, Abdülmecid'ın dokuzuncu eşi (ö. 1850)
 1834 - Karl Friedrich Louis Dobermann, Alman köpek yetiştiricisi (ö. 1894)
 1834 - Vasili Perov, Rus ressam (ö. 1882)
 1852 - Abdülhak Hamit Tarhan, Türk şair ve diplomat (Makber ve Eşber gibi yapıtlarıyla tanınan) (ö. 1937)
 1866 - Emsalinur Kadınefendi, II. Abdülhamid'in yedinci eşi (ö. 1952)
 1870 - Ernst Barlach, Alman dışavurumcu heykeltıraş ve yazar (ö. 1938)
 1873 - Antonie Pannekoek, Hollandalı gök bilimci, Marksist kuramcı ve devrimci (ö. 1960)
 1873 - Lisieux'lü Teresa, Fransız Discalted Karmelit rahibe ve mistik (ö. 1897)
 1880 - Louis Charles Bréguet Fransız pilot, uçak tasarımcısı ve sanayici (Air France'nin kurucusu) (ö. 1955)
 1880 - Vasili Degtyaryov, Rus silah tasarımcısı (ö. 1949)
 1882 - Benjamin Jones, Britanyalı bisikletçi (ö. 1963)
 1884 - Jack Greenwell, İngiliz futbolcu ve teknik direktör (ö. 1942)
 1886 - Carl-Heinrich von Stülpnagel, Alman subay (ö. 1944)
 1891 - Giovanni Michelucci, İtalyan mimar, şehir planlamacısı ve gravürcü (ö. 1990)
 1895 - Folke Bernadotte, İsveçli asker, insan hakları savunucusu ve diplomat (ö. 1948)
 1896 - Dziga Vertov, Rus film yönetmeni ve sinema kuramcısı (ö. 1954)
 1897 - Gaston Monnerville, Fransız siyasetçi (ö. 1991)
 1899 - Burhan Belge, Türk diplomat, siyaset adamı ve gazeteci (ö. 1967)
 1900 - Józef Klotz, Polonyalı futbolcu (ö. 1941)
 1902 - Safiye Erol, Türk yazar (ö. 1964)
 1903 - Kane Tanaka, dünyanın en yaşlı insanı (ö. 2022)
 1904 - Walter Heitler, Alman fizikçi (ö. 1981)
 1904 - Walther Hewel, Alman diplomat (ö. 1945)
 1920 - Isaac Asimov, Amerikalı yazar ve biyokimyacı (ö. 1992)
 1920 - Nobuyuki Kato, Japon futbolcu
 1922 - Blaga Dimitrova, Bulgar şair (ö. 2003)
 1922 - Maurice Faure, Fransız siyasetçi ve direnişçi (ö. 2014)
 1924 - Guillermo Suárez Mason, Arjantinli general (ö. 2005)
 1924 - Sacit Seldüz, Türk basketbolcu, voleybolcu ve antrenörü (ö. 2018)
 1925 - Michael Tippett, Britanyalı opera ve batı klasik müzik bestecisi (ö. 1998)
 1926 - Gino Marchetti, Amerikalı futbolcu (ö. 2019)
 1928 - Tamio Ōki, Japon aktör, seslendirme sanatçısı ve öykü anlatıcısı (ö. 2017)
 1929 - Yılmaz Gündüz, Türk basketbolcu, futbolcu, yönetmen, yapımcı, senarist ve oyuncu (ö. 1997)
 1931 - Masatoshi Nei, Japon asıllı Amerikalı evrim biyoloğu
 1931 - Jaroslav Weigel, Çek aktör, oyun yazarı, çizgi roman sanatçısı ve ressam (ö. 2019)
 1937 - Afet Ilgaz, Türk yazar (ö. 2015)
 1938 - Robert Smithson, Amerikalı arazi sanatçısı (ö. 1973)
 1940 - Suud el-Faysal, Suudi siyasetçi ve prens (ö. 2015)
 1942 - Thomas Hammarberg, İsveçli diplomat ve insan hakları aktivisti
 1943 - Barış Manço, Türk müzisyen, besteci ve şarkıcı (ö. 1999)
 1943 - Filiz Akın, Türk aktris
 1943 - Janet Akyüz Mattei, Amerikalı astronom (ö. 2004)
 1944 - Baykal Kent, Türk tiyatro ve sinema oyuncusu (ö. 2012)
 1944 - Siraj Sikder, Bangladeşli komünist siyasetçi (ö. 1975)
 1946 - Ersin Burak, Türk karikatürist ve çizgi roman sanatçısı
 1948 - Akın Birdal, Türk siyasetçi
 1957 - Fehmi Demir, Türk siyasetçi ve Hak ve Özgürlükler Partisi Genel Başkanı (ö. 2015)
 1961 - Gabrielle Carteris, Amerikalı bir oyuncu
 1964 - Pernell Whitaker, Amerikalı profesyonel boksör (ö. 2019)
 1968 - Cuba Gooding, Jr., Amerikalı sinema oyuncusu ve En İyi Yardımcı Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1969 - Yavuz Seçkin, Türk radyo-TV programcısı ve oyuncu
 1970 - Raymond Ebanks, Fin müzisyen ve rapçi
 1976 - Hrysopiyi Devetzi, Yunan atlet
 1976 - Paz Vega, İspanyol oyuncu
 1977 - Ahu Türkpençe, Türk oyuncu
 1979 - Mahir Bayrak, Türk basketbolcu
 1979 - Jonathan Greening, İngiliz futbolcudur
 1979 - Çağla Şikel, Türk oyuncu, sunucu ve manken
 1981 - Maxi Rodriguez, Arjantinli futbolcu
 1983 - Kate Bosworth, Amerikalı oyuncu
 1986 - Ediz Bahtiyaroğlu, Türk-Boşnak futbolcu (ö. 2012)
 1987 - Lauren Storm, Amerikalı oyuncu
 1987 - Loui Batley, İngiliz oyuncu
 1987 - Shelley Hennig, Amerikalı oyuncu ve manken
 1991 - Luis Pedro Cavanda, Angolalı futbolcu
 1991 - Ömer Alimoğlu, Türk atıcı
 1992 - Paulo Gazzaniga, Arjantinli futbolcudur
 1993 - Bryson Tiller, Amerikalı şarkıcı ve söz yazarı
 1997 - Melis Sezen, Türk oyuncu
 1998 - Ragnhild Valle Dahl, Norveçli hentbolcu
 1998 - Timothy Fosu-Mensah, Hollandalı futbolcudur
 1999 - Sina Ülbe, Türk basketbolcu

Ölümler
 1109 - Bertrand de Blanchefort, 1156'dan 1169'daki ölümüne kadar Tapınak Şövalyeleri'n altıncı Büyük Üstadı idi (ö. 1169)
 1184 - Theodora Komnini, Andronikos Komnenos ile İrene (Aineiadissa) çiftinin kızıdır (d. ?)
 1557 - Pontormo, Maniyerist ressam (d. 1494)
 1819 - Parmalı Maria Luisa, İspanya Kraliçesi (d. 1751)
 1853 - Nesrin Hanım, Abdülmecid'in onbirinci eşi (d. 1826)
 1861 - IV. Friedrich Wilhelm, Prusya Kralı (d. 1795)
 1891 - Alexander William Kinglake, İngiliz devlet adamı ve tarihçi (d. 1809)
 1896 - Walthère Frère-Orban, Belçikalı siyasetçi ve devlet adamı (d. 1812)
 1915 - Armand Peugeot, Fransız sanayici (d. 1849)
 1917 - Edward Burnett Tylor, İngiliz antropolog (d. 1832)
 1920 -  Paul Adam, Fransız yazar (d. 1862)
 1924 - Sabine Baring-Gould, İngiliz Anglikan rahip ve roman yazarı (d. 1834)
 1939 - Roman Dmowski, Polonyalı devlet adamı (d. 1864)
 1953 - Guccio Gucci, İtalyan iş insanı ve moda tasarımcısı (d. 1881)
 1955 - José Antonio Remón Cantera, Panama Devlet Başkanı (d. 1908)
 1963 - Dick Powell, Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1904)
 1963 - Jack Carson, Kanadalı-Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1910)
 1974 - Neva Gerber, Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1894)
 1980 - Mustafa Nihat Özön, Türk yazın tarihçisi, yazar, eğitmen ve çevirmen (d. 1896)
 1981 - Eflatun Cem Güney, Türk folklor araştırmacısı ve masalcı (d. 1896)
 1986 - Una Merkel, Amerikalı tiyatro, film, radyo ve televizyon oyuncusu (d. 1903)
 1995 - Siad Barre, Somali Demokratik Cumhuriyeti Devlet Başkanı (d. 1919)
 1995 - Nancy Kelly, Amerikalı oyuncudur (d. 1921)
 1996 - Karl Rappan, Avusturyalı futbolcu ve teknik direktör (d. 1905)
 2001 - William P. Rogers, Amerikalı bir politikacı, diplomat ve avukat (d. 1913)
 2003 - Melih Birsel, Türk mimar (d. 1920)
 2005 - Maclyn McCarty, Amerikalı genetikçi (d. 1911)
 2006 - Juan Ambou, İspanyol komünist devrimci ve İspanya Komünist Partisi üyesi siyasetçi (d. 1910)
 2007 - Teddy Kollek, İsrailli siyasetçi (d. 1911)
 2008 - George MacDonald Fraser, İskoç gazeteci ve yazar (d. 1925)
 2009 - Ryuzo Hiraki, Japon futbolcu (d. 1931)
 2011 - Anne Francis, Amerikalı aktris (d. 1930)
 2011 - Pete Postlethwaite, İngiliz, tiyatro ve sinema oyuncusu (d. 1946)
 2012 - Anatoli Kolesov, Sovyet grekoromen güreşçisi ve koçu (d. 1938)
 2012 - Ioan Drăgan, Rumen futbolcu (d. 1965)
 2012 - Otto Scrinzi, Avusturyalı sinir hastalıkları uzmanı, gazeteci ve aşırı sağcı siyasetçi (d. 1918)
 2012 - Tuncer Sevi, Türk tiyatro ve sinema oyuncusu (d. 1942)
 2013 - Ladislao Mazurkiewicz, Uruguaylı futbolcu ve teknik direktör (d. 1945)
 2013 - Stephen Resnick, Amerikalı ekonomist (d. 1938)
 2014 - Bernard Glasser, Amerikalı film yapımcısı ve yönetmen (d. 1924)
 2014 - Dirk Sager, Alman gazeteci ve yazar (d. 1940)
 2014 - Jeanne Brabants, Belçikalı dansçı, koreograf ve öğretmen (d. 1920)
 2015 - Ebu Enes el-Libi, Libyalı el-Kaide'nin üst düzey sorumlusu (d. 1964)
 2015 - Lam Po-chuen, Hong Konglu aktör (d. 1951)
 2015 - Little Jimmy Dickens, Amerikalı country şarkıcısı (d. 1920)
 2015 - Noel Cobb, Amerikalı-İngiliz filozof, psikiyatr ve yazar (d. 1938)
 2015 - Roger Kitter, İngiliz oyuncu ve stand up komedyen (d. 1949)
 2016 - Ardhendu Bhushan Bardhan, Hint komünist politikacı (d. 1924)
 2016 - Brad Fuller, Amerikalı besteci ve ses mühendisi (d. 1953)
 2016 - Faris ez-Zehrani, Suudi El-Kaide üyesi (d. 1977)
 2016 - Frances Cress Welsing, Amerikalı Afrikabilimci ve psikiyatrist (d. 1935)
 2016 - Gisela Mota Ocampo, Meksikalı siyasetçi (d. 1982)
 2016 - Nimr Bakır el-Nimr, Suudi Arabistanlı Şii din adamı, şeyh ve ayetullah (d. 1959)
 2016 - Marcel Barbeau, Kanadalı sanatçı (d. 1925)
 2016 - Maria Garbowska-Kierczyńska, Polonyalı oyuncu (d. 1922)
 2016 - Matt Hobden, İngiliz kriketçi (d. 1993)
 2016 - Michel Delpech, Fransız şarkıcı, besteci ve aktör (d. 1946)
 2016 - Sabri Yirmibeşoğlu, Türk asker (d. 1928)
 2017 - Albert Brewer, Amerikalı siyasetçi (d. 1928)
 2017 - Enzo Benedetti, İtalyan futbolcu ve teknik direktör (d. 1931)
 2017 - François Chérèque, Fransız üst düzey yönetici ve işçi hakları savunucusu aktivist (d. 1956)
 2017 - John Berger, İngiliz yazar ve sanat eleştirmeni (d. 1926)
 2017 - René Ballet, Fransız gazeteci ve yazar (d. 1928)
 2017 - Richard Machowicz, Amerikalı belgesel yapımcısı, sunucu, aktör, dublör ve yazar (d. 1965)
 2017 - Viktor Tsaryov, Rus asıllı Sovyet millî futbolcu (d. 1931)
 2017 - Jean Vuarnet, Fransız kayakçı (d. 1933)
 2018 - Alan Roy Deakin, İngiliz futbolcu (d. 1941)
 2018 - Ferdinando Imposimato, İtalyan hukukçu, aktivist, hâkim ve siyasetçi (d. 1936)
 2018 - Frank Buxton, Amerikalı oyuncu, seslendirme sanatçısı, yazar ve televizyon yönetmeni (d. 1930)
 2018 - Giovanni Di Clemente, İtalyan film yapımcısı ve yönetmen (d. 1948)
 2018 - Michael Pfeiffer, Alman futbolcu ve teknik direktör (d. 1925)
 2018 - Thomas S. Monson, Amerikalı Mormon (İsa Mesih'in Son Zaman Azizler Kilisesi'nin 16. Başkanı ve Peygamberi) (d. 1927)
 2019 - Bob Einstein, Amerikalı komedyen ve oyuncu (d. 1942)
 2019 - Daryl Dragon, Amerikalı müzisyen söz yazarı ve müzik yapımcısı (d. 1942)
 2019 - Gene Okerlund, Amerikalı Profesyonel Güreş sunucusu (d. 1942)
 2019 - Gu Fangzhou, Çinli tıp bilimcisi (d. 1926)
 2019 - Jerzy Turonek, Polonyalı-Belaruslu tarihçi ve yazar (d. 1929)
 2019 - Malcolm Beard, Amerikalı siyasetçi (d. 1919)
 2019 - Marko Nikolić, Sırp oyuncu (d. 1946)
 2019 - Paulien van Deutekom, Hollandalı sürat buz patencisi (d. 1981)
 2019 - Ramakant Achrekar, Hint kriketçi ve antrenör (d. 1932)
 2019 - Salvador Martínez Pérez, Meksikalı Katolik Piskopos (d. 1933)
 2020 - Bogusław Polch, Polonyalı çizgi roman sanatçısı (d. 1941)
 2020 - Élisabeth Rappeneau, Fransız film yönetmeni ve senarist (d. 1940)
 2020 - Fazilatunnesa Bappy, Bangladeşli hukukçu ve siyasetçi (d. 1970)
 2020 - John Baldessari, Amerikalı sanatçı (d. 1931)
 2020 - Mohamed Salah Dembri, Cezayirli siyasetçi ve diplomat (d. 1938)
 2020 - Nick Fish, Amerikalı siyasetçi ve hukukçu (d. 1958)
 2020 - Shen Yi-ming, Tayvanlı asker ve siyasetçi (d. 1957)
 2020 - Veronika Fitz, Alman oyuncu (d. 1936)
 2020 - Yukiko Miyake, Japon siyasetçi (d. 1965)
 2021 - Alex Asmasoebrata, Endonezyalı siyasetçi ve otomobil yarışçısı (d. 1951)
 2021 - Arsenio Lope Huerta, İspanyol hukukçu, siyasetçi, yazar ve ekonomist (d. 1943)
 2021 - Aylin Özmenek, Türk radyo ve TV sunucusu (d. 1942)
 2021 - Bernadette Isaac-Sibille, Fransız siyasetçi (d. 1930)
 2021 - Buta Singh, Hint siyasetçi (d. 1934)
 2021 - Cléber Eduardo Arado, Brezilyalı futbolcu (d. 1972)
 2021 - Guadalupe Grande, İspanyol şair, yazar, eğitimci ve eleştirmen (d. 1965)
 2021 - Leydi Mary Colman, İngiliz soylu ve hayırsever (d. 1932)
 2021 - Marco Formentini, İtalyan siyasetçi (d. 1930)
 2021 - Mary Catherine Bateson, Amerikalı kültürel antropolog, eğitimci ve yazar (d. 1939)
 2021 - Mike Reese, Amerikalı siyasetçi (d. 1978)
 2021 - Modibo Keita, Malili siyasetçi (d. 1942)
 2021 - Vladimir Korenev, Sovyet-Rus aktör ve eğitimci (d. 1940)
 2021 - Wahit Hamed, Mısırlı senarist (d. 1944)
 2021 - Yuri Sauh, Sovyet-Rus futbolcu ve teknik direktör (d. 1951)
 2022 - Charles Njonjo, Kenyalı hukukçu ve siyasetçi (1920)
 2022 - Richard Leakey, Kenyalı paleoantropolog (d.1944)
 2023 - Lincoln Almond, Amerikalı hukukçu ve siyasetçi (d. 1936)
 2023 - Ken Block, Amerikalı bir profesyonel ralli pilotuydu (d. 1967)
 2023 - Frank Cameron, Yeni Zelandalı birinci sınıf kriketçi (d. 1923)
 2023 - Catherine David, Fransız-Amerikalı romancı, deneme yazarı ve edebiyat eleştirmeni (d. 1949)
 2023 - François Geindre, Fransız siyasetçi (d. 1946)
 2023 - Abdürrahim Tunsi, Faslı aktör ve komedyen (d. 1936)

Tatiller ve özel günler

Kaynakça

0102
02

2 Ocak


Frederick Scott (* 14. Juli 1942; † 31. Januar 2001) war ein britischer Produktdesigner.

Leben und Werk
Scott gestaltete u. a. für den britischen Möbelhersteller Hille den Supporto Bürostuhl. Der Bürostuhl gilt als einer der wenigen Designklassiker aus Großbritannien sowie als einer der ersten ergonomisch gestalteten Bürostühle. Der Stuhl wurde 1976 gestaltet und ab 1979 produziert. Unter dem Namen Supporto wurden auch weitere Möbel wie Tische und Sitzbänke gestaltet und produziert. Die britische Zeitung The Independent bezeichnete den Supporto als besten Bürostuhl der Welt.

Auszeichnungen
 "Auszeichnung für gute Formfindung" vom British Design Council

Einzelnachweise

Industriedesigner
Brite
Geboren 1942
Gestorben 2001
Mann

Frederick Scott


غالية الكاشف (17 ديسمبر 1988 -)، ممثلة سورية تعيش في الكويت، وتحسب على الفن في دول الخليج.

عن حياتها
بدأت العمل في المجال الفني بعام 2005 وذلك عن طريق مشاركتها في مسلسل فريج صويلح، وتوالت بعدها أعمالها في التلفزيون والمسرح. كما قامت بعام 2009 بتقديم برنامج على قناة سكوب حمل اسم «شباب فاكتوري». اعتزلت العمل في المجال الفني بعد زواجها.

أعمالها

في التلفزيون

في المسرح

روابط خارجية

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
سوريون مهاجرون إلى الكويت
ممثلات سوريات في القرن 21
ممثلات سوريات مغتربات في الكويت
مواليد 1409 هـ
مواليد 1988
ممثلات تلفزيون سوريات
ممثلات مسرح سوريات

غالية الكاشف


Pililla ist eine philippinische Stadtgemeinde in der Provinz Rizal, in der Verwaltungsregion IV, Calabarzon. Sie hat  Einwohner (Zensus ), die in 9 Barangays lebten. Sie wird als Gemeinde der ersten Einkommensklasse auf den Philippinen und als teilweise urbanisiert eingestuft.

Pililla liegt am östlichen Ufer des größten Binnensees der Philippinen, des Laguna de Bay. Ihre Nachbargemeinden sind Jalajala im Süden und Santa Maria, Mabitac, Pakil, Provinz Laguna, im Osten und Tanay im Norden. Die Topographie der Stadt ist gekennzeichnet durch Flachländer in Ufernähe und die Ausläufer der Sierra Madre im Osten.

Baranggays
 Bagumbayan (Pob.)
 Halayhayin
 Hulo (Pob.)
 Imatong (Pob.)
 Malaya
 Niogan
 Quisao
 Wawa (Pob.)
 Takungan (Pob.)

Weblink

Ort auf den Philippinen
Provinz Rizal

Pililla


කොරල් යනු  නයිඩේරියා වංශයෙහි ඇන්තසෝවා වර්ගයට අයත්  සහ  සර්වසම තනිතනි "බුහුබාවන්" බොහෝමයක්  සංයුක්ත ගණ වාස ලෙසින් දර්ශීය වශයෙන් ජීවත් වන සාමුද්‍රික සත්ත්වයෙකි. නිවර්තන කලාපීය සාගර වල ජීවත් වන මොවුන් කැල්සියම් කාබනේට් ඝන සැකිල්ලට වෑස්සීම කොරල් පර වල නිර්මණයට වැදගත් වේ.

කොරල් වල ශිර්ෂය යනු සිය ගණනක් වූ ලිංගිකව වෙන වෙනම හදුන ගත හැකි බහුපාවන් වේ. මොවුන් සියලු දෙනාම පන නැති සතුන් වන අතර  සාමාන්‍යයෙන් ප්‍රමානයෙන් විශ්කම්භය මිලිමීටර් කිහිපයක් ද දිග සෙන්ටිමීටර් කිහිපයක් ද වේ.එහි මැද ග්‍රාහිකවන් රශියක් මුඛයක් ලෙස විවෘතව පවතී.  අභ්‍යන්තර ඝන පටලය මගින් මුල අසලට අපද්‍රව්‍ය මුදාහරි.	එහි මැද ග්‍රාහිකවන් රශියක් මුඛයක් ලෙස විවෘතව පවතී. අභ්‍යන්තර ඝන පටලය මගින් මුල අසලට අපද්‍රව්‍ය මුදාහරී. එසේ කිරීමෙන්, මෙම කොරල් විසින් පරම්පරා ගනකට පසු ඝන සැකිල්ලක් සෑදීම මෙම විශේෂයේ ලක්ෂණයක් වේ.මෙම එකිනෙකට වෙන්වු බහුපාවන් අලිංගිකව ප්‍රචාරනය වේ. තවද කොරල් ලිංගික ප්‍රචාරනය බිත්තර දැමීම මඟින් සිදුකරන අතර, මෙය එකම විට වරක් හෝ කිහිප විටක් පසළොස්වක දින ආශ්‍රිත සිදුවේ.

කෙසේ වුවත් මෙම කොරල් වලට තම ග්‍රාහික වල ඇති බූව පාවිච්චි කිරීමෙන් කුඩා මසුන් සහ අල්ගී අල්ලා ගනී. තවද මොවුන් තම ශක්ති හා පෝෂණ අවශ්‍යතාවයෙන් වැඩිකොටසක් කොරල් වල බාහිර ස්ථරයේ ඇති සූක්සන්තිලීයා හෙවත් ඒක සෛලික අල්ගී මගින් ලබා ගනී. සමන්‍යයෙන් මෙම කොරල් වර්ධනය වන්නේ මීටර් 60 (අඩි 200) ට වඩා ගැඹුරින් අඩු ජලයේ වන අතර හිරු එලිය සහ පිරිසිදු ජලය ද අවශ්‍ය වේ. කොරල් ජීවියා කොරල් පරයේ භෞතික ව්‍යුහය සඳහා විශාල දායකත්වයක් සපයන අතර නිවර්තන හා උපනිවර්තන කලාපීය ජලයේ වර්ධනය වේ. එවැනි විශාල කොරල් පරයක් වන ග්‍රේටේ බැරියර් පරය, ඕස්ට්‍රේලියාවේ ක්වීන්ස්ලන්ඩ් මුහුදු ආශිතව පවති.අනෙක් කොරල් වලට අල්ගී වල අවශ්‍යතාවයක් නොමැති කම නිසා ගැඹුරු ජලයේ පවා ජීවත් වියහැක, තවද මෙම වර්ගය සීතල ජලයේ මීටර් 3000(අඩි 9800) ගැඹුරේ පවා සුරක්ෂිතව වාසය කරයි.උදාහරණයක් වශයෙන් ස්කොට්ලන්තයේ ඊසනදිග කේප් වර්ත් පිහිටි ඩ්‍රොවින් මෞන්ඩ් දැක්විය හැක. තවද එක්සත් ජනපදයේ වොශින්ටන් ප්‍රන්තයේ,ඇලස්කවේ ඇලූටියන් දිවයිනේ සහ ශ්‍රී ලංකාවේ හික්කඩුව අසන්නයේ කොරල් දැක ගත හැක.

වර්ගීකරණය
කොරල් උපගණ දෙකකට බෙදිය හැක, එය ග්‍රාහිකා ගනන මත හෝ සමමිතික රේඛා ගනන මත, කොරල් වල පිටත ආවරනයේ රටාවට අදාලව සහ මයික්‍රොකොන්ඩියමේ ජාන අධ්‍යනය මත පදනම් වේ.ග්‍රාහිකා අටක් අති උන් ඔක්ටොකොරොලිය හෝ ඇල්කියොනොරියා ලෙස නම් කරන අතර, එයට මෘදු කොරල්, මුහුදු ෆැන්ස් සහ පෙන්ස් අයත් වන අතර අටකට වැඩි හයේ ගුණාකාර වල උන්ට හෙක්සාකොරොලියා හෝ සොරන්තාරිය ලෙස නම් කරයි. මෙම කාණ්ඩයට කොරල් පර නිර්මණය කරන කොරල්, මුහුදු ඇනිමොනස් සහ සොඅන්තිඩ්ස් ශාක ද අයත් වේ.

ව්‍යුහය

18 වන ශාත වර්ෂය වන තෙක්ම මිනිසුන් විශ්වාස කරනු ලැබුවේ කොරල් යනු ශාක විශේෂයක් ලෙසය. නමුත් විලියම් හෙර්ස්චෙල් සත්ව සෛල පටල අන්වීක්ෂය මගින් නිරීක්ෂණය කිරීමත් සමඟ මෙය  වෙනස් විය.

කොරල් වල හිස එක් ජීවියෙකු ලෙස පෙනුනද සැබැවින්ම ඔවුන් බහුපදිකයන් සමූහයක් වන අතර බහු සෛලීය ජීවීන් වේ. මෙම බහුපදිකයන් විශ්කම්භය මිලිමීටර කිහිපයක් වන අතර, පිටත අපිචජදයන්(න්න්න්න්) ද ඇතුලත මෙසොග්ලිය ලෙස හදුන් වන ජෙලි වැනි ස්ථර වලින් සෑදී පවතී. මධ්‍ය මුඛය ආසනයේ පවතින ග්‍රාහික වල අරීය සමමිතිකත්වයක් තිබේ. සීලෙන්ටරවන් ආහර ගනී මට සහ ජීර්ණය වූ ආහර වල අපද්‍රව්‍ය පිට කිරීම සඳහා එකම විවරයක් භාවිතා කරයි.

පෝෂක

කොරල් තම පෝෂණ අවශ්‍යතාව සපයා ගැනීම සඳහා ක්ෂුද්‍ර ප්ලවාංග වල සිට කුඩා මසුන් දක්වා ඇති කුඩා ජීවීන්ගෙන් සපුරා ගනී. මෙම බහුපාවන් ග්‍රාහික භාවිතාකර තම ගොදුර නිශ්චල කිරීම හෝ මරා දැමීම සඳහා හෙමොටොසයින් යොදා ගනී. පසුව එම ගොදුර ග්‍රාහිකා මගින් ආමාශය වෙත යොමු කරයි. ඉන් පසුව අමාශ මුඛය විවර වන්නේ ජීර්ණය නොවූ අපද්‍රව්‍ය පිට කිරීම සඳහා සහ ඊලඟ දඩයම සඳහා පමණි.

මෙහිදී ගොදුරු වෙත නිකුත් කරනු ලබන විෂ මිනිසුන්ට හනි කිරිමට තරම් ප්‍රභල නැත. නමුත් ෆයර් කොරල් වල එය එසේ නොවේ.

ප්‍රජනනය

කොරල් වලට තම ප්‍රජනනය, ලිංගිකව හා අලිංගිකව සිදු කර ගත හැකි අතර එය "ගොනොකොරොස්ටික්"(අලිංගික ) සහ "හෙර්මැහොරොඩික්" ලෙස හැදින්වේ. තවද මෙම ප්‍රචාරණය මගින් කොරල් වලට නව ප්‍රදේශ අත්පත් කර ගත හැක.

ලිංගික ප්‍රජනනය

අලිංගික ප්‍රජනනය

කණ්ඩනය

කොරල් පර

වර්ග

සාජිද්‍ර කොරල්

විකාසන ඉතිහාසය

තර්ජන

කොරල් පාරිසරික විපර්යස වලට ඉතා සංවේදී වන අතර විද්‍යඥයන් පවසන පරිදි දැනට පවතින කොරල් පර වලින් 50% පමන 2030 වනවිට විනාශ විය හැකි බවයි. මෙම තත්වය මග හරවා ගැනීම සඳහා ලෝකයේ බොහෝ රටවල් පරිසරික නීති පනවා තිබේ.

තවද සැල්වීනියා හා ඇල්ගී මඟින් ද කොරල් වලට හනි පැමිනිය හැක. කැරබියන් සහ නිවර්තන සගර වල ජීවත් වන පොදු සැල්වීනියා හා ඇල්ගී වලින් ආසන්නව 40-70% ප්‍රමානයක් පරිවෘත්තීයේ දී ජලයේ දියවන ලිපිඩ නිකුත් කිරීමෙන්, කොරල් පිළිස්සීමට හා විනශ වීමට හේතුවේ. මීට අමතරව කොරල් ජීවත් වන පරිසර්යේ සමන්‍ය උෂ්ණත්වය අංශක දෙකකට වඩා වෙනස් වුවහොත් හා ජලයේ ලවණතාවය පහල ගියහොත් ද මෙම ජීවීන් විනශ විය හැක.

මිනිසට ඇති වැදගත් කම

ස්වර්ණාභරණ කර්මන්තයේ දී

ඉදිකිරීම් කටයුතු වලදී

දේශගුණික පරීක්ෂණ වලදී

ඇක්වාකල්චර්

මේවාත් බලන්න

 Bamboo coral
 Coral dermatitis
 Coral Triangle
 Organ pipe coral
 Sea Turtle Association of Japan, Kuroshima Research Station

ගැලරිය

Further images: commons:Category:Coral reefs and commons:Category:Coral

මූලාශ්‍ර

කොරල්


David Schulthise (September 16, 1956 – March 10, 2004), also known as Dave Blood, was an American musician best known as the original bass guitarist for the punk band The Dead Milkmen. Schulthise was born in Ridley Park, Pennsylvania. He helped form the band in 1983 along with fellow pseudonymous musicians Joe Jack Talcum, Dean Clean, and Rodney Anonymous. Prior to this he was a Ph.D. candidate in economics at Purdue University.

He stopped playing music in 1995 after the band broke up as the result of developing tendinitis in both hands.

Schulthise visited Yugoslavia while on tour with the Milkmen and became fascinated with Serbia, its culture and people. After the band disbanded, he enrolled at Indiana University to study Serbo-Croatian language, literature, and history. He moved to Serbia for work and study in 1998, but in the wake of the NATO bombing campaign there he was forced to return to the US.

In late 2003, he told an interviewer that his favorite bassists were Mike Mills (R.E.M.), Johnny Gayden (Albert Collins Band) and Charles Mingus.

Schulthise died by suicide from a drug overdose on March 10, 2004, at age 47.

References

1956 births
2004 suicides
American punk rock bass guitarists
Purdue University alumni
Temple University alumni
Suicides in New York (state)
The Dead Milkmen members
20th-century American bass guitarists
American male bass guitarists
20th-century American male musicians
Ridley High School alumni
2004 deaths

Dave Schulthise


Tenentism () was a political philosophy of junior army officers (, , lieutenants) who significantly contributed to the Brazilian Revolution of 1930 that ended the First Brazilian Republic.

Background

The first decades of the 20th century saw marked economic and social change in Brazil. With manufacturing on the rise, the central government — dominated by the coffee oligarchs and the old order of café com leite politics and coronelismo — came under threat from the political aspirations of new urban groups: the proletariat, government and white-collar workers, merchants, bankers, and industrialists. In parallel, growing prosperity encouraged a rapid rise of a new working class of Southern and Eastern European immigrants who contributed to the growth of trade unionism, anarchism, and socialism in Brazil. In the post-World War I period, Brazil saw its first wave of general strikes and the establishment of the Communist Party in 1922.

A new class of junior army officers () had emerged. They were trained in European war standards and believed themselves superior to their senior officers who still held antiquated ideas of the past. In addition, various senior officers had become complacent or sided with the government and its political structure, which sparked criticism from the tenentes.

Meanwhile, the divergence of interests between the coffee oligarchs and the burgeoning, dynamic urban sectors was intensifying. According to Latin American historian Benjamin Keen, the task of transforming society "fell to the rapidly growing urban bourgeois groups, and especially to the middle class, which began to voice even more strongly its discontent with the rule of the corrupt rural oligarchies". In contrast, despite a wave of general strikes in the post-war years, the labour movement remained small and weak, lacking ties to the peasantry, who constituted the overwhelming majority of the Brazilian population. As a result, rather disparate and disjointed social reform movements cropped up in the 1920s.

July 1922: the first revolt

What became known as the tenente movement came to public notice on 5 July 1922 when a group of young Brazilian Army officers began a rebellion against the First Brazilian Republic at Fort Copacabana in Rio de Janeiro. Sparked initially by the punishment and brief imprisonment of Marshal Hermes da Fonseca by President Epitácio Pessoa, the tenentes attempted to prevent Arthur da Silva Bernardes (1875-1955) from assuming the presidential office.  The tenentes demanded various forms of social modernization, calling for agrarian reform, the formation of cooperatives, and the nationalization of mines. Their early-morning rebellion was taken up by a garrison in São Paulo but not by others; only "scattered units around Rio de Janeiro revolted: the Escola Militar, some elements of the First Infantry Regiment and the Battalion of Engineers, and the garrisons of Forts Copacabana and Vigia. However, the remainder of the First Army Division stayed loyal and, with General Setembrino de Carvalho supervising the operations, easily crushed the revolt". Twenty-four hours later, just 200 rebels remained when the navy dreadnought Minas Geraes shelled the Copacabana barracks, after which two navy aircraft bombed the barracks in the first use of naval aircraft in combat in Latin America. The defenders were driven from their positions. A group known subsequently as the 18 of the Copacabana Fort revolt were led down Avenida Atlântica by Antônio de Siqueira Campos and Eduardo Gomes to confront the army loyalists; the eighteen made a last stand on the beach, where sixteen were killed and two, Gomes and Campos, survived. In the aftermath, the government imposed a state of emergency, 1,000 cadets were expelled from the army school and many officers were sent to remote garrisons.

São Paulo Revolt of 1924

The São Paulo Revolt of 1924 was the second tenentist revolt and the largest conflict in the city of São Paulo. It began in the early hours of July 5 and ended on 28 July 1924. The revolt was motivated by the discontent of the military with the economic crisis and the concentration of power at the hands of politicians from São Paulo and Minas Gerais. Commanded by retired General Isidoro Dias Lopes, with the participation of several lieutenants, the main objective of the uprising was to depose President Arthur Bernardes (considered to be an enemy of the military since the crisis of the false letters). Among the demands was the adoption of the secret ballot, free justice and the introduction of compulsory public education.

Raised in the capital of São Paulo on 5 July 1924 (the 2nd anniversary of the 18 Revolt of the Copacabana Fortress, the first tenentist revolt), the revolt occupied the city for 23 days, forcing the president of the state, Carlos de Campos, to flee to the neighborhood of Penha, in the east zone of São Paulo, on July 9, after the Campos Elíseos Palace, seat of the São Paulo government at that time, was bombarded. Carlos de Campos was installed in an adapted train car at the Guaiaúna station in Central Brazil, where the federal troops that came from Mogi das Cruzes were located. Rebellions broke out in several cities in the interior of the state of São Paulo, with many prefectures being taken over by the rebels.

The city of São Paulo was bombarded by Federal Government aircraft and artillery. The loyalist Army (loyal to President Arthur Bernardes) used the so-called "terrifying bombardment", reaching various parts of the city, especially working-class neighborhoods such as Mooca and Brás, and the middle class, such as Perdizes. Without equivalent military equipment (artillery or aircraft) to confront government troops, the rebels retired to Bauru in the early hours of July 28, where Isidoro Dias Lopes heard news that the legalist army was concentrated in the city of Três Lagoas, Mato Grosso do Sul. At 10 o'clock on the morning of July 28, Carlos de Campos returned to his office in the Government Palace. Isidoro Dias Lopes and Juarez Távora then planned an attack on that city. The defeat at Três Lagoas, however, was the greatest defeat of this revolt. A third of the revolting troops died, were seriously injured or captured. Overthrown, the rioters then marched south, where, in the city of Foz do Iguaçu, in Paraná, they joined Gaucho officers led by Luís Carlos Prestes, in what became the greatest guerrilla feat in Brazil until then: the Prestes Column. The final balance indicates the death of 1,000 people, 4,000 injured and an estimated 300,000 temporarily driven into the outskirts of the city.

July 1924 – February 1927: the second revolt and the long march of the Prestes Column

Two years later, on 5 July 1924, another group of army officers mounted a rebellion in São Paulo and Rio Grande do Sul. The date was chosen to honour the 1922 rebels; the uprising "was better prepared and was intended to bring down the Bernardes government". The formal leader was retired General Isidoro Dias Lopes, with others including Eduardo Gomes, Newton Estillac Leal, João Cabanas and Miguel Costa. The rebellion began well, with control of São Paulo being secured after the governor and forces loyal to him abandoned the city early on 9 July. The rebels in the city were put under siege by government forces, and prevented from linking up with other uprisings which were breaking out in places such as Bela Vista, Mato Grosso, Aracaju, Sergipe and Manaus. The city was then subjected to a several-week artillery and aerial bombardment, of which civilians bore the brunt. On 26 July, army aircraft dropped leaflets over the city warning the remaining civilians to leave so that loyalist forces would have a free hand against the rebels.

Isidoro's various attempts at securing an agreement with the government that would at least give the rebels amnesty were rebuffed. The leaders understood that they would be wiped out, along with a good part of the city, if they stayed. On the night of 27 July they staged a careful withdrawal of 3,000 troops on thirteen trains, via the Northwest Railroad, toward Mato Grosso, where they hoped to link up with sympathetic units. This withdrawal was executed so smoothly that it went unnoticed by the government forces until the morning. However, with their route to Mato Grosso blocked, the rebels retired to an area bordering Argentina and Paraguay close to Foz do Iguaçu.

Having escaped to the interior and joined by others from Rio Grande do Sul, they began a campaign as a guerrilla force led by Luís Carlos Prestes and Miguel Costa. They became known as the Prestes Column, and covered some 25,000 kilometres from October 1924 to February 1927 as they roamed through the interior of the country seeking unsuccessfully to promote mass rebellion or at any rate to act as a moral gadfly to the nation's conscience. After losing significant numbers to desertion and sickness, escaping encirclement at Palmeira, Rio Grande do Sul, in January 1925, making a successful stand at the Iguazu Falls in February and after some initial disagreements about strategy, the rebels adopted one that amounted less to a war of movement than a moving "armed protest demonstration" that would serve as a constant call to action against the hated president Bernardes. The idea was not to defeat the forces sent against them, much less so the old objective of seizing power in Rio de Janeiro: the objective now was to stay alive, keep the column moving and seemingly invincible. In that, they succeeded as they moved through state after state from Mato Grosso to Maranhão and back, before seeking refuge in Bolivia in 1927".

Regarding the "Long March", Prestes subsequently wrote that "the tactics of swift marches, evasion as far as possible of contact with superior enemy forces and surprise attacks aimed at demoralizing the enemy and capturing arms and ammunition, demonstrated that in Brazilian conditions it was possible to stage a protracted struggle". However, years later he was critical of the futility of his own strategy, writing that "I also defended the column's march tactics, claiming that they presented opportunities for recruiting new fighters. This, however, was not the case. The farmers sympathised with us for the simple reason that we were against the oppressors, they admired our heroism and devotion, but had no intention (with rare exceptions of some young people) of committing themselves to a struggle in whose success they could not believe".

Legacy

The tenente revolts heralded the end of the café com leite politics and coronelismo and the beginning of social reforms. The actions and ideas that grew out of the revolts inspired other individuals, such as Getúlio Vargas, to lead the 1930 revolution against the Brazilian Government and bring down the First Brazilian Republic. The impact of the Prestes Column placed insurgents in contact with the rural peasantry of Brazil and the surrounding countryside; a contact that made the soldiers aware, for the first time, of the wretched conditions of their own countrymen. "The tenentes became the most visible proponents for revolution and helped convince Vargas that the use of force would be necessary". Subsequently, with the help of the tenentes, whom he restored to the army, often with significant promotions, Vargas "forged a highly personalised dictatorship". Prestes, however, "proclaimed his opposition to the 1930 coup and formally applied for membership of the Communist Party".

See also
 Brazilian Army
 First Brazilian Republic
 Military history of Brazil
 Rebellions and revolutions in Brazil

References

Further reading
 Macaulay, Neill; (1974) The Prestes Column – revolution in Brazil. New Viewpoints (New York)

Rebellions in Brazil
20th-century rebellions

Tenentism


Ageratella, monotipski biljni rod čiji je jedini predstavnik meksički endem A. microphylla iz porodice glavočika. Postoje dva varijeteta

Podvrste
 Ageratella microphylla var. palmeri A.Gray  (Nayarit, Jalisco)
 Ageratella microphylla var. sonorana B.L.Turner  (Sonora, Sinaloa)

Izvori

Eupatorieae
Flora Chihuahue
Flora Duranga
Flora Jalisca
Flora Nayarita
Flora Sinaloe
Flora Sonore
Flora Sjeverne Europe
Flora Zacatecasa
Endemska flora Meksika

Ageratella


Congress of People's Deputies:
 Congress of Soviets of Workers', Soldiers' and Peasants' Deputies, sometimes shortened as Congress of People's Deputies
 Congress of People's Deputies of the Soviet Union
 Congress of People's Deputies of Russia
 Congress of People's Deputies (Russia, 2022)
 Congress of People's Deputies of the Dagestan Autonomous Soviet Socialist Republic

See also
 Congress of Deputies (disambiguation)

Congress of People's Deputies


Ceyhanbekirli ya da Kayıkçılı, Adana ilinin Ceyhan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin ismi 1928 yılına ait Türkçe kaynaklarda Kayıkçı Bekirli olarak geçmektedir. Yerleşim yeri günümüzde köy statüsünü sürdürmektedir.

Coğrafya ve ulaşım
Adana il merkezine 60 km, Ceyhan ilçesine 25 km uzaklıktadır.

Nüfus

Altyapı bilgileri

Kaynakça

Dış bağlantılar

Ceyhan'ın mahalleleri

Ceyhanbekirli


An Gongora maculata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John Lindley. An Gongora maculata in nahilalakip ha genus nga Gongora, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 G. m. lactea
 G. m. maculata

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gongora

Gongora maculata


Ensembles

Ensemble Marktstraße

Die ostwestlich gerichtete Marktstraße durchzieht als breite Hauptachse den ehemals befestigten Markt. Von der ehemaligen Befestigung sind die beiden um 1620 errichteten Markttore im Osten und Westen erhalten, die das Ensemble hier jeweils begrenzen.

Aktennummer: E-1-85-153-1

Baudenkmäler nach Gemeindeteilen

Rennertshofen

|}

Altstetten

|}

Ammerfeld

|}

Antoniberg

|}

Asbrunn

|}

Bertoldsheim

|}

Dünsberg

|}

Ellenbrunn

|}

Emskeim

|}

Erlbach

|}

Feldmühle

|}

Hatzenhofen

|}

Hütting

|}

Hundertthalermühle

|}

Kienberg

|}

Mauern

|}

Riedensheim

|}

Rohrbach

|}

Siglohe

|}

Stepperg

|}

Treidelheim

|}

Trugenhofen

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Rennertshofen

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Rennertshofen
Baudenkmaler Rennertshofen

Liste der Baudenkmäler in Rennertshofen


Onthophagus namnaous é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente por Masumoto, Ochi & Hanboonsong em 2013.

Referências

Ligações externas

namnaous
Coleópteros descritos em 2013

Onthophagus namnaous


Herigonius ist ein Einschlagkrater auf der Mondvorderseite am westlichen Rand des Oceanus Procellarum, nordöstlich des Kraters Gassendi.
Der Krater ist wenig erodiert, der Rand unregelmäßig mit weitgehend flachem Kraterboden.

Nördlich verläuft ein Höhenrücken der Dorsa Ewing und westlich das Rillensystem der Rimae Herigonius.

Der Krater wurde 1935 von der IAU nach Pierre Hérigone (1580–1643) offiziell benannt.

Weblinks

 Herigonius auf The-Moon Wiki

Einzelnachweise

Einschlagkrater (Mond)

Herigonius (Mondkrater)


Kempei Usui (født 15. maj 1987) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Shimizu S-Pulse og JEF United Chiba.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kempei Usui


Arbustrum Americanum o The American grove, or, An alphabetical catalogue of forest trees and shrubs, natives of the American United States, arranged according to the Linnaean system (abreviado Arbust.Amer.) es un libro de botánica escrito por el botánico estadounidense Humphrey Marshall que fue editado en Filadelfia en el año 1785.

Es un catálogo alfabético de los árboles y arbustos forestales, nativos de los Estados Unidos de América.

Referencias

Libros de botánica de Estados Unidos
Libros de 1785
Ciencia de 1785
Estados Unidos en 1785
Libros de botánica del siglo XVIII

Arbustrum Americanum