John Russell Pope (April 24, 1874 – August 27, 1937) was an American architect whose firm is widely known for designing major public buildings, including the National Archives and Records Administration building (completed in 1935), the Jefferson Memorial (completed in 1943) and the West Building of the National Gallery of Art (completed in 1941), all in Washington, D.C.

Biography

Early life
Pope was born in New York City in 1874, the son of a successful portrait painter and his wife. He studied architecture at Columbia University and graduated in 1894. He was the first recipient of the Rome Prize to attend the newly founded American Academy in Rome, a training ground for the designers of the "American Renaissance." He would remain involved with the academy until his death.

Pope traveled for two years through Italy and Greece, where he studied, sketched and made measured drawings of more Romanesque, Gothic, and Renaissance structures than he did of the remains of ancient buildings. Pope was one of the first architectural students to master the use of the large-format camera, with glass negatives.  Pope attended the École des Beaux-Arts in Paris in 1896, honing his Beaux-Arts style. After returning to New York in 1900, he worked for a few years in the office of Bruce Price before opening his own practice.

American architect
Throughout his career, Pope designed private houses such as The Waves, his personal residence at Newport, Rhode Island, and public buildings in addition to the Jefferson Memorial and the National Gallery, such as the massive Masonic House of the Temple (1911–1915), also in Washington, and the triumphal arch Theodore Roosevelt Memorial (1936) at the American Museum of Natural History in New York City.

He designed the extension of the Henry Clay Frick mansion in New York City that created the Garden Court and music room, among other features, as the house was expanded to be operated as a museum.

In 1912, he submitted several proposals for the Lincoln Memorial, but lost out to Henry Bacon.

In 1919, he developed a master plan for the future growth of Yale University. Pope's plan for Yale was significantly revised by James Gamble Rogers in 1921, who had more sympathy for the requirements of the city of New Haven, Connecticut. Rogers did keep the Collegiate Gothic unifying theme offered by Pope. Pope's original plan is a prime document in the City Beautiful movement in city planning. Pope won a Silver Medal in the 1932 Summer Olympics for his design of the Payne Whitney Gymnasium.

His firm's designs alternated between revivals of Gothic, Georgian, eighteenth-century French, and classical styles. Pope designed the Henry E. Huntington mausoleum on the grounds of The Huntington Library in southern California. He later used the design as a prototype for the Jefferson Memorial in Washington, D.C. The Jefferson Memorial and the National Gallery of Art were both neoclassical, modeled by Pope on the Roman Pantheon.

Lesser known projects by Pope's firm include Union Station, Richmond, Virginia (1917), with a central rotunda capped with a low saucer dome; it now houses the Science Museum of Virginia; Branch House (1917–1919), a Tudor-style mansion in Richmond, now housing the Virginia Center for Architecture; the Baltimore Museum of Art; and in Washington, D.C., the National City Christian Church, DAR Constitution Hall, American Pharmacists Association Building, Ward Homestead, and the National Archives Building (illustration, left). In Milwaukee, Wisconsin, he designed a severe neo-Georgian clubhouse for the University Club (1926). In Oneonta, New York, he designed the first building for Hartwick College: Bresee Hall was constructed in 1928. During the 1920s the firm designed a number of well known country estates including Spring Hill Farms (name changed in to Cobble Court) In 1932, he constructed the chapter house for Alpha Delta Phi at Cornell University in Ithaca, New York.  Earlier, he designed the City Hall in Plattsburgh, New York, which was completed in 1917, and the city's Macdonough Monument, erected in 1926 to commemorate the naval victory of Commodore Macdonough in the Battle of Plattsburgh on September 11, 1814.

Pope designed additions to the Tate Gallery and British Museum in London, an unusual honor for an American architect, and the War Memorial at Montfaucon-d'Argonne, France. Pope also designed extensive alterations to Belcourt, the Newport residence of Oliver and Alva Belmont. The Georgian Revival residence he built in 1919 for Thomas H. Frothingham in Far Hills, New Jersey has been adapted as the United States Golf Association Museum.

Pope was a member of the U.S. Commission of Fine Arts in Washington, DC from 1912 to 1922, serving as vice chairman from 1921 to 1922.  He also served on the Board of Architectural Consultants for the Federal Triangle complex in Washington, D.C.

Legacy
A 1991 exhibition at the National Gallery of Art, John Russell Pope and the Building of the National Gallery of Art, spurred reappraisal of his work. For some time, it had been scorned and derided as overly historicist by many critics influenced by International Modernism.

Pope also served as an early mentor and employer of American modernist Lester C. Tichy.

Pope was the maternal grandfather of the actress Andra Akers.

Gallery

Selected works
 1910: William B. Leeds Mausoleum, Woodlawn Cemetery, The Bronx, New York
 1926: University Club, Milwaukee, Wisconsin
 1927: Huntington Mausoleum, San Marino, California
 1927: "The Waves" (Pope's Newport residence), 61 Ledge Road, Newport, Rhode Island
 1931: First Congregational Church, Columbus, Ohio
 1933–1935: National Archives Building, Washington, D.C.
 1936: Dixie Plantation House, Greenville, Florida
 1938–1941: National Gallery of Art, Washington, D.C.
 1939–1942: Jefferson Memorial, Washington, D.C.

See also
 :Category:John Russell Pope buildings
 Eggers & Higgins

References

Bibliography
 Bedford, Steven McLeod. John Russell Pope: Architect of Empire, New York: 1998.
 Garrison, James B. Mastering Tradition: The Residential Architecture of John Russell Pope. New York: Acanthus Press, 2004.

External links

 University Club, Milwaukee

 John Russell Pope's Master Plan for Dartmouth, 1919
 Pictures and Info on John Russell Pope's Historic Long Island Commissions
 "Blanchard Randall Papers,1914–1969" Baltimore Museum Of Art <https://artbma.org/documents/findingAids/BMA_Board-of-Trustees-Records.pdf>
 "Architect John Russell Pope's Baltimore" March 31 – August 1, 2004. The Baltimore Museum of Art.
 Smith, H. D. "Recent Domestic Architecture from the Designs of John Russell Pope."  The Brickbuilder, Vol. XXV, No. 8, August 1916. pp. 189-204 and following plates.

1874 births
1937 deaths
Architects from New York City
Columbia Graduate School of Architecture, Planning and Preservation alumni
American alumni of the École des Beaux-Arts
Olympic silver medalists in art competitions
Medalists at the 1932 Summer Olympics
Olympic competitors in art competitions
Fellows of the American Institute of Architects

John Russell Pope


Ostatci antičkog brodoloma nalaze se kod otoka Svetca.

Opis dobra
Ulomci amfora tipova Dressel 2-4 i Richborough 527 iz 1 stoljeća razasuti su na pjeskovitom dnu kod otoka Sveca. Pod pijeskom se nalaze i drugi ostaci brodskog tereta i opreme, te drveni ostaci brodske konstrukcije.

Zaštita
Pod oznakom Z-78 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština".

Izvori

Svetac (otok)
Ostatci antičkih brodoloma u Hrvatskoj
Zaštićene podvodne arheološke zone i nalazišta u Splitsko-dalmatinskoj županiji

Antički brodolom kod Svetca


Yerleşim yerleri
 Han, Eskişehir, Eskişehir ili ilçesi
 Han, Pınarbaşı, Kayseri ili Pınarbaşı ilçesine bağlı mahalle
 Han, Ceylanpınar, Şanlıurfa ili Ceylanpınar ilçesine bağlı mahalle
 Han, Çaldıran, Van ili Çaldıran ilçesine bağlı mahalle

Diğer anlamları
 Han Hanedanı, Çin'de bir hanedanlık
 Han Ulusu, Çin'in çoğunluğunu oluşturan etnik grup
 Han (unvan), Eski Türklerde hükümdar veya lider.
 Han (konaklama), Eskiden yolcuların konaklamaları için yapılan, yolların konaklama yerlerine inşa edilmiş yapı.
 Han (bina), Günümüzde şehirlerde satıcıların ve imalatçıların toplandıkları büyük yapı.
 Hanlar (Alaska), Alaska ve Kanada'da yaşayan Atabask Kızılderili halkı

Han


راتب التقاعد  هو أداة استثمارية توفر دخل لشخص عندما يبلغ سنا معينة، أو بسبب تقاعده من العمل. الهدف من التقاعد هو توفير ضمان مالي للفرد وعائلته. في معظم الحالات، راتب التقاعد مضمون حتى وفاة الشخص. وإن كان متزوجاً، تُدَّفَعُ نسبة منه إلى المنتفع بعد وفاة الشخص.

لكي يكون الشخص مؤهل للحصول على التقاعد، يجب أن يشترك في خطة تقاعد. هذه يتم توفيرها من قبل الشركات، الحكومات أو شركات التأمين. التقاعدات تسبب عبء كبير على الشركات أو الحكومات التي وعدت بتوفيرها. مثلاً، شركة General Motors تدفع 9 مليار دولار سنوياً. أحياناً يستطيع الفرد أن يكون خطة تقاعد لنفسه عبر توظيف رأس مال واستعمال الايراد ليكون راتب التقاعد.

أنواع التقاعدات

التقاعد التقليدي
معظم التقاعدات يتم دفعها بشكل ثابت وبانتظام لشخص عندما يبلغ سنا معينة سن التقاعد (عادة 65 عام). يتم دفع التقاعد حتى وفاة الشخص.

تقاعد معدل مع التضخم
لأن التقاعد التقليدي يوفر نفس الدخل لمدة قد تصل إلى 30 عاماً، قيمة التقاعد تقل وقدرة الشراء تضعف مع مر السنين. لهذا السبب هناك فئات توفر تقاعدات تعدل سنوياً عادة. أحياناً، يربط التقاعد مع مؤشر أسعار المستهلك أو (بالإنجليزية مؤشر أسعار المستهلك). أحياناً أخرى يتم الاتفاق مع النقابات (بعد انتهاء مدة العقد مع الشركة) على تعديل متفق عليه.

تقاعد مبكر
أحياناً كثيرة يسمح للأفراد التقاعد قبل سن التقاعد التقليدي. لكي تستطيع الشركات أو الفئات تمويل الكلفة الزائدة، يخفض التقاعد بنسبة تسمى فاعل التقاعد المبكر أو (بالإنجليزية (Early Retirement Factor (ERF).

التقاعد الملحق
بعض الشركات توفر ملحق إضافي إلى التقاعد التقليدي (خاصة في الدول المتقدمة). الملحق هو عبارة عن مبلغ إضافي ولكن موءقت. عادة يتم دفعه حتى يشجع الموظفين المتقدمين في العمر (عادة يحصلون على رواتب عالية نسبة للموظفين الجدد) إلى التقاعد مبكراً. يتم دفع الملحق حتى سن التقاعد التقليدي وبعدها يتوقف.

تقاعد المعاقين
إذا تضرر أحد الموظفين وأصبح غير قادر على العمل، يحصل على تقاعد فور اعاقته ولا يخفض بسبب ابتداءه قبل سن التقاعد التقليدي. قد يضاف ملحق إلى التقاعد ولكن الملحق يتوقف في سن التقاعد التقليدي.

تقاعد المنتفع
من حق الشخص إضافة منتفع إلى التقاعد. المنتفع عادة يكون الزوج أو الزوجة ولكن ممكن إن يكون أحد الأبناء. بعد وفاة الشخص، يتم دفع نسبة من التقاعد (عادة %50) إلى المنتفع. يستمر هذا التقاعد حتى وفاة المنتفع.

لكي تستطيع الشركات أو الفئات تمويل الكلفة الزائدة، يخفض التقاعد بنسبة تعتمد على اعمار الشخص والمنتفع. كلما كان المنتفع أحدث في السن، تزداد النسبة التي يخفض بها التقاعد.

للتقليل من الاحتيال أو التزوير، يجب على الزوج والزوجة أن يكونا متزوجان لأكثر من سنة حتى يكون المنتفع مؤهل إلى التقاعد.

أنظمة التقاعدات

مقدمة
توفير التقاعدات مسؤولية كبيرة وهي عاتق كبير على الشركات. هناك عدة وسائل لتوفير التقاعدات.
وتشجع الحكومات الشركات حتى توفر تقاعدات للموظفين فتقدم لها حوافز ضريبية. ولكن على الشركات إثبات قدرتها على تمويل صندوق التقاعدات سنوياً.

لقد أصبحت الاحالة المبكرة إلى التقاعد حلم عدد كبير من العاملين والموظفين حول العالم مؤخرا، خاصة عند هؤلاء الناجحين في عملهم والذين جمعوا ما يكفيهم من الأموال وأرباب عملهم يشجعونهم على مثل هذه الخطوة.

ولكن، هنالك أيضا من يلجأ إلى الإحالة المبكرة إلى التقاعد بمرارة ورغماً عنهم، كهؤلاء الذين تم طردهم من العمل وهم في الخمسينات وغير قادرين على ايجاد مكان عمل بديل.

غرامات على سحب الأمول مبكراً:
من يقوم بسحب الأموال من الصناديق الخاضعة للضريبة قبل جيل 59،5 سنة يضطر إلى دفع ليس فقط ضريبة دخل على المبالغ المسحوبة، بل غرامة سحب مبكر تصل نسبتها 10% من توزيعاتهم المستقبلية.

على سبيل المثال: تم طرد سام من العمل في جيل 53 سنة. لم يبق خيار امام سام سوى سحب 20،000 دولار من صندوق الضمان الاجتماعي لتغطية مصاريفه الحياتية اليومية. يتحتم على سام دفع: 4% غرامة، 10% غرامة سحب مبكر و 25% ضريبة دخل. باختصار، سيدفع سام ما مجموعه 7،800 دولار أي ما يقارب 40% من المبلغ المسحوب.

اذا، الاحالة المبكرة إلى التقاعد قد تضر بمستوى الحياة خلال السنوات بعد التقاعد وتكون ناجحة فقط عند هؤلاء الذين يتقاضون دخل عالي ويخططون احتياجاتهم المستقبلية بدقة.
المصدر: موقع نقودي

تقاعد محدد
التقاعد يحسب عبر معادلة محددة ولا يتأثر بتمويل الشركة أو حالتها الاقتصادية. المسؤولية الكاملة تقع على عاتق الشركات حتى توفر التقاعد المتفق عليه.

المعادلة عادة تحتسب حسب عدد سنين العمل ضرب نسبة من معدل المرتب في أخر 3 أو 5 سنين. أحياناً أخرى تحتسب حسب عدد سنين العمل ضرب نسبة متفق عليها.

شركات كثيرة في أمريكا الشمالية حاولت أن تتخلص من هذا النظام، ولكن النقابات حاربت هذه المحاولات لانها تزيل المسؤولية عن الموظفين وتوفر تقاعد ثابت.

مساهمة محددة
في هذا النظام، الشركة تستثمر نسبة محددة على حساب الموظف. الشركة ليست مسؤولة عن أداء هذه الاستثمارات في البورصة. أيضاً، الشركة تعرف مقدماً تكلفة توفير التقاعدات. أما في نظام التقاعد المحدد، الشركة تتكهن ايرادات استثماراتها في المستقبل.

هذا النظام يضع الموظف في خطر اضمحلال تقاعده في المستقبل إذا خسرت الاستثمارات، وخاصة إن الشركة هي التي توظف الاستثمارات.

يسمح للموظف في بعض الأحيان أن يساهم أيضاً في تمويل تقاعده.

معادلة المساهمة
شركات كثيرة تشجع الموظفين بأن يوفروا ويستثمروا شخصياً للتقاعد، فيعادلوا مساهمة الموظف إلى حد من المرتب. بعدها، يمكن للشركة أن توفر نسبة أخرى إلى حد أخر من المرتب.

لا يستطيع الموظف سحب استثماره حتى تقاعده.

مثال
موظف مرتبه 100,000.

الشركة تعادل إلى %4 من المرتب. بعدها تساهم %50 إلى %2 زيادة من المرتب. بعدها تساهم %25 إلى %2 زيادة من المرتب.

يساهم الموظف 7,000 (%7 من المرتب).

الشركة تساهم 4,000 إلى استثمار الموظف إلى أول %4.

بعدها تساهم %50 من 2,000 إلى ثاني %2 --> إي 1,000.

بعدها تساهم %25 من بقية ال1,000 --> إي 250.

> الشركة تساهم 5,250 إلى استثمار الموظف.

انظر أيضا
 التقاعد

مراجع

أسواق مالية
تقاعد
تمويل شخصي
خدمات مالية
خدمات مدنية
دخل
قانون اجتماعي

راتب التقاعد


Guido Molinari  (October 12, 1933 – February 21, 2004) was a Canadian artist, known internationally for his serial abstract paintings known as the Stripe series.

Biography
Molinari was born in Montreal, Quebec to Italian heritage with his parents from Cune (Borgo a Mozzano, Tuscany) and Naples, Campania. He began painting at age 13, and his existentialist approach to art was formed during a bout with tuberculosis at age 16, during which he read Nietzsche, Sartre, Piaget, and Camus. He studied at the École des beaux-arts de Montréal (1948-1950) and the Montreal Museum of Fine Arts (1951), studying with Marian Scott and Gordon Webber.

He practiced abstraction in New York, inspired by Barnett Newman, and Jackson Pollock, then returned to Montreal where he founded the Galerie L'Actuelle and helped create the Non-Figurative Artists Association. He married Fernande Saint-Martin in 1958. Throughout the 1960s, Molinari made works consisting of vertical bands of equal width placed on a flat picture plane. The National Gallery of Canada and the Vancouver Art Gallery each acquired a canvas from the Stripe series, as it is called, and one of the series was included in the important group exhibition The Responsive Eye held at the Museum of Modern Art in New York, along with works by artists such as Frank Stella. Works of the Stripe series by Molinari along with works by Ulysse Comtois represented Canada at the 1968 Venice Biennale.

His work is known for its focus on modular and contrasting colours, shapes, and lines. It was exhibited worldwide, including in shows at the National Gallery of Canada, the Musée d'art contemporain de Montréal (retrospective, 1995), in the Guggenheim Museum and the Museum of Modern Art in New York (The Responsive Eye, 1965).

He taught for 27 years at Sir George Williams University and Concordia University, and retired in 1997. In 2004, Concordia recognized him with a posthumous honorary doctorate.

An avid art collector, his extensive private collection included the work of Mondrian and the manuscript pages of Mondrian`s original defition of Neo-Plasticism (1926), Matisse, John Cage, Jasper Johns, and Quebec artists Denis Juneau, John Lyman, and Ozias Leduc. His obituary in the National Post quoted the then director of the Art Gallery of Ontario, Matthew Teitelbaum, as saying he owned Barnett Newman, Richard Serra, Francis Bacon, Piet Mondrian and Ellsworth Kelly.

Guido Molinari died of pneumonia after having bone cancer which migrated from his lungs.

Honours and awards
Molinari won a Guggenheim Fellowship in 1967, was made an Officer of the Order of Canada in 1971, received the Victor Martyn Lynch-Staunton Award (1973) and won the Prix Paul-Émile-Borduas in 1980.

Memberships
He was a member of the Royal Canadian Academy of Arts.

Record sale prices
In a sale of 15 June 2022, Molinari's Série noir/blanc, acrylic on canvas, signed and dated "11/67" on the reverse, 81 x 68 ins ( 205.7 x 172.7 cms ), realized a price of $264,000.00.

Selected works in public collections
Besides his work in national collections, his work is in the Kunstmuseum Reutlingen concrete

Documentaries
 Guido Molinari: The Colour of Memory

References

1933 births
2004 deaths
20th-century Canadian painters
Canadian male painters
21st-century Canadian painters
Artists from Montreal
Canadian people of Italian descent
Members of the Royal Canadian Academy of Arts
Modern painters
Officers of the Order of Canada
École des beaux-arts de Montréal alumni
Canadian contemporary artists
20th-century Canadian male artists
21st-century Canadian male artists
Canadian abstract artists

Guido Molinari


O Gippsland Trophy 2021 foi um torneio inserido no WTA Tour 2021. Foi jogado em quadras duras ao ar livre em Melbourne, Austrália. Foi organizado como um torneio preparatório para o Australian Open de 2021 e foi realizado no mesmo local, devido ao cancelamento de outros torneios na Austrália devido à pandemia de COVID-19.

Este torneio ocorreu simultaneamente com o Yarra Valley Classic 2021 e o Grampians Trophy 2021. As jogadoras que originalmente pretendiam participar deste torneio ou do Yarra Valley Classic, mas foram forçadas a passar por rígidas medidas de quarentena ao chegar à Austrália, puderam participar do Grampians Trophy de 2021. A lista de inscritos do Australian Open de 2021 foi usada para determinar a lista de inscritos deste torneio; com metade das jogadoras (selecionados aleatoriamente) jogando o Gippsland Trophy e a outra metade jogando o Yarra Valley Classic 2021.

Entradas na chave principal de simples

Cabeças-de-chave

1 Os rankings utilizados foram os de 25 de janeiro de 2021

Outras entradas
As seguintes jogadoras receberam entradas como "wild cards":
  Destanee Aiava
  Olivia Gadecki
  Arina Rodionova
  Astra Sharma

As seguintes jogadoras receberam entrada usando o "ranking protegido" na chave principal de simples do Australian Open e, portanto, neste torneio também:
  Katie Boulter
  Anastasia Potapova
  Wang Yafan

As seguintes jogadoras receberam entrada do chave qualificatória do Australian Open:
  Tímea Babos
  Sara Errani
  Mayo Hibi
  Kaja Juvan
  Rebecca Marino
  Whitney Osuigwe
  Chloé Paquet
  Valeria Savinykh

As seguintes jogadoras receberam entrada neste torneio, pois eram potenciais "lucky losers" para a chave principal de simples do Australian Open:
  Mihaela Buzărnescu
  Margarita Gasparyan
  Varvara Lepchenko
  Anna Karolína Schmiedlová
  Lesia Tsurenko

As seguintes jogadoras receberam entrada como suplentes:
  Caty McNally
  Monica Niculescu

Desistências
antes do torneio
  Zarina Diyas → substituída por  Monica Niculescu
  Nao Hibino → substituída por  Caty McNally
durante o torneio
  Karolína Muchová
  Naomi Osaka

Entradas na chave principal de duplas

Cabeças-de-chave

Tebela de jogos

Finais de simples

Chave superior

Seção 1

Seção 2

Chave inferior

Seção 3

Seção 4

Finais de duplas

Chave superior

Chave inferior

Torneios de tênis na Austrália
Fundações em 2021

Gippsland Trophy de 2021


بلدية مومبيلتران (بالإسبانية: Mombeltrán) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية مومبيلتران 1.228 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية مومبيلتران

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

مومبيلتران


Kinderwhore was a clothing style used by a handful of mostly female grunge bands in the US during the early to mid-1990s. The kinderwhore look consisted of torn, ripped tight or low-cut babydoll and Peter-Pan-collared dresses, slips, knee-socks, heavy makeup with dark eyeliner, barrettes, and leather boots or Mary Jane shoes.

Mish Way described it as "intentionally taking the most constraining parts of the feminine, good-girl aesthetic, inflating them to a cartoon level, and subverting them to kill any ingrained insecurities." She further noted that although the look was very feminine, when its exponents performed onstage they "stood tall and confident, they threw their guitars around like weapons, and screamed out whip-smart feminist lyrics. These women were questioning the cultural importance of typical beauty through costume and the stage."

History
The origin of kinderwhore is uncertain. It is believed that Kat Bjelland of Babes in Toyland was the first to wear the look, and to define it, while her former roommate Courtney Love of Hole was the first to popularize it. The term was coined by Melody Maker journalist Everett True. Interviewed in 1994, Love commented;

Love has claimed that she took the style from Divinyls frontwoman Christine Amphlett, and was also inspired by KatieJane Garside of Daisy Chainsaw who toured with Hole during 1991. The look became very popular in 1994.

Impact
In 2019 designer Batsheva Hay cited Courtney Love's "kinderwhore aesthetic" as inspiration. Hay said Love's look "was so of that time but she was also so ahead of her time".

A 2020 novel by the English author Guy Mankowski, entitled "Dead Rock Stars", apparently depicts a fictional Kinderwhore band called 'Cherub', whose lead singer Emma draws from the Kinderwhore aesthetic of 'Hollywood glamour of tiaras and satin dresses... with a twisted, girlish sensibility.' Mankowski added, 'I was influenced by the urge that such artists had to use their body to offer a message, with them making the very most of the textual space that comes with being in a band.'

See also
 Heroin chic
 Soft grunge

References

1990s fashion
Punk fashion
Grunge
Women in punk

Kinderwhore


Sons of Northern Darkness sedmi je studijski album norveškog black metal-sastava Immortal. Objavljen je 4. veljače 2002., a objavila ga je diskografska kuća Nuclear Blast Records. Posljednji je album skupine objavljen prije njezina raspada 2003. i ponovnog okupljanja 2006. Do travnja 2002. godine prodan je u otprilike 3223 primjerka u SAD-u.

Posljednji je album sastava s basistom Iscarijom koji je svirao na pjesmi "One by One". Na preostalim je pjesmama bas-gitaru svirao Abbath.

Popis pjesama

Recenzije
AllMusic ga je nazvao "vjerojatno jednim od najboljih black metal-izdanja ikad objavljenih" i "remek-djelom".

Osoblje

Immortal

 Demonaz – grafika
 Abbath – vokali, gitara, bas-gitara (pjesme 2. – 8.),produkcija
 Horgh – bubnjevi, produkcija, grafika
 Iscariah – bas-gitara (pjesma 1.)

Ostalo osoblje

 Bjørn Stian Bjoarvik – grafika
 Kay Berg – slike omota
 Peter Tägtgren – produkcija, mix
 Lars Szöke – inženjer zvuka

Izvori

Albumi iz 2002.
Albumi sastava Immortal

Sons of Northern Darkness


في فيزياء الجسيمات، آلية هيجز (بالإنجليزية: Higgs mechanism) هي العملية التي تعطي كتلة للجسيمات الأولية، حيث تكتسب الجسيمات كتلة بتآثرها مع حقل هيغز المتخلل كامل . بدقة أكثر، تمنح آلية هيجز كتلة للبوزونات المقياسية في نظرية المقياس من خلال امتصاص بوزونات نامبو-جولدستون الناتجة في كسر التناظر التلقائي.

الفكرة الأولى
تتكون الجسيمات من اهتزاز الأوتار الفائقة وهي على نوعين: أوتار خيطية يعطي اهتزازاها كالمسنن الحلزوني الدوراني الموجة الكهرومغناطيسية، والنوع الثاني أوتار حلقية يعطي اهتززاها كالمسنن الحلقي الموجة الجاذبية الثقالية.
ولدى اتحاد موجتين بمكان بين أوتار خيطية كهرومغناطيسية وحلقية جاذبية تتحول الطاقة الاهتزازية الدورانية لطاقة مركزة بهذين الوترين وكأن مسننات هذه الأوتار المتحدة الخيطية والحلقية تختفي فلا تنتشر الطاقة منهما وتتركز عليهما بشكل جسيم يحدد كتلته طاقة اهتزاز الأوتار الحلقية(الموجة الجذبية الداخلة بتركيب الجسيم دون الذري ) وهو تأثير هيجز الكتلي، بينما يحدد شكل الجسيم واسمه طاقة اهتزاز الأوتار الخيطية (الموجة الكهرومغناطيسية الداخلة بتركيب الجسيم دون الذري).

وتسعى التجارب بمعجلات الجسيمات لفصل طاقة الموجة الجذبية للجسيم التي تتمثل بجسيمات هيجز الافتراضية عن طاقة الموجة الكهرومغناطيسية وقياسها.

الفكرة الثانية
لكننا في التحولات بين المادة والطاقة تتحول كامل المادة لموجة كهرومغناطيسية كما أن الموجة الجذبية تتحول حركتها الاهتزازية من الأوتار الحلقية الجذبية إلى الخيطية الكهرومغناطيسية فلا نرى تأثير هيجز الكتلي يتحول لجذب
علماً بأن الجرافيتونات الافتراضية وهي جسيمات نقل قوة الجاذبية بين الكتل تتكون أيضاً من موجة جذب

الفكرة الثالثة
أن دوران الجسيمات دون الذرية حول نفسها يحرر الأثر الكهرومغناطيسي للموجة الكهرومغناطيسية (أوتار خيطية كالمسنن الحلزوني ) الداخلة بتركيب الجسيم دون الذري والمختفية داخل كتلة الجسيم المكونة من أوتار حلقية جذبية والمحيطة بهذه الأوتار الخيطية الكهرومغناطيسية فيظهر نتيجة الدوران شحنة للجسيم بحسب جهة دوران الجسيم حول نفسه فإذا عكس الإلكترون السالب جهة دورانه حول نفسه تتغير شحنته للموجب فيصبح بوزيترون وكأن مسننات الوتر الخيطي بداخله الناتجة عن اهتزاز الوتر حلزونياً عكست أثرها الدوراني.

مراجع

تغيرات الطور
تناظر
نظرية الحقل الكمومي
نظرية النموذج المعياري
نظرية كهروضعيف

آلية هيغز


Alþjóðaflugvöllur Guangzhou Baiyun (IATA: CAN, ICAO: ZGGG) (kínverska: 廣州白雲國際機場; rómönskun: Guǎngzhōu Báiyún Guójì Jīchǎng) er meginflughöfn farþegaflugs Guangzhou höfuðborgar Guangdong héraðs í  Alþýðulýðveldinu Kína. Hann er þriðju stærsti safnvöllur Kína. Tvær flugstöðvar flugvallarins  þjóna bæði innanlandsflugi og alþjóðaflugi.

Flugvöllurinn er staðsettur um 43 kílómetra norður af miðborg Guangzhou í Baiyun hverfi borgarinnar, sem gefur vellinum nafn.

Saga stækkunar
Þarf sem eldri flugvöllur Guangzhou var komin langt umfram farþegafjölda var samþykkt árið 1992 að velja stað fyrir nýjan alþjóðaflugvöll. Byggingarframkvæmdir hófust árið 2000 og hóf flugvöllurinn starfsemi fjórum árum síðar 2004.

Vegna mikillar fjölgun farþega var ráðist í stækkun flugvallarins. Bætt var við þriðju flugbrautinni, annarri flugstöðvarbyggingu og leigubílakerfið, flugumferðarstjórn bætt, sem og flughlað stækkað. Þetta var tekið í notkun árið 2015.

Aftur var ráðist í stækkun árið 2020 og 2021. Bæta á við þriðju flugstöðinni, ásamt farþegamiðstöð. Tengja á flugvöllinn við hraðlestar- og snarlestarkerfi borgarinnar. Á teikniborðinu er enn frekari uppbygging.

Árið 2019 fóru um 73.4 milljónir farþega um flugvöllinn og um 1.920.000 tonn af farmi. Árið 2021 var flugvöllurinn meðal stærstu flugvalla í heiminum hvað varðar farþegafjölda. Heimsfaraldur COVID-19 breytti verulega farþegafjölda flugvallarins um tíma.

Flugfélög
Flugvöllurinn er svæðisbundin miðstöð fyrir China Southern Airlines, Hainan Airlines, FedEx, Shenzhen Airlines. Hann er lykilflugvöllur Air China. Alls starfa um 80 kínversk og erlend flugfélög á flugvellinum.

Áfangastaðir
Frá 2019 hefur leiðakerfi flugvallarins náð yfir meira en 220 áfangastaði um allan heim, þar á meðal um 90 alþjóðlegra og svæðisbundna áfangastaða. Áfangastaðir eru flestir innan Kína og í Austur Asíu, með alþjóðaflug til New York, Frankfurt, Amsterdam, París, Sydney, Tókýó, Osaka, Hong Kong, Singapúr, Seúl, og fleiri staða.

Samgöngur við völlinn

Lestir, snarlestir og strætisvagnar tengja flughöfnina við miðborg Guangzhou og nærliggjandi borgir og svæði. Flugvöllurinn er tengdur öflugu lestarkerfi með stöð í kjallara flugstöðvarbygginganna.

Tölfræði

Tenglar

 Vefsíða Travel China Guide  Almennar upplýsingar, kort af flugvellinum, samgöngur almenningsvagna á flugvöllinn o.fl.

 Kínverk og ensk vefsíða Guangzhou Baiyun flugvallarins.

Heimildir

Tilvísanir

Flugvellir í Kína

Guangzhou Baiyun-alþjóðaflugvöllurinn


Adrian Müller (* 13. April 1573 in Aschersleben; † 23. Oktober 1644 in Lübeck) war Kaufmann und Ratsherr der Hansestadt Lübeck im 17. Jahrhundert.

Leben
 Müller entstammte den bereits um 1115 namentlich als Bürger Ascherslebens bekannten Patrizierfamilien Drosihn und Müller. Er wurde 1619 zum Ratsherrn in Lübeck erwählt und hatte 1626 das Amt des Bauherrn inne. Er erwarb 1636 das Lübsche Gut Mori unmittelbar westlich der Stadt außerhalb der Lübecker Landwehr in Holstein.

Er war zunächst verheiratet mit Emerentia, geb. Lunte (aus der Familie des Bürgermeisters Gottschalck Lunte), und nach deren Tod mit Elisabeth Köhler, einer Tochter des Lübecker Bürgermeisters Heinrich Köhler. Er bewohnte in Lübeck das Haus Schildstraße 10 und war seit 1632 Vorsteher der gegenüberliegenden Aegidienkirche, in der er auch begraben wurde. Seine reich gravierte bronzene Grabplatte wurde 1642 vom Schreib- und Rechenmeister Joachim Sager künstlerisch gestaltet und lag vor dem Altar. 1874 wurde sie bei einem Kupferschmied entdeckt und durch den Verein für Lübeckische Geschichte angekauft; sie kam später ins St.-Annen-Museum.

Sein Sohn Heinrich Adrian Müller konvertierte zur römisch-katholischen Kirche und wurde 1673 Kaiserlicher Resident, also Statthalter, in der Reichsstadt Lübeck. Das Haus in der Schildstraße 10 wurde in Lübeck nach den Bewohnern mit dem Hausnamen Das lange Haus der Müller versehen.

Müller nahm 1635 den Porträtmaler Michael Conrad Hirt als Kriegsflüchtling in sein Haus auf; Hirt blieb bis zu Müllers Tod in Lübeck und schuf etliche Porträts von Lübecker Persönlichkeiten dieser Zeit und ihren Familienmitgliedern. Adrian Müller litt unter Gicht und konnte bereits neun Jahre vor seinem Tod sein Haus nicht mehr verlassen.

Literatur
 Georg Wilhelm Dittmer: Genealogische und biographische Nachrichten über Lübeckische Familien aus älterer Zeit, Dittmer, 1859, S. 63 (Digitalisat)
 Emil Ferdinand Fehling: Lübeckische Ratslinie, Verlag Max Schmidt-Römhild, 2. Auflage Lübeck 1925, Nr. 743 (PDF-Digitalisat, S.128).
 Lübeckische Blätter, 1895, S. 309

Einzelnachweise

Lübecker Ratsherr (17. Jahrhundert)
Adrian
Deutscher
Geboren 1573
Gestorben 1644
Mann

Adrian Müller


Clifford may refer to:

People
Clifford (name), an English given name and surname, includes a list of people with that name
William Kingdon Clifford
Baron Clifford
Baron Clifford of Chudleigh
Baron de Clifford
Clifford baronets
Clifford family (bankers)
Jaryd Clifford
Justice Clifford (disambiguation)
Lord Clifford (disambiguation)

Arts, entertainment, and media
Clifford the Big Red Dog, a series of children's books
Clifford (character), the central character of Clifford the Big Red Dog
Clifford the Big Red Dog (2000 TV series), 2000 animated TV series
Clifford's Puppy Days, 2003 animated TV series
Clifford's Really Big Movie, 2004 animated movie
Clifford the Big Red Dog (2019 TV series), 2019 animated TV series
Clifford the Big Red Dog (film), 2021 live-action movie
Clifford (film), a 1994 film directed by Paul Flaherty
Clifford (Muppet)

Mathematics
Clifford algebra, a type of associative algebra, named after William Kingdon Clifford
Clifford analysis, a mathematical study of Dirac operators
Clifford module, a mathematical representation
Clifford theory, dealing with representations, named after Alfred H. Clifford
Clifford torus, a figure in geometric topology
Clifford's theorem, any of several mathematical derivations

Places

Australia

 Clifford, Queensland, a locality in the Western Downs Region

Canada

Clifford, Ontario

England

Clifford, Devon, a location
Clifford, Herefordshire
Clifford (ward), Greater Manchester
Clifford, West Yorkshire
Clifford Chambers, Warwickshire

United States
Clifford, Indiana
Clifford, Michigan
Clifford, Missouri
Clifford, North Dakota
Clifford, Pennsylvania
Clifford, Virginia, a community in Amherst County
Clifford, Wisconsin
Clifford Township, Butler County, Kansas

Structures
Clifford Castle, a castle in the village of Clifford, England
Clifford House (Eustis, Florida), a historic house in the US state of Florida
Clifford International School, an international school in Guangzhou, People's Republic of China
Clifford Pier, a pier in Singapore
Clifford's Inn, a London (England) Inn of Chancery
Clifford's Tower, the previously-used name of York Castle in England
Clifford-Warren House, a historic house in the US state of Massachusetts

Other uses
Clifford, a New Zealand Company chartered sailing ship
Clifford Chance, an international attorney firm headquartered in London, England
Clifford (horse), a world champion racehorse in the late 19th century

Clifford


Afroqueta capensis je biljka iz porodice Passifloraceae, roda Afroqueta. Turnera capensis nije bila riješena statusa, a Afroqueta capensis je prihvaćeno ime. Bazionim je:
 Turnera capensis  Harv., 1862.
Drugo ime za bazionim Turnera capensis je:
 Piriqueta capensis (Harv.) Urb., 1883.
Svi su sinomimi.
Raste u Južnoj Africi, u Transvaalu u porječju rijeke Apjes, Cape Colony, Natalu, u Limpopou, Sjeverozapadnoj provinciji, Gautengu, Mpulamangi, KwaZulu-Natalu, u Esvatiniju, južnom Zimbabveu i južnom Mozambiku.

Biljka je patuljasta, sufrutikozna, listovi ponešto kopljasti.

Nije svrstana u IUCN-ov popis ugroženih vrsta.

Izvori

Vanjske poveznice

Germplasm Resources Information Network (GRIN), SAD-ov odjel za poljodjelstvo, služba za poljodjelska istraživanja. Afroqueta

Passifloreae

Afroqueta capensis


An Epidendrum laucheanum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bonhof ngan Robert Allen Rolfe. An Epidendrum laucheanum in nahilalakip ha genus nga Epidendrum, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Epidendrum

Epidendrum laucheanum


Problema rucsacului este o problemă de : Dată fiind o mulțime de elemente, fiecare cu o greutate și o valoare, se determină numărul din fiecare element al mulțimii care poate fi inclus într-o colecție, astfel încât greutatea totală să fie mai mică sau egală cu o anumită limită și valoarea totală să fie cât mai mare. Ea își trage numele de la problema cu care se confruntă cineva care este obligat să umple un rucsac de dimensiune fixă cu elementele cele mai valoroase.

Problema apare adesea în  unde există constrângeri financiare și este studiată în domenii cum ar fi combinatorica, informatica, teoria complexității, criptografia, matematicile aplicate și .

Problema rucsacului a fost studiată de peste un secol, primele lucrări datând de la 1897. Denumirea "problema rucsacului" datează de la începutul activității matematicianului  (1884–1956), și se referă la problema banală de împachetare a celor mai valoroase sau utile elemente fără a supraîncărca bagajul.

Aplicații
Un studiu efectuat în 1998 la Stony Brook University Algorithm Repository a arătat că, din 75 de probleme de algoritmică, problema rucsacului fost a 18-a cea mai populară și a 4-a cea mai necesară după , , și .

Probleme ale rucsacului apar în lumea reală în procesele de luare a deciziilor într-o varietate de domenii, cum ar fi găsirea unei metode de a tăia materia primă cu risipă minimă, selecția de investiții și portofolii, selecția de active , și generarea de chei pentru Merkle–Hellman și alte .

O aplicație timpurie a problemei rucsacului a fost în construcția și notarea testelor în care cei care dau testul au de ales la care întrebări să răspundă. Pentru exemple mici, procesul este destul de simplu. De exemplu, dacă un examen conține 12 întrebări, fiecare în valoare de 10 puncte, examinații au nevoie să răspundă la doar 10 întrebări pentru a obține punctajul maxim de 100 de puncte. Cu toate acestea, pe teste cu o distribuție eterogenă a valorilor întrebărilor—de exemplu, diferite întrebări au punctaje diferite— este mult mai dificil să se facă o alegere. Feuerman și Weiss au propus un sistem în care elevii primesc un test eterogen cu un total de 125 de puncte posibile. Elevii sunt rugați să răspundă la toate întrebările după cum pot ei mai bine. Dintre posibilele submulțimi de întrebări al căror punctaj total ajunge la 100, un algoritm de problema rucsacului ar determina care submulțime oferă fiecărui elev cel mai mare scor posibil.

Definiție
Cele mai frecventă problemă de rezolvat este problema rucsacului 0-1, care restricționează numărul xi de exemplare din fiecare tip de articol la zero sau unu. Având în vedere o mulțime de n elemente, numerotate de la 1 la n, fiecare cu o greutate wi și o valoare vi, împreună cu o capacitate maximă de greutate W,
 să se maximizeze
 cu constrângerea  și .
Aici, xi reprezintă numărul de obiecte din categoria i de inclus în rucsac. Informal, problema este de a maximiza suma valorilor elementelor din rucsac, astfel încât suma ponderilor să fie mai mică sau egală cu capacitatea rucsacului.

Problema rucsacului mărginită (BKP) elimină restricția ca fiecare element să fie luat o singură dată, dar limitează numărul  de exemplare din fiecare tip de articol la o valoare maximă întreagă nenegativă :
 să se maximizeze
 cu constrângerea  și
Problema rucsacului nemărginită (UKP) nu pune nicio limită superioară la numărul de exemplare din fiecare tip de produs și poate fi formulată ca mai sus, cu excepția că singura restricție asupra lui  este că acesta este un număr întreg nenegativ.
 să se maximizeze
 cu constrângerea  și
Un exemplu de problemă a rucsacului nemărginită este dat folosind figura de la începutul acestui articol cu textul "dacă este disponibil orice număr din fiecare cutie".

Complexitatea de calcul
Problema rucsacului este interesantă din perspectivă informatică pentru mai multe motive:
 Forma de  a problemei rucsacului (Se poate obține o valoare de cel puțin V fără a depăși greutatea W?) este NP-completă, adică nu se știe niciun algoritm care să fie atât corect cât și rapid (în timp polinomial) în toate cazurile.
 Deși problema deciziei este NP-completă, problema optimizării este NP-hard, rezolvarea ei fiind cel puțin la fel de dificilă ca problema deciziei, și nu se cunoaște un algoritm în timp polinomial care să poată spune dacă o soluție dată este optimă (ceea ce ar însemna că nu există nicio soluție cu V mai mare, rezolvând astfel problema deciziei, care este NP-completă).
 Există un algoritm  ce folosește .
 Există  , care foloseste un algoritm pseudo-polinomial ca subrutină, descris mai jos.
 Multe cazuri care apar în practică, și "instanțe aleatoare" din unele distribuții, pot totuși să fie rezolvate exact.
Există o legătură între problemele de "decizie" și cele de "optimizare" în aceea că dacă există un algoritm polinomial care rezolvă problema "deciziei", atunci se poate găsi valoarea maximă pentru problema de optimizare în timp polinomial prin aplicarea acestui algoritm iterativ, crescând valoarea lui k . Pe de altă parte, dacă un algoritm găsește valoarea optimă a problemei de optimizare în timp polinomial, atunci problema deciziei poate fi rezolvată în timp polinomial prin compararea soluției produse la ieșire de acest algoritm cu valoarea k. Astfel, ambele versiuni ale problemei sunt de dificultate similară.

O temă în literatura de specialitate este aceea de a identifica cum arată cazurile "grele" ale problemei rucsacului, sau, văzând lucrurile altfel, de a identifica ceea ce proprietăți ale cazurilor, în practică, s-ar putea să le facă mai favorabile decât sugerează comportamentul lor NP-complet din cel mai rău caz. Obiectivul de a găsi aceste instanțe "grele" instanțe este pentru utilizarea lor în sistemele de criptografie cu chei publice, cum ar fi criptosistemul Merkle-Hellman.

Rezolvarea
Sunt disponibili mai mulți algoritmi pentru rezolvarea problemei  rucsacului, bazați pe abordarea cu programare dinamică, branch and bound sau cu  de ambele abordări.

Algoritm de programare dinamică

Problema rucsacului nemărginită
Dacă toate greutățile () sunt întregi nenegativi, problema rucsacului poate fi rezolvată în timp pseudo-polinomial folosind programarea dinamică. În cele ce urmează, se prezintă o soluție de programare dinamică pentru problema rucsacului nemărginită.

Pentru a simplifica lucrurile, se presupune că toate greutățile sunt strict pozitive (). Se cere maximizarea valorii totale, cu constrângerea că greutatea totală este mai mică sau egală cu . Apoi, pentru fiecare , se definește  ca fiind valoarea maximă care poate fi atinsă cu greutatea totală mai mică sau egală cu . Atunci,  este soluția problemei.

Se observă că  are următoarele proprietăți:
  (suma a zero elemente, adică sumă peste mulțimea vidă)

unde  este valoarea celui de al i-lea tip de element.

(Pentru a formula ecuația de mai sus, ideea folosită este ca soluția pentru un rucsac este aceeași ca valoarea unui element corect plus soluția pentru un rucsac cu capacitate mai mică, anume una cu capacitate redusă cu greutatea elementului ales.)

Aici, maximul mulțimii vide este considerată a fi zero. Tabelând rezultatele de la  până la  rezultă soluția. Deoarece calculul de fiecărui  presupune examinarea a  elemente, și există  valori ale lui  de calculat, timpul de rulare a soluției de programare dinamică este . Împărțirea  la cel mai mare divizor comun al lor este un mod de a îmbunătăți timpul de funcționare.

Complexitatea de  nu contrazice faptul că problema rucsacului este NP-completă, deoarece , spre deosebire de , nu este polinomial în lungimea de intrare a problemei. Lungimea intrării  a problemei este proporțională cu numărul de biți din , adică , nu cu  în sine.

Problema rucsacului 0/1
O soluție similară pe bază de programare dinamică pentru problema rucsacului 0/1 conduce, de asemenea, la un timp pseudo-polinomial. Se presupune că  sunt numere întregi strict pozitive. Se definește  ca fiind valoarea maximă care poate fi atinsă cu greutatea mai mică sau egală cu  folosind elemente de până la  (primele  elemente).

Se poate defini  recursiv după cum urmează:

  dacă  (noul element este mai mult decât actuala limită de greutate)
  dacă .
Soluția poate fi găsită prin calculul lui . Pentru a face acest lucru în mod eficient, se poate utiliza un tabel pentru a stoca valorile anterior calculate.

Următorul pseudo-cod descrie programul dinamic:
// Intrare:
// Valori (stocate în tabloul v)
// Greutăți (stocate în tabloul w)
// Număr de elemente distincte (n)
// Capacitatea rucsacului (W)

for j from 0 to W do:
    m[0, j] := 0

for i from 1 to n do:
    for j from 0 to W do:
        if w[i] > j then:
            m[i, j] := m[i-1, j]
        else:
            m[i, j] := max(m[i-1, j], m[i-1, j-w[i]] + v[i])
Această soluție va rula, prin urmare, în timp  și în spațiu >. În plus, dacă se folosește doar tabloul unidimensional  pentru a stoca valorile optime curente și se parcurge acest tablou de  ori, rescriind de la  la  de fiecare dată, vom obține același rezultat într-un spațiu .

Meet-in-the-middle
Un alt algoritm pentru problema 0/1 a rucsacului, descoperit în 1974  și uneori numit "meet-in-the-middle" din cauza paralelor cu , este exponențială în numărul de elemente diferite, dar poate fi de preferat față de algoritmul PD atunci când  este mare în comparație cu n. În special, dacă  sunt nenegative, dar nu întregi, algoritmul de programare dinamică ar putea fi utilizat în continuare prin scalare și  (de exemplu, folosind aritmetica în virgulă fixă), dar dacă problema necesită  cifre fracționare de precizie pentru a ajunge la răspunsul corect,  va trebui să fie scalat cu un factor de  și algoritmul PD va avea nevoie de un spațiu de  și de un timp de .

   intrare:
     o mulțime de obiecte cu greutăți și valori
   ieșire:
     cea mai mare valoare totală a unei submulțimi<div> împarte {1...n} în două mulțimi A și B, de dimensiuni aproximativ egale
  calculează ponderile și valorile tuturor submulțimilor din fiecare mulțime
  pentru fiecare submulțime a lui A
     se găsește o submulțime a lui B cu cea mai mare valoare, astfel încât greutatea totală să fie mai mică decât W
  se ține evidența celei mai mari valori combinate găsite
Algoritmul ocupă un spațiu de , și implementările eficiente ale pasului 3 (de exemplu, sortarea submulțimilor lui B după greutate, eliminând submulțimile din B care cântăresc mai mult decât alte submulțimi din B de valoare mai mare sau egală, și folosind căutarea binară pentru a găsi cea mai bună combinație) duc la un timp de execuție de . Ca și în cazul atacurilor meet-in-the-middle din criptografie, acesta îmbunătățește timpul de  al unui algoritm naiv de forță brută (examinarea tuturor submulțimilor lui {1...n}), cu prețul utilizării de spațiu exponențial, în loc de constant.

Algoritmi de aproximare
Ca și pentru majoritatea problemelor NP-complete, s-ar putea să fie suficient să se găsească soluții viabile, chiar dacă acestea nu sunt optime. De preferință, însă, aproximarea vine cu o garanție cu privire la diferența dintre valoarea soluției găsită și valoarea soluției optime.

Ca și în mulți algoritmi utili dar complecși computațional, s-au făcut cercetări substanțiale privind crearea și analiza algoritmilor care aproximează o soluție. Problema rucsacului, deși NP-hard, este una dintr-o colecție de algoritmi care încă pot fi aproximați până la orice grad specificat. Aceasta înseamnă că problema are o schemă de aproximare în timp polinomial. Mai exact, problema rucsacului are o schemă de aproximare în timp polinomial complet (FPTAS).

Algoritm de aproximare greedy
George Dantzig a propus un  pentru a rezolva problema rucsacului nemărginită. Versiunea lui sortează elementele în ordinea descrescătoare a valorii pe unitatea de greutate, . Se trece apoi la introducerea în sac, începând cu un număr cât mai mare de exemplare din primul tip de element până când nu mai este spațiu în rucsac pentru mai multe. Dat fiind că există număr nelimitat din fiecare tip de element, dacă  este valoarea maximă de elemente care se încadrează în sac, atunci algoritmul greedy este garantat să obțină cel puțin o valoare de . Cu toate acestea, pentru problema mărginită, unde rezerva din fiecare tip de element este limitată, algoritmul poate fi departe de optim.

Schema de aproximare în timp polinomial complet
 (FPTAS) pentru problema rucsacului profită de faptul că motivul pentru care problema nu are soluții în timp polinomial este că profiturile asociate cu elementele nu sunt restricționate. Dacă se rotunjesc unele din cele mai puțin semnificative cifre ale valorilor de profit, atunci ele vor fi mărginite de un polinom și 1/ε unde ε este o limită a corectitudinii soluției. Această restricție înseamnă că un algoritm poate găsi în timp polinomial o soluție corectă într-un factor de (1-ε) de soluția optimă.
  intrare:
    ε ∈ (0,1]
    o listă de n elemente, specificată prin valorile lor,  și greutățile
  ieșire:
    S', soluția FPTAS

  P := max  // cea mai mare valoare
  K := ε
  for i from 1 to n do
       :=
  end for
  return soluția, S', folosind valorile  din programul dinamic prezentat mai sus
Teoremă: mulțimea  calculată prin algoritmul de mai sus îndeplinește , unde  este o soluție optimă.

Relații de dominanță
Rezolvarea problemei rucsacului nemărginite poate fi făcută mai ușor eliminând obiecte care nu vor fi niciodată incluse. Fie un element dat i, cu condiția că am putea găsi o mulțime de elemente J astfel încât greutatea lor totală să fie mai mică decât greutatea lui i, iar valoarea lor totală este mai mare decât valoarea lui i. Atunci i nu va apărea în soluția optimă, pentru că întotdeauna s-ar putea îmbunătăți orice potențială soluție conținând i prin înlocuirea lui i cu mulțimea J. Prin urmare, se poate ignora al i-lea element cu totul. În astfel de cazuri, se spune că J îl domină pe i. (Acesta nu se aplică la problemele mărginite, deoarece în acel caz obiectele din J s-ar putea să fi fost deja folosite.)

Găsirea relațiilor de dominanță permite reducerea semnificativă a dimensiunii spațiului de căutare. Există mai multe tipuri diferite de relații de dominanțăr, toate satisfăcând o inegalitate de forma:

 și  pentru un

unde  și . Vectorul  reprezintă numărul de copii ale fiecărui membru al lui J.
 Dominanță colectivă
  Al i-lea element este dominat colectiv de J, relație scrisă , dacă greutatea totală a unei combinații de elemente din J este mai mică decât wi și valoarea lor totală este mai mare decât vi.  Formal,  și  pentru un , adică .  Verificarea acestei dominanțe este dificilă din punct de vedere computațional, așa că nu poate fi utilizată cu o abordare de programare dinamică.  De fapt, aceasta este echivalentă cu rezolvarea unei probleme a rucsacului, în forma de decizie, mai mici unde , , și elementele sunt restricționate la J.
 Dominanța cu prag
 Al i-lea element este dominat cu prag de J, relație scrisă ca , dacă un număr de copii ale lui  sunt dominate de J.  Formal, , și  pentru un  și .  Este o generalizare a dominanței colective, introdusă pentru prima oară în și utilizată în algoritmul EDUK.  Cel mai mic astfel de  definește pragul elementului , relație scrisă .  În acest caz, soluția optimă ar putea conține cel mult  copii ale lui .
 Dominanța multiplă
 Al i-lea element este multiplu dominat de un singur element , relație scrisă ca , dacă  este dominat de un număr de copii ale lui .  Formal, , și  pentru un  adică . Această dominanță poate fi utilizată eficient în preprocesare deoarece poate fi detectată relativ ușor.
 Dominanță modulară
 Fie b cel mai bun element, adică  pentru orice .  Acesta este elementul cu cea mai mare densitate de valoare. Al i-lea element este modular dominat de un singur element , relație scrisă ca , dacă  este dominat de  plus mai multe copii ale lui b.  Formal, , și   adică .

Variații
Există mai multe variații ale problemei rucsacului, apărute din numărul mare de aplicații ale problemei de bază. Principalele variații apar prin schimbarea numărului unui parametru al  problemei, cum ar fi numărul de elemente, numărul de obiective, sau chiar numărul de rucsacuri.

Problema rucsacului multiobiectiv
Această variație modifică obiectivul individual al umplerii rucsacului. În loc de un singur obiectiv, cum ar fi maximizarea profitului monetar, obiectivul ar putea avea mai multe dimensiuni. De exemplu, ar putea fi obiective de mediu, sociale, și economice. Probleme frecvent abordate includ optimizările portofoliilor și ale logisticii de transport.

Ca exemplu concret, se presupune gestiunea unui vas de croazieră. Trebuie să se decidă câți actori de comedie să se angajeze. Acest nu poate ocupa mai mult de o tonă de pasageri și actorii trebuie să cântărească mai puțin de 1000 kg. Fiecare actor are o greutate, aduce o valoare de business în funcție de popularitatea sa și cere un anumit salariu. În acest exemplu sunt mai multe obiective. Se dorește, desigur, maximizarea popularității actorilor și minimizarea salariului. De asemenea, se dorește un număr cât mai mare de actori.

Problema rucsacului multidimensională
În această variantă, greutatea elementului  este dată de un vector D-dimensional  și rucsacul are un vector de capacități D-dimensional . Obiectivul este de a maximiza suma valorilor elementelor în rucsac, astfel încât suma greutăților pe fiecare dimensiune  să nu depășească .

Calculul problemei multi-dimensionale a rucsacului este mai greu decât cel al problemei simple; chiar și pentru  problema nu are nici măcar  decât dacă PNP. Cu toate acestea, algoritmul din  este demonstrat a rezolva eficient cazurile rare. Un exemplu de problemă multi-dimensională a rucsacului este rară dacă există o mulțime  pentru  astfel încât pentru fiecare element ,  astfel încât  și . Astfel de situații apar, de exemplu, atunci când se planifică pachetele într-o rețea fără fir cu noduri de retransmisie. Algoritmul din  rezolvă și el cazurile rare ale variantei cu alegere multiplă.

Algoritmul IHS (Increasing Height Shelf) este optim pentru problema rucsacului 2D (acoperirea cu pătrate a unui pătrat unitar bidimensional): atunci când există cel mult cinci pătrate într-o acoperire optimă.

Problema rucsacurilor multiple
Această variație este similară cu , dar diferă de aceasta prin aceea că se poate alege o submulțime de elemente, pe când, în problema bin packing, toate produsele trebuie să fie ambalate în anumite compartimente. Conceptul este că există mai multe rucsacuri. Această schimbare ar părea banală, dar nu este echivalentă cu adăugarea la capacitatea inițială. Această variație este folosită în multe probleme de încărcare și planificare din cercetarea operațională și are schemă de aproximare în timp polinomial.

Problema rucsacului pătratică
Așa cum este descrisă de către Wu et al.:Problema problema pătratică (QKP) maximizează o funcție obiectiv pătratică supusă unei constrângeri binare și liniare de capacitate.Problema rucsacului pătratică fost discutată sub acest titlu de Gallo, Hammer și Simeone în 1980. Gallo și Simeone pun însă prima tratare a problemei pe seama lui Witzgall în 1975.

Problema sumei submulțimilor
Problema sumei submulțimilor este un caz special al problemelor de decizie și 0-1 în care pentru fiecare tip de element, greutatea este egală cu valoarea: . În domeniul criptografiei, termenul problema rucsacului este adesea folosit pentru a se referi în mod special la problema sumei submulțimilor și este cunoscută ca fiind una dintre cele 21 de probleme NP-complete ale lui Karp.

Generalizarea problemei sumei submulțimilor se numește problema sumei submulțimilor multiplă, în care există mai multe compartimente cu aceeași capacitate. S-a demonstrat că generalizarea nu are schemă de aproximare în timp polinomial.

În cultura populară
 Neal Stephenson dă un exemplu de problema rucsacului în capitolul 70 din romanul său, , pentru a distribui obiecte memoriale din familie.
 Problema rucsacului apare de obicei în jocuri de rol, atât digitale cât și pe hârtie (exemple proeminente includ seria The Elder Scrolls și, respectiv, jocul Dungeons and Dragons), unde personajul jucătorului este constrâns de pragul lor de cuprindere atunci când transportă obiecte și comori, ceea ce obligă regulat jucătorul să evalueze obiectele după raportul valoare-greutate, pentru a duce doar elementele dense valoric unui negustor.
 Problema rucsacului face obiectul glumei din Web-comicul xkcd #287 intitulat "NP-Complete"

Note

Bibliografie
  A6: MP9, pg.247.

Legături externe
 Descărcare gratuită a cărții "Probleme ale rucsacului: algoritmi si implementări pe calculator", de Silvano Martello și Paolo Toth
 Slide-uri de curs pe problema rucsacului
 PYAsUKP: Yet Another solver for the Unbounded Knapsack Problem , cu cod ce profită de relațiile de dominanță într-un algoritm hibrid,  teste de referință și copii descărcabile ale unor articole.
 Pagina de start a lui David Pisinger cu copii descărcabile ale unor articole din lista de publicații (inclusiv "Unde sunt problemele grele ale rucsacului?")
 Soluții la problema rucsacului în mai multe limbi la
 Algoritm de programare dinamică pentru problema rucsacului 0/1
 Site care rezolvă on-line problema rucsacului
 Rezolvarea 0-1-RUCSAC cu algoritmi genetici în Ruby
 Coduri pentru problema rucsacului pătratică

Probleme NP-complete
Criptografie

Problema rucsacului


The year 1753 in science and technology involved some significant events.

Astronomy
 Ruđer Bošković's De lunae atmosphaera demonstrates the lack of atmosphere on the Moon.

Botany

 May 1 – Publication of Linnaeus' Species Plantarum, the start of formal scientific classification of plants.
 June – Establishment in Florence of the Accademia dei Georgofili, the world's oldest society devoted to agronomy and scientific agriculture.

Chemistry
 Claude François Geoffroy demonstrates that bismuth is distinct from lead and tin.

Computer science
 January 1 – Retrospectively, the minimum date value for a datetime field in an SQL Server (up to version 2005) due to this being the first full year since Britain's adoption of the Gregorian calendar.

Medicine
 James Lind publishes the first edition of A Treatise on the Scurvy (although it is little noticed at this time).

Physics
 November 25 – The Russian Academy of Sciences announces a competition among chemists and physicists to provide "the best explanation of the true causes of electricity including their theory"; the prize will be won in 1755 by Johann Euler.

Technology
 February 17 – The concept of electrical telegraphy is first published in the form of a letter from 'C. M.' to The Scots' Magazine.
 Benjamin Franklin invents the lightning rod, to ring a bell when struck by lightning, following his 1752 kite and key tests.
 George Semple uses hydraulic lime cement in rebuilding Essex Bridge in Dublin.

Awards
 Copley Medal: Benjamin Franklin

Births
 March 26 – Sir Benjamin Thompson, Count Rumford, Anglo-American physicist (died 1814)
 April 28 – Franz Karl Achard, chemist (died 1821)
 August 3 – Charles Stanhope, 3rd Earl Stanhope, British statesman and scientist (died 1816)

Deaths
 August 6 – Georg Wilhelm Richmann, Russian physicist (born 1711)
 December – Thomas Melvill, Scottish natural philosopher (born 1726)

References

18th century in science
1750s in science

1753 in science


Helldalsmo Station (Helldalsmo stasjon) er en tidligere jernbanestation på Sørlandsbanen, der ligger i Froland kommune i Norge. Den ligger ved en mindre bebyggelse i et område, der ellers mest er præget af skove og nogle søer som den nærliggende Heldalsvatn.

Stationen åbnede 22. juni 1938 som en del af banen mellem Nelaug og Grovane. Den var bemandet indtil 1960, og 15. december 1970 blev den fjernstyret. 28. maj 1989 fik den status som fjernstyret krydsningsspor.

Stationsbygningen blev tegnet af Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. Den var af samme type som ved Vatnestrøm og Selåsvatn. Bygningen blev revet ned omkring 1986.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Sørlandsbanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1938
Jernbanestationer i Agder

Helldalsmo Station


Ing. C. Olivetti & Co., SpA. Büro makineleri ve bilişim sistemleri üreten çok uluslu İtalyan şirketi.

Tarihçe

Elektrik mühendisi olan Camillo Olivetti'nin kurduğu şirket 1908'de daktilo üretimine başladı. 1938'de babasının yerine geçen Adriano Olivetti başkanlığı üstlendi. Onun döneminde Olivetti Avrupa'nın en büyük daktilo ve büro makinesi üreticisi oldu. 1982'de ik PC'sini (M20) piyasaya sürdü. 2003 yılında Telecom Italia'yla birleşmesine rağmen halen Olivetti Tecnost adıyla varlığını devam ettirmektedir.

Mekanik hesap makinesi üreticileri
Netbook üreticileri
İtalya merkezli bilgisayar şirketleri
İtalya merkezli cep telefonu şirketleri
1908'de kurulan imalat şirketleri
1908'de İtalya'da kurulan oluşumlar
Yazıcı şirketleri
Görüntü teknolojisi şirketleri
İtalyan markaları
Cep telefonu üreticileri
İtalya merkezli çok uluslu şirketler

Olivetti


Ruscus colchicus, zimzeleni grm iz roda veprina, porodica šparogovke, čije je rodno stanište Kavkaz. Naraste od 40 do 60 cm visine. Širi se rizomima. Plod je crvena bobica, privlačna nekim pticama i sisavcima.

Izvori

Veprina
Flora Sjevernog Kavkaza
Flora Zakavkazja
Flora Turske

Ruscus colchicus


Luis Ángel Franco Rivera, plus connu sous le nom de scène Luis Ángel "El Flaco", est un chanteur de musique régionale mexicaine, né le  à Mazatlán qui exerce son métier principalement dans le genre Banda. Formé au chant et à l'Opéra par l'institut universitaire « Escuela de Artes José Limón » de Culiacán, il a établi sa réputation, au Mexique et aux États-Unis, en travaillant pendant seize ans au sein de la , et a entrepris en 2019, une carrière de musicien soliste.

Carrière
En 2003, il devient l'un des chanteurs de la Banda Los Recoditos dans laquelle il travaille pendant seize ans.

Albums et enregistrements

Albums

Simples

Simples en collaboration

Séries vidéo

Vidéos en public

Vidéos de médias indépendants ou de fans

Télévision

Interviews en ligne

Principaux succès

Anecdotes
En juin 2021, Luis Angel Franco a partagé sur son compte Instagram, la photographie du plancher de la scène, au cours d'un concert qu'il a donné aux États-Unis, tapissés de dollars que le public envoie en tant que pourboire.

Sources
 .
 .
 .

Notes et références

Notes

Références

Liens externes

Naissance en mars 1984
Naissance à Mazatlán
Chanteur mexicain
Chanteur mexicain de style régional

Luis Angel El Flaco


Viață grea (titlu original: Life Stinks) este un film american din 1991 regizat de Mel Brooks. Este creat în genurile comedie, dramatic. Rolurile principale au fost interpretate  de actorii Brooks, Lesley Ann Warren, Howard Morris și Jeffrey Tambor. Scenariul este scris de Brooks, Ron Clark, Rudy De Luca și Steve Haberman.

Prezentare

Distribuție
Mel Brooks - Goddard Bolt
Lesley Ann Warren - Molly
Jeffrey Tambor - Vance Crasswell
Stuart Pankin - Pritchard
Howard Morris - Sailor
Rudy De Luca - J. Paul Getty
Theodore Wilson - Fumes
Carmen Filpi - Pops (eleven's up)
Michael Ensign - Knowles
Matthew Faison - Stevens
Billy Barty - Willy
Brian Thompson - Mean Victor
Raymond O'Connor - Yo
Carmine Caridi - Flophouse Owner
Sammy Shore - Reverend at Wedding
Frank Roman - Spanish Interpreter
Christopher Birt - Paramedic
Larry Cedar - Paramedic
Robert Ridgely - Crasswell's Attorney

Note

Legături externe

Vezi și
 Listă de filme americane din 1991
 Listă de filme americane de comedie
 Listă de filme de comedie din anii 1990

Filme din 1991
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de Mel Brooks
Filme dramatice americane
Filme de comedie din anii 1990
Filme Brooksfilms
Filme MGM

Viață grea


Rosario María Murillo Zambrana  (Managua, 22 de junho de 1951) é a vice-presidente e primeira-dama da Nicarágua. Ela é casada com o atual presidente Daniel Ortega. Murillo foi o principal porta-voz do governo da Nicarágua,  ministro do governo, chefe da Associação Sandinista de Trabalhadores Culturais e Coordenador de Comunicações do Conselho de Comunicação e Cidadania. Ela tomou posse como vice-presidente da Nicarágua em 10 de janeiro de 2017.

Nascidos em 1951
Vice-presidentes da Nicarágua

Rosario Murillo


ශ්‍රී ලංකා ජාතික ක්‍රිකට් කණ්ඩායම 2016 දෙසැම්බර් 18 සිට 2017 පෙබරවාරි 10 දක්වා දකුණු අප්‍රිකාවේ සංචාරය කළේය. මෙම සංචාරය ටෙස්ට් තරග 3 ක්, එක්දින තරග පහක් (එක්දින) සහ විස්සයි විස්ස ජාත්‍යන්තර තරග තුනකින් සමන්විත විය. ආරම්භක සංචාර කාලසටහන ප්‍රකාශයට පත් කිරීමෙන් පසුව, දකුණු අප්‍රිකාවේ ගෘහස්ථ විස්සයි 20 තරගාවලියට ඉඩ සැලසීමට දිනයන් තරමක් වෙනසකට ලක් කරන ලදී.

2016 දෙසැම්බර් 12 වන දින ඒබී ඩිවිලියර්ස් දකුණු අප්‍රිකාවේ ටෙස්ට් නායකයා ලෙස නම් කලේය. ඒ ෆෆ් ඩු ප්ලෙසිස් වෙනුවට ආදේශ කිරීමක් ලෙසය. මෙය ක්‍රිකට් දකුණු අප්‍රිකාව (CSA) විසින් සනාථ කරන ලද්දකි. මෙම තරගමාලාවට පෙර 2016 නොවැම්බර් මාසයේදී ඕස්ට්‍රේලියාවට එරෙහිව පැවති දෙවන ටෙස්ට් තරගයේදී ඩු ප්ලෙසිස් පන්දුව කඩතොළු කිරීම සම්බන්ධයෙන් වැරදිකරු විය. ඔහු එම චෝදනාවට අභියාචනයක් ඉදිරිපත් කළ නමුත් එය ප්‍රතික්ෂේප විය. දෙවන ටෙස්ට් තරගයෙන් ඔහුගේ තරග ගාස්තුව අහිමි වූ නමුත් එක් තරග තහනමක බරපතල චෝදනාවෙන් ඔහු ගැලවී ගියේය. එක්දින තරග සඳහා නායකයා ලෙස නම් කරන විට ඩිවිලියර්ස් නැවත කණ්ඩායමට පැමිණියේය. ඔහු තෙවැනි හා අවසාන විස්සයි 20 තරගය සඳහා ක්‍රීඩා කළ අතර ෆර්හාන් බෙහාර්ඩියන් නායකයා ලෙස රඳවා ගත්තේය.

දකුණු අප්‍රිකාව ටෙස්ට් තරගාවලිය 3-0 ලෙස ජය ගත්තේය. ශ්‍රී ලංකාව විස්සයි 20 තරගාවලිය 2–1ක් ලෙස ජයග්‍රහණය කළේය. දකුණු අප්‍රිකාව එක්දින තරගාවලිය 5-0ක් ලෙස ජයගත් අතර අයිසීසී එක්දින ශූරතාවලියේ අංක එකේ ස්ථානයට පත්විය.

සංචිතය

දෙවන ටෙස්ට් තරගයෙන් පසුව දකුණු අප්‍රිකානු සංචිතයට ඩුවාන් ඔලිවියර් එක් කරන ලදී. මීට පෙර කයිල් ඇබට් වෙනුවට ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාවෙන් ඉවත් වූ හැම්ප්ෂයර් ඉංග්‍රීසි කණ්ඩායම වෙනුවෙන් කෝල්පක් ක්‍රීඩකයෙකු ලෙස අත්සන් තැබීය. පළමු විස්සයි 20 තරගයේ දී නුවන් ප්‍රදීප් ආබාධයකට ලක්වී ඉතිරි සංචාරයෙන් ඉවත් විය. දෙවන විස්සයි 20 තරගයෙන් පසුව ඇන්ජලෝ මැතිව්ස්, නුවන් ප්‍රදීප් සහ දනුෂ්ක ගුණතිලක යන අය ශ්‍රී ලංකා සංචිතයෙන් ඉවත් වූහ. ප්‍රදීප් සහ ගුණතිලක තුවාල ලැබූ අතර මැතිව්ස් පෞද්ගලික හේතු මත පිටත්ව ගියේය. මැතිව්ස් නොපැමිණීම හේතුවෙන් දිනේෂ් චන්දිමාල් කණ්ඩායමේ නායකයා ලෙස නම් කරන ලදී. උදරයේ ආබාධයක් හේතුවෙන් ලුන්ගි එන්ගිඩි එක්දින තරගාවලියෙන් ඉවත් විය. පළමු එක්දින තරගයට පෙර දින ශ්‍රී ලංකාව ඉසුරු උදනා, තික්ෂිල ද සිල්වා සහ සීක්කුගේ ප්‍රසන්න වෙනුවට ලහිරු කුමාර, විකුම් සංජය සහ ජෙෆ්රි වැන්ඩර්සේ. ඩේවිඩ් මිලර් තුන් වන එක්දින තරගය අවසානයේ ඇඟිල්ලෙන් ආබාධයකට ලක්විය.

පුහුණු තරගය

තුන් දින තරගය : දකුණු අප්‍රිකානු ආරාධිත පිළ එ ශ්‍රී ලංකාව

ටෙස්ට් තරගමාලාව

1 වන තරගය

2 වන තරගය

3 වන තරගය

වි20ජා තරගමාලාව

1 වන තරගය

2 වන තරගය

3 වන තරගය

එදිජා තරගමාලාව

1 වන තරගය

2 වන තරගය

3 වන තරගය

4 වන තරගය

5 වන තරගය

යොමුව

බාහිර සබැදි

 Series home at ESPN Cricinfo

2016 in Sri Lankan cricket
2016 in South African cricket
Sri Lankan cricket tours of South Africa
International cricket competitions in 2016–17

ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් කණ්ඩායමේ දකුණු අප්‍රිකා තරග සංචාරය 2016/17


الدبليو84  هو رأس حربي نووي حراري كان ضمن الترسانة النووية الأمريكية. كان يستخدم الرأس الحربي في الصاروخ الجوال بي جي إم-109جي حريفون، وهي الفئة التي يطلق من منصات إطلاق أرضية متحركة. قوة التفجير المتغير ما بين 0.2 و150 كيلوطن.

تم تطوير الدبليو80 من قبل لورنس ليفمور ناشيونال لابريتوري في عام 1973 وتم إنتاجه في عام 1983. بعد سحب الصاروخ البي جي إم-109جي جريفون من الخدمة تم وضع الرؤوس الحربية في الوضع الخامل.

مصادر

وصلات خارجية
 صور ومعلومات عن الرأس الحربي، موقع ارشيف الأسلحة النووية

رؤوس حربية نووية
معدات عسكرية 1980-1989

دبليو84


La línea T62 (a efectos de numeración interna, 457) de la EMT de Madrid unía la Plaza de Castilla con el centro de Correos de la estación de Chamartín, pasando antes por el recinto de viajeros de dicha estación.

Permanece suspendida sine die desde el 13 de marzo de 2023, a causa de la demolición del edificio de Correos y de las obras que se están realizando en la estación de Chamartín.

Características
La línea formaba parte de la subred TCT (Transporte al Centro de Trabajo) de la EMT que se puso en marcha a partir de 2007 para crear una serie de líneas de autobús que comunicasen los principales centros de trabajo de Madrid con el intercambiador multimodal más cercano a los mismos.

Esta línea servía de lanzadera para los trabajadores del centro de clasificación de Correos de la estación de Chamartín, comunicando esta área con la propia estación y el intercambiador de Plaza de Castilla. Hasta 2011 recibía la denominación de línea 80.

Frecuencias

Recorrido y paradas

Sentido Estación de Chamartín
La línea iniciaba su recorrido en la calle Mateo Inurria junto a la Plaza de Castilla, desde donde se incorporaba a la plaza para salir por el Paseo de la Castellana en dirección norte.

Tras recorrer unos 500 m por este paseo, la línea giraba a la derecha por la calle del Padre Francisco Palau y Quer, por la que accedía al recinto de viajeros de la estación de Chamartín.

Tras atravesar este recinto, salía por la calle Hiedra, por la que llegaba a las instalaciones que Correos tiene junto a la estación de Chamartín, donde tenía su cabecera.

Sentido Plaza de Castilla
La línea iniciaba su recorrido junto al recinto de Correos de la estación de Chamartín, en la calle Hiedra, a través de la cual circulaba hacia el recinto de viajeros de la estación, al que prestaba servicio.

Desde la zona de viajeros de la estación de Chamartín, salía por la calle Agustín de Foxá. Llegando al final del tramo no peatonal de la misma giraba a la izquierda por la calle Enrique Larreta, que recorría en su totalidad hasta salir a la calle Mateo Inurria, teniendo su cabecera en la esquina de esta calle con la Plaza de Castilla.

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial EMT

T62

Línea T62 (EMT Madrid)


فيليكي موستي (Великі Мости) هي مدينة في مقاطعة لفيفسكا في أوكرانيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 5891 نسمة.

مراجع

مدن مقاطعة لفيف

فيليكي موستي


Dover (Kent) je luka i grad u Kentu, u jugoistočnoj Engleskoj.

Mjesta

Australija

 Dover, Tasmanija – najjužniji grad svoje veličine u Australiji smješten na jugu Tasmanije,
 Dover (otok kod Tasmanije) – treći najveći otok u grupi otoka Kent,
 Visovi Dover, Novi Južni Wales – obalno istočno predgrađe Sydneya, Novi Južni Wales

Kanada

 Dover, Calgary – stambena četvrt u jugoistočnom kvadrantu Calgaryja, Alberta.
 Dover, Newfoundland and Labrador – malo ribarsko selo, Newfoundland i Labrador
 Dover, Nova Škotska – Neuključeno područje u okrugu Guysborough u Novoj Škotskoj,
 Port Dover, Ontario – Neuključeno područje i bivši grad smješten u okrugu Norfolk pokrajina Ontario,
 Little Dover, Nova Škotska – mala komuna u kanadskoj provinciji Nova Škotska.

Singapur

 Dover, Singapur – relativno malo četvrt Singapura,
 Dover MRT station – nadvozna stanica za brzi tranzit (MRT) na liniji istok-zapad u području Queenstown, Singapur.

Ujedinjeno Kraljevstvo

 Dover, Kent – grad u Kentu,
 Dover (Izborna jedinica Parliamenta UK) – Dover je izborna jedinica u Kentu u Engleskoj, zastupljena u Donjem domu parlamenta Ujedinjenog Kraljevstva,
 Dover (okrug) – lokalni samoupravni okrug u Kentu u Engleskoj,
 Doverska vrata – je tjesnac na najužem dijelu La Manchea,
 White Cliffs of Dover – je regija engleske obale okrenuta Doverskom tjesnacu i Francuskoj,
 Port of Dover – prekogranična trajektna luka, terminal za krstarenje, pomorski teret i objekt marine smješten u Doveru,
 Dover, Greater Manchester – naziv većeg broja ustanova i ulica koje u svom imenu imaju riječ Dover.

Sjedinjene Američke Države

 Dover, Arkansas – mali grad u županiji Pope County u saveznoj državi Arkansas,
 Dover, Delaware – glavni grad savezne države Delaware
 Dover Air Force Base – baza zrakoplovstva Sjedinjenih Država pod operativnim nadzorom Zapovjedništva za zračnu mobilnost, smještena 3,2 km jugoistočno od grada Dovera u saveznoj državi Delaware,
 Dover Downs – hotel, kockarnica i kompleks trkališta u Dovera u saveznoj državi Delaware,
 Dover International Speedway – autoutomobilska trkaća staza u sastavu Dover Downsa u Doveru, savezna država Delaware,
 Dover, Florida – nekorporirano i popisom određeno mjesto u županiji Hillsborough na Floridi,
 Dover, Georgia – nekorporirana komuna u županiji Screven u saveznoj državi Georgia,
 Dover, Idaho – mali grad u županiji Bonner u saveznoj državi Idaho,
 Dover, Illinois – selo u županiji Bureau u saveznoj državi Illinois,
 Dover, Indiana – nekorporirana komuna u općini Kelso, županija Dearborn u saveznoj državi Indiana,
 Dover, Boone County, Indiana – nekorporirana komuna u općini Jefferson, županija Boone, u saveznoj državi Indiana,
 Dover, Kansas – nekorporirana komuna na obali Mission Creeka u zapadnoj županiji Shawnee u saveznoj državi Kansas
 Dover, Kentucky – grad u županiji Mason  u saveznoj državi Kentucky,
 Dover, Maine – grad sjedinjen s gradom Foxcroft od 1922. da bi nastao Dover-Foxcroft koji je najveći grad i sjedište županije Piscataquis u saveznoj državi Maine,
 Dover, Massachusetts – grad u županiji Norfolk u saveznoj državi Massachusetts,
 Dover, Minnesota – grad u županiji Olmsted  u saveznoj državi Minnesota,
 Dover, Missouri – selo u županiji Lafayette u saveznoj državi Missouri,
 Dover, New Hampshire – grad u županiji Strafford u saveznoj državi New Hampshire,
 Dover, New Jersey – grad u županiji Morris u saveznoj državi New Jersey,
 Dover, New York – grad u županiji Dutchess u saveznoj državi New York,
 Dover, Sjeverna Karolina – grad u županiji Craven u saveznoj državi Sjeverna Karolina,
 Dover, Ohio – grad u županiji Tuscarawas u saveznoj državi Ohio,
 Dover, Oklahoma – grad u županiji Kingfisher u saveznoj državi Oklahoma,
 Dover, Pennsylvania, općina u županiji York u saveznoj državi Pennsylvania,
 Dover, Tennessee – grad i sjedište županije Stewart u saveznoj državi Tennessee,
 Dover, Utah – (a ghost town) napušteni grad u županiji Sanpete u saveznoj državi Utah,
 Dover, Vermont – grad u županiji Windham u saveznoj državi Vermont,
 Dover, Virginia – nekorporirana komuna u županiji Loudoun u saveznoj državi Virginia,
 Dover, Buffalo County, Wisconsin – grad u županiji Buffalo u saveznoj državi Wisconsin,
 Dover, Price County, Wisconsin – nekorporirana komuna u gradu Emery u županiji Price, savezna država Wisconsin,
 Dover, Racine County, Wisconsin – grad u županiji Racine u saveznoj državi Wisconsin,
 Dover Plains, New York – zaseok i mjesto određeno popisom u županiji Dutchess, savezna država New York,
 Dover, gradska općina (razdvojba) – mnoge gradske općine koje u nazivu imaju ime Dover.

Poznate osobe

 Ben Dover (rođ. 1955.) – Engleski porno glumac i redatelj,
 Connie Dover (rođ. 28. kolovoza 1974.)- Američka pjevačica / kantautorica,
 Den Dover (rođ. 1938.) – Britanski političar,
 Eric Dover (rođ. 1967.) – Američki glazbenik,
 Gabriel Dover (1937. – 2018.) – Britanski genetičar,
 Kenneth Dover (1920. – 2010.) – Britanski akademik; bivši kancelar Sveučilišta St. Andrews u Škotskoj,
 Kieran Dover (rođ. 1996.), Australski nogometaš,
 Mary Dover (aktivna 1908.) – Kanadska kemićarka,
 Mildred Dover (rođ. 1944.) – bivši kanadski političar
 Robert Dover (Cotswold Games) (1575. – 1641.) – engleski odvjetnik, autor i umni čovjek, najpoznatiji kao osnivač i dugi niz godina direktor Cotswold Olimpick Games.
 Robert Dover (jahač) (rođ. 1958.), Američki olimpijski jahač
 Rupert Dover – pomoćnik komesara i regionalni zapovjednik s hongkonškim policijskim snagama.

Umjetnost, zabava i mediji

Film

 Dover (film) – kratki dokumentarni film snimljen 1943.

Glazba

 Dover (sastav) – Španjolski rock sastav,
 The Dovers – Američki garage-rock sastav.

Građevine

 Dvorac Dover u Kentu, Engleska,
 Dover House – rezidencija u Whitehallu u kojoj je londonsko sjedište škotskog Ureda.

Tvrtke

 Dover Corporation – američki konglomerat proizvođača industrijskih proizvoda,
 Dover Publications – američki izdavač knjiga i neko vrijeme klasičnih ploča,
 Dover Records – engleska popularna izdavačka kuća (za američku izdavačku kuću, pogledajte gore Dover Publications)

Vlada i zakon

 Dover (Izborna jedinica Parliamenta UK) – Dover je izborna jedinica u Kentu u Engleskoj, zastupljena u Donjem domu parlamenta Ujedinjenog Kraljevstva,
 Kitzmiller protiv Dover Area School District – sudski proces

Transport i vozila

 Dover (kamion) – marka kamiona u vlasništvu tvrtke Hudson Motor Car Company iz Detroita u saveznoj državi Michigan,
 Dover stanica (MBTA) – od tla uzdignuta brza tranzitna stanica smještena u 'South End u Bostonu u saveznoj državi Massachusetts,
 Dover stanica (NJ Transit) – željeznička stanica u Doveru u saveznoj državi New Jersey,
 Dover Transit Center – autobusni kolodvor u Doveru u saveznoj državi Delaware,
 Dover Transportation Center – željeznička stanica u Doveru u saveznoj državi New Hampshire,
 HMS Dover – Osam brodova Kraljevske mornarice nosilo je ime HMS Dover.

Ostalo

 Baron Dover – Britanska plemićka titula koja je kroz povijest dodijeljena tri puta,
 Dover sole (razdvojba) – dvije vrste ribe plosnatice,
 Dover Athletic – nogometni klub iz Dovera, u Kentu, Engleska.

Vidi još

 Dovre – općina u okrugu Innlandet u Norveškoj,
 White Cliffs of Dover (razdvojba)

Dover (razdvojba)


Rebecka Blomqvist ( PRONÚNCIA; Uddevalla, 24 de julho de 1997) é uma futebolista sueca que atua como atacante (pt: avançada).
Atualmente joga pelo VfL Wolfsburg, clube sediado na cidade de Wolfsburg na Alemanha.
Integra a Seleção Sueca de Futebol Feminino desde 2019.

Carreira

Depois de passar os primeiros anos profissionais no clube juvenil Kopparbergs/Göteborg Fotboll Club e chamar a atenção com excelentes atuações, ela se mudou para o campeão alemão em série, o VfL Wolfsburg, durante as férias de inverno de 2020/2021. Ela fez sua estreia pelo Wolfsburg em 5 de fevereiro de 2021 na partida contra o Turbine Potsdam, marcando seu primeiro gol na Bundesliga.

Rebecka Blomqvist Integrou a  Seleção Sueca de Futebol Feminino na Copa do Mundo de Futebol Feminino de 2023, tendo a Suécia ficado em 3.º lugar, e conquistado a medalha de bronze.

Clubes
Jogou por vários clubes:

  IK Rössö (2013–2014)
  BK Häcken (2014–2020)
  VfL Wolfsburg (2012-)

Títulos
Rebecka Blomqvist conquistou vários títulos durante a sua carreira desportiva:

 Jogos Olímpicos – Futebol feminino – 2020
Copa do Mundo de Futebol Feminino -  2023
 Campeonato Sueco de Futebol Feminino – 2020
 Copa da Suécia de Futebol Feminino – 2018/2019
 Campeonato Europeu de Futebol Feminino Sub-19 – 2014/2015
 Campeonato Alemão de Futebol Feminino – 2021/2022

Ver também
Seleção Sueca de Futebol Feminino

Ligações externas

Futebolistas da Suécia
Jogadoras da Seleção Sueca de Futebol Feminino
Futebolistas olímpicos da Suécia
Futebolistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Naturais de Uddevalla
Jogadoras da Copa do Mundo de Futebol Feminino de 2023

Rebecka Blomqvist


Ratchet & Clank je platformska igra koju je razvila tvrtka Insomniac Games za PlayStation 2. Prva je od igara iz serije igara Ratchet & Clank. Prva igra je bila mnoštveno popularna kod početnog izdanja i Ratchet će kasnije postati jedno od najprepoznatljivijih, popularnih i cijenjenih igraćih ikona za PlayStationove igraće konzole.

Povezani članci
 Ratchet & Clank (serija igara)

Vanjske poveznice
Službena stranica (SAD)

Videoigre za PlayStation 2

Ratchet & Clank


Diatomocera dosia es una especie de mariposa de la familia Pyralidae. Fue descrita por Dyar en 1914, se conoce en Panamá.

Referencias

Pyralidae

Diatomocera dosia


Župa Uznesenja Blažene Djevice Marije Taborsko župa je Zagrebačke nadbiskupije. Obuhvaća nešto više od polovice područja općine Hum na Sutli, i to njen istočni dio.

Povijest
Župa Taborsko se u Statutima Zagrebačke nadbiskupije prvi puta spominje 1334. godine, kada se kao župna crkva navodi današnja kapela svetog Vida, smještena podno srednjovjekovnog grada Vrbovca u Klenovcu. Ovdje je u srednjem vijeku bilo središte Vrbovečkog arhiđakonata, koji se protezao uskim pojasom uz rijeku Sutlu. U suvremenom ustroju postoji od 17. stoljeća, kad je proširena i završena zavjetna župna crkva Majke Božje Taborske.

Ustroj
Područje župe obuhvaća naselja: Hum na Sutli, Lupinjak, Strmec Humski, Klenovec Humski, Rusnica, Orešje Humsko, Vrbišnica, Druškovec, Lastine, te veći dio Grletinca i manji dio Druškovec Gore. Na području župe živi oko 3.100 vjernika. U župi već nekoliko desetljeća djeluju Sestre Naše Gospe. One su do 1945. godine, kada im je zabranjen rad, bile odgajateljice i učiteljice u školi. U župu ponovno dolaze 1962. godine, a 1970. godine sagrađen im je i samostan pokraj župnog dvora. U životu župe danas su prisutne kao vjeroučiteljice, orguljašice, sakristanke, obavljaju kućanske poslove itd.

Sakralni objekti

Crkve i kapele
Na području župe nalaze se župna crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije, crkva svetog Vida i crkva svetog Ivana.

Kapela svetog Leopolda Mandića smještena je u Humu na Sutli, a sagrađena 1990. godine na inicijativu vlč. Leopolda Tepeša u obliku obiteljske kuće. Kapela svetog Mihaela nalazi se u djelu obiteljske kuće Govedić, nasuprot školi. Prostor koji se prije koristio za održavanje vjeronauka preuređen je u kapelu s oltarom svetog Mihaela. Kapela blaženog Alojzija Stepinca sagrađena je 2001. godine u Lupinjaku, uz pomoć župljana, župe i donatora. Kapela svetog Josipa u samostanu časnih sestara na Taborskom nalazi se unutar samostana. Kućna je kapela s kipom svetog Josipa i svetohraništem.

Poklonci i raspela
Na području župe nalazi se i više poklonaca i raspela: poklonac Majke Božje na ulazu na Taborsko, poklonac sv. Barbare u Klenovcu, spomen-križ na Marijinu brijegu, poklonac Majke Božje Lurdske u Strmcu, raspelo između Taborskog i Klenovca, raspelo u Biušeku i kapelica Majke Božje Lurdske kod obiteljske kuće Korbar

Izvori
Bilješke i literatura

 Sakralna baština, Općina Hum na Sutli, HAW
 Dubravka Botica, Izvori za povijest sakralne arhitekture na području vrbovečkog arhiđakonata (17. - 19. st.), Croatica Christiana periodica, 54/2004.

Vanjske poveznice
Mrežna mjesta
 Valerija Kovačić Žlabur, Povijest župe Taborsko, Glasnik Majke Božje Vinagorske 3/2016.
 Zagorje - hodočasnički turizam, Turistička zajednica Krapinsko-zagorske županije

Rimokatolička Crkva u Hrvatskoj

Župa Blažene Djevice Marije Taborsko


Le conflit de Bakassi est une insurrection qui a débuté en 2006 dans la péninsule de Bakassi, au Cameroun, et qui est menée par des séparatistes locaux contre les forces armées camerounaises. Après l'indépendance du Cameroun et du Nigeria, la frontière entre les deux pays n'a pas été réglée et d'autres différends ont surgi. Le gouvernement nigérian a affirmé que la frontière était celle d'avant les accords britanniques et allemands de 1913. De son côté, le Cameroun revendiquait la frontière fixée par les accords germano-britanniques. Le différend frontalier s'est aggravé dans les années 1980 et 1990 après que des incidents frontaliers se soient produits, qui ont failli provoquer une guerre entre les deux pays.

En 1994, le Cameroun s'est adressé à la Cour internationale de justice (CIJ) pour éviter une guerre avec le Nigeria après de nombreux affrontements armés dans les régions contestées. Huit ans plus tard, la CIJ s'est prononcée en faveur du Cameroun et a confirmé la frontière établie en 1913 par les Britanniques et les Allemands comme frontière internationale entre les deux pays. Le Nigeria a confirmé qu'il allait transférer Bakassi au Cameroun.

En juin 2006, le Nigeria signe l'accord de Greentree, qui marque le transfert officiel de l'autorité dans la région, et l'armée nigériane se retire partiellement de Bakassi. De nombreux Bakassiens, qui se considéraient comme des Nigérians, se sont opposés à cette décision et ont commencé à s'armer le 2 juillet 2006. Deux ans plus tard, l'armée nigériane s'est totalement retirée de la péninsule, qui est passée sous contrôle camerounais. Plus de 50 personnes ont été tuées entre le début du conflit et le retrait total des Nigérians. Le conflit s'est en grande partie terminé le 25 septembre 2009 par un accord d'amnistie. Depuis lors, des affrontements sporadiques ont lieu à Bakassi. Seul un groupe local, les Bakassi Freedom Fighters (BFF), et des militants du delta du Niger ainsi que des séparatistes biafrais continuent de se battre.

Contexte

Débuts des disputes

Après l'indépendance du Nigeria et du Cameroun en 1960, le statut du Cameroun britannique n'était pas clair. Un plébiscite, parrainé et supervisé par les Nations Unies, a eu lieu au mois de février suivant, à l'issue duquel la partie nord du territoire, le Cameroun septentrional (Northern Cameroons) a voté pour rester dans le giron du Nigeria, tandis que la partie sud, le Cameroun méridional (Southern Cameroons) a voté pour la réunification avec le Cameroun. La partie nord du Cameroun britannique a été transférée au Nigeria au mois de juin suivant, tandis que la partie sud a rejoint le Cameroun en octobre. L'un des différends qui en résultent concerne la péninsule de Bakassi, une zone dotée d'importantes réserves de pétrole et de gaz, qui avait été administrée de facto par le Nigeria. Au début des années 1960, le Nigeria a reconnu que la péninsule ne faisait pas partie de son histoire. Le Nigeria a affirmé que les Britanniques avaient conclu un accord avec les chefs locaux pour assurer leur protection, et que la frontière de 1884 qui en résultait devait être la frontière officielle. Le Cameroun a affirmé que les accords frontaliers britannico-allemands de 1913 devaient délimiter la frontière entre les deux pays. Le différend n'était pas un problème majeur entre les deux pays jusqu'à ce que le président nigérian, Yakubu Gowon, soit renversé par le général Murtala Mohammed en juillet 1975. Mohammed a affirmé que Gowon avait accepté de transférer Bakassi au Cameroun lorsqu'il a signé la Déclaration de Maroua en juin. Le gouvernement de Mohammed n'a jamais ratifié l'accord, alors que le Cameroun le considérait comme étant en vigueur.

Litige frontalier
Dans les années 1980, les tensions se sont accentuées à la frontière. Les deux pays ont failli entrer en guerre le 16 mai 1981, lorsque cinq soldats nigérians ont été tués lors d'affrontements frontaliers. Le Nigeria a affirmé que les soldats camerounais avaient tiré les premiers sur la patrouille nigériane. Le Cameroun a affirmé que les soldats nigérians ont ouvert le feu contre un navire camerounais près de Bakassi  et que le Nigeria a violé le droit international sur le territoire camerounais Il y a eu deux autres incidents armés en février 1987 dans la région du lac Tchad ; trois Camerounais ont été enlevés et torturés par les Nigérians. La même année, des gendarmes camerounais ont attaqué 16 villages autour du lac Tchad et ont échangé le drapeau camerounais contre le drapeau nigérian. Un autre incident s'est produit le 13 mai 1989 lorsque des soldats nigérians ont abordé et inspecté un bateau de pêche camerounais près du lac Tchad. En avril 1990, des soldats nigérians ont enlevé et torturé deux personnes. Quelques mois plus tard, le Nigeria a affirmé que le Cameroun annexait neuf colonies de pêcheurs sur la péninsule. Entre avril 1990 et avril 1991, les soldats nigérians ont fait plusieurs incursions dans la ville de Jabane, remplaçant à une occasion le drapeau camerounais par l'étendard nigérian. En juillet suivant, les Nigérians ont occupé la ville de Kontcha. L'armée nigériane a menacé de manière voilée d'occuper certaines zones autour du lac Tchad. Une attaque camerounaise dans le lac Tchad en 1992-1993 a entraîné l'oppression des Nigérians, dont certains ont été tués et le reste soumis à une fiscalité discriminatoire. Malgré des années de négociations entre les deux pays, leurs relations se sont envenimées après que les soldats nigérians ont occupé Jabane et Diamond Island dans la péninsule de Bakassi le 17 novembre 1993.

Peu après, le Nigeria a accusé l'armée camerounaise d'avoir lancé des incursions à Bakassi et, en réponse, a envoyé 500 à 1 000 soldats pour protéger ses citoyens dans la péninsule en décembre. Les tensions se sont accrues lorsque le Nigeria et le Cameroun ont envoyé des forces supplémentaires à Bakassi le 21 décembre. En janvier suivant, les Camerounais ont tué un nombre inconnu de citoyens nigérians. Le 17 février 1994, le territoire occupé par le Nigeria près du lac Tchad a accueilli 3 000 réfugiés du village de Karena après qu'ils eurent fui une violente répression des Camerounais. Au cours de cette répression, 55 personnes ont été brûlées vives, 90 autres ont été blessées et certaines parties du village ont également été incendiées. Peu de temps après, un autre incident a été signalé près de la frontière entre le Cameroun et le Nigeria ; des gendarmes camerounais ont attaqué le village d'Abana dans l'État de Cross River, tuant 6 personnes et coulant 14 bateaux de pêche. Les 18 et 19 février, les forces nigérianes ont attaqué les Camerounais et ont occupé toute la péninsule, y compris les villages d'Akwa, d'Archibong, d'Atabong et de Kawa Bana. 1 à 25 personnes ont été tuées lors des affrontements. Le 29 mars, le Cameroun a porté l'affaire devant la Cour internationale de justice (CIJ). Au début du mois d'août 1995, de violents combats ont eu lieu, et des sources locales affirment que 30 personnes ont été tuées, ce qui n'a jamais été officiellement confirmé. Le 3 février 1996, un autre affrontement a eu lieu, faisant plusieurs victimes. Après ces incidents armés, le Nigeria a allégué que la France avait déployé des soldats dans la région. La France a déclaré qu'elle avait stationné deux hélicoptères et quinze parachutistes au Cameroun, mais qu'elle ne s'était pas déployée dans la péninsule. Entre fin 1999 et début 2000, les forces françaises ont établi une base militaire à proximité du territoire contesté. Les combats entre 1995 et 2005 auraient fait 70 morts.

Prélude
En 2001, l'armée camerounaise a enregistré deux morts et onze disparus dans ce qui a été décrit à l'époque comme une attaque de pirates. Le 10 octobre 2002, la CIJ a déterminé que le Cameroun était le propriétaire légitime de la péninsule. À Bakassi, il y avait au moins 300 000 Nigérians, qui représentaient à l'époque 90 % de la population. Ils devaient choisir entre renoncer à leur nationalité nigériane, la conserver et être traités comme des ressortissants étrangers, ou quitter la péninsule et s'installer au Nigeria. Les Nations unies (ONU) ont soutenu le verdict de la CIJ, faisant pression sur le Nigeria pour qu'il l'accepte. Le président nigérian, Olusegun Obasanjo, s'était attiré de nombreuses critiques de la part de la communauté internationale et à l'intérieur du Nigeria. Il a accepté à contrecœur le jugement, bien qu'il n'ait pas immédiatement retiré les forces nigérianes de la péninsule. Un accord a été signé pour commencer à délimiter l'ensemble de la frontière nigéro-camerounaise ; en raison de points de référence contradictoires des cartes coloniales, ce processus n'est toujours pas achevé en février 2021.

Le 12 juin 2006, le Nigeria et le Cameroun ont signé l'accord de Greentree, qui permet au Nigeria de maintenir son administration civile à Bakassi pendant deux années supplémentaires. L'armée nigériane a accepté de retirer au moins 3 000 soldats dans un délai de 60 jours. Elle a également accepté de rétrocéder une partie au Cameroun. À la suite de cet accord, une délégation bakassienne a menacé de déclarer l'indépendance si la rétrocession était mise à exécution. Le 2 juillet 2006, le Mouvement pour l'autodétermination de Bakassi (BAMOSD) a annoncé qu'il se joindrait au Mouvement pour l'émancipation du delta du Niger (MEND) pour faire sécession du Cameroun et le 9, il a mis sa menace à exécution. Avec la Southern Cameroons People's Organisation (SCAPO), ils ont déclaré l'indépendance de la "République démocratique de Bakassi". Les séparatistes ont reçu le soutien des rebelles séparatistes biafrais. Le Sénat nigérian a déclaré en novembre 2007 que la cession de Bakassi était illégale, mais cette action du Sénat est restée sans effet.

Phase principale du conflit
René Claude Meka, chef d'état-major du Cameroun, a été chargé de sécuriser le territoire en déployant le Bataillon d'intervention rapide (BIR). L'insurrection était essentiellement basée sur la mer et les mangroves de Bakassi offraient des cachettes aux insurgés. Ils ont utilisé des tactiques de pirates dans leur lutte : attaque de navires, enlèvement de marins et raids maritimes sur des cibles aussi éloignées que Limbé et Douala. Le Nigeria a également été confronté à des attaques d'insurgés, les rebelles du sud du pays étant farouchement opposés au changement de frontière. Le 17 août 2006, le chef du BAMOSD est mort dans un accident de voiture avec 20 autres personnes dans l'État de Cross River.

Des affrontements ont eu lieu dans la région entre des soldats nigérians présumés et des soldats camerounais le 13 novembre 2007, au cours desquels 21 soldats camerounais ont trouvé la mort. Le Nigeria a nié toute implication dans ces affrontements et a affirmé que ses soldats avaient également été attaqués par un groupe armé inconnu ; il a également affirmé qu'aucun de ses soldats n'avait été tué. La région a été assiégée par des criminels et des rebelles nigérians, et un groupe rebelle jusqu'alors inconnu, appelé les Libérateurs du Sud du Cameroun (LSCP), a revendiqué la responsabilité de certains meurtres. D'autres soldats camerounais ont été tués lors d'attaques en juin et juillet 2008. Le 14 août, le Nigeria s'est officiellement retiré de Bakassi, 50 personnes ayant été tuées l'année précédente. En octobre 2008, un groupe militant connu sous le nom de Bakassi Freedom Fighters (BFF) est monté à bord d'un navire et a pris son équipage en otage, menaçant de les exécuter si le gouvernement camerounais n'acceptait pas de négocier l'indépendance de Bakassi. Cette action du BFF n'a pas eu d'impact sur les politiques du Nigeria et du Cameroun concernant la péninsule. Le 14 août 2009, le Cameroun a pris le contrôle total de Bakassi. Le 25 septembre, une offre d'amnistie a été faite et la plupart des milices bakassiennes ont rendu leurs armes et sont retournées à la vie civile.

Le BFF a refusé de se rendre ; s'alliant à des militants du delta du Niger, ils ont déclaré qu'ils détruiraient l'économie locale. En décembre 2009, un policier a été tué au large de Bakassi dans un canot motorisé et le BFF a revendiqué la responsabilité. Du 6 au 7 février 2011, les rebelles ont lancé une attaque à Limbé et ont tué deux Camerounais, en ont blessé un, et onze étaient portés disparus. En 2012, le BAMOSD a lancé un drapeau national et a déclaré l'indépendance le 9 août. Le 16, ils ont capturé deux Camerounais. En 2013, le Cameroun a lancé une violente répression, provoquant la fuite de 1 700 personnes. Cela a mis en colère de nombreux Nigérians et a incité le gouvernement nigérian à menacer d'une intervention militaire. Cette intervention ne s'est jamais concrétisée.

Conséquences et insurrection de bas niveau

Après l'accord, de nombreux résidents ont eu des problèmes pour faire reconnaître leur nationalité dans les deux pays. Un manque de documents d'identification a fait qu'un certain nombre de Nigérians risquent de devenir apatrides, après la cession de Bakassi. Depuis la cession de Bakassi, les Camerounais brutalisent et harcèlent les Nigérians locaux. Selon l'universitaire Agbor Beckly, la police camerounaise veut les faire partir. En raison de la discrimination des Camerounais à l'égard des locaux, la plupart d'entre eux ont peur et risquent de devenir apatrides, et beaucoup ont décidé de ne pas enregistrer leurs enfants comme Camerounais. Le 15 août 2013, le gouvernement camerounais a obtenu la pleine souveraineté sur Bakassi et les résidents ont dû payer leurs premiers impôts après une transition de 5 ans sans impôts. Bien que l'activité militante à Bakassi se soit progressivement calmée, la cause du conflit reste non résolue. Depuis septembre 2008, plus d'un tiers de la population nigériane locale a fui au Nigeria. Le 13 février 2015, des militants ont tué un policier et en ont enlevé un autre. En 2017, une crise diplomatique a éclaté lorsqu'il a été rapporté que des soldats camerounais avaient tué 97 citoyens nigérians à Bakassi. Ce rapport s'est révélé faux, et le Cameroun a ensuite renvoyé deux chefs de village qu'il a jugé responsables de la diffusion de la fausse nouvelle.

En 2018, une rébellion de grande ampleur avait éclaté dans les régions anglophones du Cameroun, dont Bakassi. En mai 2019, il a été signalé que la police camerounaise avait détruit la communauté de pêcheurs d'Abana, tuant au moins 40 personnes. Les autorités ont nié que des membres de la police aient été impliqués et ont accusé une milice locale. Selon le gouvernement de l'État, des soldats camerounais se sont ensuite rendus à Abana et ont arrêté 15 personnes soupçonnées d'avoir participé aux meurtres.

En janvier 2021, la Ligue des Nations du Biafra (BNL) s'est plainte que certains de ses membres ainsi que des activistes pro-séparatistes avaient été arrêtés et torturés par les soldats camerounais, tant à Bakassi qu'en territoire nigérian. Le groupe a déclaré qu'il hisserait le drapeau biafrais dans la péninsule de Bakassi et a affirmé que les habitants s'identifiaient davantage aux Biafrais qu'aux Camerounais. Le groupe a demandé aux compagnies pétrolières de quitter les lieux et a menacé de porter des armes contre le Cameroun. Quelques mois plus tard, le groupe a déclaré qu'il ne permettrait pas au Cameroun de garder le contrôle de Bakassi, et a affirmé que plusieurs milices locales de la péninsule étaient fidèles à la cause biafraise. Les dirigeants du BNL ont fait valoir que l'insurrection croissante dans le sud-est du Nigeria permettrait aux loyalistes biafrais de s'emparer de Bakassi, et ont menacé de lancer des raids pirates dans les eaux voisines. Le 8 novembre 2021, le BNL a pris le contrôle d'un poste frontière entre Akpabuyo et Bakassi, bloquant la route menant à la péninsule et hissant le drapeau biafrais. Les militants ont battu en retraite avant qu'un contingent des forces armées nigérianes n'arrive sur place. Dans les semaines qui ont suivi, le BNL a affirmé avoir saisi des territoires à Bakassi.

Notes et références

Notes

Références

Guerre du XXIe siècle
Guerre impliquant le Cameroun

Conflit de Bakassi


Bakreni ftalocijanin, ftalocijanin plavi BN, monastral plava ili ftalo plava je svijetlo, kristalno, sintetičko plavo bojilo iz skupine ftalocijaninskih bojila. Njegova briljantna plava boja često se koristi u bojama i bojilima. Visoko je cijenjen zbog svojih vrhunskih svojstava kao što su postojanost na svjetlost, čvrstoća nijansiranja, moć pokrivanja i otpornost na djelovanje lužina i kiselina. Ima izgled plavog praha, netopivog u većini otapala, uključujući vodu. Zbog svoje stabilnosti, ftalo plava se također koristi u tintama, premazima i mnogim plastikama. Bojilo je netopivo i nema težnju da se kreće u materijalu. To je standardni pigment (bojilo) koji se koristi u tiskarstvu i industriji pakiranja. Industrijska je proizvodnja bila oko 10 000 tona godišnje samo u Japanu 1980-ih i 1990-ih. To je bojilo koje se najviše proizvodi u svijetu.

Ftalocijaninska bojila

Ftalocijaninska bojila su derivati makrocikličkog sistema tetrabenzotetraazaporfina ili tetrabenzoporfirazina, koji je građen analogno osnovnom skeletu krvnih i lisnih boja (porfinu), a razlikuje se od njega po tome što su u njegovom unutarnjem, šesnaestočlanom prstenu metinska premoštenja zamijenjena dušikovim atomima. Većina tržišnih proizvoda ove grupe sadržava u molekuli složeno vezan atom nekog dvovalentnog metala (Cu, Co, Ni, Zn, Ca, Ba i tako dalje).

Na osnovnom sistemu mogu se nalaziti razne grupacije uvedene u molekulu općim metodama aromatske supstitucije, koje treba da omoguće topljivost u vodi, ili da povećaju kemijsku reaktivnost prema bojanom materijalu, ili da ishodnom bojilu promijene nijansu. Takve su grupacije — S03H, — S02NR2, — CH2X, — HX (X = halogen), Cl- i tako dalje. Ovako supstituirani ftalocijaninski spojevi mogu se također vezati na neke intermedijare (na primjer supstituirane salicilne kiseline) ili azo-kopulacijske komponente, pa se dobivaju bojila novih grupacija (močilna, naftol AS i tako dalje). Sva su bojila ove grupe izvanredno postojana, a bojaju materijal modro, tirkizno ili zeleno. Upotrebljavaju se za bojanje tekstilnih vlakana, papira, plastičnih masa, kao pigmentna bojila, kao bojila za građevna veziva i tako dalje. Nalazimo ih u različitim grupama bojila, kao na primjer među supstantivnim, močilnim, reduktivnim, sumpornim bojilima ili među bojilima koja se grade na vlaknu (naftolima AS). Najvažniji su primjeri ove grupe: Heliogenblau G, C.I. 74100, priprema se najčešće grijanjem dinitrila ftalne kiseline s Heliogenblau G alkoholima, fenolima ili amidima, ili odvajanjem metalnih atoma iz metalnih ftalocijanina pomoću jakih kiselina; Heliogenblau B, C.I. 74160, bakarna kompleksna sol prethodne boje, dobiva se grijanjem dinitrila ftalne kiseline s bakarnim kloridom na 180 do 200 ˚C. Sulfuriranjem ovog bojila oleumom na 50 do 60°C nastaje Siriuslichttiirkisblau GL (Heliogenblau SBL), C.I. 74180, a kloriranjem dolazi do ulaženja 15 ili 16 atoma klora u molekulu te se dobiva Heliogengriin G, C.I. 74260.

Ftalocijaninski razvijači
Ftalocijaninski razvijači (phthalogen-bojila) su organski intermedijari koji se posebnim postupcima vežu na supstrat istodobno s nekom metalnom soli, te naknadnom obradom grijanjem u prisutnosti reduktivnih sredstava prelaze na obojenom materijalu u nesupstituirane ili na određeni način supstituirane ftalocijanine. Takvi su intermedijari na primjer l-amino-3-iminoizoindolenin, Phthalogenbrillantblau IF3G, iz kojeg na vlaknu nastaje već spomenuti Heliogenblau B, C.I. 74160, i l-amino-3-imino-4 fenilizoindolenin, Phthalogenbrillantgriin IFFB.

Izvori

Pigmenti

Bakreni ftalocijanin