Narn este o rasă extraterestră fictivă din universul seriei de televiziune Babylon 5. Lumea lor de origine se numește tot Narn.

Planeta-mamă
Narn este lumea de origine a regimului Narn și a rasei Narn. Ziua sa are 31 de ore terestre. Înainte de prima invazie a Centaurilor, Narn era o planetă verde sănătoasă. Acum are aspectul planetei Marte ceva mai locuibilă. Temperatura suprafeței poate fluctua cu cel puțin 60 de grade Fahrenheit în orice zi. Înainte de invazia Centauri, planeta a fost dominată de jungle și păduri primordiale, pline cu numeroase animale. Munții înfiorători și mările mici, fără lacuri, acopereau restul globului. Unul dintre cele mai venerate locuri de pe Narn este lanțul muntos G'Quon, care a fost odată casa viciosului On'Vik și a turmelor de Dar sălbatice și a bestiilor sălbatice Natok, care fac zgomot atunci când sunt furioase sau sunt deranjate.

Cu toate acestea, în urma celor două ocupații Centauri, lumea de origine Narn este acum destul de stearpă, cu o atmosferă subțire și o umiditate scăzută. O mare parte din pământ este un pustiu dezolant din cupru, întrucât prima ocupație a Centauri a epuizat mediul; rămân foarte puține zone de pădure și jungla originală. Cu toate că Narn a recuperat o mare parte a planetei pentru agricultură, au reușit să restaureze suprafețe relativ mici de pădure și junglă. Cea de-a doua invazie Centauri a Narnului a provocat tulburări climatice masive din cauza bombardamentului orbital cu asteroizi. Starea actuală a biosferei deja epuizate a planetei după bombardament este sumbră, cu puține specii mari de animale rămase pe Narn (cum ar fi Val) sunt pe cale de dispariție. Se pare că doar speciile aviare par să înflorească; pare un consens general între oamenii de știință Narn și extratereștri că doar terraformarea puternică poate readuce planeta la fosta sa condiție de pădure luxuriantă. (Ar fi tentant să prezentăm Republica Centauri ca plătind factura pentru operațiunea de terraformare.) Minbarii s-au oferit să ajute Narn cu echipamente de terraformare.

Biologie
Un Narn este înalt și are o construcție bogată; este chel, cu tenul roșu-portocaliu, plin cu pete maronii și/sau verzi. Apar ca fiind reptilieni ca origine. Femeile Narn dau naștere unui copil viu, dar la scurt timp după naștere, un prunc Narn este plasat într-o pungă în bărbatul Narn și rămâne acolo până când sunt destul de mari pentru a părăsi punga tatălui lor. Ca atare, sugarii Narn sunt numiți "pungi".

Din punct de vedere fizic, rasa Narn este printre cele mai puternice dintre toate rasele tinere și poate face față în lupta corp la corp chiar și cu Minbari. Un Narn tipic este considerabil mult mai  atletic decât un om sau Centauri. Cu toate acestea, nivelul relativ scăzut al tehnologiei Narn, comparativ cu Minbari și Centauri, i-a împiedicat să depășească aceste rase.

În vremea celui de-al doilea Război al Umbrelor, nu au existat telepați Narn, întrucât, potrivit legendei, toți telepații au fost exterminați de o forță întunecată, mai târziu cunoscută sub numele de Umbre, cu un mileniu în urmă (în timpul primului Război al Umbrelor ). Biologic, gena telepatică este prea slabă în populația actuală pentru a se exprima în mod natural. Acest lucru a dus la mai multe încercări din partea Narn de a cumpăra ADN-ul telepaților din alte rase (în principal oameni), în speranța de a se combine cu propriile lor gene și să înceapă să se reproducă telepații Narn.

Istorie
Până când Centaurii i-au ocupat și exploatat, Narn au fost în mare parte fermieri pașnici. Până la prima ocupație Centauri, lumea de origine Narn nu a fost unită sub un singur guvern, dar aparent a fost împărțită în diferite clanuri sau unități similare cu statele-națiune ale Pământului. Lumea de origine Narn era plăcută și verde, și în rândul populației Narn au existat telepați. În timpul primului război al umbrelor (corespunzător secolului al XIII-lea d.Hr.), Umbrele au folosit unul dintre continentele sudice ale planetei Narn ca bază. Au fost alungați de pe planetă de un grup de telepați Narn, dar telepații au fost exterminați în acest proces.

În 2109, Centaurii au întâlnit rasa Narn și au stabilit relații cu ei. Narn în acest moment erau primitivi din punct de vedere tehnologic în comparație cu Centauri; nu aveau flote majore de nave cu doar câteva planete colonii, inclusiv Raghesh 3 și Hylak 7. Au întâmpinat Centaurii cu brațele deschise, iar Centauri au trecut repede de la a le fi prieteni la înrobirea întregii populații Narn. Lumea de origine Narn a fost exploatată fără milă pentru resursele sale naturale - pădurile și junglele au fost tăiate, iar cea mai mare parte a fâșiei de suprafață a planetei a fost extrasă. Specii de animale și plante întregi au fost duse la dispariție. Narnii înșiși au fost folosiți ca slujitori sau muncitori de către Centauri, care locuiau adesea în moșii mari lucrate de sclavi Narn; mulți Narn au fost deportați în lagărele de lucru din alte lumi.

Dându-și seama că planeta lor era condamnată cu excepția cazului în care Centaurii erau obligați să plece, Narnii au început un lung război de gherilă împotriva stăpânilor lor Centauri. Narn a învățat cum să folosească tehnologia Centauri și armele și a transformat aceste arme împotriva lor. Au efectuat lovituri pe fugă asupra bazelor Centauri, au asasinat oficialii și civilii Centauri și au distrus navele de război și echipamentele Centauri. Centaurii au răspuns acestor atacuri într-un mod nemilos; o sută de mii Narn au fost executați ca pedeapsă pentru pierderile Centaurilor, iar orașele au fost bombardate pentru a demoraliza populația. Dar Narn a perseverat și, în cele din urmă, Centaurii au obosit din cauza acestui conflict și au plecat în jurul anului 2231 după 100 de ani de ocupație. Astfel Narn și-a recăpătat independența. Kha'Ri a fost reînființat și va conduce Narnul până la înfrângerea sa în cel de-al doilea război Narn-Centauri din decembrie 2259.

Religie și societate
Cei mai mulți Narn urmează coduri de onoare personale foarte stricte, deși multe alte rase din trecut au avut tendința de a vedea un Narn ca fiind lacom, duplicitar, cu două fețe și trădător. O parte din acest punct de vedere poate rezulta din influența Centaurilor și ostilitatea lor față de Narn, dar o mare parte din aceasta provine din comportamentul Narn în timpul construcției imperiului lor între perioadele de la sfârșitul primei ocupații Centauri și Războiul Narn-Centauri.

Societatea Narnă (atât înainte, cât și după secolul lor de înrobire de către Centauri) este strict ierarhică și se bazează pe un sistem de clase. De obicei, imperfecțiunile și deficiențele fizice nu sunt recunoscute, ceea ce înseamnă că orice echipament care să le compenseze, cum ar fi lentilele corective pentru deficiențe de vedere, trebuie să provină din societățile altor specii.

Kha'Ri este format din 8 cercuri, familiile regale fiind Primele, lideri spirituali în al doilea cerc, oficialii guvernamentali în al treilea cerc. Ambasadorul pe Babylon 5, G'Kar, a fost membru al celui de-al treilea cerc. Kha'Ri avea sediul în orașul G'Khamazad de pe Narn. Restul oamenilor sunt împărțiți în muncitori calificați, plebea sau cei pierduți (șomeri, criminali și bolnavi mintali). Mișcarea ascendentă între clase este dificilă pentru majoritatea. Orașele Narn sunt construite în districtele aproximativ concentrice care reflectă ierarhia socială.

Narn este un popor profund religios și social conservator. Narn are mai multe religii și unii Narn sunt atei, dar cei care urmează o credință o iau foarte în serios. Cartea sfântă a lui G'Quan este atât de venerată încât copiile noi trebuie să fie scrise manual și identice în formă cu copiile existente, inclusiv orice imperfecțiuni din pagini, iar ritualurile trebuie urmate corect sau nu mai sunt deloc îndeplinite, o practică de care Londo, Ambasadorul Centauri, profită în episodul sezonului 1 By Any Means Necessary. De asemenea, este considerat sacrilegiu traducerea cărții într-o altă limbă, în timp ce degeaba este încruntată.

Narn, la fel ca majoritatea raselor, are în mitologie ființe luminoase cu aripi (datorită manipulării Vorlonilor a raselor tinere). Aceste ființe sunt similare cu îngerii diferitelor religii umane.

În timp ce executa o sentință de atac agravat pe Babylon 5, G'Kar și-a notat gândurile și ideile pe hârtie. În timpul serviciului său de gardă de corp a lui Londo Mollari pe Centauri Prime câțiva ani mai târziu, mai mulți fideli Narn și-au combinat scrierile în Cartea lui G'Kar, care a început, dacă nu o religie nouă, apoi cu siguranță un cult puternic. Cartea lui G'Kar a fost prima lucrare publicată de Narn care a extras Cartea lui G'Quan și este, de asemenea, copiată manual cu toate imperfecțiunile incluse (de exemplu, o pată de cafea lăsată de Garibaldi). Sute de Narn s-au deplasat la Babilonul 5 pentru a căuta îndrumarea lui G'Kar, forțându-l să-și asume involuntar persoana unei icoane religioase.

Un Shon'Kar este un jurământ de sânge Narn. Jurământul este făcut de un Narn împotriva cuiva care i-a nedreptățit pe toții Narnii sau familia lor. Se așteaptă ca un individ Narn să nu se odihnească până când ținta Shon'Kar-ului este moartă. Dacă individul Narn eșuează, familia continuă Shon'Kar până când ținta este ucisă.

Narn nu apucă niciodată arme decât dacă înseamnă că le folosește. Dacă scoate din teacă un K'tok, o sabie Narn, atunci trebuie să fie vărsat sânge înainte de a putea fi băgată la loc (chiar dacă sângele este al celui cu sabia).

G'Quan Eth
G'Quan Eth este o plantă cu flori arsă ca tămâie ceremonială de către poporul Narn în timpul ritualului care încheie "Zilele lui G'Quan"; floarea fiind un simbol al credinței. Planta este descrisă ca fiind dificil de cultivat, costisitoare de transportat, dar este totuși vitală pentru ceremonia Narn. Planta servește ca punct de complot în episodul "Prin orice mijloace necesare".   Căutarea lui G'Kar de a înlocui o plantă distrusă rezultă din "datoria sa de a conduce membrii speciei sale de la bordul stației într-unul dintre cele mai sfinte servicii religioase anuale".

Guvern
Regimul Narn este guvernul Narn. Regimul este condus de "Kha'Ri"; este practic un consiliu mare, cu diferite niveluri (numite "cercuri") de autoritate. Primul cerc este format din elita națională care duce politica planetară și se ocupă de relațiile cu alte rase extraterestre. Înainte de războiul Narn-Centauri, apartenența la Kha'Ri era formată în cea mai mare parte din veterani și conducători ai succesului războiului de gherilă al Narn împotriva Centaurilor, ceea ce poate reprezenta aproape obsesia Kha'Ri cu umilirea și înfrângerea constantă a Centaurilor. Regimul Narn este un imperiu tânăr, crescând rapid de la independența lor față de Republica Centauri la începutul secolului 23. Diplomația inteligentă, o abordare pragmatică a traficului de arme și investițiile în construirea propriilor capacitați militare au fost toate caracteristici ale regimului Narn în deceniile premergătoare războiului cu umbrelor. De exemplu, Narn a fost singura putere majoră dispusă să vândă arme eficiente Alianței Pământului în timpul Războiului Pământ-Minbari, deși, în secret, luând în considerare amenințarea Minbari  pentru că i-a ajutat pe dușmani acestora. Faptul că armamentul lor a fost derivat din proiectele Centauri i-a dezvoltat  și Narn speră că rasele mai vechi să-i suspecteze pe foștii lor ocupanți și să îi atace în locul lor.

Devastarea provocată lumii de origine Narn le-a lăsat o mică alegere, fie să accepte o lungă încercare dificilă de a restabili clima și biosfera distrusă a planetei lor - fie de a stabili și apăra colonii care ar putea trimite resurse pentru a susține lumea de origine muritoare Narn. Narn a ales această ultimă opțiune, hotărând să-și extindă economia și influența cât mai repede posibil și prin orice mijloace necesare. Au vândut orice tehnologie și / sau arme de valoare oricui își putea permite să plătească pentru aceasta, inclusiv grupurilor marcate drept infractori și pirați de către alte rase. Folosind tehnologie și șantiere navale orbitale moștenite de la Centauri, au construit rapid o flotă stelară proprie și au colonizat mai multe planete din apropiere în primii ani de independență. Viteza cu care a crescut imperiul Narn a fost cu atât mai impresionantă, având în vedere micul lor avans tehnologic înainte de sosirea Centaurilor. Pentru a se dezvolta, Narn a adoptat politici nemiloase și o abordare pragmatică a acordurilor diplomatice. Când s-au simțit suficient de puternici, Narn a început să hărțuiască și să jefuiască alte rase, așa cum le-a făcut lor Centaurii. Deseori erau agresivi și brutali, nu ezitau să folosească amenințările sau forța directă pentru a acapara regiuni aflate în litigiu sau pentru a rezolva conflictele în favoarea lor. Astfel, nu este surprinzător faptul că multe rase, chiar și cele care au continuat să tranzacționeze cu Narn, în ciuda nemulțumirilor lor cu politicile și acțiunile Narn, au avut opinii ambivalente sau negative despre Regimul Narn și despre Narni în general. Au avut puțini prieteni printre celelalte rase, chiar și printre acele rase care făceau tranzacții cu ele, care prea adesea s-au trezit pe partea greșită a percepției duble privind Narnii - o eroare văzută inițial de Narni ca un preț mic de plătit, până când și-au dat seama prea târziu în timpul războiului Narn-Centauri că nu puteau supraviețui fără aliați și că au înstrăinat orice potențial prieten.

Regimul Narn la cea mai mare expansiune, în afară de lumea natală Narn, a inclus și o serie de colonii și sisteme planetare precum Che, Zok, Dros și Sigma 957. Teritoriul Narn a inclus și sectoare vitale de la frontiera cu Centauri, cum ar fi Cvadrantele 14 și 24. Aceste colonii au făcut ca regimul Narn să fie o putere majoră în galaxie. Totuși, această situație nu a durat mult.

La începutul seriei, guvernul Narn este înfățișat ca lipsit de scrupule și agresiv. (Midnight on the Firing Line) Un atac furios asupra unui avanpost Centauri stabilește scena pentru represalii din partea Republicii Centauri, care în cele din urmă va duce la distrugerea virtuală a Regimului Narn. Episoadele ulterioare, cum ar fi Deathwalker, unde Narn încearcă să ia în custodie un prizonier Dilgar și Legacies, atunci când încearcă să cumpere un telepat uman, fac puțin pentru a îmbunătăți reputația slabă pe care o are Narn, rasă considerată a fi oportunistă și însetată de influență și putere.

Când Narnii au aflat că nu pot câștiga războiul cu Centaurii, au fost atât de disperați să reînceapă, iar o parte diferită a naturii Narn a devenit evidentă. Sunt curajoși și capabili să prezinte un grad extraordinar de sacrificiu de sine, cum ar fi atunci când o navă de război Narn permite unui grup de nave civile să scape, punându-se între navele de luptă Centauri și o poartă de salt în hiperspațiu. (Acts of Sacrifice -  Fapte de sacrificiu) Acest curaj se extinde dincolo de propria specie, atunci când Narn a ajutat Babylon 5 să se apere de forțele președintelui Clark în Severed Dreams - Vise secrete.

Războiul Narn-Centauri
În 2259, fără cunoștința împăratului Centauri, anumite facțiuni ale Republicii Centauri au organizat o mică flotă de Umbre pentru a distruge o bază militară Narn în Cuadrantul 37, ucigând 10.000 dintre cei mai buni războinici Narn. Narnii nu au reușit să descopere cine a distrus baza, iar câteva luni mai târziu, o altă flotă a Umbrelor - care a acționat din nou la o cerere a lui Londo Mollari, ambasadorul Centauri pe Babylon 5, a atacat cea mai mare colonie Narn din Cuadrantul 14, distrugându-le apărarea. De data aceasta, o flotă de nave de război Centauri a sosit după plecarea Umbrelor pentru a ocupa și asigura securitatea planetei. Au fost repede descoperite și atacate de o escadrilă de luptători Narn. După ce a aflat acest lucru, Regimul Narn, recunoscând existența Umbrelor sau alianța lor secretă cu anumiți oficiali Centauri, a declarat oficial război împotriva Republicii Centauri (episodul sezonului 2 The Coming of Shadows).

În următoarele câteva luni, Narn a pierdut constant războiul defensiv cu Centaurii. În timp ce flota spațială Narn a arătat impresionantă înainte de război, ea a fost folosită în principal în atacuri de genul atacă și fugi asupra țintelor Centauri prost apărate. Când s-a ajuns la un război complet deschis, Narn a descoperit că flota Centauri era încă mult mai mare decât a lor și că navele de război Centauri aveau încă un avantaj tehnologic semnificativ față de cele Narn. Navele Centauri erau echipate cu gravitație artificială, ceea ce le oferea mai multă viteză și manevrabilitate decât navele de război Narn. Chiar și așa, experiențele Narn cu Centauri le-au permis să compenseze unele dintre aceste probleme, iar în mai multe bătălii (cum ar fi cea din apropierea Babylon 5), distrugătoarele grele Narn au reușit să distrugă sau cel puțin să avarieze grav navele Centauri înainte de a fi distruse și ele. Ceea ce i-a făcut cu adevărat pe Narn să piardă a fost ajutorul secret pe care Centaurii l-au primit de la aliații lor, Umbrele; dacă Centaurii nu ar fi fost ajutați de Umbre, Narn ar fi putut să țină piept cu succes forțele Centauri ani buni. Cu toate acestea, flota Narn nu a fost deloc potrivită pentru lupta cu navele antice ale Umbrelor, o singură navă a Umbrelor a putut distruge cu ușurință o întreagă flotă de nave de război Narn.

După ce a pierdut câștigurile teritoriale din ultimii 30 de ani în numai șase luni, disperatul Înalt Comandament Narn a decis să lanseze o lovitură totală împotriva bazei principale de aprovizionare Centauri pe o planetă numită Gorash 7. Narn spera că prin unirea majorității navelor de război rămase într-o singură armată, ar putea distruge baza de aprovizionare Centauri și forța Centauri își va opri temporar avansul. Acest lucru ar oferi timp regimului Narn să se regrupeze și să-și reconstruiască forțele. Pericolul acestui plan era că, pentru a crea o flotă suficient de mare pentru a realiza cu succes atacul, apărarea lumii de origine Narn ar fi fost puternic slăbită, lăsând-o astfel complet deschisă atacului, dacă Centaurii ar descoperi planul Narn. Din păcate pentru regimul Narn, Centaurii au aflat într-adevăr despre strategia Narn prin interceptarea și decodarea transmisiilor codificate și au planificat un contraatac decisiv pentru a pune capăt războiului cu un atac masiv asupra lumii mamă Narn (episodul sezonului 2 The Long, Twilight Struggle). Ambasadorul Mollari a transmis informațiile către Umbre și astfel cinci nave de război ale Umbrelor au așteptat flota Narn la Gorash 7. Deși Narn a luptat eroic, într-o luptă care a durat doar câteva minute, întreaga armată Narn a fost complet distrusă și sute de crucișoarele grele și nave de luptă Narn au fost pierdute. Nici o navă a Umbrelor  nu a fost distrusă (deși una a avut pagube minore).

Între timp, principala flotă Centauri era liberă să avanseze spre lumea natală Narn, practic fără opoziție. Când ambasadorul Londo și-a exprimat teama că Narn va lupta feroce pentru a-și apăra propria lume mamă și că orice forță de invazie va fi "până la gât în sângele lor", Lordul Refa, aliatul său în începerea războiului, i-a spus lui Londo să nu-și facă griji. Refa a dezvoltat un plan care să evite victime majore din rândul Centauri, fără a debarca o armată de invazie pe lumea natală Narn; în schimb, o flotă Centauri ar bombarda orbital suprafața planetei cu meteoriți mari transportați prin atracție gravitațională de navele de război Centauri. Aceștia ar "pulveriza" pur și simplu orașele și civilizația Narn, iar Centaurii ar putea apoi să aterizeze și să preia orice ruine rămase. În urma planului lui Refa, flota Centauri a început să bombardeze ilegal Narn din spațiu(acest tip de bombardament - orbital cu meteoriți - este considerat echivalentul folosirii armelor de distrugere în masă în universul Babylon 5, fiecare rasă majoră având semnate tratate împotriva acestei practici). Meteoriți uriași au căzut pe suprafața planetei, reducând majoritatea orașelor Narn la moloz, ucigând milioane de civili Narn și spulberând eficient infrastructura și abilitățile defensive ale Narn. Ca un act de supraviețuire simplă, Regimul Narn a fost de acord cu o predare necondiționată în mâinile Centaurilor, care apoi au re-ocupat lumea mamă Narn cu forțe militare și au înrobit din nou poporul Narn. Liderii regimului Narn, Kha'Ri, au fost arestați și/sau executați, iar Narn a devenit o "colonie protejată" a marii Republici Centauri. Singurul membru al Kha'Ri care a scăpat a fost G'Kar, ambasadorul Narn pe Babylon 5. Deși a primit ordinul să se predea Centaurilor din partea ambasadorului Londo, G'Kar i-a cerut azil pe stație comandantului Babylon 5, John Sheridan, care a fost de acord. Cu toate acestea, lui G'Kar i s-a retras titlul de ambasador și nu i s-a permis de către Centauri să reprezinte oficial rasa Narn pe stație, deși a continuat să facă acest lucru într-o calitate neoficială. Tinerii Narn au considerat că de vină pentru înfrângerea este faptul că liderii lor au folosit strategiile Centauri. Narnii mai în vârstă, care își aminteau de prima ocupație Centauri și de prima înrobire a lumii lor, credeau că au fost învinși pentru că nu s-au comportat asemănător  Centaurilor. În urma bombardamentului orbital realizat de Centauri, lumea de origine Narn a suferit schimbări climatice majore, deoarece praful aruncat în atmosferă a redus lumina solară a planetei, a scăzut temperatura globală și a creat condițiile unui vânt aproape constant în jurul planetei.

Ocupația Centauri
În timpul celei de-a doua ocupații Centauri, care a fost scurtă ca timp,  Kha'Ri a fost dizolvat cu majoritatea membrilor arestați și / sau executați. Noua conducere Centauri, cu precădere Lordul Refa și împăratul Cartagia, au fost hotărâți să mențină Narnii subjugați și să-i împiedice să devină o amenințare din nou. Prin urmare, ei au tratat populația captivă Narn cu o cruzime mare: milioane au fost duși în ferme de lucru și în lagăre de concentrare, ca forță de muncă-sclavi pentru reconstrucția infrastructurii planetare. Cinci sute de Narni au fost executați pentru fiecare Centaur ucis de vreun Narn. Alte milioane de Narni au fost sacrificate ca un program de curățare genetică, destinat să elimine potențialul de agresiune din bazinul lor de gene - multe comunități întregi au fost distruse în acest proces.

În ciuda tuturor acestor lucruri, a existat continuu o rezistență activă Narn. Rezistența a fost organizată de celule de pe Narn în sine și de pe alte lumi, procurând arme, hrană și alte resurse. Fostul ambasador G'Kar a fost cea mai proeminentă figură în această luptă și, într-adevăr, a devenit de-a lungul timpului un simbol nu doar al Narnilor de a fi liberi, ci al tuturor popoarelor din galaxie. Rămășițe ale flotei Narn care nu au fost distruse sau capturate de Centauri s-au alăturat în cele din urmă luptei împotriva Umbrelor conduse de John Sheridan, nava de război G'Tok  a avut, în special, un rol pivot într-o implicare timpurie în 2260. Odată ce s-a aflat că navele Umbrelor sunt vulnerabile în fața telepaților, putând fi distruse - navele Narn supraviețuitoare au putut să-și răzbune navele surori pierdute într-o oarecare măsură.

Narnii au servit, de asemenea, cu distincție pe Babylon 5, prin completarea forțelor sale de securitate, mai ales ajutând la respingerea soldaților din Forța Pământului loiali președintelui Clark; ca forță de poliție pe stație, au redus rata criminalității și chiar au avut de-a face cu Centaurii de pe stație într-o manieră eficientă și profesională. În consecință, în timp ce Regimul Narn nu mai exista, Narn a rămas o parte vizibilă a luptei împotriva Umbrelor (și mai târziu și împotriva Vorlonilor).

Eliberarea Narn
Datorită ajutorului lui G'Kar în asasinarea împăratului Cartagia, lucru care a salvat Centauri Prime de la distrugere, Narn a fost eliberat la începutul anului 2261 (sezonul 4 episodul The Long Night). Centaurii și-au retras forțele lor de ocupație din sistemul stelar Narn și din cele mai apropiate colonii. Majoritatea membrilor Narn, aflați în poziția de a influența viitorul națiunii lor, au tins apoi mai degrabă către o dorință de răzbunare, mai degrabă decât spre reconciliere; Cu toate acestea, în acest moment, nu au fost în stare să amenințe pe nimeni, cu cea mai mare parte a bazei lor industriale distruse și doar câteva nave fugitive rămase din flota lor - suficiente pentru a apăra lumea lor de origine, dar nu pentru a duce un război. G'Kar a refuzat o ofertă de a deveni lider al noului regim Narn, insistând că acesta nu-și va lua locul decât în reconstituitul Kha'Ri. Navele Narn au oferit sprijin logistic lui Sheridan și flotei sale în încercarea finală cu succes de a-l răsturna de la putere pe președintele Clark și de a returna puterea politică din Alianța Pământului oamenilor, dar în cea mai mare parte a acestui an, Narn s-a concentrat pe reconstruirea lumii distruse a acestora.

În 2262, armata Narn a devenit din nou mai numeroasă și mai activă, mai ales într-o forță comună de reacție cu rasa Drazi împotriva Centauri Prime, ca răspuns la o serie de atacuri asupra navelor de marfă ale Alianței Interstelare, dar și ca răzbunare pentru orice altceva. Bombardând lumea de origine Centauri cu arme convenționale,  au provocat pagube considerabile zonelor sale urbane cu zeci de mii de victime - doar o rambursare simbolică pentru carnagiul global pe care Centauri l-a provocat pe Narn, dar suficient pentru a-i umili Centaurii și la menținerea forțată la sol a flotei lor, fără alte represalii.

După formarea Alianței Interstelare, rasa Minbari a dorit să fie iertată pentru lipsa sa de reacție în primele zile ale războiului cu Umbrele. Astfel ei au oferit lui Narn o tehnologie avansată pentru a repara daunele aduse climei sale prin bombardamentele orbitale Centauri.

Viitorul Narn
Vorlons au fost adesea auziți referindu-se criptic la Narni (și Centauri) ca la "o rasă pe moarte, ar trebui să-i lăsăm să treacă". Nicio altă explicație nu a fost făcută în serial; J. Michael Straczynski a lămurit în cele din urmă ideea fanilor, spunând că specia Narn, la fel ca și Centaurii, nu va evolua ca ființe fără corp, așa cum o fac oamenii și Minbari în cele din urmă (în "The Deconstruction of Falling Stars- Deconstrucția stelelor căzătoare"); rasele Narn și Centauri nu mor, ca atare, ci rămân mai degrabă ca niște ființe de carne și sânge.

Referințe

ru:Цивилизации «Вавилона-5»#Режим_Нарна

Reptilieni fictivi
Babylon 5
Pages with unreviewed translations

Narn


Chillingham Castle er et middelalderslot i Chillingham i den nordlige del af Northumberland. Det var sæde for Grey- og Bennet-familien fra 1400-tallet frem til 1980'erne, hvor det blev sir Humphry Wakefields hjem. Han er Bt. og er gift med et medlem af den oprindelige Grey-familie. Til bygningen hører en stor park med 90 stykker af den sjældne race Chillingham Cattle. Slottet er fredet af 1. grad.

Slottet markedsføres som det ældst beboede og mest hjemsøgte i Storbritannien.

Se også
 Liste over borge og slotte i England

Referencer

Eksterne henvisninger

 Bibliography of sources relating to Chillingham Castle
 Chillingham Castle website

Slotte i Northumberland

Chillingham Castle


Bundesliga 2015-2016 a fost cel de-al o sută patrulea sezon al Bundesligii, prima divizie a fotbalului masculin din Austria.

Echipe
În Tipp 3 Bundesliga, cele 10 echipe joacă un "campionat dublu", fiecare jucând patru meciuri cu fiecare echipă. Cea mai prost clasată retrogradează în Erste Liga, iar echipele de pe primel trei locuri urmează să joace în preliminariile cupelor europene.

Stadioane

Staff și echipamente
Notă: Steagul indică cetățenia antrenorului respectiv.

Clasament

|}

Statisticile sezonului

Golgheter

Pase decisive

Referințe

Vezi și

 Erste Liga
 Cupa Austriei

Legături externe

 Pagină oficială
 Site-ul Federației

2015 în fotbal
2016 în fotbal

Bundesliga (Austria) 2015-2016


Johannes Boesen (født 5. august 1847 i København, død 14. september 1916 i Hellerup) var en dansk maler.

Boesen var elev af Emmerik Høegh-Guldberg;han blev optaget på Kunstakademiet i København oktober 1863; men forlod den april 1871; som elev af P.C. Skovgaard.

Johannes Boesen helligede sig landskabsmaleriet. Typisk danske landskaber fra frodige egne, ofte forårs- og sommerstemninger. Malerierne fortsætter traditionen fra Vilhelm Kyhn. Han blev anerkendt som kunstner og Dronning Alexandrine havde et maleri forstillende Sejs Hede. Han udstillede flere gange på Charlottenborg og på verdensudstillingen i Chicago i 1893.

Hæder
 1869: De Neuhausenske Præmier, (for Parti af Stadsgraven ved Nørreport)
 1874: Den Sødringske Opmuntringspræmie (for Eftermiddag i juni)
 1875: Neuhausens Præmie, (for Solopgang; Udsigt fra Himmelbjærget)
 1886: Kultusministeriet
 1894: Aarsmedalje 1
 1916: Sødrings Legat for livstid fra

Eksterne henvisninger og kilder

 ROFS 1787 :: Johannes Boesen: Johannes Boesen har malet følgende skiver:

Noter

Malere fra Danmark

Johannes Boesen


Mansura Eseddin (* 1976; , auch Mansoura Ez-Eldin) ist eine ägyptische Romanautorin und Journalistin.

Leben
Mansura Eseddin wurde 1976 in einem Dorf im Nildelta geboren. Sie studierte Journalismus an der Universität Kairo. Nach ihrem Abschluss im Jahr 1998 arbeitete sie zunächst fürs Fernsehen. Dann veröffentlichte sie erste Texte in Zeitungen und Magazinen.

2001 publizierte der renommierte Verlag Merit ihren Erzählungsband Dhaw'a Muhtaz, dem drei Jahre später der viel beachtete Debütroman Matahat Maryam folgte. Darauf erschienen zwei Romane – Maryam's Maze im Jahr 2004 und Wara al-Firdaws im Jahr 2009. Ihre Werke wurden in mehrere Sprachen übersetzt.

Wara al-Firdaws erschien in der deutschsprachigen Übersetzung von Hartmut Fähndrich im September 2011 unter dem Titel Hinter dem Paradies im Zürcher Unionsverlag.

Eseddin wurde 2009 auf dem Hay Literaturfestival in Beirut für die Beirut39 ausgewählt, als eine der 39 besten arabischen Autoren im Alter von unter 40 Jahren. 2010 war sie als einzige Frau für den International Prize for Arabic Fiction nominiert.

Mansura Eseddin arbeitet bei dem Literaturmagazin Akhbar al-Adab und gilt als eine der vielversprechendsten Autorinnen arabischer Sprache.

Bibliographie
Dhaw'a Muhtaz. Erzählungen, 2001.
Matahat Maryam. Roman, 2004.
Wara'a al-Firdaus. Roman, 2009.
Hinter dem Paradies. Deutschsprachige Übersetzung von Hartmut Fähndrich. Unionsverlag, Zürich 2011, ISBN 978-3-293-00434-4.

Weblinks

 Rezension von Hinter dem Paradies qantara.de, 22. Februar 2012
 Die wahre Revolution kommt erst jetzt Interview, SonntagsZeitung, abgerufen am 20. April 2012
 "Neue Verfassung macht Ägypten nicht stabiler" Interview zum Ausgang des Verfassungsreferendums 2012, in Der Standard

Einzelnachweise

Autor
Literatur (21. Jahrhundert)
Literatur (Arabisch)
Literatur (Ägypten)
Erzählung
Roman, Epik
Fernsehjournalist
Journalist (Ägypten)
Ägypter
Geboren 1976
Frau

Mansura Eseddin


Devekuşu Kabare, Haldun Taner'in öncülüğünde Ahmet Gülhan, Zeki Alasya ve Metin Akpınar tarafından kurulan, 1967-1992 yılları arasında İstanbul'da oyunlar sahneleyen tiyatro topluluğu.

Kendisine özgü üslubuyla kabare türünün Türkiye'deki önemli temsilcilerinden oldu ve geniş bir izleyici kitlesini oyunlarına çekti.  Oyunlarında toplumsal ve politik taşlamaya yer verdi.

Geçmişi

Kuruluşu
Türkiye'nin ilk kabare tiyatrosu olarak 1967 yılında kuruldu. Türkiye'de kabare tiyatrosu denemeleri Haldun Taner tarafından 1960'lı yılların başında yapılmış;  Taner'in  yazdığı Bu Şehri Stambul ki '62 adlı oyun 1962'de farklı tiyatroların oyuncuları olan gönüllü sanatçılar tarafından  Gen-Ar Kulüp'te sahnelenmiş ve çok ilgi görmüştü.

Bu ilk denemeden sonra Vatan Kurtaran Şaban (1965) adlı oyunu yazan Haldun Taner,  1967 yılında   kendisine, kurdukları gezginci tiyatro için bir oyun istemek üzere  başvuran  Zeki Alasya ve Metin Akpınar  ikilisine birlikte kabare tiyatrosu kurmayı önerdi. Bu teklif üzerine 1967 yılında  Haldun Taner, Ahmet Gülhan, Metin Akpınar ve Zeki Alasya ile birlikte dört ortak olarak Devekuşu Kabare'yi kurdu.

Kültür Müsteşarlığına atanan Şaban Efendi'nin odağında dönen skeçlerden oluşan Vatan Kurtaran Şaban, topluluğun ilk oyunu olarak  Sıraselviler'deki Kulüp 12'de sergiledi. 1960'lı yıllarda Türkiye'de toplumun tepkisizliğine bir gönderme olarak topluluğa "Devekuşu" adı verildi.

1967-1978 dönemi
Topluluk, dönemin güncel konuları tartışan Vatan Kurtaran Şaban oyununun ardından Nazım Hikmet, Orhan Veli, Adnan Veli, Oktay Rıfat, Aziz Nesin, İsmet Küntay ve Haldun Taner'in yazılarının Haldun Taner tarafından derlenmesiyle oluşan  Şehr-i İstanbul ki (1968) adlı oyunu sahneledi. Bu oyunu ile birlikte Devekuşu Kabare topluluğu ismini iyice duyurmuş ve oyun 337 kez sahnelenmiştir.  Topluluk,  1969'da Boris Vian'ın Generallerin Beş Çayı oyununu sahneleyerek, ilk defa batıdan bir oyun örneği verdi, ancak bu oyun ilgi görmedi. 1970'de Haldun Taner ve Zeki Alasya'nın birlikte yazdıkları Astronot Niyazi oyunu sahnelendi. Aya giden ilk Türk astronotu dolmuş şoförü Niyazi'nin uzaydaki maceraları üzerine kurulan bu oyun çok ses getirdi. 1972 yılında sahneledikleri ancak seyirci ilgisi görmeyen Eugene Ionesco'nun Gergedan oyunu, topluluğun ikinci  ve son çeviri oyunu oldu.  "Ha Bu Diyar", "Dün...Bugün", "Aşk-ü Sevda", "Dev Aynası", "Yar Bana Bir Eğlence", "Haneler" adlı oyunlar topluluğun ilk on yılında sahnelediği oyunlardandır.   Topluluk onuncu yılını, o güne kadar sahnelenmiş oyunların en çarpıcı bölümlerinden oluşan "Çıktık Açık Alınla" adlı oyunla kutlamıştır.

Gittikçe büyük bir üne ve seyircisi sayısına kavuşan Devekuşu Kabare Tiyatrosunun skeçlerinin yazılmasını ilk 12 yıllık dönemde genellikle Haldun Taner üstlendi. Zeki Alasya tiyatro oyunculuğunun yanı sıra yönetmenlik ve dekor yaparken  Ahmet Gülhan tiyatronun yöneticiliğini ve organizasyonunu üstlendi. Devekuşu Kabare Tiyatrosu'nun temel oyuncuları olan Metin Akpınar ve Zeki Alasya'nın popülerliği gittikçe arttı. Kabare Tiyatrosu küçük gruplar halinde oynanan bir tiyatro idi; ancak, ikilinin televizyondan, sinemadan, reklamlardan, tiyatrolardan hayranları salonları doldurunca 150-200 kişilik salonlar yetmez hale geldi. Talebi karşılamak için  büyük salonlarda oyun oynanmasına karşı çıkan Haldun Taner, Ahmet Gülhan ile birlikte Devekuşu Kabare Tiyatrosu'ndan ayrıldı. Topluluk 1978'de Haldun Taner'in ayrılmasından sonra Biz Bize Benzeriz kabare oyunu sahnelemiş ve bu oyunla birlikte topluluğa Selma Sonat katılmıştır.

1979-1987 dönemi
1979'den itibaren yönetimi ele alan Zeki Alasya - Metin Akpınar ikilisi, topluluğu aynı isimle sürdürdü.  Haldun Taner'in ayrılması ile birlikte topluluk kendine özgü bir üslup geliştirdi.  1979 ve 1980 yılında Umur Bugay'ın yazdığı Reklamlar kabare oyunu oynandı. Bu oyun ile topluluk, dans yönünden kendini geliştirdi.  İnsanlığın Lüzumu Yok (1982) kabare oyunu, küçük kabare tarzı bir salonda sahnelenen son oyunu oldu.

1981-1982 sezonunun sonunda  Devekuşu Kabare, Uluslararası Sanat Gösterileri ile birlikte Büyük Kabare Müzikali'ni gerçekleştirerek çok daha büyük izleyici kitlelerine seslendi. Bu müzikli güldürüde topluluğa  Ajda Pekkan, Mazhar-Fuat-Özkan, İstanbul Gelişim Orkestrası, 5 yıl önce 10 yıl sonra Gurubu şarkılarıyla, Altan Tekin koreografi ile ,  Attila Özdemiroğlu müzikleriyle, USG gurubu  danslarıyla eşlik etmiştir.

1983 yılında Beyoğlu...Beyoğlu oyunu sahnelenmeye başladı. 1987'de Deliler oyununu sahneledi. Oyunlarını sahneledikleri 1000 - 1500 kişilik salonlar Devekuşu Kabaresi'ne yeterli gelmemekteydi. Salon sıkıntısı ve kadro kurma sıkıntısı yaşayan topluluk, oyunlarına 1987'de ara verdi.

1990-1992 dönemi
Devekuşu Kabare Tiyatrosu 1990 yılında Şuna Buna Dokunduk oyunu ile tekrar oyun oynamaya başladı ancak daha önceki sıkıntılı koşullar devam ettiği için 1992 yılında tekrar kapandı.

Kayıtlar
Devekuşu Kabare'nin, Aşk Olsun, Beyoğlu Beyoğlu, Deliler, Dün Bugün, Reklamlar ve Yasaklar adlı oyunları önce ses kaydı, daha sonra video kaydı olarak yayınlanmıştır. Ancak o dönemde görüntü ve ses kaydı yapılan Geceler oyunu, Sansür Kurulu tarafından fazla müstehcen bulunduğu için, tüm kayıtları imha edilmiştir.

Oyunlar

Oyuncular

Kaynakça

İstanbul'daki tiyatro toplulukları
1967'de Türkiye'de kurulan oluşumlar
Haldun Taner
1992'de feshedilmiş oluşumlar

Devekuşu Kabare


هذه قائمة بمعظم الأفلام التي شارك بها هنري بركات.

انظر أيضًا
 قائمة أفضل مئة فيلم في تاريخ السينما المصرية
 قائمة أفلام حسن الإمام
 قائمة أعمال محمود ذو الفقار

مراجع

 صفحة بركات على قاعدة بيانات الأفلام العربية
 صفحة بركات على قاعدة بيانات الأفلام العربية
 FilFan.com

هنري بركات

قائمة أفلام هنري بركات


{{Ficha de noble
|nombre = Ahmed Belbachir Haskouri
|título = Comendador (Caballero) en la Orden Medahuia

|imagen =
|condecoraciones =
|nombre completo =  Ahmed Belbachir Haskouri Hafsi
|título = Caballero (Comendador)
|lealtad = Marruecos
|fecha de nacimiento =
|lugar de nacimiento = Marrakesh,
|fecha de fallecimiento = 1962
|lugar de fallecimiento =  Londres,
|lugar de entierro = Mezquita Sidi Abdullah El Hajj, Tetuán
|título = Comendador en la Orden Medahuia
|predecesor0 =
|sucesor0 =
|cónyuge = Lalla Zoubida Raissouni
|descendencia =
 Amina
 Bachir
 Sakina
 Mohammed Said
 Saleh
|dinastía = Hafsíes
|firma =
|escudo = Coat of arms of Morocco.svg
|imagen_escudo_tamaño = 100px
|lema                 = «Si tú glorificas a Dios, él te glorificará a ti»
|religión = Musulmán
| firma               =
}}
Ahmed Belbachir Haskouri (Marrakech, 1908 - Londres, 1962) fue un político marroquí, considerado la "Eminencia gris" de Muley Hassan Ben Mohammed Mehedi Uld Ben Ismael, segundo y último jalifa del Protectorado español de Marruecos, según Abdelmajid Benjelloun, historiador marroquí. Jean Wolf, historiador belga, usó la misma descripción, "Eminencia gris", para referirse a este político. Según el estudio del historiador Jaafar Soulami, publicado en 2014, Belbachir era conocido en el protectorado de Marruecos de costa a costa, es decir, desde el norte hasta el sur y desde el este hasta el oeste. Paul Bowles, Compositor, escritor y viajero estadounidense, nos informó que Belbachir figuraba entre las personas de suma importancia en el Mundo Árabe y que era el consejero del jalifa ubicado en Tetuán. Qut El Qulub Damardachia, millonaria egipcia, dijo que Belbachir era la persona adecuada en el puesto adecuado, en la época adecuada y que era conocido en los altos círculos sociales egipcios. Mohammed Ben Brahim, investigador literario marroquí, señaló en su publicación que Belbachir ejercía todos los poderes y obligaciones del jalifa con justicia, misericordia y diligencia, ya que este último le confirió tal responsabilidad y prestigio dentro de un cuadro protectoral. Adnan Sebti, historiador marroquí, reveló que Belbachir marcó medio siglo en la historia de Marruecos contemporáneo y que fue un hombre cuyo alcance trascendió las fronteras marroquíes.  Adnan Sebti, igualmente, reveló que Belbachir era tanto los "ojos y la boca" del jalifa como el guardia de la dignidad y del presupuesto jalifiano. Durante el coloquio internacional sobre el jalifa que tuvo lugar en Tetuán en octubre 9,10,11 del 2014, el historiador Rachid Mustfa, declaró que el historiador Ben Azuz Hakim le había dicho, poco antes que muriera, que el jalifa no podía formular una opinión política sin pasar por Belbachir. En septiembre de 2014, Souleiman Raissouni, periodista del periódico nacional marroquí llamado El Massae, declaró que Belbachir era el gobernante de facto del Protectorado Español dentro de un cuadro protectoral mientras que el jalifa era el gobernante de jure del mismo. Belbachir era el Jefe de la Casa Civil del Jefe del Estado Jalifiano, Jefe de gabinete Jalifiano y Secretario General del Gobierno Jalifiano llamado el Majzén. Belbachir era igualmente el Secretario General de la junta privada de consejeros jalifianos. En 2021, Josep-Luis Mateo Dieste, historiador catalán, resumió a Belbachir como el funcionario principal tanto en el palacio jalifiano como en el gobierno jalifiano. Después de la independencia Mohammed V nombró Belbachir gobernador de la región de Tetuán, lo cual este último rechazó para evitar la separación con el antiguo jalifa. Lo más lógico para dicho político era el puesto de diplomático en Gran Bretaña. Para marcar la importancia de Belbachir en la embajada, Mohammed V le otorgó un puesto único en su género, ya que lo nombró representante del Palacio Imperial (en donde el Ministerio Marroquí de Asuntos Exteriores no tenía ninguna influencia sobre el) en el Reino Unido. Dicho diplomático funcionaba en yuxtaposición con el embajador, antiguo segundo jalifa. El 28 de agosto de 2018, el periodista Hassan El Basri declaró que Belbachir actuaba tras bambalinas, ejerciendo como el poder detrás del asiento virreinal y que su lealtad hacia el jalifa era acorazada. En 2023, Abdelhamid Beyuqi, novelista Hispano-Marroquí, reveló  que Belbachir era un tal genio y sabio que llegó a manipular el gobierno jalifiano.  Belbachir es reconocido por haber destacado en la disciplina de su profesión y por su filantropía. Su nombre ha sido transliterado en las siguientes formas: Si Hamed Ben Baxir Escuri o Escurri, Sidi Ahmed Bel Bashir Haskouri, Ahmer Ben Bazir Hasqouri, Ahamad Benbachir Scouri, Sid Ahmed Ben El Bachil Scuri o Skuri, y Ahmad Ben Bachir El Hascori. Su apodo para los españoles era Hamido. Su apodo entre los maroquíes era "Basidi" (abuelito)

Biografía

Infancia, educación y familia

Belbachir procedía de una familia noble de Marrakech que trabajaba para los reyes de Marruecos. Como los padres de Belbachir murieron mientras que era muy joven, este último estaba bajo la custodia de un pariente cercano en Marrakech, Príncipe Muley Abdelkader Alauí, sobrino y yerno del Sultán Hassan I e hijo de la tía paterna de Belbachir. Después de la muerte de dicho príncipe, Belbachir fue trasladado al palacio real de Fez para reunirse con su abuela materna que era la dama de honor de la princesa Lalla Zoubida, madre de Muley Mehdi, futuro primer jalifa en Tetuán. Más tarde, durante una edad temprana, se mudó a Tetuán bajo la custodia del futuro primer jalifa y conjuntamente con el futuro segundo jalifa. Dado que Belbachir hizo estudios iniciales en Árabe y religión con el jalifa en el palacio jalifiano y vivió y creció diariamente y conjuntamente con el jalifa en dicho palacio, este último era considerado hermano adoptivo de Belbachir. En el mismo tiempo, Belbachir era íntimo amigo del jalifa. Además, Hajja Fatma, tía materna de Belbachir era madre de leche de los dos hermanos del jalifa.

Por otro lado, Belbachir realizó estudios primarios y secundarios en El Pilar, Escuela Marianista de los españoles en Tetuán. Luego, realizó estudios bancarios y de protocolo en España.

España, periódico español, anunció la boda de Belbachir en 1950. Belbachir se casó con Lalla Zoubida Raissouni (Raisuli/Raisuni/Raissouli), miembro de una familia Jerife, nieta directa de Mawla o Muley Sadiq Raissouni y pariente de Muley Ahmed al-Raisuli.

Papel en el movimiento nacionalista marroquí
Según Abdelmajid Benjelloun, Belbachir apoyaba los partidos políticos para sacar Marruecos del colonialismo. Belbachir estaba involucrado con los nacionalistas en "Beit el Maghrib" (Casa de Marruecos o Oficina del Magreb Árabe) ubicada en Cairo, Egipto para liberar Marruecos. Amhamed Benaboud, historiador marroquí, revela en su libro publicado la correspondencia entre Belbachir y el nacionalista Mhammed Amhamed Benaboud, representante de la Casa de Marruecos en Egipto. Este último pide a Belbachir ayuda política para deshacer el desvío político entre los partidos políticos. En una carta pide la opinión de Belbachir en cuanto al camino político de los partidos políticos. En otra carta pide ayuda financiera para poder asistir a una reunión en Unesco.

En abril de 1947 El Ahram, periódico nacional egipcio, anunció que Belbachir estaba involucrado tanto con el Jalifa como con el secretario de la conferencia del Magreb Árabe en Egipto para vincular el nacionalismo marroquí a la mencionada conferencia.

Belbachir encargaba su esposa para que este último trasladara armas desde el Protectorado español de Marruecos al Ejército de Liberación ubicado en el Protectorado francés de Marruecos.

Según Miguel Martínez-Mena, periodista español, Belbachir regaló la bandera de Marruecos independiente al público español en la fecha 31/5/1955 vía los partícipes de un espectáculo en Alicante.

Belbachir recibió el Rey Mohammed V en la primera visita de este último a Tetuan en abril de 1956 después de la independencia de Marruecos.

Diálogo y relación con las autoridades españolas
Mientras tanto, Belbachir mantenía un diálogo político con el Alto Comisario, representante del jefe del estado español. Durante la Segunda República Española Belbachir exitosamente parlamentó con dicho gobierno en la persona del Alto Comisario para que indemnizara tanto a los soldados y soldados discapacitados que lucharon en contra de Abdelkrim en la Guerra del Rif como a los huérfanos y viudas de los soldados que lucharon en el mismo, lo cual el gobierno peninsular anterior pasó por alto. Cuando el General Franco assumió el poder, Belbachir era el encargado que recomendaba la guardia mora para la protección del generalísimo a través del General Agustín Muñoz Grandes. El General Carlos Asensio Cabanillas rotundamente trató de aprobar un proyecto de ley en desacuerdo con la cultura marroquí. Belbachir presionó con éxito al jalifa y a todos los altos funcionarios del gobierno a dimitir. Cuando Asencio vio que no podía llegar a un nuevo gobierno de inmediato y que estaría bajo la amenaza de un vacío de poder, se abarrota en los deseos de Belbachir. En 1943 Belbachir dialogó tanto con el General Luis Orgaz Yoldi como con el jefe del Partido Reformista para que este último entregara sus documentos ancestrales de suma importancia al gobierno con apegue a las normas jalifianas. El General José Enrique Varela afirmó a Belbachir que él cometió un error relacionado con los eventos de Tetuán del 8 de febrero de 1948 y que, aunque él no quería ni a Abdelkhalek Torres ni a su partido, condenaba solamente la acción en nombre de Abd el-Krim El Khattabi. Como Varela disparó contra los manifestantes, Belbachir se opuso y cortó provisionalmente sus relaciones con el primero. Varela declaró que Belbachir era un insubordinado de acuerdo a los archivos finalmente desclasificados en España.

Según el libro Ifni:la guerra que silenció Franco publicado en 2006, «García Valiño quería despertar las ambiciones del Jalifa, El Mehdi, a ver si, en un arrebato de vanidad, se proclamaba genuino sultán de la zona española, y con ello se obtenía la secesión del Protectorado Norte». En 1953 casi 430 alcaldes, notables y ulema, con la aprobación del General Rafael García Valiño, se reunieron en "saniat R'mel", en la entrada de Tetuán, para pedir por escrito al General Franco la secesión de la zona española, ya que el gobierno francés había destituido el rey Mohammed V en la zona francesa. Belbachir aconsejó el jalifa no ir a aquella reunión para que aquellos no lo proclamaran rey de la zona española. Además, Belbachir "pagó a una cocinera para que boicotara un acto político promocionado por la Alta Comisaría, absteniéndose de cocinar en un encuentro que debía proclamar el jalifa de la zona española como reino soberano en 1954 en las afueras de Tetuan".

Más tarde, el General Valiño acusó Belbachir de pretender envenenarlo en 1955. Tal caso era una secuela de aquel evento cuando el jalifa, bajo la influencia de Belbachir, rechazó el trono provisional de Marruecos entero en 1955 a pesar del apoyo franco-español.

El tribunal militar en Tetuán citó Belbachir en varias ocasiones debido al cargo que se le imputaba. Aunque el cargo no tenía suficiente fundamento según el tribunal el General Franco y el General Valiño firmaron la destitución de Belbachir. Dado que Marruecos era un protectorado, la firma y el sello jalifiano eran necesarios en dicho documento para completar la destitución, lo cual era imposible porque Belbachir tenía el sello jalifiano bajo su control.

Papel en la Guerra Civil Española
Al principio Belbachir era el interlocutor de los republicanos, ya que había de un lado una discrepancia entre los de la izquierda y los monorquistas disfrazados y del otro lado había el alto comisario en Tetuán. Después del golpe de Estado de 1936 en España, al ver el peligro de un comunismo en la puerta de Marruecos, Belbachir se declaró en contra de la legítima República Española, pero en el lado de la iglesia. Los soldados marroquíes lucharon en dicha guerra bajo un permiso ministerial del protectorado en vez de un decreto jalifiano para que la ideología de Belbachir estuviese consecuente con la de los nacionalistas marroquíes. De todos modos, era un gran riesgo porque, si los comunistas habían ganado en la Guerra Civil Española, Belbachir hubiera sido encarcelado.

Papel en la Segunda Guerra Mundial
Durante la Segunda Guerra Mundial, Belbachir protegía Joséphine Baker en Norte de África y respaldaba las fuerzas aliadas en dicha región, según Emmanuel Bonini, historiador francés. Además, según Claude Baker, hijo de Josefina Baker, Belbachir ofrecía pasaportes y visados vía el Alto Comisario de España para sacar de Europa los judíos perjudicados por el Nazismo. Según Adnan Sebti, historiador marroquí, Belbachir califica para el título "Justos entre las Naciones".

Relación con el Sultán Abd al-Aziz de Marruecos
El Sultán Abd al-Aziz de Marruecos rogaba Belbachir, poco antes que estuviese moribundo, para que este último se convirtiera en el padrino de la hija del primero. Además, después de la muerte de dicho sultán, Belbachir ayudó la mencionada princesa para que se casara con el jalifa, aunque Mohammed V se opuso. En breve, Belbachir apaciguó ambos monarcas para que eso sucediera.

Papel en la Liga Árabe
Conjuntamente con otros nacionalistas, Belbachir estaba involucrado en la primera intervención marroquí en la Liga Árabe. Esto se manifestó en una carta de los nacionalistas a Belbachir enviada el 14 de marzo de 1947. El representante cultural marroquí en la Liga Árabe aseguró a Belbachir, en una carta con fecha 22 de mayo de 1947, que los nacionalistas tal como Torres y Allal El Fassi serían recibidos con agasajo en la Liga Árabe. El mencionado representante describe de nuevo sus actividades a Belbachir en una carta con fecha 16/9/47. La carta indica que Abdelkarim Gallab
(Abdelkrim Ghallab) estaba presente con dicho representante en una reunión en Líbano llamada " La Conferencia Cultural Árabe". Se menciona también en dicho documento que la propaganda marroquí para independizar Marruecos se mencionó oralmente dentro de un marco cultural.

Belbachir jugó el papel del jalifa al recibir Ahmed Shuqairi, Sub-Secretario General de la Liga Árabe, en diciembre de 1953. Además, jugó el mismo papel al recibir Abdelkhalak Hassouna, Secretario General de la Liga Árabe, en mayo de 1954. En ambos eventos, el tema para liberar y reconstruir Marruecos era imprescindible.

Papel en Sáhara Occidental

Según el doctor británico Hussein Ben Kirat, especialista en relaciones internacionales, en post-1939, el Sahara Occidental fue administrado por Belbachir, bajo el jalifa del sultán, ubicado en Tetuán. Belbachir administraba, desde Tetuán, dicha región conjuntamente con la familia Maa El A'inain, ubicada en el Sahara, y una larga lista de gobernadores. Estos gobernadores saharauis marroquíes y dicha familia rendían homenaje al jalifa (la tradicional Bay'a) para mostrar su lealtad hacia Marruecos durante Mouloud, celebración del cumpleaños del Profeta. Todos estos hechos están documentados en Rabat, Madrid, París y bibliotecas personales de las familias de las muchas personas involucradas.

Papel en el nacionalismo argelino
Desde el Reino Unido Belbachir usaba su cuenta bancaria privada para las operaciones financieras de la Frente de Liberación Nacional (Argelia). En el mismo tiempo, mantenía contacto con Ferhat Abbas, el presidente del Gobierno provisional de la República Argelina. Además, conjuntatente con el futuro Hasan II de Marruecos, Belbachir estaba involucrado en el traslado de armas para ayudar los rebeldes argelinos.

Papel en el nacionalismo palestino
Belbachir subvencionaba Amin al-Husayni por razones humanitarias. Existen decenas de cartas en donde este último agradece el primero por sus aportaciones monetarias sustanciales.

Papel Social
En el campo deportivo, Belbachir observaba oficialmente los juegos nacionales de Fútbol. En el campo literario, al ver las capacidades del poeta Mohammed Ben Musa, Belbachir lo recomendó exitosamente al jalifa en el 6 de abril de 1937 para el puesto de Ministro de Dotación para popularizar y fomentar la Poesía árabe. Para evitar un colonialismo puro y simple, Belbachir aseguró la educación de una elite marroquí para que este grupo educara las Masas a la larga. El historiador marroquí Mohammed Ben Azuz Hakim declaró que él pudo completar sus estudios superiores en España, gracias a la intervención social de Belbachir. En el campo humanitario, Belbachir declaró que Huari Bumedián, futuro presidente de Argelia, era marroquí para salvarlo de la enfermedad de tuberculosis. Belbachir lo mandó al centro Benqarich en Tetuán para curarlo, ya que un centro para eso no existía en Argerlia en aquel entonces.

Belbachir era el planificador y el supervisor de la boda jalifiana en 1949. Esta boda era la más celebrada en el mundo en 1949.

Belbachir permitió que la Princesa Fátima Zohra, hija del Sultán Abdulaziz y esposa del segundo jalifa, adoptara Amina, hija mayor de Belbachir.

Últimos años
Belbachir murió de infarto agudo de miocardio en Londres, Gran Bretaña. Luego, sus restos fueron trasladados de vuelta a Tetuán. En la actualidad, está enterrado en la Mezquita Sidi Abdullah El Hajj.

Condecoraciones
Las medallas nacionales fueron las siguientes:
Mohámed V de Marruecos le confirió el Youssoufia en 1947 en Arcila
El khalifa le confirió dos Mehdaouias después de la boda del khalifa en el año 1949
El khalifa también le otorgó una medalla del palacio virreinal-Orden del Mérito Jalifiano.

Las medallas de extranjeros fueron las siguientes:
En 1934, la Segunda República Española le confirió la gran cruz de la Orden de Isabel la Católica. La república también concedió a Belbachir el título de caballero en 1934.
El Primer Gobierno de Francisco Franco le concedió el título de comendador en 1938. El gobierno de Franco le concedió la gran cruz de la Orden del Mérito Civil en 1940. El gobierno de Franco le otorgó de nuevo Mérito de África en 1951

Ancestros

Bibliografía
 Ben Brahim, Mohammed (1949). Ilayka Ya Ni Ma Sadiq, Tetuán, Marruecos: Compañía de Publicación Hassania.

Referencias

Enlaces externos
 الزيارة التاريخية للسلطان محمد الخامس لمدينة أصيلة 1947 Visita de Mohammed V a Arcila en 1947, Belbachir aparece con él.
 Visita de Mohamed V a España زيارة محمد الخامس لإسبانيا 1956: Belbachir aparece con Mohammed V
 Pascua de Aid El-Seguir en Tetuán عيد الفطر بتطوان 1943
 Manifestación en Tetuán 1954 مظاهرة في تطوان: Belbachir aparece con Torres
 https://web.archive.org/web/20130411035107/http://www.postalmuseum.si.edu/findingguides/MacGregor_Finding_Guide.pdf
 Última carta de Belbachir a Francisco Franco
 Llegada del General Varela a Tetuán: Belbachir lo acompaña al palacio
 http://books.google.co.ma/books?hl=fr&id=cU4EAAAAMBAJ&q=caliph%27s+wedding+1949#v=snippet&q=caliph%27s%20wedding%201949&f=false

 http://hemeroteca.abc.es/nav/Navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1956/04/06/001.html
 https://de.wikipedia.org/wiki/Muley_el_Hass%C3%A1n_ben_el_Mehdi

Caballeros grandes cruces de la Orden de Isabel la Católica
Grandes cruces de la Orden del Mérito Civil
Nacidos en Marrakech
Fallecidos en Londres
Protectorado español de Marruecos

Ahmed Belbachir Haskouri


فيسلين توبالوف الكسندروف  لاعب شطرنج بلغاري ولد في 15 مارس 1975 . وفاز في بطولة الشطرنج العالمي لعام 2005 . وخسر لقبه في بطولة العالم 2006 ضد فلاديمير كرامنيك .

مراجع

وصلات خارجية

البطاقة التعريفية لفيسلين توبالوف على الموقع التالية :
 « «365 chess
 « «chessgames
 « «olimpbase
 «تمرن على مواقف توبالوف »

أبطال العالم في الشطرنج
أبطال العالم للشطرنج للشباب
أساتذة كبار في الشطرنج
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من روسه
لاعبو شطرنج بلغاريون
متنافسون في أولمبياد الشطرنج
مواليد 1975
مواليد في روسه

فيسيلين توبالوف


"In da Club" is a song by American rapper 50 Cent from his debut studio album Get Rich or Die Tryin' (2003). Written by 50 Cent alongside producers Dr. Dre and Mike Elizondo, the song, which uses an unconventional off-beat rhythm, was released on January 7, 2003 as the album's lead single and peaked at number one on the US Billboard Hot 100, becoming 50 Cent's first number-one single.

"In da Club" received praise from critics; at the 46th Grammy Awards, it was nominated for Best Male Rap Solo Performance and Best Rap Song. The accompanying music video for "In da Club" won Best Rap Video and Best New Artist at the 2003 MTV Video Music Awards. In 2009, the song was listed at number 24 in Billboards Hot 100 Songs of the Decade. It was listed at number 13 in Rolling Stones "Best Songs of the Decade". In 2010, it was ranked 448th in Rolling Stones 500 Greatest Songs of All Time list. It was performed by 50 Cent in the Super Bowl LVI halftime show on February 13, 2022.

Background
After 50 Cent was discovered by fellow rapper Eminem in 2002, he flew to Los Angeles where he was introduced to record producer Dr. Dre. "In da Club" was the first of seven tracks he recorded in five days with Dr. Dre. 50 Cent described the studio sessions, saying:

The production was originally given to the hip-hop group D12, but was passed on to 50 Cent because the group did not know how to approach the song. He recorded the track with only the drum beat present. Since much of the content on Get Rich or Die Tryin was "dark", he wanted to write material that was "the exact opposite". He called the song a "celebration of life. Every day it's relevant all over 'cause every day is someone's birthday."

Critical reception
"In da Club" received universal acclaim by music critics. AllMusic described it as "a tailor-made mass-market good-time single". The Source called the song a "guaranteed party starter" with its "blaring horns, funky organs, guitar riffs and sparse hand claps". The BBC also wrote that the song is "a spectacular party anthem" that "highlights 50 Cent's ability to twist his words effortlessly". Entertainment Weekly noted that 50 Cent "boasts unashamedly of his career objectives and newly flush bank account" with lyrics such as "I'm feelin' focus, man, my money on my mind/Got a mil out the deal and I'm still on the grind."

Rolling Stone wrote that the song sports "a spare yet irresistible synth hook augmented by a tongue-twisting refrain".The Guardian called the track "irresistible" due to its "sparse orchestral samples and snaking chorus", and Pitchfork Media said, "the bounce on 'In da Club' is straight-up irresistible, Dre at both his minimalist best and most deceptively infectious." Splendid magazine called the song an "insanely catchy" single with its "stanky, horn-addled thump". The track was listed at number ten on Blender magazine's "The 500 Greatest Songs Since You Were Born". In 2008, it was ranked at number 18 on VH1's "100 Greatest Hip Hop Songs".

Chart performance
{{blockquote|"Before my album Get Rich or Die Tryin came out, there was a big debate about what the first single should be. Jimmy Iovine thought it should be the one that Dr. Dre produced, 'If I Can't'. But Em wanted 'In Da Club'. In the end they were deadlocked, so they asked me and I told them, real quiet, 'In Da Club'." – 50 Cent}}
"In da Club" debuted on the US Billboard charts on issue date of January 11, 2003, and debuted at number 67. A couple of weeks later the song ascended to the top 10; after eight weeks, the song topped the charts, becoming his first number one, and stayed there for nine consecutive weeks on the Billboard Hot 100, blocking R. Kelly's "Ignition (Remix)" for five weeks. The song was later replaced by Sean Paul's "Get Busy" and remained in the top 10 for 17 weeks, and on the chart for 30 weeks."50 Cent - In da Club - Music Charts". aCharts.us. Retrieved July 5, 2007. The track also reached number one on the Top 40 Tracks, Hot R&B/Hip-Hop Songs, and Hot Rap Tracks charts. In March 2003, it broke a Billboard record as the "most listened-to" song in radio history within a week. Billboard also ranked it as the number one song for 2003. The Recording Industry Association of America certified the track Gold.

Nominated for Best Male Rap Solo Performance and Best Rap Song at the 2004 Grammy Awards, it lost to Eminem's "Lose Yourself".

Across Europe, it reached number one in Denmark, Germany, Ireland, Switzerland, Austria, Belgium, Finland, Greece, Norway, Sweden, and the Netherlands, and number three in the UK. In Australia, the single peaked at number one, was certified two times Platinum by the Australian Recording Industry Association, and on the 2003 year-end chart, it was listed at number five.

Music video
Philip Atwell directed the music video on December 10–11, 2002. Almost all the film footage was used in the video except for a scene where 50 Cent raps in a glass box. Set in a fictional hip hop boot camp known as the Shady/Aftermath Artist Development Center, the video begins with a black Hummer driving to the facility at an unknown location. Video clips from Eminem's single "Without Me" are seen playing in the entrance on flat-screen TVs. Eminem and Dr. Dre are seen looking down at the lab from a lab balcony with windows. 50 Cent is introduced by hanging upside down from a gym roof. Atwell commented, "I think I could have done better with it, but I really liked the way that it turned out". The video also contains a shooting range, which Atwell deemed appropriate because 50 Cent had been shot nine times. He said, "creatively, I felt like we were able to put guns in a video and have it play. And I like it when you are able to play within the standards and still give the artist something symbolic of what they are going for."

The video ends with the camera zooming out of the club to reveal a two-way mirror with Eminem and Dr. Dre in white lab uniforms, observing 50 Cent and taking notes. Atwell stated that "seeing 50 with Dre and Em having his back is as big a visual statement as it is a musical statement" and the shot was significant because it made clear the club was inside the center and not unrelated performance footage. On January 27, 2003, the video debuted on MTV's Total Request Live at number nine and stayed on the chart for fifty days. It also reached number one on the MuchMusic video charts. At the 2003 MTV Video Music Awards, the video was awarded Best Rap Video and Best New Artist and was nominated for Video of the Year, Best Male Video, and Viewer's Choice. Cameos include: Dr. Dre, Eminem, D12, Lloyd Banks, Tony Yayo, The Game (in his first cameo appearance), Bang' Em Smurf, Young Buck, Xzibit and DJ Whoo Kid.

Lawsuit
In January 2006, 50 Cent was sued for copyright infringement by former 2 Live Crew manager Joseph Weinberger, who owns the rights to the rap group's catalog. He claimed that 50 Cent plagiarized the lines "it's your birthday" from the eponymous second track of former 2 Live Crew frontman Luther Campbell's 1994 album Freak for Life 6996 (also known simply as Freak for Life). The lawsuit was dismissed by U.S. District Judge Paul Huck, who ruled that the phrase was a "common, unoriginal and noncopyrightable element of the song".

"Sexy Lil Thug"

In 2003, American recording artist Beyoncé recorded a remix version of "In da Club" titled "Sexy Lil Thug". Her version sampled the original's instrumental and melody with the singer singing her own, newly added verses. In the song, she references Jimmy Choo shoes, Marilyn Monroe, Marc Jacobs, and Bailey Bank and Biddle. Makkada B. Selah of The Village Voice said, "Her version of 'In da Club' outed 50 Cent as a singing-ass rapper with lines like 'Don't wanna be your girl/I ain't lookin' for no love/So come give me a hug/You a sexy little thug. Joey Guerra of the Houston Chronicle coined Beyoncé's cover version as a "female spin" on the original. The song was officially released on Beyoncé's mixtape Speak My Mind.See [ AllMusic entry] for track listing. According to Guerra of the Houston Chronicle, the song was never an official single, likely because of permission issues. Beyoncé's version of the song charted for 7 weeks and peaked at number 67 on the US Billboard Hot R&B/Hip-Hop Songs chart. In 2013, Mike Wass of the website Idolator put "Sexy Lil Thug" at number six on his list of "Beyonce's 10 Best Unreleased And Rare Tracks". He described it as a "radio staple" in 2003, adding that it "remains something of a lost gem" and concluded "Queen Bey spit iconic lyrics like 'I'm that classy mami with the Marilyn Monroe body.

Sampling
"In da Club" has been sampled or interpolated in at least more than 90 songs, including "Mi Gna" by Super Sako, "Good Life" by Kanye West, and "Genesis" by Justice.

Appearances in other media
The song is featured in the films Soul Plane, Shark Tale, Beauty Shop, Dead Tone, and Detention, as well as the theatrical trailers for horror films Happy Death Day (2017) and Happy Death Day 2U (2019). It is also featured in the television shows The Wire, CSI: Crime Scene Investigation, Revenge, Lucifer, and The Fall. It was performed by 50 Cent in the Super Bowl LVI halftime show on February 13, 2022. It also was released on Fuser, being one of the first songs to be announced for the game.

Track listing

 UK CD single "In da Club" (Single Version) (Clean) – 3:46
 "In da Club" (Single Version) (Explicit) – 3:45
 "Wanksta" – 3:41
 German CD single "In da Club" (Single Version) (Explicit) – 3:48
 "Wanksta" – 3:41
 German and Australian CD single'''
 "In da Club" (Single Version) (Explicit) – 3:48
 "Wanksta" – 3:41
 "In da Club" (Instrumental) – 6:18
 "In da Club" (Music Video) – 3:53
 "Wanksta" (Music Video) - 3:43

Personnel
Information taken from the liner notes of Get Rich or Die Tryin''.
 Producer: Dr. Dre
 Co-producer: Mike Elizondo
 Audio mixing: Dr. Dre
 Recording engineers: Mauricio "Veto" Iragorri, Sha Money XL
 Assistant engineers: James "Flea" McCrone, Francis Forde, Ruben Rivera
 Keyboards, guitars, bass: Mike Elizondo
 Percussion: DJ Quik

Charts

Weekly charts

Year-end charts

Decade-end charts

All-time charts

Certifications

Release history

See also
 List of best-selling singles in Australia
 List of Billboard Hot 100 number-one singles of 2003
 List of number-one R&B singles of 2003 (U.S.)

References

Songs about nightclubs
Songs about birthday parties
2003 singles
50 Cent songs
Billboard Hot 100 number-one singles
European Hot 100 Singles number-one singles
Number-one singles in Australia
Canadian Singles Chart number-one singles
Number-one singles in Denmark
Number-one singles in Germany
Irish Singles Chart number-one singles
Number-one singles in New Zealand
Number-one singles in Sweden
Number-one singles in Switzerland
Song recordings produced by Dr. Dre
Songs written by 50 Cent
Songs written by Mike Elizondo
Shady Records singles
Aftermath Entertainment singles
Interscope Records singles
Universal Music Group singles
Songs written by Dr. Dre
2002 songs
Songs involved in plagiarism controversies
Song recordings produced by Mike Elizondo

In da Club


José Arnulfo Montiel Núñez (n. 19 martie 1988, Asunción), cunoscut ca José Montiel, este un fotbalist paraguayan, care evoluează pe postul de mijlocaș ofensiv, fiind în prezent liber de contract. De-a lungul carierei a evoluat în Italia, la Udinese și Reggina, fiind împrumutat de ultimul club în România, la Poli Iași, și în Argentina, la CA Tigre. A făcut parte din lotul Paraguayului la Campionatul Mondial de Fotbal din 2006, având 9 apariții la prima reprezentativă a țării sale și 7 apariții la echipa under-20.

Carieră
La o vârstă fragedă, José și-a început cariera în orașul său natal la Olimpia de Itá, o subdivizie a Olimpiei Asunción în liga de fotbal a orașului Itauguá. Scouterii Olimpiei l-au remarcat și l-au adus la echipele de tineret ale clubului din Asunción. José a fost un membru de bază a echipei under-15 a Paraguayului care câștigase în acel an Campionatul Sud-American Under-15 din 2004.

Debutul profesional la Olimpia l-a avut pe finalul anului 2004, la vârsta de 16 ani. Viziunea și aptitudinile sale i-au securizat un loc de titular în prima echipă a clubului. În 2005, la vârsta de 17 ani, a făcut pentru prima oară parte din echipa națională de fotbal a Paraguayului.

După Campionatul Mondial de Fotbal din 2006, José a semnat cu Udinese. Totuși, după un singur sezon la club, a fost vândut la Reggina. În sezonul 2008-2009 a fost împrumutat la clubul din Liga I, Poli Iași, unde a ajutat echipa să evite retrogradarea.

Pentru sezonul 2009-2010, Montiel a fost împrumutat la clubul argentinian CA Tigre, făcându-și debutul în a doua zi a turneului Apertura. L-a înlocuit pe Lucas Oviedo în meciul cu Rosario Central. Reajunge în italia în martie 2010. În sezonul 2010-2011 este cumpărat definitiv de către Reggina. În acest sezon a evoluat în 3 meciuri de Serie B.

În 2012 se transferă la Benevento Calcio, unde are 14 apariții în două sezoane, după care devine liber de contract.

Legături externe

 Profil pe romaniansoccer.ro
 Profil pe website-ul oficial al CA Tigre

Fotbaliști paraguayeni
Paraguayeni în viață
Fotbaliști ai Politehnicii Iași
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2006

José Montiel


Leo 5. (død omkring februar 904) var pave fra juli 903 til sin død i 904. Han var pave under saeculum obscurum, en periode på omkring 60 år, hvor paverne blev stærkt påvirket af en korrupt familie fra Tusculum. Han blev smidt i fængsel i september 903 af Modpave Christoforus 1., og blev sandsynligvis dræbt kort efter at Sergius 3. blev udnævnt til pave. Hvis hans fængsling ikke anses for valid (som i den moderne liste fra Vatikanet), sluttede hans tid som pave først med hans død i 904.

Referencer

Paver i middelalderen

Pave Leo 5.


William David Volk (nascido em 16 de dezembro de 1956) é um desenvolvedor e editor americano de jogos para dispositivos móveis, com sede em Nova York, que trabalhou no setor nas últimas quatro décadas. notavelmente como vice-presidente de tecnologia da Activision no início dos anos 90. Ao longo dos anos, Volk fundou, co-fundou e contribuiu para várias empresas, incluindo ZipProof, The Bonus Mobile Entertainment (co-fundou com Sherri Cuono). Suas realizações incluem a criação do projeto de entretenimento de CD-ROM, The Manhole, altamente aclamado "Return to Zork", alguns dos principais jogos para Mac, mecanismo de jogo M.A.D.E e desenvolvimento com o premiado The Climate Trail.

Vida Pessoal e Educação
Nascido em Nova York, Volk cresceu em Long Island e trabalhou na garagem de seu pai e na Brands Bicycles, durante o ensino médio. Em 1979, Volk foi para a Universidade da Pensilvânia para estudar graduação com bacharelado em Física e Astronomia. Mais tarde, ele fez pós-graduação em Física, Astronomia e Engenharia da Computação na Universidade de Maryland em 1980 e na Universidade de New Hampshire em 1982. Ele começou não oficialmente em videogames em Maryland enquanto procurava um emprego nas férias de Natal.

Trabalhar

Primeiros Trabalhos: Começando com Avalon Hill
Volk teve sua primeira experiência de desenvolvimento de videogames na UPenn, em 1978. Onde ele participou de uma aula de aplicativos de microprocessador e acabou criando uma versão do Lunar Lander para o microcomputador Cromenco.

Um ano depois, em 1979, Volk começou sua carreira aos 22 anos, em uma empresa de jogos de tabuleiro bem estabelecida, Avalon Hill (agora uma subsidiária da Hasbro, Inc.) como playtester. Trabalhando na divisão de testes e garantia de qualidade, de 1979 a 1982, ele criou seus próprios títulos, incluindo Conflict 2500, Voyager I: Sabotage of the Robot Ship and Controller. Jogos que tiveram um sucesso decente no Apple II, Atari, TRS-80 e Commodore PET.

1985 – 1988: Co-fundadora de software para Mac
Em 1983, ele deixou a Avalon Hill Game Co. e dirigiu o grupo de programação da Costa Oeste Rising Star na Califórnia. Lá ele criou um sistema CAD, chamado ValDraw, para computadores pessoais QX10 e Z80 que rodavam em um espaço de endereço de 60 KB.

Volk trabalhou na Rising Star até 1985, quando co-fundou a editora de software para Mac Aegis Development com Dave Barrett, Michelle Mehterian e John Skeel. Onde ele criou alguns dos jogos primários para Mac, "The Pyramid of Peril" seguido posteriormente no ano pelo "Mac Challenger". Ao longo dos próximos dois anos na Aegis, Volk como VP de Desenvolvimento continuou a prosperar e trabalhar com sistemas emergentes como o Commodore Amiga. Nesse período, Volk também foi o autor dos programas de redação "Draw" e "Draw Plus" para o Commodore Amiga.

1988 – 1994: Na Activision criando "Return to Zork"
Em 1988, ele se mudou para a Activision como Diretor de Tecnologia, tornando-se VP de Tecnologia em 1991. Na Activision, ele foi o chefe da equipe que produziu o primeiro título de CD-ROM de entretenimento, The Manhole (baseado no título do jogo Cyan HyperCard Mac), em 1989. Volk criou o motor de jogo por trás do altamente aclamado "Return to Zork"  bem como muito de sua interface de usuário inovadora projeto sob sua direção técnica. Enquanto estava na Activision, ele inventou e foi premiado com a Patente dos EUA nº 5.095.509 em 10 de março de 1992, que permitiu que os computadores pessoais da IBM reproduzissem áudio digitalmente amostrado.

Durante seu tempo na Activision, ele projetou o mecanismo de jogo (M.A.D.E). M.A.D.E. foi originalmente criado para a versão DOS de The Manhole e foi usado nas versões DOS Floppy e CD-ROM, a versão NEC 9801 e a versão FM Towns da Fujitsu bem como Leather Goddesses of Phobos 2, para o Return para o Funscreen de Zork e Rodney.

1994 – 2016: De Lightspan para PlayScreen LLC
Em 1994, Volk deixou a Activision e foi recrutado para executar o desenvolvimento da Lightspan Inc. (agora uma subsidiária da PLATO Inc.), uma empresa de multimídia educacional, originalmente usava o Apple/British Telcom set-top box. de 1995, ele foi designado para trabalhar em uma plataforma que suporta reprodução de vídeo de alta qualidade. Ele mudou seu foco para o Sony PlayStation e ajudou a lançar os primeiros títulos rodando no PlayStation no verão de 1996. Com a ajuda de Volk, sua equipe produziu mais de 110 títulos, também Lightspan foi capaz de lançar um IPO bem sucedido em 2000.

Volk explica. "Eu tinha feito vários jogos infantis na Activision - The Manhole, Rodney's Funscreen. Richard Scarry e eu queríamos fazer algo pela educação, já que eu tinha meus próprios filhos".

O movimento seguinte de Volk estava fora dos videogames convencionais. Volk co-fundou e atuou como CTO da Save.com (atualmente Redplum.com) em 1999, onde ele e sua equipe desenvolveram o primeiro sistema de cupons online com códigos de barras. Ele fundou a ZipProof em 2000, que permitia a prova de projetos baseada na web, e atuou como CTO e Presidente.

Depois de trabalhar na Earthship TV de James Cameron, com Sherri Cuono, em 2000 e 2001 e na Teknik Digital Arts Inc em 2003, Volk cofundou a Bonus Mobile Entertainment, uma desenvolvedora de jogos para celular, com Sherri Cuono em 2004. onde atuou como CEO e co-projetou um jogo para celular multiplayer intitulado The Dozens que foi licenciado a partir do jogo de cartas de mesmo nome criado pelos Wayans Brothers. Enquanto na BME, ele também criou a marca de ringtones conhecida como Rude Tones. Ele também deu uma aula de design de jogos no The Art Institute of California, San Diego, como professor convidado em 2007.

Em 2006, eles deixaram a Bonus Mobile e fundaram uma nova empresa MyNuMo LLC, "um portal da web que permite que artistas independentes acessem o mercado móvel para toques, papéis de parede e vídeos". Em novembro de 2010, a PlayScreen LLC, com sede em Encinitas, Califórnia, adquiriu os ativos da MyNuMo LLC. Volk atuou como vice-presidente e diretor de criação da PlayScreen. Volk é creditado com a criação do conceito do iWhack, o primeiro jogo para iPhone lançado (julho de 2007), antes mesmo de haver uma loja de aplicativos. MyNuMo recriou alguns dos aplicativos da web mais populares para a App Store. Volk também co-criou vários títulos originais no MyNuMo, incluindo Pigs A Pop'N, Bailout Bonanza, Bounce Trap, Word Carnivale" e "Stick Figure Movie Trivia". Bocce Ball foi o primeiro título da Playscreen em janeiro de 2011.

2016 – 2021: Premiado "The Climate Trail"
Em novembro de 2015, Volk tornou-se o CMO da Tricerat Inc, uma empresa de software empresarial, enquanto ainda era membro da PlayScreen, LLC. Volk continuou a consultar a Tricerat até 2017 e foi o gerente de projeto do aplicativo Print Reliably lançado em 2017. Seguido por Volk, atuou como Chefe Futurista da Forward Realty, LLC.

Volk é o fundador da Deep State Games e em outubro de 2019, William Volk produziu e publicou The Climate Trail, um jogo de apocalipse pós-clima baseado no clássico videogame educacional The Oregon Trail. Trabalhou com o escritor ambiental e co-fundador da 350.org Bill McKibben e música composta por George Sanger (músico). Em 2020, um e-book climático baseado em ClimateCommunication.org e questionários foram adicionados. O Climate Trail foi premiado pela "Serious Play Conference" na categoria Games for Good / Social Entrepreneurship / Non-Profit Games, em 2020.

2021 - Trabalho atual: Shiba Inu (SHIB)
Shiba Inu fez parceria com o criador de jogos William David Volk para consultar em seu jogo NFT play-to-earn. Shytoshi Kusama publicou um artigo no Medium, "The Future of Gaming: Shib", em 26 de novembro, declarou seu futuro título "Oshiverse" com Volk.

Jogos

Designers de jogos dos Estados Unidos
Alunos da Universidade de Nova Hampshire

William David Volk


Sklop stambeno-gospodarskih kuća u zaseoku Bolčićima, Bolčići 8, mjesto Žeževica, općina Šestanovac, predstavlja zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Vrijeme nastanka je 19. stoljeće. U zaseoku Bolčićima sačuvan je sklop stambeno-gospodarskih kuća, organiziran oko otvorenog dvorišta, s prepoznatljivim karakteristikama gospodarske razlikovnosti prostora. Sklop, tlocrtno postavljen u obliku slova "u", sastoji se od kuća međusobno naslonjenih jedna na drugu i povezanim vanjskom komunikacijom. Sklop je građen autohtonim materijalima, zidan lokalnim kamenom "modracem", nepravilno klesanim kamenim blokovima različitih dimenzija, pažljivo spojen uskim sljubnicama i slagan u redove a načinom gradnje je vidljiva spretnost i graditeljska sposobnost seoskih graditelja.

Zaštita
Pod oznakom Z-5979 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambene građevine".

Izvori

Zaštićene stambeno-gospodarske građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Šestanovac

Sklop stambeno-gospodarskih kuća u Bolčićima


Karin Hänel, evliliği sonrası Karin Antretter (d. 28 Mayıs 1957), Alman eski uzun atlamacı. Avrupa Salon Atletizm Şampiyonası'nda iki madalyası vardır.

Başarıları

1957 doğumlular
Alman uzun atlayıcılar
Yaşayan insanlar

Karin Hänel


Kromatin er kombinationen af DNA og proteiner, som udgør indholdet i en cellekerne. Kromatinets vigtigste funktion er at pakke DNA sammen så det ikke fylder for meget i cellekernen, og at forhindre skade på DNA, samt kontrollere genudryk og DNA-replikation. Den vigtigste proteinkomponent i kromatin er histoner, som pakker DNA'et sammen. Kromatin findes kun i eukaryotiske celler, da prokaryoter har en anden form for DNA-organisering.

Kromatinstrukturer er afhængige af flere faktorer. Den generelle struktur varierer efter hvilket niveau af cellecyklussen men er på: under interfase er kromatinet strukturelt løspakket for at give adgang til RNA- og DNA-polymeraser, som transskriberer og replikerer DNA'et. Lokal kromatinstruktur er under interfase afhængig af DNA'ets gener: DNA med gener som ofte transskriberes er løsere pakket og er ofte associeret med RNA polymeraser (og kaldes ofte eukromatin), mens DNA med inaktive gener ofte er associeret med strukturelle proteiner (ofte kaldet heterokromatin).

Når cellen forberedes til celledeling pakkes kromatinet tættere for at understøtte deling af kromosomerne under anafase. I denne del af cellecyklussen er de individuelle kromosomer i mange celler synlige i et optisk mikroskop.

Molekylærbiologi
Genetik

Kromatin


Gerald Rudolph Ford, Jr. (14 Temmuz 1913 - 26 Aralık 2006), 1974'ten 1977'ye kadar Amerika Birleşik Devletleri'nin 38. başkanı olarak görev yapan Amerikalı politikacı. Cumhuriyetçi Parti'ye üye olan Ford, daha önce 1973-1974 yılları arasında başkan yardımcılığı yaptı.

Yaşamı
14 Temmuz 1913 tarihinde Nebraska eyaletinin Omaha kentinde dünyaya geldi. Doğduğunda ona Leslie Lynch King, Jr. adı verildi. 2 yaşındayken annesi, Gerald Rudolp Ford ile evlendi ve adı değiştirilerek üvey babasının adını aldı. Gerald Ford, Michigan eyaletinin Grand Rapids kentinde 3 üvey erkek kardeşiyle birlikte büyüdü. Babasının üvey olduğunu ancak 15 yaşına geldiğinde öğrendi.

Ford, Michigan Üniversitesi'ni bitirdikten sonra Yale Üniversitesi Hukuk Fakültesinden mezun oldu. II. Dünya Savaşı başladığında ABD'nin savaşa katılmasına karşı olan Ford, Pearl Harbor saldırısından sonra fikrini değiştirdi ve ABD Deniz Kuvvetleri saflarında savaşa katıldı. Büyük Okyanus bölgesindeki muharebelerde gösterdiği yararlılıklardan dolayı 9 yıldızlı Asya Pasifik Görev Madalyasını kazandı. Savaştan sonra 15 Ekim 1948'de Betty Ford'la evlendi.

Siyaset yaşamı

Savaştan sonra 1949 yılında Michigan eyaletinden Temsilciler Meclisine seçildi. Muhalefet partisi liderliğine kadar yükseldi. 1973 yılında Başkan Yardımcısı Spiro Agnew'un istifa etmesi üzerine Başkan Richard Nixon tarafından tayin yoluyla Başkan Yardımcılığına getirildi. 1974 yılında Watergate skandalı sonucu Nixon istifa etmek zorunda kalınca başkanlığa yükseldi. Başkanlığa getirildikten sonra istifa eden Nixon'a başkanlık nezdinde af uygulamasında bulundu. Bu affın sonucunda Nixon'un suçlanmış olduğu yolsuzluklardan yargılanması mümkün olmadı. Gerald Ford bu kararı yüzünden çok eleştiri aldı.

Başkanlığı sırasında enflasyon oranı % 7'ye yükseldi. Kızıl Khmerler Kamboçya'da yönetimi ele geçirdiler. Amerika Birleşik Devletleri Vietnam'dan askerlerini geri çekti. 1976 yılında Gerald Ford Cumhuriyetçi Parti'nin adayı olarak başkanlık seçimlerine katıldı. Fakat Demokratik Parti'nin adayı Jimmy Carter'a yenilerek 1977 yılında siyasetten çekildi. Jimmy Carter'la televizyonda yaptığı bir tartışma programı sırasında Doğu Avrupa'nın Sovyet hakimiyetinde olmadığını söyleyerek siyasi bir gaf yapması politik yaşamının sonunu getirdi.

Siyasetten sonraki yaşamı

Başkanlıktan ayrıldıktan sonra 30 yıla yakın bir süre yaşadı. Diğer emekli ABD başkanlarının geleneğine uyarak Grand Rapids'de bir Başkanlık Kütüphanesi inşa ettirerek 1981 yılında açılışını yaptı. Kendisinden sonra gelen Başkan Jimmy Carter'la yakın bir arkadaşlık kurdu. Ford'un ölümüne kadar Jimmy Carter ve eşi Ford'u düzenli olarak evinde ziyaret etmeye devam ettiler.

90 yaşına yaklaştığı yıllardan itibaren sağlığı bozuldu. 2006 yılında anjioplasti operasyonu geçirdi ve kalbine pil takıldı. 12 Kasım 2006 tarihinde ABD tarihinde en uzun süre yaşayan eski başkan sıfatını kazandı. 26 Aralık 2006 tarihinde öldü. Öldüğünde 93 yaşındaydı.

Ölümünden sonra açılmasını vasiyet ettiği mektubunda George W. Bush'un Irak politikasını eleştirmiştir, Irak'ta savaşın yanlış olduğunu belirtmiştir.

Kaynakça

|-

|-

|-

1913 doğumlular
Nebraska doğumlular
2006 yılında ölenler
Gerald
Amerika Birleşik Devletleri devlet başkanları
Amerika Birleşik Devletleri başkan yardımcıları
Amerikalı antikomünistler
İngiliz asıllı Amerikalılar
Yale Üniversitesinde öğrenim görenler
Başkanlık Özgürlük Madalyası sahipleri
Michigan'ın ABD Temsilciler Meclisi üyeleri
Soğuk Savaş'ta liderler
Vietnam Savaşı'nda kişiler
Amerikalı masonlar
Richard Nixon
Kaliforniya'da ölenler
20. yüzyılda Amerikalı avukatlar
21. yüzyılda Amerikalı avukatlar
Amerikalı siyasetçiler

Gerald Ford


Jan Bouman (28. ágúst 1706, Amsterdam - 6. september 1776, Berlín) var hollenskur byggingarlistamaður. Hann var aðallega þekktur fyrir vinnu sína sem hönnuður og aðalverktaki hollenska hverfisins (Holländisches Viertel) í Potsdam.

Hollenskir arkitektar

Jan Bouman


Karayolları Trafik Kanunu, Türkiye Cumhuriyeti'nin 2918 sayılı kanunu olup karayollarındaki trafik düzenini ve güvenliğini sağlamak amacı ile oluşturulan yasadır. Bu yasa 13 Ekim 1983 tarihinde ülkenin yasama organı TBMM tarafından kabul edilmiş ve 18 Ekim 1983'te yürürlüğe girmiştir.

Karayolları Trafik Kanunu
Trafik kazası sonucu yaralanan ve hastaneye kaldırılarak tedavi altına alınan kazazedelerin, kanuna göre tedavi için ücret ödememesi gerektiği belirtildi.

Tüketiciler Birliği, kazazedelerin haklarıyla ilgili bir rapor hazırladı. Kaza sonucu yaralanan ve herhangi bir hastanede tedavi gören kazazedelerin bu tedavileri sonucu hastane tarafından ücret talep edilemeyeceğinin belirtildiği raporda, 2918 Sayılı Trafik Kanunu'na göre herhangi bir trafik kazası sonucu yaralanan kişi en kısa sürede hastaneye yetiştirilmek ve gereken tedavinin yapılması hükümlerini içeriyor. Yönetmeliğe göre, hastane acil servisi, kendisine gelen kazazedenin maddi durumu, sosyal güvencesinin olup olmadığına ve hastanın özelliğine bakmadan gereken tedaviyi ve
müdahaleyi herhangi bir ücret talep etmeden yapmak zorunda. Bu tedavi sonucu oluşan masraf ise Sağlık Bakanlığı Karayolları Trafik Döner Sermaye İşletmesi tarafından karşılanacağının belirtildiği rapora göre, vatandaşların haklarını bilmediği için sorunlar yaşandığını ve hastanelerin bu kanundan bihabermiş gibi gözüküp vatandaştan para talep etmelerinin suç olduğu belirtildi.

Ayrıca bakınız
 Hız kuralları

Kaynakça

Türkiye'de toplum
Kara ulaşımı
Trafik Kanunu
Türkiye Cumhuriyeti yasaları
1983'te Türkiye

Karayolları Trafik Kanunu


Tanet ou Tannet est un nom de famille. Le nom de famille français Tanet pourrait être d'origine toponymique ou un sobriquet. Les variantes orthographiques de ce nom de famille comprennent : Tanat, Tannat, Tanet, Tanett, Tanatt, Tannatt, ou encore Danet en raison de l'apophonie, et bien d'autres encore. Dans le cas de « Tanet », plusieurs interprétations sont possibles. Le nom de famille remonte au vieux breton « tanet », qui signifie « enflammé », qui pourrait être un surnom pour un trait de caractère nerveux ou irrité ou une corruption du celtique commun « tan-arth », « feu élevé », dérivé du lieu où le porteur original a résidé, suggérant dans ce cas « celui qui a habité sur la balise ou le phare ».

Tanet pourrait également être une corruption du toponyme tanouët signifiant chênaie (tannoed, qui a subi une mutation consonantique en tann-eto en brittonique commun), et a la même racine que le gaulois tanno- (chêne), le latin tannum (écorce de chêne) utilisé dans le tannage du cuir, le vieux haut allemand tanna (chêne, sapin, apparenté) du proto-germanique tan, (aiguille, ce qui dépasse) et le breton tann (chêne). Dans les régions de langue française ancienne, il signifiait aussi tissu brun ou la couleur du feu et désignait le fabricant.

Ce patronyme est aujourd'hui répandu dans toute la France avec des concentrations en Bretagne et en Aquitaine, même si l'origine aquitaine peut différer. On trouve également un terme toponymique tannet en Savoie, en Suisse, dans les Alpes-Maritimes : tanne, tune, tannaz, taverno ou tuna (grotte, trou, antre ou voûte). On trouve aussi couramment Tanné dans le Finistère.

Un nom de famille similaire se trouve également dans le sept irlandais de Ó Tanaidhe (Tanny, Tannay, Tanney, Tanie, Taney), faisant partie du Clan Drugain (Tanaide, Tanaidhe, Tanaí (TAWN-ee/TAHN ee) signifiant mince, subtil.

Personnes
Parmi les personnes portant ce nom figurent

 Chantal Tanet, écrivain et traductrice française originaire du Périgord
 Marie-Thérèse Tanet, épouse de Jean-Baptiste de Sénac et mère de Gabriel Sénac de Meilhan
 Louison Tanet, canoéiste français en eau libre
 Abbé Taneth de Locminé, moine breton qui fut obligé de fuir après la destruction de l'abbaye de Saint-Sauveur à Moréac par les Normands vers 919, il s'installa en 927 dans le Berry
  (859-904), roi de la dynastie des Pagan de Birmanie
 Steve Tannet, musicien et producteur anglais
 Claire Tannett, patineuse artistique canadienne
 Tanetlouuen (feu-joyeux), cité dans le Cartulaire de Redon pp. 185-186

Lieux
Les lieux portant ce nom sont notamment
 Le Tanet
 Le Tanet, lieu-dit à Saint-Aubin-de-Branne
 Le Tanet, lieu-dit à Plœuc-sur-Lié
 Le Tanet, lieu-dit à Saint-Georges-sur-Renon
 Le Tannet, lieu-dit de Saint-James et Saint-Senier-de-Beuvron
 Le Tannet, un lieu-dit à Saint-Pierre-sur-Dives
 Le Tannet, un lieu-dit à Brée
 Le village de Crec'h-Tanet devenu lieu-dit a été incorporé en partie à Lannion par l'ordonnance du 11 septembre 1822. Du breton krec'h (hauteur, monticule) et tanet (allumé, brûlé)
 Hameau de La Ville Tanet, lieu-dit de Le Hinglé.
 La Ville Tanet, lieu-dit de Landéhen.
 La Ville Tanet, lieu-dit de Plédéliac.
 La Ville Tanet, lieu-dit de Saint-Pôtan.
 Les Villes Tanets, lieu-dit d'Yffiniac.
 Le Tanouët, lieu-dit de Boqueho et Plouvara.
 Le Dannoët, un lieu-dit à Canihuel et Saint-Nicolas-du-Pélem
 Le Dannoët, un lieu-dit à Lanrivain

Voir aussi

 Thanet (cf. Île de Thanet): l'Historia Brittonum, écrite au Pays de Galles au 9ème siècle, indique que « Tanet » était le nom utilisé pour l'île par les légendaires anglo-saxons Hengist et Horsa

 772 Tanete, un astéroïde nommé d'après le village de Tanete, Bulukumba Regency, Sulawesi
 « Tanet », un nom arabe yéménite pour
 Tannat, un raisin de vin rouge

Notes et références

Liens externes

Patronyme breton

Tanet


Oberon is a town located within the Oberon Council local government area, in the central tablelands region of New South Wales, Australia. The main industries are farming, forestry and wood products. The town usually receives snowfall during the winter months, owing to its high elevation. At the 2021 census, Oberon had a population of 3,319 people.

It is the birthplace of Greens politician Bob Brown, Ken Sutcliffe, supermotard rider Scott Saul, former Penrith Panthers players Ray Blacklock, Mark Booth, Dr Therese Wales and DJ Tallis O'Neill. Oberon is located near Jenolan Caves and the Kanangra-Boyd National Park.

History
The town was permanently settled in 1839, originally named Bullock Flat, until it was renamed to Oberon in 1863.
Gold was discovered on the Fish River in 1823, leading to a population boost in the area.
The Oberon Council was formed in 1906.
The Fish River Creek Post Office opened on 1 January 1855 and was renamed Oberon in 1866.

Heritage listings
Oberon has a number of heritage-listed sites, including:
 Blue Mountains National Park: Blue Mountains walking tracks
 124 Oberon Street: Malachi Gilmore Memorial Hall
 Tarana-Oberon railway: Oberon railway station
 Caves Road: Jenolan Caves

Commercial area
Oberon's main streets are Carrington Avenue–Oberon Street and Ross Street. The town has several parks and sports facilities. Such parks include the Oberon Showground, Cunynghame Oval, and Apex Park. Oberon also has a museum on North Street. Oberon has a caravan park on Cunynghame Street off North Street, a hospital on North Street, a camping ground adjacent to the caravan park and a wood gallery on Oberon Street. Rotary Lookout is located on Abercrombie Road and to the east of the town is the Blenheim State Forest which includes walking tracks.

Culture
Fishing is a pastime possible at Lake Oberon and The Reef Reserve. Oberon also has a golf club off Hume Street.

The inaugural Oberon Chamber Music Festival is planned for November 2023, with performances in the Common, and at the Malachi.

Oberon is known for its two inns, the Big Trout Motor Inn and the Highlands Motor Inn.

South of the town is Lake Oberon, Oberon Dam and the Fish River. There is a picnic area at the dam and a reserve with walking tracks near the lake.

Rugby league football coach Craig Bellamy started his playing career with Oberon Tigers team in the 1970s.

Mayfield Garden is a popular botanical garden that covers 16 hectares (40 acres) of land. It is open daily, except on public holidays and there is an entry fee.

Jillaroo turned interior designer, fashionista and active wear entrepreneur Rachael Challinor spent her formative years in Oberon before moving to Sydney.  Known for her sometimes abrasive and outspoken views, she credits the town's Big Trout as a key source of influence on her prolific artistic and creative works in her later years.

Transport
From 1923 to 1979, Oberon was served by a branch railway line noted for its very steep 4% gradients and very sharp 100 m radius curves. Following closure, that line was allowed to fall into disrepair, but has been under restoration by the volunteer organisation Oberon Tarana Heritage Railway since 2005.

Road access
 From Bathurst it is around  southeast, along the sealed O'Connell Road.
 From Great Western Highway near Hartley it is around  south-west, along the sealed Jenolan Caves and Duckmaloi Roads.
 From Goulburn it is around  north, along the sealed Goulburn-Oberon Road.
 Relief maps of the area are provided by NSW Central Ranges Weather.

Bus connection
From 1 June 2020, there is a Monday to Friday morning bus service to  station where it connects with the Bathurst Bullet train to Sydney  with an afternoon return connection. This replaced the previous Tuesday, Friday, and Sunday coach service to

While the Fentons operated Trainlink service ran on public holidays, the current system does not. As a further inconvenience, connection to the evening bus requires departure from Sydney around 3 pm, rather than after 5:17 pm.

Weekday bus services to Bathurst are operated by Newmans, which connect with several other Trainlink rail and coach services, and with local buses.</P>

Climate
Oberon has an oceanic climate (Cfb); with mild to warm summers, cool to cold winters averaging 0° to 9 °C and evenly-spread precipitation throughout the year. Frosts occur regularly in winter, and it has even been recorded in summer. Because of its elevation and windward position on the dividing range, moderate to occasionally heavy snowfalls can be expected each year.

See also

 Oberon Correctional Centre
 Mount Trickett
 Mount Bindo
 Shooters Hill

References

External links

Oberon Council website
VISITNSW.com - Oberon

Towns in New South Wales
Central Tablelands
Oberon Council

Oberon, New South Wales


Thomas Burke or Tom Burke may refer to:

Public officials
Thomas Burke (Clare politician) (1876–1951), Irish independent legislator
Thomas Burke (North Carolina) (c. 1747–1783), Irish-born physician, lawyer and politician
Thomas Burke (Seattle) (1849–1925), American jurist and railroad builder
Sir Thomas Burke, 3rd Baronet (1813–1875), Irish legislator
Thomas A. Burke (1898–1971), American Democratic city executive and legislator from Ohio
Thomas Henry Burke (civil servant) (1829–1882), Irish Catholic Permanent Under Secretary in Britain's Irish Office
Thomas Henry Burke (politician) (1904–1959), American politician from Ohio
Thomas J. Burke (North Dakota judge) (1896–1966), American jurist; justice of North Dakota Supreme Court
Tom Burke (Australian politician) (1910–1973), Labor Party legislator for the Division of Perth
Sir Thomas Kerry Burke (born 1942), New Zealand Labour Party Member of Parliament for Rangiora and West Coast
T. J. Burke (Thomas James Burke, born 1972), American-born Canadian legislator

Clergymen
Thomas Burke (bishop) (circa 1709–1776), Irish Roman Catholic clergyman
Thomas Nicholas Burke (1830–1882), Irish Roman Catholic theologian and preacher
Thomas Martin Aloysius Burke (1840–1915), Irish-born Roman Catholic clergyman
Tom Burke (priest) (1923–2008), Irish Carmelite priest, physicist and schoolteacher

Sports personalities
Tom Burke (footballer, born 1862) (1862–1914), Welsh footballer
Tom Burke (hurler) (fl. 1865–1887), Irish hurler
Thomas Burke (athlete) (1875–1929), American sprinter in 1896 Athens Olympics
Tom Burke (American football) (born 1976), American defensive end in National Football League
Tom Burke (Irish footballer), Ireland footballer

Military
Thomas Burke (Medal of Honor sailor) (1833–1883), U.S. Navy sailor and peacetime Medal of Honor recipient
Thomas Burke (Medal of Honor soldier) (1842–1902), Medal of Honor recipient for valor on June 30, 1863
Tom Burke (RAF officer), British senior Royal Air Force officer

Others
William Burke (pirate) (died 1699), sometimes known as Thomas Burke, Irish pirate active in the Caribbean, associate of William Kidd
Thomas Burke (artist) (1749–1815), Irish engraver and painter known for mezzotint
Thomas Burke (author) (1886–1945), English poet and author
Thomas Burke (businessman) (1870–1949), Australian businessman and philanthropist
Tom Burke (Irish revolutionary and sportsman) (1894–1967), Irish revolutionary, sportsman and referee

Thomas Burke (tenor) (1890–1969), British operatic tenor
Thomas E. Burke (1864–1941), Irish-born American labor union leader
Thomas Ulick Burke (1826–1867), bank manager and victim of the Break-o-Day murder in gold-rush Victoria
Tom Burke (actor) (born 1981), English television, film and stage actor
Tom Burke (environmentalist) (born 1938), British academic and writer on environmental policy issues
Tomás Burke (fl. 1600–02), Irish gentleman and soldier
Thomas Burke, character in Mafia III

See also
Burke (surname)
Tommy Burks (1940–1998), American Democratic legislator in Tennessee

Thomas Burke