Sir Khawaja Nazimuddin  (19 July 1894 – 22 October 1964) was a Pakistani politician and statesman who served as the second governor-general of Pakistan from 1948 to 1951 and later as the second prime minister of Pakistan from 1951 to 1953. He was one of the leading founding fathers of Pakistan and the first Bengali to have governed Pakistan.

Born into an aristocratic Nawab family in Bengal in 1894, he was educated at the Aligarh Muslim University before pursuing his post-graduation studies at the Cambridge University. Upon returning, he embarked on his journey as a politician on the platform of All-India Muslim League. Initially, his political career revolved around advocating for educational reforms and development in Bengal. Later on he started supporting the cause for a separate Muslim homeland, rising to become the party's principal Bengali leader and a close associate of Muhammad Ali Jinnah. He served as Prime Minister of Bengal in British India from 1943 to 1945, and later as the 1st Chief Minister of East Bengal in independent Pakistan.

Nazimuddin ascended to Governor-General in 1948 after the death of Jinnah, before becoming Prime Minister in 1951 following the assassination of his predecessor, Liaquat Ali Khan. His term was marked by constant power struggles with his own successor as Governor-General, Ghulam Muhammad, as law and order deteriorated amid the rise of the Bengali language movement and protests in his native Dhaka in 1952, and religious riots in Lahore a year later. The latter crisis saw the first instance of martial law, limited to the city, and led to Ghulam Muhammad dismissing Nazimuddin on 17 April 1953.

Nazimuddin's ministry was the first federal government to be dismissed in Pakistan's history, though his former ministers Sardar Abdur Rab Nishtar, Abdul Sattar Pirzada, and Mahmud Husain refused to take oath in the new cabinet. He retired from national politics, passing away after a brief illness in 1964. He is buried at the Mausoleum of Three Leaders in Dhaka.

Biography

Family background, early life and education
He was born into a wealthy Muslim family of the Nawabs of Dhaka on 19 July 1894 then under British Raj rule. His father was Khwaja Nizamuddin and paternal grandfather was Khwaja Fakhruddin. His family hailed from Kashmir and was long settled in Dhaka. He was the maternal grandson of Nawab Bahadur Sir Khwaja Ahsanullah and his mother, Nawabzadi Bilqis Banu, was notable for her own statue. Nazimuddin had a younger brother, Khwaja Shahabuddin, who would later play a vital role in national politics onwards. His family spoke Persian, Urdu, and Bengali. They were the first cousin of Nawab Khwaja Habibullah son of Nawab Sir Khwaja Salimullah Bahadur who helped laid foundation of Muslim League in 1906.

He was educated at the Dunstable Grammar School in England, but returned to British India following his matriculation where he enrolled to attend the MAO College of the Aligarh Muslim University (AMU) in Uttar Pradesh, India. Nazimuddin secured his graduation with a bachelor's degree in sociology from AMU and returned to England to pursue higher education. During his time at AMU, he was known to be an avid tennis player and excelled in this sport when he represented his university in collegiate games.

After AMU, Nazimuddin went to England and attended Trinity Hall at Cambridge University. He was granted his master's degree in English by Cambridge University. His training in England enabled him to practice law and become a Barrister-at-Law in England.
He was knighted in 1934. In 1947–49, Nazimuddin was granted the degree of Doctor of Laws by the vice-chancellor of Dhaka University, Dr. Mahmud Hasan.

Politics

Public service and independence movement

Nazimuddin returned to India to join his brother Khwaja Shahbuddin from England, taking interest in civil and public affairs that led him to join the Bengali politics. Both brother joined the Muslim League, and Nazimuddin successfully ran for the municipality election and elected as Chairman of Dhaka Municipality from 1922 until 1929. During this time, he was appointed as Education minister of Bengal. He remained minister of Education till 1934. Later he was appointed in Viceroy's Executive Council in 1934 which he served until 1937. In the former capacity he successfully piloted the Compulsory Primary Education Bill; removing disparity that existed in education between the Hindus and the Muslims. As Minister for Agriculture in 1935, he piloted the Agriculture Debtors Bill and the Bengal Rural Development Bill which freed poor Muslim cultivators from the clutches of Hindu moneylenders.

He participated in regional elections held in 1937 on a Muslim League's platform but conceded his defeat in favour of Fazlul Haq of Krishak Praja Part (KPP) who was appointed as Prime Minister of Bengal, while assuming his personal role as member of the legislative assembly.

In the India Office Records, Political and Secret Department Records (1756–1950), Category L/P&S, Record 5/250, 3/79, one comes across the Fortnightly Report (February 1947) to the Viceroy by the then Governor of Punjab Sir Evan Jenkins. According to this report when inquired about the Pakistan project, Khwaja Nazimuddin candidly told him that ″he did not know what Pakistan means and that nobody in the Muslim League knew.″ This remark clearly shows that so few as six months before the creation of Pakistan, even senior Muslim League leaders had no clarity as to the basic features of the State they were asking for.

Home and Prime Minister of Bengal and Chief Minister of East Bengal

Upon the formation of the coalition government in an agreement facilitated between Muslim League  and the Krishak Praja Party, Nazimuddin was appointed as the home minister under Haq's premiership., which he continued until 1943.

Due to his conservative elite position, he became close associate of Muhammad Ali Jinnah, then-president of the Muslim League, who appointed him as a member of the executive committee to successfully promote Muslim League' party agenda and program that gained popularity in East Bengal. In 1940–41, Nazimuddin broke away from the coalition led by Premier Fazlul Haq and decided to become a leader of the opposition, leading campaign against Haq's premiership and primarily focused on Bengali nationalism issues.  In 1943, Nazimuddin took over the government from Premier Haq when the latter was dismissed by the Governor, John Herbert, amid controversies surrounding in his political campaigns. During this time, Nazimuddin played a crucial political role for the cause for the separate Muslim homeland, Pakistan. About his role, he was asked about the "Pakistan question" by British Governor Richard Casey in 1945 but he showed very little and no interests in discussing the existence of the movement and reportedly quoting: he did not know what Pakistan means and nobody in Muslim League knew."

His premiership lasted until 1945 when a motion of no confidence and faced with defeat in the assembly hall by 160 to 97 votes that effectively ended his premiership. He relinquished the office to Nausher Ali, an Indian nationalist Muslim and a prominent member of Congress Party who the speaker of the assembly, but the administration was taken over by Huseyn Shaheed Suhrawardy.

From 1945 to 1947, Nazimuddin continued to be served as the chairman of the Muslim League in Bengal, ardently supporting the political cause for Pakistan against the Congress Party. During this time, he had been in brief conflict with Premier Suhrawardy and strongly opposed the United Bengal Movement and led a strong parliamentary opposition in the assembly against Suhrawardy's administration in April 1947. The conflict between two men mainly existed because Suhrawardy had represented the middle class while Nazimuddin was representing the aristocracy in the assembly.

In 1947, he again contested in the party elections in the Muslim League against Suhrawardy's platform and securing his nomination as the party chairman for the Muslim League's East Bengal chapter. His success in the party election eventually led him to the appointed as the first Chief Minister of East Bengal after the Partition of India in 1947 and effectively gained controlled of the Muslim League in the province.

As the Chief Minister, he led the motion of confidence that ultimately voted in favour of joining the Federation of Pakistan and reorganized the Government of East Pakistan by delegating conservative members in his administration.

Governor-General of Pakistan (1948–51)
On 14 August of 1947, Governor-General Muhammad Ali Jinnah relinquished the party presidency of the Pakistan Muslim League (PML) to Sir Khwaja Nazimuddin who took over the party of the President of Pakistan Muslim League (PML), due to his party electoral performance. After the death of Muhammad Ali Jinnah, Nazimuddin was appointed acting governor-general. at the urging of Prime Minister Liaquat Ali Khan, on 14 September 1948. His oath of office was supervised by Chief Justice Sir Abdul Rashid of the Federal Court of Pakistan, with Liaquat Ali Khan in attendance.

As governor-general, Nazimuddin set a precedent of neutrality and non-interference in the government, and provided his political support to Prime Minister Liaquat Ali Khan's government, which was seen as essential to the working of the responsible government at that time.

In 1949, Governor-General Nazimuddin established the parliamentary committee, the Basic Principles Committee, on the advice of Prime Minister Ali Khan to underlying basic principles that would lay foundation of Constitution of Pakistan.

Prime Ministership (1951–53)

After the assassination of Liaqat Ali Khan in 1951, the Muslim League leaders asked Governor-General Nazimuddin to take over the business of the government as well as the party's presidency as there was no other person found suitable for the post. He appointed Finance Minister Sir Malik Ghulam to the  Governor-General's post. Nazimuddin's government focused towards promoting the political programs aimed towards conservative ideas. During his time in office, a framework was begun for a constitution that would allow Pakistan to become a republic, and end its British Dominion status under the Crown.

Nazimuddin's administration took place during a poor economy and the rise of provincial nationalism in four provinces and East Bengal which made him unable to run the country's affairs effectively. By 1951–52, the Muslim League had split into two different factions dominated by the Bengali chapter and Punjab-Sindh chapter, as those were the two largest ethnic demographics, but were separated by India.

In 1951, Prime Minister Nazimuddin's government conducted the country's first nationwide census where it was noted that 57% of the population of Karachi were refugees from India, which further complicated the situation in the country.
In January 1952, Prime Minister Nazimuddin publicly announced in Dacca's meeting that: Jinnah had been right: for the sake of Pakistan's national unity, Urdu must be the official language of Pakistan–East and West. On 21 February 1952, a demonstration in the Bengali Language movement demanding equal and official status to the Bengali language turned bloody, with many fatalities caused by police firings. This demonstration was held when he declared Urdu the National Language of Pakistan, following the previous statement of Muhammad Ali Jinnah that Urdu shall be 'one and only' language of Pakistan.

In 1953, a violent religious movement led by far-right Jamaat-e-Islami began to agitate for the removal of the Ahmadi religious minority from power positions, and demanded a declaration of this minority as non-Muslims.

Nazimuddin was held morally responsible for riots being spread and resisted such pressures; but mass rioting broke out in Punjab against both the government and followers of this religious minority. Prime Minister Nazimuddin responded to the violence by dismissing the Chief Minister of Punjab, Mumtaz Daultana, to Feroze Khan, but the decision came late. He declared martial law, with approval coming from Governor-General Malik Ghulam,  and enforced through Lieutenant General Azam Khan who successfully quelled the agitation.

Dismissal
The agitations and violence spread through the successful Bengali language movement and the riots in Lahore proved the inability of Nazimuddin's government as he was widely seen as weak in running the government administration.

In a view of attempting to improve the economy and internal security, Malik Ghulam asked Prime Minister Nazimuddin to step down in the wider interest of the country. Nazimuddin refused to oblige and Malik Ghulam used reserve powers granted in the Government of India Act 1935, dismissed Nazimuddin.

Nazimuddin then requested the Federal Court of Pakistan's intervention against this action but the Chief Justice, Muh'd Munir did not rule on the legality of the dismissal, but instead forced new elections to be held in 1954. Malik Ghulam appointed another Bengali politician, Muhammad Ali Bogra who was then tenuring as the Pakistan ambassador to the United States, as the new prime minister until the new elections to be held in 1954. The dismissal of Sir Khwaja Nazimuddin's administration, the prime minister, by the Governor-General, Sir Malik Ghulam, signalled a troubling trend in political history of the country.

Death and legacy

Later life and death

Even after his dismissal, he and his family remained active in parliamentary politics; his nephew, Khwaja Wasiuddin, an army general serving as GOC-in-C II Corps and later repatriated to Bangladesh in 1974.

His younger brother, Shahabuddin, remained active in the politics and eventually ascended as Information minister in the President Ayub Khan's administration.

Sir Khwaja died in 1964, aged 70. He was buried in the Mausoleum of three leaders in his hometown of Dhaka.

Wealth and honours

Nazimuddin and his brother, Shahabuddin, belonged to an aristocratic family who were known for their wealth. In thesis written by Joya Chatterji, Nazimuddin was described for unquestionable loyalty to British administration in India:

By 1934, the family had estates that covered almost 200,000 acres and was well spread over different districts of Eastern Bengal, together with properties in Shillong, Assam and Kolkata, had a yearly rent of £120,000 ($2,736,497.94 in 2017). By the 1960s, the majority of estate was relocated from East Pakistan to the different areas of Pakistan, leaving very little of his estate in East.

He was appointed a Companion of the Order of the Indian Empire (CIE) in 1926, and was knighted in 1934 by the King-Emperor, George V, when he was appointed a Knight Commander of the Order of the Indian Empire (KCIE).

In 1958 he was awarded the highest civilian award titled Nishan-e-Pakistan. Later by the Government of Pakistan, Nazimuddin has been honoured from time to time after his death. In Karachi, the residential areas, Nazimabad and North Nazimabad in suburbs of Karachi, had been named after his name. In Islamabad, there is a road intersection, Nazimuddin Road, that has been named in his honor; while in Dhaka, there is also a road after his namesake.

Commemorative postage stamp
In his honour, the Pakistan Post issued a commemorative stamp in its 'Pioneers of Freedom' series  in 1990.

See also

 List of prime ministers of Pakistan
 Politics of Pakistan
 Nawab of Dhaka

Notes

References

 Current Events Biography, 1949

External links

 Chronicles Of Pakistan
 Story of Pakistan

|-

|-

|-

|-

1894 births
1964 deaths
20th-century Bengalis
Nawabs of Dhaka
People educated at Dunstable Grammar School
Aligarh Muslim University alumni
Alumni of Trinity Hall, Cambridge
Politicians from Kolkata
Pakistan Movement activists from Bengal
Leaders of the Pakistan Movement
Knights Commander of the Order of the Indian Empire
Indian knights
Politicians from East Pakistan
Governors-General of Pakistan
Pakistani barristers
Pakistani people of Bengali descent
Pakistani people of Kashmiri descent
Pakistan Muslim League politicians
Prime Ministers of Pakistan
Pakistani MNAs 1947–1954
Pakistani Muslims
Members of the Pakistan Philosophical Congress
Chief Ministers of East Pakistan
20th-century Indian lawyers
Bengal MLAs 1937–1945
Members of the Constituent Assembly of Pakistan

Khawaja Nazimuddin


Christo, Hristo Vladimirov Javašev, Gabrovo, Bugarska, 13. lipnja 1935., i Jeanne-Claude, Jeanne-Claude Denat de Guillebon Casablanca, Maroko 13. lipnja 1935. — New York 18. listopada 2009. bio je umjetnički duet. Christo i Jeanne-Claude su poznati po tom što su znali uviti i upakirati cijele zgrade u tkaninu, npr. Reichstag u Berlinu. Od 1994. zasluge za njihov rad pripisuju se samo Christu

Vanjske poveznice

Konceptualni umjetnici

Christo i Jeanne-Claude


Lourenço António de Carvalho (Lisboa, Santa Isabel, 27 de fevereiro de 1837 — 3 de outubro de 1890) foi Ministro das Obras Públicas, Comércio e Indústria.

Referências

Políticos de Portugal

Lourenço António de Carvalho


Balantiucha este un gen de insecte lepidoptere din familia Uraniidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Balantiucha

Balantiucha


باب المحروق (أو باب الشريعة قديما) هو أحد أهم أبواب سور فاس التاريخية، وتُعد البوابة الرئيسية لفاس البالي من الجهة الشمالية الغربية.

يفيد أحد الباحثين، أن هذا الباب كان يخرج منه مؤسسه الخليفة الموحدي محمد الناصر إلى قصبة شراردة وظهر الخميس، وأطلق عليه اسم باب الشريعة قبل أن يشتهر تحت هذا تسمية لتزامن بنائه مع انتهاء ثورة العبيدي، الذي سيق إلى فاس وقتل ثم علق رأسه على الباب وأحرق شلوه.

هوامش

بوابات فاس
عمارة الموحدين
عمارة مغربية
عمارة مغاربية
مبان ومنشآت في فاس
مواقع أثرية في المغرب

باب المحروق


A.M. Hirschsprung & Sønner foi uma empresa tabagista dinamarquesa com sede em Copenhagen, Dinamarca. A empresa, foi fundada por Abraham Marcus Hirschsprung, um germano-judeu, em 1826. A empresa esteve sob o controle de membros da família Hirschsprung até 1972 quando foi comprada e fechada.

História

A empresa foi fundada em 1826, quando Abraham Marcus Hirschsprung (1793 - 1871), se mudou de Hamburgo, na Alemanha, para a Copenhagen, na Dinamarca. Na Dinamarca, Hirschsprung  abriu uma tabacaria no porão do Hotel d'Angleterre. O hotel estava então localizado na esquina da Estada Østergade com Kongens Nytorv.

A A.M. Hirschsprung & Sons ainda era apenas uma pequena empresa quando passou a ser administrada por dois dos filhos de Hirschsprung, Bernhard Hirschsprung (1834 - 1909) e Heinrich Hirschsprung (1836-1908). Hirschsprung esperava  que seu filho mais velho, Harald Hirschsprung (1830 - 1916) fosse o herdeiro da empresa, mas Harald acabou dedicando sua vida à medicina. Heinrich Hirschsprung foi encarregado das atividades comerciais, enquanto Bernhard Hirschsprung ficou responsável pela produção. Heinrich Hirschsprung era apaixonado por arte e fundou a Coleção Hirschsprung em Copenhagen.

Sob a liderança de Heinrich e Barnhard Hirschsprung, a A. M. Hirschsprung & Sønner cresceu e se tornou uma das principais empresas de tabaco do país. Eles compraram uma propriedade em Østergade 6 em 1864 e substituíram-na por um novo edifício em 1870, edifício que servia para a venda dos produtos. Eles também construíram uma nova fábrica de tabaco em Tordenskjoldsgade 7-9, no bairro de Gammelholm. A fábrica foi concluída em 1866 com projeto de Ove Pedersen (1830-1892) e posteriormente alterada por Axel Maar (1888-1978).

A empresa foi convertida em uma sociedade limitada em 1899. Holger Hirschsprung foi nomeado CEO e os membros do conselho eram HN Andersen, Isak Glückstadt, Bernhard og Heinrich Hirschsprung e A. B. Munter.

Em 1855, A.M. Hirschsprung & Sønner  mudou-se para uma nova sede em Virum, um bairro do subúrbio de Copenhague.

Em 1972, a empresa, como muitas outras do ramo, foi comprada pelo Scandinavian Tobacco Group e suas atividades foram encerradas..

Legado

As antigas propriedades da A.M. Hirschsprung & Sønner em Østergade, Tordenskjoldsgade e Virum permanecem de pé. A porta do edifício em Østergade 6 apresenta decorações de ferro bruto com Anjos Fumantes.

O edifício em Virum, agora conhecido como Casa Hirschsprung (Hirschsprungs Hus), foi vendido pelo Scandinavian Tobacco Group em 1985 e serviu como sede da Rambøll. O prédio agora é propriedade do Fundo de Pensão PKA, o prédio foi remodelado em 2017 e a NNE, uma subsidiária do grupo Novo Nordisk, agora está sediada no edifício.

Ver também

 Harald Hirschsprung
Doença de Hirschsprung

Referências

Empresas da Dinamarca

A.M. Hirschsprung & Sønner


أكرم بورا  (7 مارس 1934 – 1 أبريل 2012)، ممثل تركي، مثّل في مسلسل نور وأدى شخصية الجد "فكري"، كما أنه مثّل في العديد من المسلسلات والأفلام التركية القديمة.

مراجع

وصلات خارجية

 IMDb'de Ekrem Bora
 Sinema Türk'te Ekrem Bora

ممثلو أفلام أتراك
ممثلو تلفزيون أتراك
ممثلون من أنقرة
مواليد 1352 هـ
مواليد 1934
مواليد في أنقرة
وفيات 1433 هـ
وفيات 2012
وفيات بسبب قصور القلب
وفيات في إسطنبول

مدفونون في مقبرة زنجيرلي قويو

أكرم بورا


Constituția Republicii Serbia (în ), cunoscută și cu numele de Constituția Mitrovdan  (Митровдански устав / Mitrovdanski ustav) a fost adoptată în 2006 și a înlocuit constituția din 1990. Adoptarea noii constituții a devenit necesară în 2009, când Serbia a devenit independentă după secesiunea Muntenegrului și disoluția Serbiei și Muntenegrului. Această constituție nu se aplică și autoproclamatei Republici Kosovo, care și-a obținut independența în 2008. (Republica Kosovo un stat parțial recunoscut și teritoriu disputat).

Proiectul de constituție a fost adoptat de Adunarea Națională pe 30 septembrie 2006 și aprobat prin referendumul din 28–29 octombrie 2006. După ce 53,04% dintre cei prezenți la vot au aprobat proiectul legii fundamentale, constituția a fost promulgată pe 8 noiembrie 2006.

Constituția conține un preambul, 206 articole, 11 părți și nu are nici un amendament.

Prevederi principale
Constituția garantează drepturile omului și drepturile minorităților, abolește pedeapsa capitală și interzice clonarea umană. Alfabetul chirilic sârb este proclamat alfabet oficial, dar are și dispoziții cu privire la utilizarea limbilor minorităților la nivel local. Printre diferențele dintre versiunea curentă și cea anterioară se numără următoarele prevederi:

 Sunt recunoscute doar proprietatea privată, corporativă și publică; nu mai sunt recunoscute "activele sociale"".
 Cetățenilor străini li se permite să dețină proprietăți în Serbia.
 Este garantată independența totală a Băncii Naționale a Serbiei .
 Municipalităților locale le sunt garantate drepturile de proprietate ca parte a procesului de descentralizare.
 Voivodina a primit o autonomie financiară limitată.
 "Valorile și standardele europene" sunt menționate pentru prima oară în legea fundamentală.
 Limba sârbă a fost declarată limbă oficială, iar alfabetul chirilic sârb, alfabet oficial.
 A fost adoptat un nou imn național, Bože pravde (Doamne, fă dreptate).
 Au fost stabilite protecție specială pentru drepturile consumatorilor, mamei și copilului și minorităților.
 Este asigurată o mai mare libertate a informației.
 Căsătoria este definită ca "uniunea dintre un bărbat și o femeie".

Statutul constituțional al Kosovo
Constituția actuală a Serbiei definește Provincia Autonomă Kosovo și Metohia ca parte integrantă a Serbiei, provincie care se bucură de o "autonomie substanțială". În opinia Comisiei de la Veneția cu privire la "autonomia substanțială" a provinciei Kosovo, examinarea Constituției duce la concluzia că această autonomie fundamentală nu este deloc garantată la nivel constituțional, deoarece constituția deleagă aproape fiecare aspect important al acestei autonomii legiuitorului.

În opinia lui Noel Malcolm, Constituția din 1903 era încă în vigoare în momentul în care Serbia a anexat Kosovo în timpul Primului Război Balcanic. El precizează că această constituție cere convocarea Marii Adunări Naționale înainte ca granițele Serbiei să poată fi extinse pentru a include Kosovo. Cum nu a fost convocată Marea Adunare Națională, Kosovo nu ar fi putut să devină parte din Regatul Serbiei. La început, noua provincie a fost guvernată prin decrete.

Istoria Constituției Serbiei

Serbia a adoptat de-a lungul istoriei 11 constituției.:

 Constituția Principatului Serbiei din 1835, așa-numita "Constituția de ziua Întâmpinării Domnului" (Constituția Sretenje)
 Constituția din 1838, numită uneori și "Constituția turcă", promulgată ca firman al sultanului.
 Constituția din 1869
 Constituția din 1888 a Regatului Serbiei
 Constituția din 1901, numită și "Constituția din aprilie" promulgată de Alexandru I al Serbiei
 Constituția din 1903, versiunea modificată a Constituției din 1888
În perioada 1918 – 1945, Serbia a fost parte a Regatului Iugoslaviei și Iugoslaviei Democratică și Federală și nu a avut o constituție proprie.
 Constituția Republica Populară Serbia, adoptată în 1947 (Serbia a fost republică a Republica Socialistă Federativă Iugoslavia)
 Constituția Republicii Socialiste Serbia, adoptată în 1963 (Serbia a fost republică a Republica Socialistă Federativă Iugoslavia)
 Constituția din 1974 (Serbia a fost republică a RSF Iugoslavia)
 Constituția [[Republica Serbia (1992-2006)
|Republicii Serbia]], adoptată 1990 (Serbia a fost republică a RSF Iugoslavia în perioada 1990–1992,Republica Federativă Iugoslavia în 1992–2003 și Serbia și Muntenegru în 2003-2006)
 Constituția din 2006, numită și "Constituția Mitrovdan", constituția în vigoare în acest moment, prima constituție a Serbiei independente.

Note și bibliografie

Vezi și
 Constituția Vidovdan

Legături externe
 Constituția Republicii Serbia
 Constituția Republicii Serbia
 Vechea constituție a Serbiei (1990)

Politica Serbiei
2006 în legislație
2006 în politică
Fondări în 2006

Constituția Serbiei


Ulex (commonly known as gorse, furze, or whin) is a genus of flowering plants in the family Fabaceae. The genus comprises about 20 species of thorny evergreen shrubs in the subfamily Faboideae of the pea family Fabaceae. The species are native to parts of western Europe and northwest Africa, with the majority of species in Iberia.

Gorse is closely related to the brooms, and like them, it has green stems, very small leaves and is adapted to dry growing conditions. However, it differs from the brooms in its extreme thorniness, the shoots being modified into branched thorns  long, which almost wholly replace the leaves as the plant's functioning photosynthetic organs. The leaves of young plants are trifoliate, but in mature plants, they are reduced to scales or small spines.  All the species have yellow flowers, generally showy, some with a very long flowering season.

Species
The greatest diversity of Ulex species is found in the Iberian Peninsula, and most species have narrow distribution ranges. The most widespread species is the common gorse (Ulex europaeus): it's the only species native to much of western Europe, where it grows in sunny sites and usually on dry, sandy soils. It is also the largest species, reaching  in height; this compares with typically  heights for the western gorse (Ulex gallii). This latter species is characteristic of highly exposed Atlantic coastal heathland and montane habitats. In the eastern part of Great Britain, the dwarf furze (Ulex minor) replaces the western gorse. Ulex minor grows to a height of approximately , a habit characteristic of sandy lowland heathlands.

Common gorse flowers a little in late autumn and through the winter, coming into flower most strongly in spring. Western gorse and dwarf furze flower in late summer (August–September in Ireland and Great Britain). Between the different species, some gorse is nearly always in flower, hence the old country saying: "When gorse is out of blossom, kissing's out of fashion". Gorse flowers have a distinctive coconut-like scent, experienced very strongly by some individuals but only weakly by others.

Species list
The genus comprises the following species:

 Ulex argenteus Webb
 subsp. argenteus Webb
 subsp. subsericeus (Cout.) Rothm.

 Ulex australis  Clemente
 subsp. australis
 subsp. welwitschianus (Planch.) Esp.Santo, Cubas, Lousã, C.Pardo & J.C.Costa
 Ulex baeticus Boiss.
 subsp. baeticus
 subsp. scaber (Kunze) Cubas

 Ulex borgiae Rivas Mart.

 Ulex canescens Lange
 Ulex cantabricus Alvarez & al.

 Ulex densus Webb
 Ulex erinaceus Welw. ex Webb
 Ulex eriocladus C.Vicioso

 Ulex europaeus L.—common gorse
 subsp. europaeus
 subsp. latebracteatus (Mariz) Rothm.

 Ulex gallii Planch.—western gorse or western furze

 Ulex jussiaei  Webb

 Ulex micranthus Lange
 Ulex minor Roth—dwarf furze or dwarf gorse

 Ulex parviflorus Pourr.
 subsp. africanus (Webb) Greuter
 subsp. airensis (Esp.Santo, Cubas, Lousã, C.Pardo & J.C.Costa) Rivas Mart.
 subsp. parviflorus Pourr.
 subsp. rivasgodayanus Cubas

The number of species is likely higher, as many subspecies are not closely related to one another or have large differences in ploidy.

Species names with uncertain taxonomic status
The status of the following species is unresolved:

 Ulex eriophorus Gand.
 Ulex spicatus Gand.

Hybrids
The following hybrids have been described:
 Ulex ×breoganii (Castrov. & Valdés Berm.) Castrov. & Valdés Berm. (U. europaeus × U. gallii)
 Ulex ×dalilae Capelo, J.C.Costa & Lousã (U. densus × U. jussiaei)
 Ulex ×lagrezii Rouy (U. europaeus × U. minor)

Ecology
Gorse may grow as a fire-climax plant, well adapted to encourage and withstand fires, being highly flammable and having seed pods that are, to a large extent, opened by fire: thus allowing rapid regeneration after fire. The burnt stumps will readily sprout new growth from the roots. Where fire is excluded, gorse soon tends to be shaded out by taller-growing trees, unless other factors, such as exposure, also apply. Typical fire recurrence periods in gorse-stands are 5–20 years.

Gorse thrives in poor growing areas and conditions, including drought; it is sometimes found on very rocky soils, where many species cannot thrive. Moreover, it is widely used for land reclamation (e.g. mine tailings), where its nitrogen-fixing capacity helps other plants establish better.

Gorse is a valuable plant for wildlife, providing dense, thorny cover that's ideal for protecting bird nests. In Britain, France and Ireland, it is particularly noted for supporting Dartford warblers (Sylvia undata) and European stonechats (Saxicola rubicola); the common name of the whinchat (Saxicola rubetra) attests to its close association with gorse. The flowers are sometimes eaten by the caterpillars of the double-striped pug moth (Gymnoscelis rufifasciata), whilst those of the case-bearer moth Coleophora albicosta feed exclusively on gorse. The dry wood of dead gorse stems provides food for the caterpillars of the concealer moth Batia lambdella.

Invasive species

In many areas of North America (notably California and Oregon), southern South America, Australia, New Zealand and Hawaii, the common gorse—originally introduced as an ornamental plant or hedge—has become an invasive species owing to its aggressive seed dispersal; it has proved very difficult to eradicate and detrimental to native habitats. Common gorse is also an invasive species in the montane grasslands of Horton Plains National Park in Sri Lanka.

Management
Gorse readily becomes a dominant plant in suitable conditions. Where this is undesirable for agricultural or ecological reasons, control is required either to remove gorse completely, or to limit its extent.  Gorse-stands are often managed by regular burning or flailing, allowing them to regrow from stumps or seed.  Denser areas of gorse may be bulldozed.

Uses

Foods
Gorse flowers are edible and can be used in salads, teas and to make a non-grape-based fruit wine.

As fodder, gorse is high in protein and may be used as feed for livestock, particularly in winter, when other greenstuff is not available.  Traditionally, it was used as fodder for cattle, being made palatable either by bruising (crushing) with hand-held mallets, grinding it to a moss-like consistency with hand- or water-driven mills, or being finely chopped and mixed with straw chaff. Gorse is also eaten as forage by some livestock, such as feral ponies, which may eat little else in winter. Ponies may also eat the thinner stems of burnt gorse.

Fuel
Gorse-bushes are highly flammable; in many areas, bundles of gorse were used to fire traditional bread ovens.

On the island of Guernsey, Channel Islands, many traditional farms had furze brakes. The prolific gorse and bracken would be cut, dried and stored to be used as fuel, with farmhouses having purpose-built furze ovens.

Wood
Gorse wood has been used to make small objects; being non-toxic, it is especially suited for cutlery. In spite of its durability, it is not used for construction because the plant is too small and its wood is unstable, being prone to warping. Gorse is useful for garden ornaments, because it is resistant to weather and rot.

Alternative medicine
Gorse has been listed as one of the 38 plants that are used to prepare Bach flower remedies, a kind of alternative medicine.

Gorse-based symbols

The furze is the badge of the Sinclair and MacLennan clans of Scotland.
The flower, known as chorima in the Galician language, is the national flower of Galicia in northwest Spain.

The gorse is also the emblem of Brittany and is regaining popularity in Cornwall, particularly on St Piran's Day.

In popular culture
The flammability of gorse rendered it a symbol for things that were quick to catch fire and burn out; for example, Doyle, in his book Sir Nigel, has Sir John Chandos say: "... They flare up like a furzebush in the flames, but if for a short space you may abide the heat of it, then there is a chance that it may be cooler... If the Welsh be like the furze fire, then, pardieu! the Scotch are the peat, for they will smolder and you will never come to the end of them."

In many parts of Britain, especially Devon and Cornwall, where it is particularly prevalent on the moors, the expression "kissing's out of fashion when the gorse is out of blossom" is a traditional jest, as common gorse is thought to be always in bloom. Sprigs of gorse—or rather, furze, as it was usually known in the West Country—were a traditional gift between young lovers on May Day, when the blossom is at its peak.

References

External links

 'A Modern Herbal' (Grieves 1931)

Fabaceae genera
Edible plants
Flora of Africa
Flora of Europe
Flora of Spain
Invasive plant species in Sri Lanka
Medicinal plants
Nitrogen-fixing crops
Taxa named by Carl Linnaeus

Ulex


Sclavia a fost o practică obișnuită în Grecia antică, ca și în alte societăți ale timpului. Unii autori greci antici (cel mai notabil dintre aceștia fiind Aristotel) considerau că sclavia este naturală și chiar necesară. Această paradigmă a fost în mod considerabil pusă la îndoială în dialogurile socratice; stoicii au produs prima condamnare atestată a sclaviei.

Cele mai multe activități erau accesibile sclavilor cu excepția politicii, care era rezervată cetățenilor.  Sclavii erau utilizați în principal în agricultură, dar sute de sclavi erau de asemenea întrebuințați în cariere de piatră sau mine, și este posibil ca doi per gospodărie să fi fost servitori casnici. Este cert că Atena avea cea mai mare populație de sclavi, nu mai puțini de 80,000 în secolele șase și cinci î.e.n., cu media de trei sau patru sclavi per gospodărie, cu excepția familiilor sărace.

Practica istoriografică modernă distinge între sclavia în care ești bun personal (posesiune personală, unde sclavul era văzut ca o piesă de proprietate, nu ca membru mobil al societății) versus grupurile legate de pământ ca  din Tesalia sau iloții spartani, care erau mai mult asemenea iobagilor medievali (o mărire a proprietății imobiliare). Sclavul penest este un individ privat de libertate și forțat să se supună unui proprietar, care îl poate cumpăra, vinde sau închiria ca și pe oricare alt penest.

Studiul academic al sclaviei din Grecia antică este limitat de probleme metodologice semnificative. Documentația este incoerentă și foarte fragmentată, concentrându-se în principal pe orașul-stat Atena. Nici un tratat nu este devotat în mod specific subiectului, iar jurisprudența s-a interesat de sclavie doar în măsura în care i-a furnizat o sursă de venit. Comediile și tragediile grecești reprezentau stereotipuri, pe când iconografia n-a făcut diferențe substanțiale între sclavi și artizani.

Terminologie

Grecii antici utilizau diferite cuvinte pentru a se referi la sclavi, ceea ce duce la ambiguitate textuală atunci când studiați în afara contextului cuvenit. La Homer, Hesiod și Teognis din Megara, sclavul era numit  (dmōs). Termenul are un sens general, dar se referă în particular la prizonierii de război luați ca pradă (în alte cuvinte, proprietate). În perioada clasică, grecii au utilizat frecvent  (andrapodon), (literal, "cel cu labele picioarelor unui bărbat") prin contrast cu  (tetrapodon), "patruped" sau șeptel. Cel mai comun cuvânt pentru sclavi este  (doulos), utilizat ca antonim al lui "om liber" (, eleútheros); o formă mai timpurie a primului apare în inscripții miceniene precum do-e-ro, "bărbat sclav" (sau "servitor"; Linear B: ) sau do-e-ra, "femeie sclavă" (sau "servitoare"). Verbul  (care supraviețuiește în greaca modernă, însemnând "muncă") poate fi utilizat metaforic pentru alte forme de autoritate, precum cea a unui oraș asupra altuia sau a părinților asupra copiilor. În final, a fost utilizat termenul  (oiketēs), cu sensul de "cineva care locuiește în casă", referindu-se la servitorii din gospodării.

Alți termeni utilizați pentru a se referi la sclavi erau mai puțin preciși și necesitau un anumit context:
  (therapōn) – În timpul lui Homer, cuvântul însemna "moșier" (Patrocle a fost numit therapōn lui Ahile, iar Merion - al lui Idomeneus); dar în timpul epocii clasice, însemna "sclav".
  (akolouthos) – literal "urmăritorul" sau "cineva care acompaniază". De asemenea, diminutivul , utilizat pentru băieții de casă.
  (pais) – literal copil, utilizat în același fel ca "băiat de casă", de asemenea, utilizat în mod peiorativ pentru a-i numi pe sclavii adulți.
  (sōma) – literal "corp", utilizat în contextul emancipării.

Originile sclaviei

Sclavii erau prezenți în cadrul civilizației miceniene, după cum mărturisesc numeroase tăblițe descoperite la Pylos. Două categorii legale pot fi distinse: "sclavii (εοιο)"  și "sclavii zeului (θεοιο)", zeul în acest caz fiind probabil Poseidon. Sclavii zeului sunt întotdeauna menționați după nume și pământul lor; statutul lor legal este apropiat de cel al oamenilor liberi. Natura și originea legăturii lor cu divinitatea este neclară. Numele sclavilor obișnuiți arată că unii dintre ei provin din Kythera, Chios, Lemnos sau Halicarnassus și au fost probabil înrobiți ca urmare a pirateriei. Tăblițele indică că uniunile dintre sclavi și oameni liberi erau obișnuite și că sclavii puteau lucra și deține pământ. Se pare că diviziunea majoră din civilizația miceniană nu a fost între individul liber și sclav, ci mai degrabă între individul din palat și cel din afara lui.

Nu există continuitate între epoca miceniană și timpul lui Homer, unde structurile sociale le oglindesc pe cele ale erei "întunecate" a Greciei. Terminologia diferă: sclavul nu mai este do-e-ro (doulos), ci dmōs. În Iliada, sclavii sunt în principal femei luate ca pradă de război, pe când bărbații sunt fie răscumpărați sau uciși în bătălie. În Odiseea, sclavii de asemenea par a fi mai ales femei. Aceste sclave erau servitoare și uneori concubine. Erau și anumiți sclavi bărbați, în special în Odiseea, un prim exemplu fiind porcarul Eumaeus. Era specific pentru sclav să fie membru al părții esențiale a oikos ("unitate familială", "gospodărie"): Laerte mânâncă și bea cu servitorii săi; iarna, doarme în compania lor. Termenul dmōs nu este considerat peiorativ, iar Eumaeus, porcarul "divin", poartă același epitet homeric ca și eroii greci. Sclavia a rămas, oricum, o dezonoare. Eumaeus însuși delcară, "Zeus (...) ia jumătate din virtutea omului când ziua sclaviei vine peste peste el."

Este dificl de determinat când a început comerțul cu sclavi în perioada arhaică. În Munci și zile (secolul 8 î.e.n.), Hesiod deține numeroși dmōes, deși statutul acestora este neclar. Prezența douloi este confirmată de poeți lirici precum  Arhiloh sau Teognis din Megara. Potrivit mărturiilor epigrafice, legea omuciderii a lui Dracon (c. 620 î.e.n.) i-a menționat pe sclavi. Potrivit lui Plutarh, Solon (c. 594-593 î.e.n.) le-a interzis sclavilor să practice gimnastica și pederastia. Spre sfârșitul acestei perioade, referințele au devenit mai obișnuite. Sclavia devine prevalentă chiar în momentul în care Solon punea bazele democrației ateniene. Specialistul clasic Moses Finley de asemenea remarcă că Chios, care, potrivit lui Theopompus, a fost primul oraș care a organizat comerțul cu sclavi, de asemenea s-a bucurat de un proces democratic timpuriu (în secolul 6 î.e.n.). El concluzionează că "un aspect al istoriei grecești, pe scurt, este progresul mână în mână a libertății și sclaviei."

Rol economic

Toate activitățile erau accesibile sclavilor cu excepția politicii. Pentru greci, politica era singura ocupație vrednică de un cetățean, restul fiind acordate oriunde e posibil non-cetățenilor. A fost un statut de importanță, nu de ocupație.

Principala întrebuințare a sclaviei a fost în agricultură, tbaza economiei grecești. deține un sclav sau chiar doi. O literatură abundentă de manuale pentru proprietarii de pământ (precum Economie de Xenofon sau cel al lui Pseudo-Aristotel) confirmă prezența a mulțimi de sclavi pe proprietăți mai largi; ei puteau fi muncitori obișnuiți sau supraveghetori. Aria în care sclavii erau folosiți ca forță de muncă în agricultură este disputată.  Este cert că sclavia rurală era foarte obișnuită în Atena și că Grecia antică nu cunoștea populația imensă de sclavi găsiți pe latifundia romană.

Munca sclavilor a fost prevalentă în mine și cariere de piatră, care aveau largi populații de sclavi, adesea închiriați de cetățenii privați bogați.  Nicias a dat în chirie o mie de sclavi minelor de argint din Laurium din Attica; Hipponicos primind 600, iar Philomidès - 300. Xenofon menționează că au primit un obol per sclavi per zi, cu cantitatea de 60 de drahme per an. Aceasta a fost una dintre cele mai prețuite investiții pentru atenieni. Numărul de sclavi care au lucrat în minele din Laurium sau la morile de procesare a mineritului se estimează a fi a fi 30,000. Xenofon a sugerat că orașul cumpără un număr mare de sclavi, până la trei sclavi de stat per cetățean, astfel încât arendarea lor să asigure întreținerea tuturor cetățenilor.

Sclavii erau de asemenea utilizați ca meșteșugari și comercianți. Așa cum în agricultură erau utilizați pentru munca care era peste capacitățile familiei. Populația sclavilor a fost cea mai mare în ateliere:  fabrica de scuturi a lui Lysias întrebuința 120 de sclavi, iar tatăl lui Demostene deținea 32 de cuțitari și 20 de meșteri de paturi.

Sclavii erau de asemenea întrebuințați în casă. Rolul domestic principal era de a se înțelege pentru stăpânul său în afaceri și a-l acompania în călătorii. În timpul războiului a fost ordonanță pentru hoplit. Sclavul de sex feminin executa sarcini casnice, în special coacerea de pâine și facerea de țesătură. Numai cei mai săraci cetățeni nu dețineau sclavi domestici.

Demografie

Populație

Este dificil de estimat numărul de sclavi din Grecia antică, având în vedere lipsa unui recensământ precis și a variației definițiilor în epocă. Este sigur că Atena avea cea mai mare populație de sclavi, cu cel puțin 80,000 în secolele 6 și 5 î.e.n., cu o medie de trei sau patru sclavi per gospodărie. În secolul 5 î.e.n., Tucidide a remarcat dezertarea a 20,890 de sclavi în timpul războiului din Decelea, cei mai mulți comercianți. Cea mai mică estimare, de 20,000 de sclavi, din timpul lui Demostene, corespunde cu un sclav per familie. Între 317 î.e.n. și 307 î.e.n., tiranul Demetrius Phalereus a ordonat un recensământ general în Attica, care a dat următoarele cifre: 21,000 de cetățeni, 10,000 metici și 400,000 de sclavi. Oratorul Hiperide, în Împotriva lui Areistogiton, amintește că încercarea de a recruta 15,000 de sclavi de sex masculin de vârstă militară a dus la înfrângerea grecilor sudici în Bătălia de la Cheronea (338 î.e.n.), ceea ce corespundea cu datele lui Ctesicles.

Note

Referințe

  Brulé, P. (1978a) "Signification historique de la piraterie grecque ", Dialogues d'histoire ancienne no.4 (1978), pp. 1–16.
  Brulé, P. (1992) "Infanticide et abandon d'enfants", Dialogues d'histoire ancienne no.18 (1992), pp. 53–90.
 Burkert, W. Greek Religion. Oxford: Blackwell Publishing, 1985. , originally published as Griechische Religion der archaischen und klassischen Epoche. Stuttgart: Verlag W. Kohlhammer, 1977.
  Carlier, P. Le IVe siècle grec jusqu'à la mort d'Alexandre. Paris: Seuil, 1995.
 Cartledge, P.. "Rebels and Sambos in Classical Greece", Spartan Reflections. Berkeley: University of California Press, 2003, p. 127–152
  Chantraine, P. Dictionnaire étymologique de la langue grecque. Paris: Klincksieck, 1999 (new edition).
  Dareste R., Haussoullier B., Reinach Th. Recueil des inscriptions juridiques grecques, vol.II. Paris: E. Leroux, 1904.
  Ducat, Jean. Les Hilotes, BCH suppl.20. Paris: publications of the École française d'Athènes, 1990
  Dunant, C. and Pouilloux, J. Recherches sur l'histoire et les cultes de Thasos II. Paris: publications of the École française d'Athènes, 1958.
 Finley, M. (1997). Économie et société en Grèce ancienne. Paris: Seuil, 1997 , originally published as Economy and Society in Ancient Greece. London: Chatto and Windus, 1981.
 Garlan, Y. Les Esclaves en Grèce ancienne. Paris: La Découverte, 1982. 1982 , translated in English as Slavery in Ancient Greece. Ithaca, N.Y.: Cornell University Press, 1988 (1st edn. 1982)
 Kirk, G.S. (editor). The Iliad: a Commentary, vol.II (books 5–8). Cambridge: Cambridge University Press, 1990.
 Jameson, M.H. "Agriculture and Slavery in Classical Athens", Classical Journal, no.73 (1977–1978), pp. 122–145.
 Jones, A.H.M.. Athenian Democracy. Oxford: Blackwell Publishing, 1957.
  Lauffer, S. "Die Bergwerkssklaven von Laureion", Abhandlungen no.12 (1956), pp. 904–916.
  Lévy, E. (1995). La Grèce au Ve siècle de Clisthène à Socrate. Paris: Seuil, 1995
  Lévy, E. (2003). Sparte. Paris: Seuil, 2003
  Mactoux, M.-M. (1980). Douleia: Esclavage et pratiques discursives dans l'Athènes classique. Paris: Belles Lettres, 1980.
  Mactoux, M.-M. (1981). "L'esclavage comme métaphore : douleo chez les orateurs attiques", Proceedings of the 1980 GIREA Workshop on Slavery, Kazimierz, 3–8 November 1980, Index, 10, 1981, pp. 20–42.
  Masson, O. "Les noms des esclaves dans la Grèce antique", Proceedings of the 1971 GIREA Workshop on Slavery, Besançon, 10–11 mai 1971. Paris: Belles Lettres, 1973, pp. 9–23.
  Mele, A. "Esclavage et liberté dans la société mycénienne", Proceedings of the 1973 GIREA Workshop on Slavery, Besançon 2–3 mai 1973. Paris: Les Belles Lettres, 1976.
 Morrow, G.R. "The Murder of Slaves in Attic Law", Classical Philology, Vol. 32, No. 3 (Jul., 1937), pp. 210–227.
 Oliva, P. Sparta and her Social Problems. Prague: Academia, 1971.
  Plassart, A. "Les Archers d'Athènes," Revue des études grecques, XXVI (1913), pp. 151–213.
 Pomeroy, S.B. Goddesses, Whores, Wives and Slaves. New York: Schoken, 1995.
 Pritchett, W.K. and Pippin, A. (1956). "The Attic Stelai, Part II", Hesperia, Vol.25, No.3 (Jul.–Sep., 1956), pp. 178–328.
 Pritchett (1961). "Five New Fragments of the Attic Stelai", Hesperia, Vol.30, No. 1 (Jan.–Mar., 1961), pp. 23–29.
 Wood, E.M. (1983). "Agriculture and Slavery in Classical Athens", American Journal of Ancient History No.8 (1983), pp. 1–47.
 Von Fritz, K. "The Meaning of ἙΚΤΗΜΟΡΟΣ", The American Journal of Philology, Vol.61, No.1 (1940), pp. 54–61.
 Wood, E.M. (1988). Peasant-Citizen and Slave: The Foundations of Athenian Democracy. New York: Verso, 1988 .
</div>

Legături externe

 GIREA – The International Group for Research on Slavery in Antiquity
 Greek law bibliographic database pe Nomoi
 Documents on Greek slavery pe Ancient History Sourcebook.
 Manumission records of women at Delphi pe attalus.org
 Index thématiques de l'esclavage et de la dépendance – indice de subiecte despre sclavie și subiecte legate, de autor
 Bibliothèque numérique ISTA – librărie liberă
 Greek Manumission Project

Sclavia în Grecia antică


The Friedel–Crafts reactions are a set of reactions developed by Charles Friedel and James Crafts in 1877 to attach substituents to an aromatic ring. Friedel–Crafts reactions are of two main types: alkylation reactions and acylation reactions. Both proceed by electrophilic aromatic substitution.

Alkylation

With alkyl halides
Friedel–Crafts alkylation involves the alkylation of an aromatic ring.  Traditionally, the alkylating agents are alkyl halides. Many alkylating agents can be used instead of alkyl halides.  For example, enones and epoxides can be used in presence of protons. Traditionally also, the reaction employs a strong Lewis acid, such as aluminium chloride as catalyst.

This reaction suffers from the disadvantage that the product is more nucleophilic than the reactant because alkyl groups are activators for the Friedel–Crafts reaction. Consequently, overalkylation can occur. Steric hindrance can be exploited to limit the number of alkylations, as in the t-butylation of 1,4-dimethoxybenzene.

Furthermore, the reaction is only useful for primary alkyl halides in an intramolecular sense when a 5- or 6-membered ring is formed.  For the intermolecular case, the reaction is limited to tertiary alkylating agents, some secondary alkylating agents (ones for which carbocation rearrangement is degenerate), or alkylating agents that yield stabilized carbocations (e.g., benzylic or allylic ones).  In the case of primary alkyl halides, the carbocation-like complex (R(+)---X---Al(-)Cl3) will undergo a carbocation rearrangement reaction to give almost exclusively the rearranged product derived from a secondary or tertiary carbocation.

Mechanism
The general mechanism for primary alkyl halides is shown below.
For primary (and possibly secondary) alkyl halides, a carbocation-like complex with the Lewis acid, [R(+)---(X---MXn)(–)] is more likely to be involved, rather than a free carbocation.

With Alkenes

In commercial applications, the alkylating agents are generally alkenes. Protonation of alkenes generates carbocations, the electrophiles.  A laboratory-scale example by the synthesis of neophyl chloride from benzene and methallyl chloride using sulfuric acid catalyst.

Such alkylations are of major industrial importance, e.g. for the production of ethylbenzene, the precursor to polystyrene, from benzene and ethylene and for the production of cumene from benzene and propene in cumene process:

Industrial production typically uses solid acids derived from a zeolite as the catalyst.

Friedel–Crafts dealkylation
Friedel–Crafts alkylations can be reversible as illustrated by many transalkylation reactions.

Acylation

Friedel–Crafts acylation involves the acylation of aromatic rings. Typical acylating agents are acyl chlorides.  Acid anhydrides as well as carboxylic acids are also viable. A typical Lewis acid catalyst is aluminium trichloride.  Because, however, the product ketone forms a rather stable complex with Lewis acids such as AlCl3, a stoichiometric amount or more of the "catalyst" must generally be employed, unlike the case of the Friedel–Crafts alkylation, in which the catalyst is constantly regenerated. Reaction conditions are similar to the Friedel–Crafts alkylation. This reaction has several advantages over the alkylation reaction. Due to the electron-withdrawing effect of the carbonyl group, the ketone product is always less reactive than the original molecule, so multiple acylations do not occur. Also, there are no carbocation rearrangements, as the acylium ion is stabilized by a resonance structure in which the positive charge is on the oxygen.

The viability of the Friedel–Crafts acylation depends on the stability of the acyl chloride reagent. Formyl chloride, for example, is too unstable to be isolated. Thus, synthesis of benzaldehyde through the Friedel–Crafts pathway requires that formyl chloride be synthesized in situ. This is accomplished by the Gattermann-Koch reaction, accomplished by treating benzene with carbon monoxide and hydrogen chloride under high pressure, catalyzed by a mixture of aluminium chloride and cuprous chloride. Simple ketones that could be obtained by Friedel–Crafts acylation are produced by alternative methods, e.g., oxidation, in industry.

Reaction mechanism
The reaction proceeds through generation of an acylium center.  The reaction is completed by deprotonation of the arenium ion by AlCl4−, regenerating the AlCl3 catalyst.  However, in contrast to the truly catalytic alkylation reaction, the formed ketone is a moderate Lewis base, which forms a complex with the strong Lewis acid aluminum trichloride.  The formation of this complex is typically irreversible under reaction conditions.  Thus, a stochiometric quantity of AlCl3 is needed.  The complex is destroyed upon aqueous workup to give the desired ketone.  For example, the classical synthesis of deoxybenzoin calls for 1.1 equivalents of AlCl3 with respect to the limiting reagent, phenylacetyl chloride. In certain cases, generally when the benzene ring is activated, Friedel–Crafts acylation can also be carried out with catalytic amounts of a milder Lewis acid (e.g. Zn(II) salts) or a Brønsted acid catalyst using the anhydride or even the carboxylic acid itself as the acylation agent.

If desired, the resulting ketone can be subsequently reduced to the corresponding alkane substituent by either Wolff–Kishner reduction or Clemmensen reduction. The net result is the same as the Friedel–Crafts alkylation except that rearrangement is not possible.

Hydroxyalkylation
Arenes react with certain aldehydes and ketones to form the hydroxyalkylated products, for example in the reaction of the mesityl derivative of glyoxal with benzene:

As usual, the aldehyde group is more reactive electrophile than the phenone.

Scope and variations

This reaction is related to several classic named reactions:
 The acylated reaction product can be converted into the alkylated product via a Clemmensen and Wolff-Kishner reductions.
 The Gattermann–Koch reaction can be used to synthesize benzaldehyde from benzene.
 The Gatterman reaction describes arene reactions with hydrocyanic acid.
 The Houben–Hoesch reaction describes arene reactions with nitriles.
 A reaction modification with an aromatic phenyl ester as a reactant is called the Fries rearrangement.
 In the Scholl reaction two arenes couple directly (sometimes called Friedel–Crafts arylation).
 In the Blanc chloromethylation a chloromethyl group is added to an arene with formaldehyde, hydrochloric acid and zinc chloride.
 The Bogert–Cook synthesis (1933) involves the dehydration and isomerization of 1-β-phenylethylcyclohexanol to the octahydro derivative of phenanthrene

 The Darzens–Nenitzescu synthesis of ketones (1910, 1936) involves the acylation of cyclohexene with acetyl chloride to methylcyclohexenylketone.
 In the related Nenitzescu reductive acylation (1936) a saturated hydrocarbon is added making it a reductive acylation to methylcyclohexylketone
 The Nencki reaction (1881) is the ring acetylation of phenols with acids in the presence of zinc chloride.
 In a green chemistry variation aluminium chloride is replaced by graphite in an alkylation of p-xylene with 2-bromobutane. This variation will not work with primary halides from which less carbocation involvement is inferred.

Dyes
Friedel–Crafts reactions have been used in the synthesis of several triarylmethane and xanthene dyes. Examples are the synthesis of thymolphthalein (a pH indicator) from two equivalents of thymol and phthalic anhydride:

A reaction of phthalic anhydride with resorcinol in the presence of zinc chloride gives the fluorophore fluorescein. Replacing resorcinol by N,N-diethylaminophenol in this reaction gives rhodamine B:

Haworth reactions
The Haworth reaction is a classic method for the synthesis of 1-tetralone. In this reaction, benzene is reacted with succinic anhydride, the intermediate product is reduced and a second FC acylation takes place with addition of acid.

In a related reaction, phenanthrene is synthesized from naphthalene and succinic anhydride in a series of steps which begin with FC acylation.

Friedel–Crafts test for aromatic hydrocarbons
Reaction of chloroform with aromatic compounds using an aluminium chloride catalyst gives triarylmethanes, which are often brightly colored, as is the case in triarylmethane dyes. This is a bench test for aromatic compounds.

See also
 Ethylene oxide
 Friedel family, lineage of French scientists
 Hydrodealkylation
 Transalkylation

References

Friedel–Crafts reactions published on Organic Syntheses
 Alkylations:

 Acylations:

Substitution reactions
Carbon-carbon bond forming reactions
Name reactions

Friedel–Crafts reaction


Cangamba ist eine Stadt mit etwa 10.000 Einwohnern in der Provinz Moxico in Angola. Sie liegt etwa 900 km südöstlich der Hauptstadt Luanda.

Verwaltung
Cangamba ist Verwaltungssitz der Gemeinde (Comuna) Luchazes im gleichnamigen Kreis (Município) der Provinz Moxico.

Verkehr
Die Stadt verfügt über einen Flughafen (IATA-Flughafencode: CNZ).

Weblinks

Ort in Angola
Provinz Moxico
Ort in Afrika

Cangamba


An Bambusa duriuscula in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Wan Tao Lin. An Bambusa duriuscula in nahilalakip ha genus nga Bambusa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bambusa

Bambusa duriuscula


Olaylar

Doğumlar
 Ömer bin Sa'd, Sahabelerden ve Aşere-i Mübeşşere'den Sa'd bin Ebû Vakkas'ın oğlu (ö. 686)

Ölümler

620


"Dreamy Lady" é uma canção da banda de rock britânica T. Rex, escrita por Marc Bolan e lançada como single em setembro de 1975 pela gravadora EMI. Seu lançamento foi creditado como 'T. Rex Disco Party', logo depois aparecendo no álbum Futuristic Dragon. A canção é notável por sua dramática saída do antigo som da banda e sua influência na música disco. As demos da canção sugeriam que ela fosse voltada ao estilo reggae.

Seus lados B consistem em versões cover das músicas: "Do You Wanna Dance?" de Bobby Freeman e "(Sittin' On) The Dock Of The Bay" de Otis Redding, que conta com vocais da ex-parceira de Bolan, Gloria Jones.

O single ficou na parada de singles do Reino Unido por um total de cinco semanas, chegando ao número 30.

Ligações externas

Referências

Singles de 1975
Canções de 1975
Canções de T. Rex

Dreamy Lady


ඉන්ග්‍යොං අගබිසව යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ ජොසොන් හි සුක්ජොං රජුගේ පළමු අග මෙහෙසියයි.

චරිතාපදානය
ඇය කිම් මන්-ගි සහ හන් ආර්යාවගේ දියණියයි.

10වන වියේ දී ඇයව සුක්ජොං (එකල කිරුළ හිමි කුමරු) හට විවාහ කරදුන් අතර, අනතුරුව ඇය කිරුළ හිමි කුමරුන්ගේ වල්ලභ කුමරිය (왕세자빈, වංසේජාබින්) ලෙස හැඳින්විණි. 1674 දී, ඇගේ සැමියා රජු බවට පත්වීමත් සමඟ, ඇය ජොසොන් රාජ්‍යයේ අගබිසව බවට පත්වූවා ය. 1680 ඔක්තෝබරයේ (වයස 19) දී, ඇය වසූරිය රෝග ලක්ෂණ පෙන්වූ අතර, ඉන් දින 8කට පසුව චංදොක් මාලිගය තුළ දී ඇය මරණයට පත්වූවා ය.

ඇගේ දේහය ග්‍යොංගි පළාතේ ඉංනුං (익릉) හි භූමිදානය කරන ලදී. ඇයට දියණියන් දෙදෙනකු සිටි නමුත් ඔවුන් උපතේ දී මරණයට පත්ව තිබේ.

පවුල

පියා: කිම් මන්-ගි (김만기)
මව: චොංජු හන් වංශයේ හන් ආර්යාව (청주 한씨)
මුත්තණුවන්: හන් යු-ර්යං (1603 – 1656) (한유량)
සැමියා: ජොසොන් හි සුක්ජොං රජ (7 ඔක්තෝබර් 1661 – 12 ජූලි 1720) (조선 숙종)
නම් නොලද දියණියක් (27 අප්‍රේල් 1677 – 13 මාර්තු 1678)
නම් නොලද දියණියක් (23 ඔක්තෝබර් 1679 – 1679)

සම්පූර්ණ මරණාපර නාමය
අගබිසෝ ඉන්ග්‍යොං, ග්වර්‍යොල් හ්‍යෝජං මියිංහ්‍යොන් සොන්මොක් හ්‍යේසොං සොන්උයි
광렬효장명현선목혜성순의인경왕후
 光烈孝莊明顯宣穆惠聖純懿仁敬王后

ජනප්‍රිය සංස්කෘතිය තුළ
ජු ජුං-ර්යු විසින් 1961 චිත්‍රපටයක් වූ ජං හුයි-බින් තුළ නිරූපණය කරන ලදී.
පාක් සූන් චුන් විසින් 1988 MBC රූපවාහිනී කථාමාලාවක් වූ 500 ඉයර්ස් ඔෆ් ජොසොන්: ක්වීන් ඉන් හ්‍යොන් තුළ නිරූපණය කරන ලදී
සා මි ජා සහ ජං හ්‍යේ සූක් විසින් 1995 SBS රූපවාහිනී කථාමාලාවක් වූ ජං හී බින් තුළ ඇගේ චරිතය නිරූපණය කරන ලදී.
කිම් හා-උන් විසින් 2013 SBS රූපවාහිනී කථාමාලාවක් වූ ජං ඔක්-ජොං, ලිවිං බයි ලව් තුළ ඇගේ චරිතය නිරූපණය කරන ලදී.

සටහන්

බාහිර සබැඳි

https://thetalkingcupboard.com/joseon/royal-ladies-of-joseon-dynasty/

1661 උපත්
1680 මරණ
ජොසොන් රාජවංශයේ රාජකීය බිසෝවරු
17වන සියවසේ කොරියානු කාන්තාවෝ

ඉන්ග්යොං අගබිසව


باتريك ليوغويون ( في ياوندي)  لاعب كرة قدم فرنسي الجنسية كاميروني المولد يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الثانية فان الفرنسي منذ 2008 في خط الدفاع .

لعب ليوغويون في أندية بوردو (2001-2003) إستر (2003-2006) غينغان (2006-2008) .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قبرص
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
مدافعو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون كاميرونيون مغتربون في فرنسا
لاعبو أيل ليماسول
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثالثة
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو الدوري القبرصي الدرجة الأولى
لاعبو إستر
لاعبو بوردو
لاعبو غينغان
لاعبو فان
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم كاميرونيون
لاعبو كرة قدم كاميرونيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في فرنسا
لاعبو كرة قدم مغتربون في قبرص
مواليد 1982
مواليد في ياوندي

باتريك ليوغويون


Reseda suffruticosa es una planta de la familia de las resedáceas.

Descripción
Es una planta anual o perennifolia. Alcanza un tamaño de hasta 30-200 cm de altura, erecta, ramificado en la parte superior, papilosa. Las hojas basales de 10-30 × 1,5-6 cm, en roseta, pinnatisectas, con los segmentos de pinnatífidos a pinnatipartidos, densamente papilosos y canescentes, pecíolo en su parte inferior pectinado y resinoso; las medias y superiores, alternas, similares o pinnatisectas, gradualmente menores. La inflorescencia racemosa, densa, de 1-1,7 cm de ancho; brácteas 3-4 mm, lineares, papilosas, ± caducas en la fructificación; pedicelos florales muy cortos, o inexistentes, los fructíferos de 0,5-1,5 × 1 mm, gruesos. Sépalos 6(7), de 3-5 × 0,5-1, persistentes. Pétalos 6(7), muy unguiculados, con el limbo obovado, levemente trilobado y uña cocleariforme, blanquecinos; los superiores, de 5-7 × 3-4 mm, uña de longitud c. 1/2 de la del pétalo, de margen papiloso, separada del limbo por una membrana transversal, papilosa; los laterales e inferiores, similares, con la uña de longitud menor que 1/4 de la del pétalo. Estambres (15)18(20), iguales o apenas más largos que los pétalos; filamentos persistentes, glabros; anteras 1-2,5 mm, elipsoidales, amarillas. El fruto en cápsula de 10-15 × 6-8 mm, erecta, estipitada, obovada, tetrágono-piriforme, truncada y con 4 dientes en el ápice, muy papilosa. Semillas 0,95-0,97 mm, reniformes, negruzcas; testa con papilas cónicocapitadas, dispuestas espaciadamente.

Distribución y hábitat
Se encuentra en las laderas, taludes y matorrales abiertos, en suelos yesosos de zonas áridas; 500-700(900) m., en la depresión del Tajo, y muy rara en la Hoya de Baza (Galera). España.

Taxonomía
Reseda suffruticosa fue descrita por Pehr Löfling y publicado en Iter Hispan. ed. Germ.: 113 1766.Reseda suffruticosa en PlantList/
Citología
Número de cromosomas de Reseda suffruticosa (Fam. Resedaceae) y táxones infraespecíficos:
n=10; 2n=20
SinonimiaReseda bipinnata Willd.Reseda fruticulosa var. suffruticosa'' (Loefl. ex Koelp.) Abdallah & De Wit

Nombre común
Castellano: enturio, gualdón, hopo de zorra, reseda mayor, sesamoide mayor.

Referencias

suffruticosa
Flora de la península ibérica

Reseda suffruticosa


Birżebbuġa (; sometimes shortened to B'Buġa) is a seaside town in the Southern Region of Malta, close to Marsaxlokk. It is approximately  from the capital Valletta, and it has a population of 9,736 as of March 2014.

The town is popular among Maltese holidaymakers, and is known for its sandy beach, Pretty Bay. The village is also notable for its important archaeological sites, especially Għar Dalam, Ta' Kaċċatura and Borġ in-Nadur.

Etymology
"Birżebbuġa" means "well of olives" in the Maltese language. Such linguistic evidence established early inhabitants were in the south of the island since the first millennium. The name also indicates climate and food.

History

Prehistory

Near the village of Birżebbuġa is Għar Dalam, meaning a dark cave. Għar Dalam Cave is a highly important site, as it was here that the earliest evidence of human presence on Malta was discovered. Artefacts date back to the Neolithic Period some 7,400 years ago. The display area consists of two parts: the cave and the museum, which exhibit a remarkable wealth of finds from animal bones to human artefacts. An overlaying river running at right angles formed the cave. It is some 144 metres deep, but only the first fifty metres are open to visitors.

The lowermost layers, more than 500,000 years old, contain the fossil bones of dwarf elephants, hippopotami, micro-mammals and birds. Above the pebble layer is the so-called 'deer' layer, dating to around 18,000 years ago. The top layer dates to less than 10,000 years and holds evidence of the first humans on the Island. Experts hold that these remains suggest that the Islands were once a land bridge to continental Europe.

Other remains include those of a prehistoric temple or settlement, Borġ in-Nadur, which dates from the Bronze Age. The settlement was fortified with a large stone wall, still visible today. These temple ruins are important because they reveal not only a four-apse temple (c.2000 BC), but an authentic, fortified Bronze Age domestic settlement. The remains of a large, defensive wall lie nearby, running across the head of a promontory between two valleys leading down to two bays. The wall was built facing inland. The village would have had the sea to its back. This logistic situation leads scholars to believe that the people living in the village were more afraid of being attacked by invaders by land rather than from the sea.

Traces of Bronze Age huts were discovered lying just behind the wall. The depth of the deposits was very shallow, covering the remains of the Temple Period. Archaeologists have found evidence that shows that the Neolithic population became extinct and the islands were uninhabited. Archaeologists think that this could have been due to no agricultural produce, civil warfare, or the Neolithic population being murdered by war-like tribes. Archaeologists have uncovered the remains of the three apses (semi-circular rooms) of the temple. Beyond the main entrance, there is a wide elliptical area about 25 m long and 15 m wide.  Only the Trilithon Entrance remains. Visits to these sites can be arranged by appointment.

Birżebbuġa also has cart ruts that lead into the sea and run along the sea floor. A Roman villa can be found across the valley from Għar Dalam, at Ta' Kaċċatura.

Modern history
In addition to prehistoric sites, the town includes historical structures and remains that date back centuries, revealing changing peoples as the island went through different periods of domination by various political interests. Such structures include Ferretti Battery, Pinto Battery, and the Birżebbuġa entrenchments. These sites date back to the rule of the Order of Saint John, who ruled the Maltese islands from 1530 to 1798. Napoleon ejected the Order from Malta, and later the island came under Great Britain.

During the British period, Fort Benghisa, RAF Kalafrana and RAF Hal Far were built in Birżebbuġa.

Churches tell part of the history of the town:
 St George's Church (1575, reopened in 1683).  In the earth nearby are traces of prehistoric cart ruts.
 the Chapel of the Good Shepherd,
 the Chapel of the Immaculate Conception, Bengħisa (1822, enlarged in 1862),
 the Holy Family Chapel (1865),
 the Chapel of Our Lady Help of Christians (1839), private;
 St Joseph's Chapel (1871), private; and
 the Church of Our Lady of Sorrows (1909), which served as the parish church until 1938. Birżebbuġa became a formal parish on 9 September 1913, with a resident priest. Some time later, the parish worked to build a larger church. St. Peter in Chains opened for worship on 12 June 1938. The present parish priest is Rev. Can. Fr Anton Galea-Scannura.

A monument in Birżebbuġa commemorates the Malta Summit, which took place close by on 3 December 1989.

During the last decade, there has been an influx of new workers employed at the nearby Malta Freeport and container terminal. In addition, new residents have come from the neighbouring villages, Birzebbuġa now hosts some 10,000 people.

The town is built around the beach, which puts it close to many shops and restaurants along the coastline. Some vacationers prefer the rocky shore in the neighbouring St George's Bay, ideal for sunbathing and snorkelling. Sailing is popular throughout the year. St George's Bay is also used by local fishermen who moor their boats at the inlet. St George's Bay is famous for its Cart Ruts that go across the small sandy Bay.

Transport

To get to Birzebbuga from Valletta you will have to board either the 82, 80 or X4 bus. The X4 passes every 30 minutes to Birzebbuga, 80 every hour and 82 passes every 15 minutes during the rush hour and 20–30 minutes at other times.

There are two other routes that pass from Birzebbuga; route 210 which travels to and from Mater Dei Hospital and the University of Malta; and route 119 which travels through Birzebbuga and ends at the Malta International Airport and Marsascala.

Coat of arms
Birżebbuġa's coat of arms shows a blue chevron and olive branch on a white field.  The blue represents the nearby waters of the Mediterranean Sea and the olive branch the major importance of olives to the local economy, in former times.

Sports
The locality hosts a number of football teams. Birżebbuġa St. Peter's F.C. currently compete in Group A of the Maltese National Amateur League (after a merging of the now defunct Maltese Second Division and the Maltese Third Division), after languishing at the bottom of Maltese football for years. The highest tier Birzebbugia St. Peter's has played in was the Maltese First Division. The club was promoted to this division in 2010, due to a league expansion, but was subsequently relegated in 2015.  As well as its Seniors' team, the club also possesses a prosperous nursery which is run by Birzebbuga Windmills FC.

Birzebbuga St. Peters' is also in a collaboration with a newly founded futsal team, Birzebbuga St. Peters' FC Futsal, which is competing in the Maltese Futsal Fourth Division Section A . Apart from these clubs, an amateur football team is also present, Birzebbuga Tigers FC.

Birzebbuga also has its own water polo team, Birzebbuga A.S.C. (also known as Birzebbugia Freeport), which plays in the Maltese Waterpolo First Division.

Furthermore, Birzebbuga has its own 'Boċċi' club, which competes in the Second Division of the Maltese Bocci Federation League.

Zones in Birżebbuġa

Bengħisa
Borġ in-Nadur
Brolli
Girgħien
Għar Dalam
Għar Ħasan, limits of Ħal Far
Ħal Far
Kalafrana
L-Arblu, limits of Ħal Far
L-Artal, limits of Ħal Far
L-Imwadar, limits of Bengħisa
Pretty Bay (Il-Bajja s-Sabiħa)
Qajjenza
St. George's Bay (Bajja San Ġorġ)
Ta' Ġiliġejla, limits of Bengħisa
Ta' Salvun, limits of Ħal Far
Ta' Sansajna
Ta' Żgħer, limits of Ħal Far
Tal-Għawejra, limits of Ħal Far
Tal-Papa
Tal-Kuġin
Tax-Xerriek
Wied Dalam
Wied il-Buni
Wied ix-Xoqqa, limits of Bengħisa
Wied Qoton
Wied Żembaq
Wied Żnuber, limits of Ħal Far
Xoqqiet, limits of Bengħisa

Twin towns
 Porto San Giorgio, Italy
 Azas, France

References

Towns in Malta
Local councils of Malta
Mediterranean port cities and towns in Malta

Birżebbuġa


Latince, anno Domini (AD) ve Mesih'ten sonra (MS), Jülyen ve Gregoryen takvimlerinde yılları etiketlemek veya numaralandırmak için kullanılır. Geleneksel olarak İsa'nın doğum tarihini tanımlar. İsa'nın efendi olarak tanımlanmasının nedeni, Hristiyanlıkta İsa'nın Tanrı'nın özünden olduğu yani Tanrı ve Tanrı'nın oğlu olduğu inancıdır. Latincede "Anno Domini" "Efendinin yılı" demektir, daha uzun yazılım şekli ise "Anno Domini Nostri Iesu Christi" buda "Efendimiz İsa'nın yılında" demektir. Hiristiyan kronolojisi "0" yani sıfır yılını kullanmıyor. İsa'nın doğduğu yılı 1 olarak kabul ediyor. Örnek: 2022 yılı İsa'nın 2021 yıl önce doğduğunu belirtir.

Ayrıca bakınız
 Milat
 Latince deyişler
 Latince kısaltmalar listesi

Bibliyografi

Notlar

Kaynaklar

İsa
Kısaltmalar
Latince deyişler

Anno Domini


1906 – 1912 වසර තුළ වොල්දර් නර්න්ස්ට් විසින් දෙවන නියමය ගොඩ නගන ලද අතර එය එම නිසා සමහරක් විට නර්නස්ට්ගේ ප්‍රමේය හෝ නර්නස්ට්ගේ උපග්‍රහණය ලෙසද හැඳින්වේ. තාප ගති විද්‍යාවේ තෙවන නියමය () කියා සිටින්නේ ශුන්‍යයේ ඇති පද්ධතියක් එන්ට්‍රෝපිය මනාව අර්ථ දක්වන ලද නියතයක් වන බවයි. මෙසේ වීමට හේතුව වන්නේ ශුන්‍ය උෂ්ණත්වයේ ඇති වායුවක් එහි භූමි තත්වයේ පැවතීමයි. එම නිසා එහි එන්ට්‍රොපිය නිර්ණය වන්නේ එහි භූමි අවස්ථාවේ පිරිහීම මත පමණි. එසේ නොමැති නම් එය කියාසිටින්නේ 'මොනයම් හෝ ක්‍රියාවලියක් කොතරම් පරමාදර්ශී කෘත වුවත්, පරිමිත ක්‍රියාවලි ගණනකින් පද්ධතියක උෂ්ණත්වය නිරපේක්ෂ ශුන්‍යයට කසිසේත්ම අඩු කළ නොහැක' යන්නයි.

තෙවන නිය‍මයේ විකල්ප ආකාර ගිල්බර්ට් එන් ලෙවිස් හා මර්ලේ රුන්ඩෝල් විසින් 1923 දී ඉදිරිපත් කරන ලදී. යම් පරිපුර්ණ ඇති එක් එක් මූලද්‍රව්‍යයේ ස්ඵටිකමය අවස්ථාවක එන්ට්‍රෝපිය නිරපේක්ෂ ශුන්‍ය උෂ්ණත්වයේදී ශුන්‍යයයි ගත හොත් සෑම ද්‍රව්‍යකටම පරිමිත ධන එන්ට්‍රෝපියක් හිමිවේ. නමුත් නිරපේක්ෂ ශූන්‍යයේදී එන්ට්‍රෝපිය ශූන්‍ය විය හැක. පරිපුරක ස්ඵටිකමය ද්‍රව්‍ය වලදී එලෙස සිදුවේ.

මෙම ආකාරය D = OK දී ΔS ශුන්‍යයට ලඟාවන බව පමණක් නොව S ද ශූන්‍යයට ලඟාවන බව

දල විශ්ලේෂණය

වඩා සරල ආකාරයකින් තෙවන නියමය කියා සිටින්නේ නිරපේක්ෂ උෂ්ණත්වය ශුන්‍යයට ලඟා වීමත් සමග ශුද්ධ ද්‍රව්‍යයක එන්ට්‍රොපිය ශුන්‍යයට ලඟා වන බවයි. මෙම නියමය එන්ට්‍රොපිය නිර්ණය කිරීම සඳහා නිරපේක්ෂ යොමු ලක්ෂ්‍යයක් සපයයි. මෙම ලක්ෂ්‍යයට සාපේක්ෂව නිර්ණය කරන ලද එන්ට්‍රොපිය නිරපේක්ෂ එන්ට්‍රෝපිය නම්වේ. මෙහි විශේෂ අවස්ථාවක් වන්නේ බොහෝමයක් ස්ඵටික දැලිස වැනි අනනය භූමි තත්ව ඇති පද්ධති වලදීය. නර්න්ස්ගේ ප්‍රමේයයන් අර්ථ දක්වා ඇති පරිදි පරිපුර්ණ ස්ඵටික දැලිසක එන්ට්‍රොපිය ශුන්‍ය වේ. (එහි භූමි අවස්ථාව අනනය හා ඒකජ වේ නම්, log (1) = 0 ඒ මගින්) අනනය භූමි අවස්ථාවක් නැති පද්ධතියකට උදාහරණයක් ලෙස අර්ධ නිඛිලමය බවන සහිත එකක් දැක්විය හැකිය. අනන්‍ය භූමි අවස්ථාවක් තැනී පද්ධතියකට උදාහරණයක් ලෙස අර්ධ නිඛිලමය බමන සහිත එකක් දැක්විය හැකිය. එහිදී කාල ප්‍රතිවර්ථ සමමිතිය පිරිහුනු භූමි අවස්ථා දෙකක් ලබා දේ. මහේක්ෂීය පරිමාණයක දී මෙම එන්ට්‍රොපිය සාමාන්‍යයෙන් නොසැලකිය හැකි තරම් කුඩා යයි සලකන බව සත්‍යයකි. මීට අමතරව ජ්‍යාමිතිකව ප්‍රදර්ශනය කරන වෙනත් අසාමාන්‍ය පද්ධති ද හඳුනාගෙන ඇත. ඒවායේදී ස්ඵටික දැලිසේ ව්‍යුහය අනන්‍ය භූමි අවස්ථාවක් මතුවීම වලක්වාලයි.

ඝනීභවන දෝශ සහිත තාත්වික ස්ඵටික ද අයෙක්, ශෝධනය සඳහා වූ යම් දෝශ ආකෘති සලකන තෙක් මෙම නියමයම පිළිපදී. දෝශ තාපජ සමතුලිතයේ තිබිය නැති විය හැකිය. එම නිසා අනෙක් විවිධ විය හැකි දෝශ එකතුවක් සැලකූ විට එම එකතුවට යම් එන්ට්‍රොපියක් තිබිය හැකි. නමුත් උෂ්ණත්වයක් නැත. එවැනි සැලකිල්ලට ගැනීම විවිධ වර්ගවල වීදුරු සැලකීමේදී
උද්‍යෝගීකාරක හා ගැටළු සහගත වේ. එයට හේතුව වන්නේ වීදුරුවලට පිරිහුණු තත්ව විශාල සංඛ්‍යාවක් ඇති අතර ඒවායේදී වීදුරු සමතුලිතතාවයෙන් ඉවතට ගමන් කිරීමයි. තෙවන නියමයේ තවත් යෙදීමක් වන්නේ පදාර්තයේ චුම්භක ඝූර්නවලට සම්බන්ධවයි. පාර චුම්භක පදාර්ථ (ඝූර්ණ අහඹු වේ) T , 0K ට ළඟා වීමත් සමඟ සකස් වනු ඇත. ඒවා සියලු ඝූර්ණ එකිනෙකට ප්‍රතිසමාන්තරව ඇති ප්‍රති අයස් චුම්භක ආකාරයට හෝ සකස් විය හැක.

තෙවැනි නියමයේ තවත් යෙදීමක් වන්නේ 0K දී ඝන ද්‍රාවණ නොතිබිය යුතුයි යන්නයි. 0 දී සමතුලිතතාවේ ඇති කලාප ශුද්ධ මූලද්‍රව්‍ය හෝ පරමාණුවක සකස් වූ කලාප විය යුතුය.

ආශ්‍රිත
 Adiabatic process
 Ground state
 Laws of thermodynamics
 Quantum thermodynamics
Residual entropy
 Thermodynamic entropy
 Timeline of thermodynamics, statistical mechanics, and random processes
 Quantum heat engines and refrigerators

මූලාශ්‍ර

3
තාප ගති විද්‍යාව
තාප ගති විද්‍යාව

තාප ගති විද්‍යවේ තෙවන නියමය


Aesculus pavia, conhecido como buckeye-vermelho (olho de veado vermelho) ou planta-de-fogo-de-artifício (anteriormente Pavia Rubra), é uma espécie de planta com flor decídua  A pequena árvore ou arbusto é nativa das partes sul e leste dos Estados Unidos, encontrada de Illinois a Virgínia no norte e do Texas à Flórida no sul.  É resistente ao norte de sua área nativa, com cultivo bem-sucedido em direção ao norte no Arboretum Mustila na Finlândia

Tem vários nomes locais, como buckeye-escarlate, buckeye lanoso e planta-de-fogo-de-artifício.

O buckeye-vermelho é um grande arbusto ou pequena árvore. Atinge uma altura de , muitas vezes crescendo em uma forma multi-caules. Suas folhas são opostas e são compostas geralmente por cinco folíolos elípticos serrilhados, cada um com 10 a  longo. Tem  cachos de flores tubulares vermelhas escuras atraentes na primavera. As flores são hermafroditas  Os frutos castanhos claros lisos, cerca de  ou mais de diâmetro, atingem a maturidade no início do outono.

Existem duas variedades :

 Esculus pavia var. pavia : típico buckeye-vermelho.
 Esculus pavia var. flavescens : buckeye-vermelho de flor amarela.

A variedade de flor amarela, var. flavescens, é encontrado nos locais mais altos do Texas, e ocorrem híbridos com cores de flores intermediárias.

As flores são atraentes para beija-flores, bem como abelhas  As frutas são ricas em saponinas, que são venenosas para os seres humanos, embora não sejam particularmente perigosas porque não são ingeridas facilmente. As sementes são venenosas. Os óleos podem ser extraídos para fazer sabão, embora isso não seja viável comercialmente.

Cultivares ornamentais, como a 'Humilis' de baixo crescimento, foram selecionadas para uso em jardins.

O buckeye-vermelho hibridizou em cultivo com a castanha-da-índia comum (Aesculus hippocastanum), sendo o híbrido denominado Aesculus × carnea, castanha-da-índia-vermelha. O híbrido é uma árvore de tamanho médio para alto de , intermediário entre as espécies progenitoras na maioria dos aspectos, mas herdando a cor vermelha da flor de A. pavia.  É uma árvore popular em grandes jardins e parques, mais comumente a cultivar selecionada 'Briotii'. Híbridos de buckeye-vermelho com buckeye-amarelo ( A. flava ) também foram encontrados, e denominados Aesculus × hybrida

Galeria

Referências

Ligações externas

 foto de Yellow Red Buckeye
 Imagens de Aesculus pavia em bioimages.vanderbilt.edu

Aesculus
Espécies descritas por Lineu
Plantas descritas em 1753
Árvores dos Estados Unidos

Aesculus pavia


Rajnath Singh (fæddur 10. júlí 1951) er indverskur stjórnmálamaður sem gegnir starfi varnarmálaráðherra Indlands. Hann er fyrrverandi forseti Bharatiya Janata-flokksins (BJP). Hann hefur áður gegnt starfi aðalráðherra Uttar Pradesh og verið samgönguráðherra og síðan landbúnaðarráðherra í stjórnum Atal Bihari Vajpayee. Hann var innanríkisráðherra í fyrsta ráðuneyti Narendra Modi. Hann hefur einnig gegnt embætti forseta BJP tvisvar, þ.e. 2005 til 2009 og 2013 til 2014. Hann er fyrrum leiðtogi BJP og hóf feril sinn sem meðlimur í hindúsku sjálfboðahernaðarsamtökunum Rashtriya Swayamsevak Sangh. Hann er talsmaður hindúsku þjóðernishugmyndafræðinnar Hindutva innan flokksins.

Hann hefur verið þingmaður á neðri deild indverska þingsins, Lok Sabha, tvisvar fyrir kjördæmið Lucknow og einu sinni fyrir kjördæmið Ghaziabad. Hann var einnig virkur í stjórnmálum Uttar Pradesh og sat lengi á löggjafarþingi þess fyrir kjördæmið Haidergarh og var tvisvar sinnum aðalráðherra fylkisins.

Tilvísanir

Fólk fætt árið 1951
Innanríkisráðherrar Indlands
Varnarmálaráðherrar Indlands

Rajnath Singh


An Eriocaulon hayatanum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tetsuo Michael Koyama. An Eriocaulon hayatanum in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Mabibilngan ini ha Vietnam. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon hayatanum


Jason Winston George (Virginia Beach, 9 de febrero de 1972) es un actor y modelo estadounidense, más conocido por haber interpretado a  Michael Bourne en Sunset Beach, a J.T. Hunter en Eve, a Otis Cole en Off the Map y actualmente por interpretar al Dr. Benjamin "Ben" Warren en Grey's Anatomy y Station 19.

Biografía
George nació en Virginia Beach, Virginia el 9 de febrero de 1972. Tiene un hermano, el actor Jarvis W. George. Se graduó de la Universidad de Virginia en 1994 con una doble especialización en Estudios de Retórica y Comunicación y Drama.

Vida personal
Conoció a su esposa Vandana Khanna, una poeta indio-estadounidense, mientras estudiaba en la Universidad de Virginia. Se casaron el 10 de julio de 1999 y tienen 3 hijos: Arun, Nikhil y Jasmine.

Carrera
El 6 de enero de 1997 se unió al elenco de la serie de la serie Sunset Beach, donde interpretó al salvavidas Michael Bourne hasta el final de la serie el 31 de diciembre de 1999.

En 2001 se unió al elenco de la serie Off Centre como Nathan "Status Quo" Cole hasta el final de la serie en 2002. En 2002 apareció como Richard en la película Clockstoppers. En 2003 se unió al elenco de la serie Eve, donde interpretó al estudiante médico Jeremiah Thurgood "J.T." Hunter hasta el final de la serie en 2006. En 2005 apareció como invitado en la popular serie Stargate SG-1, donde interpretó a Jolan de Geshrel. En 2006 se unió al elenco de la segunda y última temporada de la serie What About Brian, donde interpretó a Jimmy hasta 2007. En 2008 se unió al elenco principal de la serie Eli Stone, donde interpretó a Keith Bennett hasta el final de la serie en 2009. En 2009 apareció como invitado en varios episodios de la serie Eastwick, donde interpretó al reportero Max Brody hasta 2010.

En 2010 se unió al elenco recurrente de la popular serie norteamericana Grey's Anatomy, donde interpreta al doctor Ben Warren hasta ahora. En 2011 se unió al elenco principal de la serie Off the Map, donde dio vida al doctor Otis Cole hasta el final de la serie ese mismo año. Ese mismo año apareció como invitado en la serie The Closer, donde interpretó al empresario Marvin Evans y a Charles Kelvin en la serie Castle. En 2013 se unió al elenco principal de la serie Mistresses, donde interpreta al abogado Dominic "Dom" Taylor hasta ahora. Ese mismo año apareció como invitado en la primera temporada de la serie Witches of East End, donde interpretó a Adam Noble hasta el segundo episodio.

Filmografía

Series de televisión

Películas

Premios y nominaciones

Referencias

Enlaces externos

 Digital Spy > Celebrity News > Jason George
 Jason Winston George on TV.com
 Jason Winston George - Zimbio

Actores de televisión de Estados Unidos
Actores afroamericanos
Nacidos en Virginia Beach

Jason Winston George


Kovačevići su naseljeno mjesto u sastavu općine Zenice, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Upravna organizacija
Godine 1981. pripojeni su naselju Orahovici (Sl.list SRBiH 28/81 i 33/81)

Stanovništvo
Prema popisu 1981. ovdje su živjeli:

 Muslimani - 756
 ostali i nepoznato - 5
 UKUPNO: 761

Izvor

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Zenica

Kovačevići (Zenica, BiH)