Franco-Provençal (also Francoprovençal, Patois or Arpitan) is a language within Gallo-Romance originally spoken in east-central France, western Switzerland and northwestern Italy.

Franco-Provençal has several distinct dialects and is separate from but closely related to neighbouring Romance dialects (the langues d'oïl and the langues d'oc, in France, as well as Rhaeto-Romance in Switzerland and Italy).

Even with all its distinct dialects counted together, the number of Franco-Provençal speakers has been declining significantly and steadily. According to UNESCO, Franco-Provençal was already in 1995 a "potentially endangered language" in Italy and an "endangered language" in Switzerland and France. Ethnologue classifies it as "nearly extinct".

The designation Franco-Provençal (Franco-Provençal: ; ; ) dates to the 19th century. In the late 20th century, it was proposed that the language be referred to under the neologism Arpitan (Franco-Provençal: ; ), and its areal as Arpitania. The use of both neologisms remains very limited, with most academics using the traditional form (often written without the hyphen: Francoprovençal), while language speakers refer to it almost exclusively as patois or under the names of its distinct dialects (Savoyard, Lyonnais, Gaga in Saint-Étienne, etc.).

Formerly spoken throughout the Duchy of Savoy, Franco-Provençal is nowadays spoken mainly in the Aosta Valley as a native language by all age ranges. All remaining areas of the Franco-Provençal language region show practice limited to higher age ranges, except for Evolène and other rural areas of French-speaking Switzerland. It was also historically spoken in the Alpine valleys around Turin and in two isolated towns (Faeto and Celle di San Vito) in Apulia.

In France, it is one of the three Gallo-Romance language families of the country (alongside the langues d'oïl and the langues d'oc). Though it is a regional language of France, its use in the country is marginal. Still, organizations are attempting to preserve it through cultural events, education, scholarly research, and publishing.

Classification
Although the name Franco-Provençal suggests it is a bridge dialect between French and the Provençal dialect of Occitan, it is a separate Gallo-Romance language that transitions into the Oïl languages Morvandiau and Franc-Comtois to the northwest, into Romansh to the east, into the Gallo-Italic Piemontese to the southeast, and finally into the Vivaro-Alpine dialect of Occitan to the southwest.

The philological classification for Franco-Provençal published by the Linguasphere Observatory (Dalby, 1999/2000, p. 402) follows:

A philological classification for Franco-Provençal published by Ruhlen (1987, pp. 325–326) is as follows:

History
Franco-Provençal emerged as a Gallo-Romance variety of Latin. The linguistic region comprises east-central France, western portions of Switzerland, and the Aosta Valley of Italy with the adjacent alpine valleys of the Piedmont. This area covers territories once occupied by pre-Roman Celts, including the Allobroges, Sequani, Helvetii, Ceutrones, and Salassi. By the fifth century, the region was controlled by the Burgundians. Federico Krutwig has also detected a Basque substrate in the toponyms of the easternmost Valdôtain dialect.

Franco-Provençal is first attested in manuscripts from the 12th century, possibly diverging from the langues d'oïl as early as the eighth–ninth centuries (Bec, 1971). However, Franco-Provençal is consistently typified by a strict, myopic comparison to French, and so is characterized as "conservative". Thus, commentators such as Désormaux consider "medieval" the terms for many nouns and verbs, including pâta "rag", bayâ "to give", moussâ "to lie down", all of which are conservative only relative to French. As an example, Désormaux, writing on this point in the foreword of his Savoyard dialect dictionary, states:

Franco-Provençal failed to garner the cultural prestige of its three more widely spoken neighbors:  French, Occitan, and Italian. Communities where speakers lived were generally isolated from each other because of the mountains. In addition, the internal boundaries of the entire speech area were divided by wars and religious conflicts.

France, Switzerland, the Franche-Comté (protected by Habsburg Spain), and the duchy, later kingdom, ruled by the House of Savoy politically divided the region. The strongest possibility for any dialect of Franco-Provençal to establish itself as a major language died when an edict, dated 6 January 1539, was confirmed in the parliament of the Duchy of Savoy on 4 March 1540 (the duchy was partially occupied by France since 1538). The edict explicitly replaced Latin (and by implication, any other language) with French as the language of law and the courts (Grillet, 1807, p. 65).

The name Franco-Provençal (franco-provenzale) is due to Graziadio Isaia Ascoli  (1878), chosen because the dialect group was seen as intermediate between French and Provençal. Franco-Provençal dialects were widely spoken in their speech areas until the 20th century. As French political power expanded and the "single-national-language" doctrine was spread through French-only education, Franco-Provençal speakers abandoned their language, which had numerous spoken variations and no standard orthography, in favor of the culturally prestigious French.

Origin of the name
Franco-Provençal is an extremely fragmented language, with scores of highly peculiar local variations that never merged over time. The range of dialect diversity is far greater than that found in the langue d'oïl and Occitan regions. Comprehension of one dialect by speakers of another is often difficult. Nowhere is it spoken in a "pure form" and there is not a "standard reference language" that the modern generic label used to identify the language may indicate. This explains why speakers use local terms to name it, such as Bressan, Forèzien, or Valdôtain, or simply patouès ("patois"). Only in recent years have speakers who are not specialists in linguistics become conscious of the language's collective identity.

The language region was first recognized in the 19th century during advances in research into the nature and structure of human speech. Graziadio Isaia Ascoli (1829–1907), a pioneering linguist, analyzed the unique phonetic and structural characteristics of numerous spoken dialects. In an article written about 1873 and published later, he offered a solution to existing disagreements about dialect frontiers and proposed a new linguistic region. He placed it between the langues d'oïl group of languages (Franco) and the langues d'oc group (Provençal) and gave Franco-Provençal its name.

Ascoli (1878, p. 61) described the language in these terms in his defining essay on the subject:

Although the name Franco-Provençal appears misleading, it continues to be used in most scholarly journals for the sake of continuity. Suppression of the hyphen between the two parts of the language name in French (francoprovençal) was generally adopted following a conference at the University of Neuchâtel in 1969; however, most English-language journals continue to use the traditional spelling.

The name Romand has been in use regionally in Switzerland at least since 1494, when notaries in Fribourg were directed to write their minutes in both German and Rommant. It continues to appear in the names of many Swiss cultural organizations today. The term "Romand" is also used by some professional linguists who feel that the compound word "Franco-Provençal" is "inappropriate".

A proposal in the 1960s to call the language Burgundian (French: "burgondien") did not take hold, mainly because of the potential for confusion with an Oïl dialect known as Burgundian, which is spoken in a neighbouring area, known in English as Burgundy (). Other areas also had historical or political claims to such names, especially (Meune, 2007).

Some contemporary speakers and writers prefer the name Arpitan because it underscores the independence of the language and does not imply a union to any other established linguistic group. "Arpitan" is derived from an indigenous word meaning "alpine" ("mountain highlands"). It was popularized in the 1980s by Mouvement Harpitanya, a political organization in the Aosta Valley. In the 1990s, the term lost its particular political context. The Aliance Culturèla Arpitana (Arpitan Cultural Alliance) is advancing the cause for the name "Arpitan" through the Internet, publishing efforts, and other activities. The organization was founded in 2004 by Stéphanie Lathion and Alban Lavy in Lausanne, Switzerland, and is now based in Fribourg. In 2010 SIL adopted the name "Arpitan" as the primary name of the language in ISO 639-3, with "Francoprovençal" as an additional name form.

Native speakers call this language patouès (patois) or nosta moda ("our way [of speaking]"). Some Savoyard speakers call their language sarde. This is a colloquial term used because their ancestors were subjects of the Kingdom of Sardinia ruled by the House of Savoy until Savoie and Haute-Savoie were annexed by France in 1860. The language is called gaga in France's Forez region and appears in the titles of dictionaries and other regional publications. Gaga (and the adjective ) comes from a local name for the residents of Saint-Étienne, popularized by Auguste Callet's story "La légende des Gagats" published in 1866.

Geographic distribution

The historical linguistic domain of the Franco-Provençal language are:

Italy
Aosta Valley (place name in Valdôtain patois: Val d'Outa; in Italian: Valle d'Aosta; in French: Vallée d'Aoste); excepting the Walser-speaking valley, the villages of Gressoney-Saint-Jean, Gressoney-La-Trinité and Issime (Lys valley).
 the alpine heights of the Metropolitan City of Turin in the Piedmont basin which includes the following 43 communities: Ala di Stura, Alpette, Balme, Cantoira (Cantoire), Carema (Carême), Castagnole Piemonte, Ceres, Ceresole Reale (Cérisoles), Chialamberto (Chalambert), Chianocco (Chanoux), Coassolo Torinese, Coazze (Couasse), Condove (Condoue), Corio (Corio), Frassinetto (Frasinei), Germagnano (Saint-Germain), Giaglione (Jaillons), Giaveno, Gravere (Gravière), Groscavallo (Groscaval), Ingria, Lanzo Torinese (Lans), Lemie, Locana, Mattie, Meana di Susa (Méan), Mezzenile (Mesnil), Monastero di Lanzo (Moutier), Noasca, Novalesa (Novalaise), Pessinetto, Pont-Canavese, Ribordone (Ribardon), Ronco Canavese (Ronc), Rubiana (Rubiane), Sparone (Esparon), Susa (Suse), Traves, Usseglio (Ussel), Valgioie (Valjoie), Valprato Soana (Valpré), Venaus (Vénaux), Viù (Vieu). Note: The southernmost valleys of Piedmont speak Occitan.
 two enclaves in the Province of Foggia, Apulia region in the southern Apennine Mountains: the villages of Faeto and Celle di San Vito.

France

 the major part of Rhône-Alpes and Franche-Comté regions, which includes the following départements: Jura (southern two-thirds), Doubs (southern third), Haute-Savoie, Savoie, Isère (except the southern edge which traditionally spoke occitan), Rhône, Drôme (extreme north), Ardèche (extreme north), Loire, Ain, and Saône-et-Loire (southern edge).

Switzerland
 most of the officially French-speaking Romandie (Suisse-Romande) part of the country, including the following cantons: Geneva (Genève/Genf), Vaud, the lower part of Valais (Wallis), Fribourg (Freiburg), and Neuchâtel. Note: the remaining parts of Romandie, namely Jura, and the northern valleys of the canton Berne linguistically belong to the langues d'oïl.

Present status
The Aosta Valley is the only region of the Franco-Provençal area where this language is still widely spoken as native by all age ranges of the population. Since 1948 several events have combined to stabilize the language (Valdôtain dialect) in this region. The constitution of Italy was amended to change the status of the former province to an autonomous region. This gives the Aosta Valley special powers to make its own decisions about certain matters. This resulted in growth in the region's economy and the population increased from 1951 to 1991, improving long-term prospects. Residents were encouraged to stay in the region and they worked to continue long-held traditions.

The language was explicitly protected by a 1991 Italian presidential decree and a national law passed in 1999. Further, a regional law passed by the government in Aosta requires educators to promote knowledge of Franco-Provençal language and culture in the school curriculum. Several cultural groups, libraries, and theatre companies are fostering a sense of ethnic pride with their active use of the Valdôtain dialect as well (EUROPA, 2005).

Paradoxically, the same federal laws do not grant the language the same protection in the Province of Turin because there Franco-Provençal speakers make up less than 15% of the population. Lack of jobs has resulted in their migration from the Piedmont's alpine valleys, and contributed to the language's decline.

Switzerland does not recognize Romand (not be confused with Romansh) as one of its official languages. Speakers live in western cantons where Swiss French predominates; they converse in the dialects mainly as a second language. The use in agrarian daily life is rapidly disappearing. However, in a few isolated places the decline is considerably less steep. This is most notably the case for the Evolène dialect.

Franco-Provençal has had a precipitous decline in France. The official language of the French Republic has been designated as French (article 2 of the Constitution of France). The French government officially recognizes Franco-Provençal as one of the "languages of France", but its constitution bars it from ratifying the 1992 European Charter for Regional or Minority Languages (ECRML) that would guarantee certain rights to Franco-Provencal. This language has almost no political support in France and it is associated with generally low social status. This situation affects most regional languages that comprise the linguistic wealth of France. Speakers of regional languages are aging and live in mostly rural areas.

Number of speakers

The Franco-Provençal dialect with the greatest population of active daily speakers is Valdôtain. Approximately 68,000 people speak the language in the Aosta Valley region of Italy, according to reports compiled after the 2003 census. The alpine valleys of the adjacent province of Turin have an estimated 22,000 speakers. The Faetar and Cigliàje dialect is spoken by 1,400 speakers, who live in an isolated pocket of the province of Foggia in the southern Italian Apulia region (figures for Italy: EUROPA, 2005). Beginning in 1951, strong emigration from the town of Celle Di San Vito to Canada established the Cigliàje variety of this dialect in Brantford, Ontario. At its peak, the language was used daily by several hundred people.  As of 2012 this community has dwindled to fewer than 50 daily speakers across three generations.

Contrary to official information reported by the European Commission, a poll by the Fondation Émile Chanoux in 2001 revealed that only 15% of all Aosta Valley residents claimed Franco-Provençal as their mother tongue, a substantial reduction to the figures reported on the Italian census 20 years earlier (and used in the 2001 commission report). Some 55.77% of the residents said they know Franco-provençal and 50.53% said they know French, Franco-provençal and Italian. This opened a discussion about the concept of mother tongue when concerning a dialect. The Aosta Valley was confirmed as the only area where Franco-provençal is actively spoken in the early 21st century. A report published by Laval University in Quebec City, which analyzed this data, reports that it is "probable" that the language will be "on the road to extinction" in this region in ten years. The 2009 edition of ethnologue.com (Lewis, 2009) reports that there are 70,000 Franco-Provençal speakers in Italy. However, these figures are derived from the 1971 census.

In rural areas of the cantons of Valais and Fribourg in Switzerland, various dialects are spoken as a second language by about 7,000 residents (figures for Switzerland: Lewis, 2009). In the other cantons of Romandie where Franco-Provençal dialects used to be spoken, they are now all but extinct.

Until the mid-19th century, Franco-Provençal dialects were the most widely spoken language in their domain in France. Today, regional vernaculars are limited to a small number of speakers in secluded towns. A 2002 report by the INED (Institut national d'études démographiques) states that the language loss by generation was 90%, made up of: "the proportion of fathers who did not usually speak to their 5-year-old children in the language that their own father usually spoke in to them at the same age". This was a greater loss than undergone by any other language in France, a loss called "critical". The report estimated that fewer than 15,000 speakers in France were handing down some knowledge of Franco-Provençal to their children (figures for France: Héran, Filhon, & Deprez, 2002; figure 1, 1-C, p. 2).

Linguistic structure
Note: The overview in this section follows Martin (2005), with all Franco-Provençal examples written in accordance with Orthographe de référence B (see "Orthography" section, below).

Typology and syntax
 Franco-Provençal is a synthetic language, as are Occitan and Italian. Most verbs have different endings for person, number, and tenses, making the use of the pronoun optional; thus, two grammatical functions are bound together. However, the second-person singular verb form regularly requires an appropriate pronoun for distinction.
 The standard word order for Franco-Provençal is subject–verb–object (SVO) form in a declarative sentence, for example: Vos côsâds anglès. ("You speak English."), except when the object is a pronoun, in which case the word order is subject–object–verb (SOV). verb–subject–object (VSO) form is standard word order for an interrogative sentence, for example: Côsâds-vos anglès ? ("Do you speak English?")

Morphology
Franco-Provençal has grammar similar to that of other Romance languages.

Phonology
The consonants and vowel sounds in Franco-Provençal:

Vowels

 Phonetic realizations of , can be frequently realized as , as well as  in short form when preceding a  or a .
 The sounds  are mostly phonemic in the dialects of Savoy, Val d'Aosta, and Lyon.

Consonants

 Affricate sounds  and  are mainly present in Fribourg and Valais dialects (often written as chi and gi/ji, occurring before a vowel).
 In Arles, and in some dialects of Hauteville and Savoie, the  phoneme is realized as .
 In the dialects of Savoie and Bresse, phonetic dental sounds  and  occur corresponding to palatal sounds  and . These two sounds may also be realized in dialects of Valais, where they correspond to a succeeding  after a voiceless or voiced stop (like cl, gl) they are then realized as , .
A nasal sound  can occur when a nasal precedes a velar stop.
 Palatalizations of  can be realized as  in some Savoyard dialects.
In rare dialects, a palatal lateral  can be realized as a voiced fricative .
A glottal fricative  occurs as a result of the softening of the allophones of  in Savoie and French-speaking Switzerland.
 In the dialects of Valdôtien, Fribourg, Valais, Vaudois and in some dialects of Savoyard and Dauphinois, realizations of phonemes  often are heard as affricate sounds . In the dialects of French-speaking Switzerland, Valle d'Aosta, and Neuchâtel, the two palatal stops are realized as the affricates, .
 The placement of stressed syllables in the spoken language is a primary characteristic of Franco-Provençal that distinguishes it from French and Occitan. Franco-Provençal words take stress on the last syllable, as in French, or on the penultimate syllable, unlike French.
 Franco-Provençal also preserves final vowel sounds, in particular "a" in feminine forms and "o" in masculine forms (where it is pronounced "ou" in some regions.) The word portar is pronounced  or , with accent on the final "a" or "o", but rousa is pronounced , with accent on the "ou".
Vowels followed by nasal consonants "" and "" are normally nasalized in a similar manner to those in French, for example,  and  in Franco-Provençal, and "chanter" and "" in French. However, in the largest part of the Franco-Provençal domain, nasalized vowels retain a timbre that more closely approaches the un-nasalized vowel sound than in French, for example,   and   in Franco-Provençal, compared to ""  and ""  in French.

Orthography
Franco-Provençal does not have a standard orthography. Most proposals use the Latin script and four diacritics: the acute accent, grave accent, circumflex, and diaeresis (trema), while the cedilla and the ligature  found in French are omitted.

 Aimé Chenal and Raymond Vautherin wrote the first comprehensive grammar and dictionary for any variety of Franco-Provençal. Their landmark effort greatly expands upon the work by Jean-Baptiste Cerlogne begun in the 19th century on the Valdôtain (Valdotèn) dialect of the Aosta Valley. It was published in twelve volumes from 1967 to 1982.
 The Bureau régional pour l'ethnologie et la linguistique (BREL) in Aosta and the Centre d'études franco-provençales « René Willien » (CEFP) in Saint-Nicolas, Italy, have created a similar orthography that is actively promoted by their organizations. It is also based on work by Jean-Baptiste Cerlogne, with several modifications.
 An orthographic method called La Graphie de Conflans has achieved fairly wide acceptance among speakers residing in Bresse and Savoy. Since it was first proposed by the Groupe de Conflans of Albertville, France in 1983, it has appeared in many published works. This method perhaps most closely follows the International Phonetic Alphabet, omitting extraneous letters found in other historical and contemporary proposals. It features the use of a combining low line (underscore) as a diacritic to indicate a stressed vowel in the penult when it occurs, for example: toma, déssanta.
 A recent standard entitled Orthographe de référence B (ORB) was proposed by linguist Dominique Stich with his dictionary published by Editions Le Carré in 2003. (This is an emendation of his previous work published by Editions l'Harmattan in 1998.) His standard strays from close representation of Franco-Provençal phonology in favor of following French orthographic conventions, with silent letters and clear vestiges of Latin roots. However, it attempts to unify several written forms and is easiest for French speakers to read. — Note: Stich's dictionary for ORB is noteworthy because it includes neologisms by Xavier Gouvert for things found in modern life, such as: encafâblo for "cell phone" (from encafar, "to put into a pocket"), pignochière for "fast-food" (from pignochiér, "to nibble"), panètes for "corn flakes" (from panet, "maize, corn"), and mâchelyon for "chewing gum".

The table below compares a few words in each writing system, with French and English for reference. (Sources: Esprit Valdôtain (download 7 March 2007), C.C.S. Conflans (1995), and Stich (2003).

{| class="wikitable"
|- style="background:#f9f9f9;"
! colspan="5" style="width:90px;" | Franco-Provençal
! style="width:90px;" | Occitan
! style="width:90px;" | Italian
! style="width:90px;" | French
! style="width:90px;" | Spanish
! style="width:90px;" | English
|-

|- style="background:#f9f9f9;"
! style="width:90px;" |IPA
! style="width:90px;" |Chenal
! style="width:90px;" |BREL
! style="width:90px;" |Conflans
! style="width:90px;" |ORB
! style="width:90px;" | Provençal
! style="width:90px;" | Standard
! style="width:90px;" | Standard
! style="width:90px;" | Standard
! style="width:90px;" | Standard

|-
||||quan||can||kan||quand||quand, quora||quando||quand||cuando|| when
|-
||||tsëca||tchica||tchika||checa||un pauc||un po||un peu||un poco|| a little
|-
||||tsan||tsan||tsan||champ||tèrra||campo||champ||campo|| field
|-
||||dzoà||djouà||djoua||juè||jòc||gioco||jeu||juego|| game
|-
||||tseuvra||tcheuvra||tseûvra||chiévra||cabra||capra||chèvre||cabra|| goat
|-
||||foille||foille||fòye||fôlye||fuelha||foglia||feuille||hoja|| leaf
|-
||||faille||feuille||feûye||felye||filha||figlia||fille||hija|| daughter
|-
||||fontana||fontan-a||fontana||fontana||fònt||fontana||fontaine||fuente|| wellspring
|-
||||lana||lan-a||lana||lana||lana||lana||laine||lana|| wool
|-
||||silence||silanse||silanse||silence||silenci||silenzio||silence||silencio|| silence
|-
||||repeublecca||repebleucca||repebleûke||rèpublica||republica||repubblica||république||república|| republic
|}

 Numerals
Franco-Provençal uses a decimal counting system. The numbers "1", "2", and "4" have masculine and feminine forms (Duplay, 1896; Viret, 2006).

0) zérô; 1) yon (masc.), yona / yena (fem.); 2) dos (masc.), does / doves / davè (fem.); 3) três; 4) quatro (masc.), quat / quatrè (fem.); 5) cinq; 6) siéx; 7) sèpt; 8) huét; 9) nô; 10) diéx; 11) onze; 12) doze; 13) trèze; 14) quatôrze; 15) quinze; 16) sèze; 17) dix-sèpt; 18) dix-huét; 19) dix-nou; 20) ; 21)  / ; 22)  ... 30) trenta; 40) quaranta; 50) cinquanta; 60) souessanta; 70) sèptanta; 80) huétanta; 90) nonanta; 100) cent; 1000) mila; 1,000,000) .

Many western dialects use a vigesimal (base-20) form for "80", that is, quatro-vingt , possibly due to the influence of French.

 Word comparisons
The chart below compares words in Franco-Provençal to those in selected Romance languages, with English for reference.

Between vowels, the Latinate "p" became "v", "c" and "g" became "y", and "t" and "d" disappeared. Franco-Provençal also softened the hard palatized "c" and "g" before "a". This led Franco-Provençal to evolve down a different path from Occitan and Gallo-Iberian languages, closer to the evolutionary direction taken by French.

 Dialects

Classification of Franco-Provençal dialect divisions is challenging. Each canton and valley uses its own vernacular without standardization. Difficult intelligibility among dialects was noted as early as 1807 by Grillet.

The dialects are divided into eight distinct categories or groups. Six dialect groups comprising 41 dialect idioms for the Franco-Provençal language have been identified and documented by Linguasphere Observatory (Observatoire Linguistique) (Dalby, 1999/2000, pp. 402–403). Only two dialect groups – Lyonnaise and Dauphinois-N. – were recorded as having fewer than 1,000 speakers each. Linguasphere has not listed any dialect idiom as "extinct", however, many are highly endangered. A seventh isolated dialect group, consisting of Faetar (also known as "Cigliàje" or "Cellese"), has been analyzed by Nagy (2000). The Piedmont dialects need further study.

Dialect Group : Dialect Idiom: (Epicenters / Regional locations)Lyonnais: (France)

1. Bressan (Bresse, Ain (département) west; Revermont, French Jura (département) southwest; Saône-et-Loire east),
2. Bugésien (Bugey, Ain southeast),
3. Mâconnais (Mâcon country),
4. Lyonnais-rural (Lyonnais mountains, Dombes, & Balmes)
5. Roannais+Stéphanois (Roanne country, Foréz plain, & Saint-Étienne).

Dauphinois-N.: (France)

1. Dauphinois-Rhodanien (Rhône River valley, Rhône (département) south, Loire (département) southeast, Ardèche north, Drôme north, Isère west),
2. Crémieu (Crémieu, Isère north),
3. Terres-Froides (Bourbre River valley, Isère central north),
4. Chambaran (Roybon, Isère central south),
5. Grésivaudan [& Uissans] (Isère east).

Savoyard: (France)

1. Bessanèis (Bessans),
2. Langrin (Lanslebourg),
3. Matchutin (Valloire & Ma'tchuta) (1., 2. & 3.: Maurienne country, Arc valley, Savoie south),
4. Tartentaise [& Tignard] (Tarentaise country, Tignes, Savoie east, Isère upper valleys),
5. Arly (Arly valley, Ugine, Savoie north),
6. Chambérien (Chambéry),
7. Annecien [& Viutchoïs] (Annecy, Viuz-la-Chiésaz, Haute-Savoie southwest),
8. Faucigneran (Faucigny, Haute-Savoie southeast),
9. Chablaisien+Genevois (Chablais country & Geneva (canton) hinterlands).

Franc-Comtois (FrP) [Jurassien-Méridional]: (Switzerland & France)

1. Neuchâtelois (Neuchâtel (canton)),
2. Vaudois-NW. (Vaud northwest),
3. Pontissalien (Pontarlier & Doubs (département) south),
4. Ain-N. (Ain upper valleys & French Jura),
5. Valserine (Bellegarde-sur-Valserine, Valserine valley, Ain northeast & adjacent French Jura).

Vaudois: (Switzerland)

1. Vaudois-Intracluster (Vaud west),
2. Gruyèrienne (Fribourg (canton) west),
3. Enhaut (Château-d'Œx, Pays-d'Enhaut, Vaud east),
4. Valaisan (Valais, Valaisan Romand).

Valdôtain: (Aosta Valley, Italy)

1. Valdôtain du Valdigne (Dora Baltea upper valley, similar to savoyard Franco-Provençal),
2. Aostois (Aostan valdôtain),
3. Valdôtain standard (Dora Baltea middle valley),
4. Valpellinois, bossolein and bionassin (Valpelline Great St. Bernard and Bionaz valleys),
5. Cognein (upper Cogne valley),
6. Valtournain (in Valtournenche valley),
7. Ayassin (upper Ayas valley),
8. Valgrisein (Valgrisenche valley),
9. Rhêmiard (Rhêmes valley),
10. Valsavarein (Valsavarenche valley),
11. Moyen valdôtain (middle-lower Dora Baltea valley),
12. Bas Valdôtain (lower Dora Baltea valley, similar to Piedmontese),
13. Champorcherin (Champorcher valley)
14. Fénisan (Fénis)

Faetar, Cigliàje: (Italy)

1. Faetar & Cigliàje (Faeto & Celle di San Vito, in Province of Foggia).  This variety is also spoken in Brantford, Ontario, Canada by an established emigrant community.

Piedmont Dialects: (Italy)

 (Note: Comparative analyses of dialect idioms in the Piedmont basin of the Metropolitan City of Turin — from the Val Soana in the north to the Val Sangone in the south — have not been published).

Dialect examples
Several modern orthographic variations exist for all dialects of Franco-Provençal. The spellings and IPA equivalents listed below appear in Martin (2005).

Toponyms
Other than in family names, the Franco-Provençal legacy survives primarily in placenames. Many are immediately recognizable, ending in . These suffixes are vestiges of an old medieval orthographic practice indicating the stressed syllable of a word. In polysyllables, 'z' indicates a paroxytone (stress on penultimate syllable) and 'x' indicates an oxytone (stress on last syllable). So, Chanaz  (shana) but Chênex  (shèné). The following is a list of all such toponyms:

Italy
 Aosta Valley: Bionaz, Champdepraz, Morgex, and Perloz
 Piedmont: Oulx, and Sauze d'Oulx

France
 Ain: Ambérieu-en-Bugey, Ambérieux-en-Dombes, Arbignieu, Belleydoux, Belmont-Luthézieu, Birieux, Boz, Brénaz, Ceyzérieu, Challex, Chanoz-Châtenay, Charnoz-sur-Ain, Chevroux, Civrieux, Cleyzieu, Colomieu, Contrevoz, Conzieu, Cormoz, Courmangoux, Culoz, Cuzieu, Flaxieu, Gex, Hostiaz, Injoux-Génissiat, Izieu, Jujurieux, Lagnieu, Lescheroux, Lochieu, Lompnieu, Léaz, Lélex, Malafretaz, Marboz, Marignieu, Marlieux, Massieux, Massignieu-de-Rives, Meximieux, Mijoux, Misérieux, Montagnieu, Monthieux, Murs-et-Gélignieux, Niévroz, Nurieux-Volognat, Oncieu, Ordonnaz, Ornex, Outriaz, Oyonnax, Parcieux, Perrex, Peyrieu, Peyzieux-sur-Saône, Pirajoux, Pollieu, Prémillieu, Pugieu, Reyrieux, Rignieux-le-Franc, Ruffieu, Saint-André-le-Bouchoux, Saint-André-sur-Vieux-Jonc, Saint-Germain-de-Joux, Saint-Jean-le-Vieux, Saint-Nizier-le-Bouchoux, Saint-Paul-de-Varax, Sault-Brénaz, Seillonnaz, Songieu, Sonthonnax-la-Montagne, Surjoux, Sutrieu, Talissieu, Thézillieu, Torcieu, Toussieux, Trévoux, Vernoux, Versailleux, Versonnex, Vieu, Vieu-d'Izenave, Villieu-Loyes-Mollon, Virieu-le-Grand, Virieu-le-Petit, and Échenevex
 Ardèche: Ajoux, Beaulieu, Boucieu-le-Roi, Boulieu-lès-Annonay, Châteauneuf-de-Vernoux, Colombier-le-Vieux, Coux, Davézieux, Dunière-sur-Eyrieux, Lavilledieu, Le Roux, Les Ollières-sur-Eyrieux, Roiffieux, Saint-Fortunat-sur-Eyrieux, Saint-Jacques-d'Atticieux, Saint-Julien-le-Roux, Saint-Michel-de-Chabrillanoux, Saint-Pierre-sur-Doux, Saint-Étienne-de-Valoux, Satillieu, Talencieux, and Vinzieux
 Doubs: Bolandoz, Champoux, Chevroz, Châteauvieux-les-Fossés, Dampjoux, Deluz, Goux-les-Usiers, Goux-lès-Dambelin, Goux-sous-Landet, Grand'Combe-Châteleu, Granges-Narboz, La Cluse-et-Mijoux, Le Barboux, Le Bélieu, Les Hôpitaux-Vieux, Les Villedieu, Montmahoux, Montécheroux, Reculfoz, Saraz, Doubs, Verrières-de-Joux, Villars-sous-Dampjoux, and Éternoz
 Drôme: Allex, Clérieux, Génissieux, Marsaz, Molières-Glandaz, Montaulieu, Montjoux, Roussieux, Saint-Bardoux, Saint-Bonnet-de-Valclérieux, Solérieux, and Vassieux-en-Vercors
 Haute-Savoie: Alex, Annecy-le-Vieux, Arthaz-Pont-Notre-Dame, Aviernoz, Bernex, Cernex, Chainaz-les-Frasses, Charvonnex, Chavannaz, Chessenaz, Chevenoz, Chênex, Combloux, Copponex, Excenevex, La Clusaz, La Côte-d'Arbroz, La Forclaz, La Muraz, La Vernaz, Marcellaz, Marcellaz-Albanais, Marlioz, Marnaz, Menthonnex-en-Bornes, Menthonnex-sous-Clermont, Monnetier-Mornex, Mont-Saxonnex, Peillonnex, Reyvroz, Saint-Jorioz, Servoz, Seythenex, Seytroux, Vaulx, Veigy-Foncenex, Versonnex, Villaz, Ville-en-Sallaz, Villy-le-Pelloux, Viuz-en-Sallaz, Viuz-la-Chiésaz, and Vétraz-Monthoux
 Isère: Apprieu, Assieu, Beaulieu, Bellegarde-Poussieu, Bilieu, Bossieu, Bourgoin-Jallieu, Bouvesse-Quirieu, Bressieux, Cessieu, Chamagnieu, Charancieu, Charvieu-Chavagneux, Chassignieu, Chavanoz, Cheyssieu, Chélieu, Creys-Mépieu, Crémieu, Dizimieu, Diémoz, Dolomieu, Fitilieu, Granieu, Heyrieux, Jarcieu, La Chapelle-de-Surieu, Les Roches-de-Condrieu, Leyrieu, Lieudieu, Marcieu, Massieu, Meyrieu-les-Étangs, Moidieu-Détourbe, Moissieu-sur-Dolon, Monsteroux-Milieu, Montagnieu, Montalieu-Vercieu, Montseveroux, Notre-Dame-de-Vaulx, Optevoz, Ornacieux, Oz, Parmilieu, Pisieu, Porcieu-Amblagnieu, Proveysieux, Quincieu, Romagnieu, Saint-André-le-Gaz, Saint-Jean-de-Vaulx, Saint-Jean-le-Vieux, Saint-Julien-de-Raz, Saint-Martin-le-Vinoux, Saint-Pierre-de-Bressieux, Saint-Pierre-de-Méaroz, Saint-Romain-de-Surieu, Saint-Siméon-de-Bressieux, Saint-Victor-de-Cessieu, Sardieu, Sermérieu, Siccieu-Saint-Julien-et-Carisieu, Siévoz, Soleymieu, Succieu, Tignieu-Jameyzieu, Varacieux, Vatilieu, Vaulx-Milieu, Vernioz, Vertrieu, Veyssilieu, Vignieu, Villemoirieu, Virieu, and Vénérieu
 Jura: Bonlieu, Choux, Châtel-de-Joux, Courlaoux, Fontainebrux, Fraroz, Lajoux, Les Bouchoux, Marnoz, Menétrux-en-Joux, Molamboz, Moutoux, Onoz, Pagnoz, Ponthoux, Recanoz, Saffloz, Vannoz, Vertamboz, Villevieux, and Vulvoz
 Loire: Andrézieux-Bouthéon, Aveizieux, Bussy-Albieux, Champdieu, Chazelles-sur-Lavieu, Cuzieu, Doizieux, Grézieux-le-Fromental, Jonzieux, La Bénisson-Dieu, Lavieu, Marcoux, Mizérieux, Nandax, Nervieux, Nollieux, Pouilly-sous-Charlieu, Précieux, Saint-Haon-le-Vieux, Saint-Hilaire-sous-Charlieu, Saint-Jean-Soleymieux, Saint-Nizier-sous-Charlieu, Soleymieux, Unieux, and Épercieux-Saint-Paul
 Savoie: Aillon-le-Vieux, Allondaz, Avressieux, Avrieux, Barberaz, Chamoux-sur-Gelon, Chanaz, Chindrieux, Cohennoz, Conjux, Drumettaz-Clarafond, Entremont-le-Vieux, Frontenex, Jongieux, La Giettaz, La Motte-Servolex, Loisieux, Marcieux, Meyrieux-Trouet, Motz, Ontex, Ruffieux, Saint-Jean-de-Couz, Saint-Pierre-de-Genebroz, Saint-Thibaud-de-Couz, Sonnaz, Verthemex, and Villaroux
 Rhône: Affoux, Ambérieux, Brussieu, Cailloux-sur-Fontaines, Chassieu, Civrieux-d'Azergues, Colombier-Saugnieu, Condrieu, Courzieu, Décines-Charpieu, Fleurieu-sur-Saône, Fleurieux-sur-l'Arbresle, Grézieu-la-Varenne, Grézieu-le-Marché, Jarnioux, Joux, Lissieu, Meyzieu, Ouroux, Poleymieux-au-Mont-d'Or, Quincieux, Rillieux-la-Pape, Saint-Cyr-le-Chatoux, Saint-Pierre-de-Chandieu, Soucieu-en-Jarrest, Sourcieux-les-Mines, Toussieu, Vaulx-en-Velin, Ville-sur-Jarnioux, and Vénissieux
 Saône-et-Loire: Chalmoux, Clux, Lux, Marly-sur-Arroux, Ouroux-sous-le-Bois-Sainte-Marie, Ouroux-sur-Saône, Pontoux, Pouilloux, Rigny-sur-Arroux, Saint-Bonnet-de-Joux, Saint-Didier-sur-Arroux, Saint-Nizier-sur-Arroux, Saint-Pierre-le-Vieux, Thil-sur-Arroux, Toulon-sur-Arroux, Vendenesse-sur-Arroux, Verjux, and Étang-sur-Arroux

Switzerland
 Fribourg: Chésopelloz, Crésuz, Ferpicloz, La Brillaz, La Folliaz, La Sonnaz, Neyruz, Noréaz, Pont-en-Ogoz, Prez-vers-Noréaz, Sévaz, Vaulruz, Villaz-Saint-Pierre, and Vuisternens-en-Ogoz
 Geneva: Bardonnex, Bernex, Choulex, Collex-Bossy, Laconnex, Le Grand-Saconnex, Onex, Perly-Certoux, Thônex, and Troinex
 Neuchâtel: Brot-Plamboz and La Chaux-du-Milieu
 Valais: Arbaz, Collombey-Muraz, Dorénaz, Evionnaz, Lax, Massongex, Mex, Nax, Nendaz, Vernayaz, Vex, Veysonnaz, Vionnaz, Vérossaz, and Vétroz
 Vaud: Arnex-sur-Nyon, Arnex-sur-Orbe, Bex, Bioley-Magnoux, Bioley-Orjulaz, Borex, Champtauroz, Chanéaz, Cheseaux-Noréaz, Chevroux, Château-d'Œx, Chéserex, Founex, La Sarraz, Mauraz, Mex, Mutrux, Neyruz-sur-Moudon, Palézieux, Paudex, Penthalaz, Penthaz, Penthéréaz, Puidoux, Rennaz, Rivaz, Ropraz, Saint-Légier-La Chiésaz, Saint-Prex, Saubraz, Signy-Avenex, Suscévaz, Tolochenaz, and Trélex

Literature

A long tradition of Franco-Provençal literature exists, although no prevailing written form of the language has materialized. An early 12th-century fragment containing 105 verses from a poem about Alexander the Great may be the earliest known work in the language. Girart de Roussillon, an epic with 10,002 lines from the mid-12th century, has been asserted to be Franco-Provençal. It certainly contains prominent Franco-Provençal features, although the editor of an authoritative edition of this work claims that the language is a mixture of French and Occitan forms. A significant document from the same period containing a list of vassals in the County of Forez also is not without literary value.

Among the first historical writings in Franco-Provençal are legal texts by civil law notaries that appeared in the 13th century as Latin was being abandoned for official administration. These include a translation of the  (known as the Justinian Code) in the vernacular spoken in Grenoble. Religious works also were translated and conceived in Franco-Provençal dialects at some monasteries in the region. The Legend of Saint Bartholomew is one such work that survives in Lyonnais patois from the 13th century.

Marguerite d'Oingt (–1310), prioress of a Carthusian nunnery near Mionnay (France), composed two remarkable sacred texts in her native Lyonnais dialect, in addition to her writings in Latin. The first, entitled Speculum ("The Mirror"), describes three miraculous visions and their meanings. The other work, Li Via seiti Biatrix, virgina de Ornaciu ("The Life of the Blessed Virgin Beatrix d'Ornacieux"), is a long biography of a nun and mystic consecrated to the Passion whose faith lead to a devout cult. This text contributed to the beatification of the nun more than 500 years later by Pope Pius IX in 1869. A line from the work in her dialect follows:

 § 112 : « Quant vit co li diz vicayros que ay o coventavet fayre, ce alyet cela part et en ot mout de dongiers et de travayl, ancis que cil qui gardont lo lua d'Emuet li volissant layssyer co que il demandavet et que li evesques de Valenci o volit commandar. Totes veys yses com Deus o aveyt ordonat oy se fit. »

Religious conflicts in Geneva between Calvinist Reformers and staunch Catholics, supported by the Duchy of Savoy, brought forth many texts in Franco-Provençal during the early 17th century. One of the best known is Cé qu'è lainô ("The One Above"), which was composed by an unknown writer in 1603. The long narrative poem describes l'Escalade, a raid by the Savoyard army that generated patriotic sentiments. It became the unofficial national anthem of the Republic of Geneva. The first three verses follow below (in Genevois dialect) with a translation:

Several writers created satirical, moralistic, poetic, comic, and theatrical texts during the era that followed, which indicates the vitality of the language at that time. These include: Bernardin Uchard (1575–1624), author and playwright from Bresse; Henri Perrin, comic playwright from Lyon; Jean Millet (1600?–1675), author of pastorals, poems, and comedies from Grenoble; Jacques Brossard de Montaney (1638–1702), writer of comedies and carols from Bresse; Jean Chapelon (1647–1694), priest and composer of more than 1,500 carols, songs, epistles, and essays from Saint-Étienne; and François Blanc dit la Goutte (1690–1742), writer of prose poems, including Grenoblo maléirou about the great flood of 1733 in Grenoble. 19th century authors include Guillaume Roquille (1804–1860), working-class poet from Rive-de-Gier near Saint-Chamond, Joseph Béard dit l'Éclair (1805–1872), physician, poet, and songwriter from Rumilly, and Louis Bornet (1818–1880) of Gruyères. Clair Tisseur (1827–1896), architect of Bon-Pasteur Church in Lyon, published many writings under the pen name "Nizier du Puitspelu". These include a popular dictionary and humorous works in Lyonnaise dialect that have reprinted for more than 100 years.

Amélie Gex (1835–1883) wrote in her native patois as well as French. She was a passionate advocate for her language. Her literary efforts encompassed lyrical themes, work, love, tragic loss, nature, the passing of time, religion, and politics, and are considered by many to be the most significant contributions to the literature. Among her works are: Reclans de Savoué ("Echos from Savoy", 1879), Lo cent ditons de Pierre d'Emo ("One Hundred Sayings by Pierre du Bon-Sens", 1879), Poesies ("Poems", 1880), Vieilles gens et vieilles choses: Histoires de ma rue et de mon village ("Old people and old things: Stories from my street and from my village", 1889), Fables (1898), and Contio de la Bova ("Tales from the Cowshed").

The writings of the abbé Jean-Baptiste Cerlogne (1826–1910) are credited with reestablishing the cultural identity of the Aosta Valley. His early poetry includes:  (1855), Marenda a Tsesalet (1856) and La bataille di vatse a Vertosan (1858); among his scholarly works are: Petite grammaire du dialecte valdotain (1893), Dictionnaire du dialecte valdôtain (1908) and Le patois valdotain: son origine littéraire et sa graphie (1909). The Concours Cerlogne  – an annual event named in his honor – has focused thousands of Italian students on preserving the region's language, literature, and heritage since 1963.

At the end of the 19th century, regional dialects of Franco-Provençal were disappearing due to the expansion of the French language into all walks of life and the emigration of rural people to urban centers. Cultural and regional savant societies began to collect oral folk tales, proverbs, and legends from native speakers in an effort that continues to today. Numerous works have been published.

Prosper Convert (1852–1934), the bard of Bresse; Louis Mercier (1870–1951), folk singer and author of more than twelve volumes of prose from Coutouvre near Roanne; Just Songeon (1880–1940), author, poet, and activist from La Combe, Sillingy near Annecy; Eugénie Martinet (1896–1983), poet from Aosta; and Joseph Yerly (1896–1961) of Gruyères whose complete works were published in Kan la têra tsantè ("When the earth sang"), are well known for their use of patois in the 20th century.
Louis des Ambrois de Nevache, from Upper Susa Valley, transcribed popular songs and wrote some original poetry in local
patois.
There are compositions in the current language on the album Enfestar, an artistic project from Piedmont

The first comic book in a Franco-Provençal dialect, Le rebloshon que tyouè! ("The cheese that killed!"), from the Fanfoué des Pnottas series by Félix Meynet, appeared in 2000. Two popular works from The Adventures of Tintin and one from the Lucky Luke series were published in Franco-Provençal translations for young readers in 2006 and 2007.

See also
 Language policy in France
 Languages of Italy
 Languages of France
 Languages of Switzerland
 Vergonha

Explanatory notes

Citations

General and cited sources

 Abry, Christian et al. "Groupe de Conflans" (1994). Découvrir les parlers de Savoie. Conflans (Savoie): Centre de la Culture Savoyarde. This work presents of one of the commonly used orthographic standards
 Aebischer, Paul (1950). Chrestomathie franco-provençale. Berne: Éditions A. Francke S.A.
 Agard, Frederick B. (1984). A Course in Romance Linguistics: A Diachronic View. (Vol. 2). Washington, D.C.: Georgetown University Press.
 Ascoli, Graziadio Isaia (1878). Schizzi Franco-provenzali. Archivio glottologico italiano, III, pp. 61–120. Article written about 1873.
 Bec, Pierre (1971). Manuel pratique de philologie romane. (Tome 2, pp. 357 et seq.). Paris: Éditions Picard.  A philological analysis of Franco-Provençal; the Alpine dialects have been particularly studied.
 Bessat, Hubert & Germi, Claudette (1991). Les mots de la montagne autour du Mont-Blanc. Grenoble: Ellug.
 Bjerrome, Gunnar (1959). Le patois de Bagnes (Valais). Stockholm: Almkvist and Wiksell.
 Brocherel, Jules (1952). Le patois et la langue francaise en Vallée d'Aoste. Neuchâtel: V. Attinger.
 Centre de la Culture Savoyard, Conflans (1995). Écrire le patois: La Graphie de Conflans pour le Savoyard. Taninges: Éditions P.A.O. .pdf  (in French)
 Cerlogne, Jean-Baptiste (1971). Dictionnaire du patois valdôtain, précédé de la petite grammaire. Geneva: Slatkine Reprints. (Original work published, Aosta: Imprimérie Catholique, 1907)
 Chenal, Aimé (1986). Le franco-provençal valdôtain: Morphologie et syntaxe. Quart: Musumeci.
 Chenal, Aimé & Vautherin, Raymond (1967–1982). Nouveau dictionnaire de patois valdôtain. (12 vol.). Aoste : Éditions Marguerettaz.
 Chenal, Aimé & Vautherin, Raymond (1984). Nouveau dictionnaire de patois valdôtain; Dictionnaire français-patois. Quart: Musumeci.
 Constantin, Aimé & Désormaux, Joseph (1982). Dictionnaire savoyard. Marseille: Éditions Jeanne Laffitte. (Originally published, Annecy: Société florimontane, 1902).
 Cuaz-Châtelair, René (1989). Le Franco-provençal, mythe ou réalité'''. Paris, la Pensée universelle, pp. 70.
 Cuisenier, Jean (Dir.) (1979). Les sources régionales de la Savoie: une approche ethnologique. Alimentation, habitat, élevage, agriculture.... (re: Abry, Christian: Le paysage dialectal.) Paris: Éditions Fayard.
 Dalby, David (1999/2000). The Linguasphere Register of the World's Languages and Speech Communities. (Vol. 2). (Breton, Roland, Pref.). Hebron, Wales, UK: Linguasphere Press.  See p. 402 for the complete list of 6 groups and 41 idioms of Franco-Provençal dialects.
 Dauzat, Albert & Rostaing, Charles (1984). Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France. (2nd ed.). Paris: Librairie Guénégaud.
 Devaux, André; Duraffour, A.; Dussert, A.-S.; Gardette, P.; & Lavallée, F. (1935). Les patois du Dauphiné. (2 vols.). Lyon: Bibliothèque de la Faculté catholique des lettres. Dictionary, grammar, & linguistic atlas of the Terres-Froides region.
 Duch, Célestin & Bejean, Henri (1998). Le patois de Tignes. Grenoble: Ellug.
 Dunoyer, Christiane (2016). Le francoprovençal. Transmission, revitalisation et normalisation. Introduction aux travaux. "Actes de la conférence annuelle sur l'activité scientifique du Centre d'études francoprovençales René Willien de Saint-Nicolas, le 7 novembre 2015". Aosta, pp. 11–15.
 Duraffour, Antonin; Gardette, P.; Malapert, L. & Gonon, M. (1969). Glossaire des patois francoprovençaux. Paris: CNRS Éditions.
 Elsass, Annie (Ed.) (1985). Jean Chapelon 1647–1694, Œuvres complètes. Saint-Étienne: Université de Saint-Étienne.
 Escoffier, Simone (1958). La rencontre de la langue d'Oïl, de la lange d'Oc, et de francoprovençal entre Loire et Allier. Publications de l'Institut linguistique romane de Lyon, XI, 1958.
 Escoffier, Simone & Vurpas, Anne-Marie (1981). Textes littéraires en dialecte lyonnais. Paris: CNRS Éditions.
 EUROPA (European Commission) (2005). Francoprovençal in Italy, The Euromosaic Study. Last update: 4 February 2005.
 Favre, Christophe & Balet, Zacharie (1960). Lexique du Parler de Savièse. Romanica Helvetica, Vol. 71, 1960. Berne: Éditions A. Francke S.A.
 Gardette, l'Abbé Pierre, (1941). Études de géographie morphologique sur les patois du Forez. Mâcon: Imprimerie Protat frères.
 Gex, Amélie (1986). Contes et chansons populaires de Savoie. (Terreaux, Louis, Intro.). Aubenas: Curandera.
 Gex, Amélie (1999). Vieilles gens et vieilles choses: Histoires de ma rue et de mon village. (Bordeaux, Henry, Pref.). Marseille: Éditions Jeanne Laffitte. (Original work published, Chambéry: Dardel, 1924).
 Gossen, Charles Théodore (1970). La scripta para-francoprovençale, Revue de linguistique romane 34, p. 326–348.
 Grasset, Pierre & Viret, Roger (2006). Joseph Béard, dit l'Eclair : Médecin des pauvres, Poète patoisant, Chansonnier savoyard. (Terreaux, Louis, Pref.). Montmelian: La Fontaine de Siloé.
 Grillet, Jean-Louis (1807). Dictionnaire historique, littéraire et statistique des départements du Mont-Blanc et du Léman. Chambéry: Librairie J.F. Puthod.
 Joze Harietta (Seudónimo de Joseph Henriet), La lingua arpitana : con particolare riferimento alla lingua della Val di Aosta, Tip. Ferrero & Cie. die Romano Canavese, 1976, 174 p.

 Héran, François; Filhon, Alexandra; & Deprez, Christine (2002). Language transmission in France in the course of the 20th century. Population & Sociétés. No. 376, February 2002. Paris: INED-Institut national d'études démographiques. . Monthly newsletter in English, from INED
 Hoyer, Gunhild & Tuaillon, Gaston (2002). Blanc-La-Goutte, poète de Grenoble: Œuvres complètes. Grenoble: Centre alpin et rhodanien d'ethnologie.
 Humbert, Jean (1983). Nouveau glossaire genevois. Genève: Slatkine Reprints. (Original work published, Geneva: 1852).
 Iannàccaro, Gabriele & Dell'Aquila, Vittorio (2003). "Investigare la Valle d'Aosta: metodologia di raccolta e analisi dei dati" . In: Caprini, Rita (ed.): "Parole romanze. Scritti per Michel Contini", Alessandria: Edizioni Dell'Orso
 Jochnowitz, George (1973). Dialect Boundaries and the Question of Franco-Provençal. Paris & The Hague: Mouton de Gruyter & Co.
 Kattenbusch, Dieter (1982), Das Frankoprovenzalische in Süditalien: Studien zur synchronischen und diachronischen Dialektologie (Tübinger Beiträge zur Linguistik), Tübingen, Germany: Gunter Narr Verlag.
 Kasstan, Jonathan and Naomi Nagy, eds. 2018. Special issue: "Francoprovencal: Documenting Contact Varieties in Europe and North America." International Journal of the Sociology of Language 249.

 Martin, Jean-Baptiste & Tuaillon, Gaston (1999). Atlas linguistique et ethnographique du Jura et des Alpes du nord (Francoprovençal Central) : La maison, l'homme, la morphologie. (Vol. 3). Paris: CNRS Éditions.  (cf. Savoyard dialect).
 Martin, Jean-Baptiste (2005). Le Francoprovençal de poche. Chennevières-sur-Marne: Assimil.
 Martinet, André (1956). La Description phonologique avec application au parler franco-provençal d'Hauteville (Savoie). Genève: Librairie Droz / M.J. Minard.
 Marzys, Zygmunt (Ed.) (1971). Colloque de dialectologie francoprovençale. Actes. Neuchâtel & Genève: Faculté des Lettres, Droz.
 Melillo, Michele (1974), Donde e quando vennero i francoprovenzali di Capitanata, "Lingua e storia in Puglia"; Siponto, Italy: Centro di Studi pugliesi. pp. 80–95
 Meune, Manuel (2007). Le franco(-)provençal entre morcellement et quête d'unité : histoire et état des lieux. Québec: Laval University. Article in French from TLFQ
 Minichelli, Vincenzo (1994). Dizionario francoprovenzale di Celle di San Vito e Faeto. (2nd ed.). (Telmon, Tullio, Intro.). Alessandria: Edizioni dell'Orso.
 Morosi, Giacomo (1890–92), Il dialetto franco-provenzale di Faeto e Celle, nell'Italia meridionale, "Archivio Glottologico Italiano", XII. pp. 33–75
 Nagy, Naomi (2000). Faetar. Munich: Lincom Europa.
 Nelde, Peter H. (1996). Euromosaic: The production and reproduction of the minority language groups in the European Union. Luxembourg: European Commission.  See: EUROPA, 2005.
 Nizier du Puitspelu (pen name of Tisseur, Clair) (2008). Le Littré de la Grand'Côte : à l'usage de ceux qui veulent parler et écrire correctement. Lyon: Éditions Lyonnaises d'Art et d'Histoire.  (Original work published, Lyon: Juré de l'Académie/Académie du Gourguillon, 1894, reprint 1903). Lyonnaise dialect dictionary and encyclopedia of anecdotes and idiomatic expressions, pp. 353.
 Pierrehumbert, William (1926). Dictionnaire historique du parler neuchâtelois et suisse romand. Neuchâtel: Éditions Victor Attinger.
 Price, Glanville (1998). Encyclopedia of the Languages of Europe. Oxford: Blackwell Publishers.
 Ursula Reutner: 'Minor' Gallo-Romance Languages. In: Lebsanft, Franz/Tacke, Felix: Manual of Standardization in the Romance Languages. Berlin: de Gruyter (Manuals of Romance Linguistics 24), 773–807, ISBN 9783110455731.
 Ruhlen, Merritt (1987). A Guide to the World's Languages. (Vol. 1: Classification). Stanford: Stanford University Press.  Author of numerous articles on language and linguistics; Language Universals Project, Stanford University.
 Schüle, Ernest (1978), Histoire et évolution des parler francoprovençaux d'Italie, in: AA. VV, "Lingue e dialetti nell'arco alpino occidentale; Atti del Convegno Internazionale di Torino", Torino, Italy: Centro Studi Piemontesi.
 Stich, Dominique (2003). Dictionnaire francoprovençal / français, français / francoprovençal : Dictionnaire des mots de base du francoprovençal : Orthographe ORB supradialectale standardisée. (Walter, Henriette, Preface). Thonon-les-Bains: Éditions Le Carré.  This work includes the current orthographic standard for the language.
  This work includes the former orthographic standard, Orthographe de référence A (ORA).
 Tuaillon, Gaston (1988). Le Franco-provençal, Langue oubliée. in: Vermes, Geneviève (Dir.). Vingt-cinq communautés linguistiques de la France. (Vol. 1: Langues régionales et langues non territorialisées). Paris: Éditions l'Harmattan. pp. 188–207.
 Tuallion, Gaston (2002). La littérature en francoprovençal avant 1700. Grenoble: Ellug.
 Villefranche, Jacques Melchior (1891). Essai de grammaire du patois Lyonnais. Bourg: Imprimerie J. M. Villefranche.
  Dictionary and grammar for the dialect in the Albanais region, which includes Annecy and Aix-les-Bains.

 Vurpas, Anne-Marie (1993). Le Parler lyonnais. (Martin, Jean-Baptiste, Intro.) Paris: Éditions Payot & Rivages.
 Wartburg, Walter von (1928–2003). . ("FEW"). (25 vol.). Bonn, Basel & Nancy: Klopp, Helbing & Lichtenhahn, INaLF/ATILF. Etymological dictionary of Gallo-Roman languages and dialects.

 External links

 Arpitan Cultural Alliance, International Federation Francoprovencal.org Le site du francoprovençal
 Centre d'Études Francoprovençales of Saint-Nicolas, Aosta Valley
 On-line directory regularly updated
 Google Maps, Precise Map of Arpitania
  Precise Map of Arpitania and Occitania in Italy and Switzerland
 ALMURA: Atlas linguistique multimédia de la région Rhône-Alpes et des régions limitrophes — Multimedia website from Stendhal University-Grenoble 3 with MP3 audio clips of more than 700 words and expressions by native speakers grouped in 15 themes by village. The linguistic atlas demonstrates the transition from Franco-Provençal phonology in the north to Occitan phonology in the south. (select: ATLAS)
 L'Atlas linguistique audiovisuel du Valais romand — Multimedia website from the University of Neuchâtel with audio and video clips of Franco-Provençal speakers from the canton of Valais, Switzerland.
 Les Langues de France en chansons: N'tra Linga e Chanfon — Multimedia website with numerous audio clips of native Franco-Provençal speakers singing traditional songs. Select: TRAINS DIRECTS → scroll to: Francoprovençal''.

Definitely endangered languages
Endangered Romance languages
Languages of Aosta Valley
Languages of France
Languages of Switzerland
Synthetic languages

Franco-Provençal


Lago de Bütgenbach (en alemán: Bütgenbacher See; en francés: Lac de Bütgenbach; en neerlandés: Meer van Bütgenbach) Es un lago artificial creado por el represamiento del río Warche en 1932. Se encuentra cerca del pueblo de Bütgenbach en las Ardenas (Alta Fens), en el país europeo de Bélgica. El lago no está lejos de la frontera de Alemania. Administrativamente es parte de la Región Valona, en el sector histórico de los cantones del este.-

Se trata de una popular atracción turística, con facilidades para la práctica de deportes acuáticos, como kayak y windsurf.

Véase también
 Geografía de Bélgica
 Geografía de Europa

Referencias

Enlaces externos

Mapa de localización

Lagos de Valonia

Lago de Bütgenbach


Plinofikacija izgradnja je infrastrukture (plinske stanice, plinovodi, plinske mreže) za potrebe iskorištavanja prirodnoga (zemnoga) plina u širokoj potrošnji. Prirodni plin pronađen je sred. 1970-ih u podmorju sjev. Jadrana, 40-ak kilometara jugozapadno od Pule (istraživanja hrvatske INA-e i tal. Agipa, platforma Ivana A). Izgrađena je kompresorska platforma (Ivana K) te je započela i eksploatacija plina, koji se plinovodom usmjerava na tal. obalu. Odmah po nalazu plina počeo se razrađivati projekt plinofikacije Istre, tj. dovođenja plina u istar. gradove radi energetske opskrbe industrije i stanovništva.

Na kraju 1970-ih osnovano je poduzeće Jadranplin, koje je izradilo projektnu dokumentaciju, ali projekt nije ostvaren. Sred. 1990-ih poglavarstvo Istarske županije osnovalo je Odbor za plinofikaciju, te je ponovno pokrenut projekt i izrađen plan prema kojemu su u prvu fazu plinofikacije, tj. izradu plinovodne mreže, uključeni gradovi Pula, Rovinj, Poreč, Novigrad, Umag, Buje, Pazin, Labin, Buzet i općina Vrsar, a u drugu fazu još okolna naselja i općine. U alternativi, osmišljenoj poslije potpisivanja sporazuma o zajedničkom ulaganju INAgip (INA i Agip), predviđen je dovod plina u Pulu, Rovinj, Poreč, Novigrad, Umag i Vrsar. INA je s tal. partnerom Enijem potpisala predugovor o izgradnji plinovoda Casal Borsetti–Karlovac, kojim bi se tal. visokotlačni sustav spojio s hrvatskim (projekt nazvan GEA), pa je i Labin došao u obzir za opskrbu prirodnim plinom. No, INA i Eni odustali su od projekta GEA, ali je INAgip pokrenuo projekt nazvan Mala GEA, prema kojem bi se platforma Ivana K povezala s Karlovcem. Kapacitet plinovoda bio bi 1,5mlrd.m3 godišnje. Projekt trase plinovoda je izrađen, osim u dijelu dugom nekoliko kilometara na samom izlazu iz mora i početku kopnene trase. Radi dodjeljivanja koncesije za komunalnu djelatnost opskrbe plinom te projektiranje, nabavu opreme i izradnju sustava, Odbor je 1997. raspisao međunar. javni poziv za pretkvalifikaciju i 1998. poziv za dostavu konačne ponude, te je u ožujku 2000. odabrao tvrtku Montmontaža iz Zagreba (sa sudjelovanjem Italcogima iz Milana i Butan Gasa iz Rima). Danas se samo Pula koristi plinskom mrežom i gradskim plinom u sustavu koji je izgrađen na poč. XX.st., iako se nekoliko puta širio i osuvremenjivao (plinare). Zbog starosti i dotrajalosti plinskih cijevi u Puli je 19.I.1991. došlo do niza lančanih eksplozija u uličnim instalacijama, pri čemu je nekoliko ljudi ozlijeđeno, a materijalna šteta bila je velika. Potom je komunalno poduzeće INA Plinara Pula d.d. (u vlasništvu INA-e i Grada Pule) započelo obnovu dijelova plinske mreže u gradu.

Prirodni plin
Plinovodi

Plinofikacija


ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් මගින් සංවිධානය කරන ලංකා ප්‍රිමියර් ලීග්  තරගාවලියේ දෙවැනි අදියර වේ.  එය 2021 දෙසැම්බර් 05 සිට 23 දක්වා පැවැත්විය. කණ්ඩායම් සංඛ්‍යාව පහේ සිට හය දක්වා වැඩි කිරීමට සැලසුම් කර තිබූ නමුත් පළමු තරගාවලියට අනුව කණ්ඩායම් පහක් සහභාගී වන බව ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් (එස්එල්සී) තහවුරු කළේය.

2021 ජුනි මාසයේදී, 2021 ලංකා ප්‍රිමියර් ලීග් සඳහා LPL තාක්ෂණික කමිටුවේ සභාපති ලෙස චරිත් සේනානායක පත් කරන ලදී. එම මාසයේම මුල්‍ය ගැටළු හේතුවෙන් කලම්බෝ කින්ග්ස් සහ දඹුල්ල වයිකින්ග්ස් කණ්ඩායම් වල හිමිකාරිත්වය අවසාන කිරීමට කටයුතු කලේය. ඔවුන් වෙනුවට නව කන්ඩායම් දෙකක් පැමිණෙන බව ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් ආයතනය ද තහවුරු කළේය.  ඊළඟ මාසයේ, ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් ආයතනය ජැෆ්නා ස්ටැලියන්ස්  කන්ඩායමද ඉවත් කළේය.  මුලදී, මෙම තරඟාවලිය 2021 ජූලි 30 සහ අගෝස්තු 22 අතර පැවැත්වීමට නියමිතව තිබුණි.  2021 ජූලි 9 වන දින, තරඟාවලිය 2021 නොවැම්බර් 19 සිට දෙසැම්බර් 12 දක්වා පැවැත්වීමට සැලසුම් කර තිබිණ.  2021 සැප්තැම්බර් මාසයේදී දඹුල්ල වයිකින්ග්ස් අයිතිකරුවන් වෙනස් කිරීමෙන් පසු ඔවුන්ගේ නම දඹුල්ල ජයන්ට්ස් ලෙස වෙනස් කළේය.  ජැෆ්නා ස්ටාලියන්ස් ද එම මාසයේ පසුව ඔවුන්ගේ නම ජැෆ්නා කින්ග්ස් ලෙස වෙනස් කළේය.  2021 ඔක්තෝම්බර් මාසයේදී, කැන්ඩි ටස්කර්ස් නව හිමිකරුවන් සිටින බව ප්‍රකාශ කිරීමෙන් පසු ඔවුන්ගේ නම කැන්ඩි වොරියර්ස් ලෙස වෙනස් කළේය. 2021 නොවැම්බර් මාසයේදී කලම්බෝ කින්ග්ස් නව හිමිකරුවෙකු විසින් අත්පත් කර ගැනීමෙන් පසු ඔවුන්ගේ නම කලම්බෝ ස්ටාර්ස්  ලෙස වෙනස් කරන ලදී.

සංචිතයන්
ක්‍රීඩක තෝරාගැනීම 2021 නොවැම්බර් 09 දින පැවැත්විය

ක්‍රීඩාංගන
කොළඹ ආර්.ප්‍රේමදාස ක්‍රීඩාංගණය සහ හම්බන්තොට මහින්ද රාජපක්ෂ ජාත්‍යන්තර ක්‍රිකට් ක්‍රීඩාංගනයේදි තරග පැවැත්විය.

කණ්ඩායම් වර්ගීකරනය

ලකුණු පුවරුව

තරග සටහන්

තරගාවලි දත්ත

වැඩිම ලකුණු

වැඩිම කඩුලු

මූලාශ්‍ර

ලංකා ප්‍රිමියර් ලීග්
ක්‍රිකට්
ක්‍රිකට් තරගාවලි
ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට්
2021 ක්‍රිකට්

2021 ලංකා ප්‍රිමියර් ලීග්


Egzon ili ekson (od grč. ἔξω: izvan, vanjski) jest kodirajuća sekvencija koju sadrži eukariotski gen. Drugi dio jest nekodirajuću DNK koja predstavlja introne.
Kad su znanstvenici gotovo u potpunosti uspjeli sekvencirati ljudski genom 2003. godine, uvidjelo se da se broj gena i bjelančevina ne poklapa, što je potvrdilo teoriju da jedan gen kodira više bjelančevina, a ne samo jednu. I egzoni i introni se prepisuju kad se mRNK stvara po DNK kalupu. Introne potom izrezuju bjelančevine odgovorne za nastajanje takozvane zrele mRNK iz koje potom procesom translacije (prevođenja) stvaraju bjelančevine. Egzoni se u procesu izrezivanja introna mogu različitim redoslijedom povezati. Baš zato nastaju različite mRNK, a time i različite bjelančevine.
Egzon je bilo koji dio gena koji će kodirati završni dio zrele RNK koju je proizveo taj gen nakon što su introni uklonjeni izrezivanjem RNK. Pojam egzon se odnisi i na niz DNK unutar gena i odgovarajućem nizu u prijepisima RNK. U izrezivanju RNK, introni su uklonjeni a egzoni su kovalentno združeni jedan drugome kao dio stvarajuće zrele glasničke RNK. Kao što cijeli skup gena neke vrste tvori genom, cijeli skup egzona tvori egzom.
Granicu egzona i introna kod izrezivanja (splicinga) predstavlja mjesto izrezivanja (splice site, Spleiß-Stelle)

Vidi
stupičarenje egzona (exon trapping)
stupičarenje gena (gene trapping)
Morpholino
preslagivanje egzona (exon shuffling)
prekinuti gen (interrupted gene)
izvjestiteljski gen
insercijska DNK
razvojna biologija
sekvenciranje cijelog genoma
cistron
otvoreni čitajući okvir (open reading frame, ORF)
neprevedeno područje ( untranslated region, UTR)
prekursorska mRNK (precursor messenger ribonucleic acid)
hnRNK (heterogeneous nuclear ribonucleic acid)
mjesto izrezivanja (splice site, Spleißstelle)
spliceosom

Izvori

Genetika

Egzon


6585 O'Keefe este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte.

Descriere
6585 O'Keefe este un asteroid care intersectează orbita planetei Marte. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,37 ua, o excentricitate de 0,36 și o înclinație de 22,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 6001-7000
 Centura de asteroizi

Referințe

Asteroizi care intersectează orbita planetei Marte

6585 O'Keefe


Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești din Moldova este o asociație profesională necomercială din care fac parte toți executorii judecătorești din Republica Moldova. Uniunea își are sediul în municipiul Chișinău. Executorii judecătorești devin membri ai Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești în momentul învestirii în funcție.

Organele profesionale ale UNEJ

Congresul UNEJ
Organul suprem al Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești este  Congresul, constituit din toți membrii săi. Congresul se convoacă în ședințe ordinare cel puțin o dată în an. În caz de necesitate, congresul se convoacă în ședințe extraordinare:

    a) la inițiativa Consiliului;

    b) la propunerea ministrului justiției;

    c) la solicitarea a cel puțin 1/5 din numărul total al membrilor Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești.

Congresul se convoacă de către Consiliu, anunțîndu-se executorii judecătorești în prealabil cu cel puțin o lună despre data, ora și locul desfășurării ședinței, despre ordinea de zi și raportorii, fiind informat în acest sens și Ministerul Justiției. Participarea la congres este obligatorie.

Congresul are următoarele atribuții:

    a) adoptarea și modificarea  statutului Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;

    b) alegerea  membrilor Consiliului;

    c) alegerea președintelui Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești din membrii Consiliului;

    d) alegerea executorilor judecătorești ce urmează a fi desemnați în componența Comisiei de licențiere și a Colegiului disciplinar;

    e) alegerea membrilor comisiei de cenzori;

    f) aprobarea sumei minime de asigurare de răspundere civilă a executorilor judecătorești;

    g) aprobarea mărimii contribuțiilor obligatorii ale executorilor judecătorești la bugetul Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;

    h) aprobarea taxei ce urmează a fi achitată de executorul judecătoresc stagiar Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești pentru efectuarea stagiului;

    i) aprobarea raportului anual al Consiliului, al secretarului general și cel al comisiei de cenzori;

    j) aprobarea programului de activitate și a bugetului Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești pentru următorul an;

    k) adoptarea și modificarea Codului deontologic al executorului judecătoresc;

    l) adoptarea regulamentului de activitate al camerei teritoriale a executorilor judecătorești;

    m) desemnarea auditorului;

    n) alte atribuții stabilite de lege și de statut.

 Hotărîrile congresului se adoptă cu votul majorității celor prezenți.

Consiliul UNEJ
Organul executiv al Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești este Consiliul, constituit din 7 membri, aleși pe un termen de 4 ani. Președintele Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești este de drept și președinte al Consiliului. Consiliul se convoacă în ședințe ori de cîte ori este necesar, dar nu mai puțin de o dată în trimestru. Deciziile Consiliului se adoptă cu votul majorității membrilor prezenți.

Președintele UNEJ
Președintele Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești este ales prin vot secret pe un termen de 4 ani. Poate fi aleasă președinte persoana care are o vechime în domeniul executării de cel puțin 5 ani. Un executor judecătoresc nu poate fi ales în funcția de președinte mai mult de două mandate consecutive. Actualul Președinte este executorul judecătoresc Roman Talmaci.
În lipsa președintelui Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești, funcțiile acestuia sînt exercitate de vicepreședintele Consiliului.

Secretarul General UNEJ
Activitatea organizatorică administrativă și economică financiară a Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești se asigură de către secretarul general. Secretarul general este angajat în funcție de Consiliu, în bază de concurs, pe un termen de 5 ani, care poate fi prelungit o singură dată. Poate fi angajată în funcția de secretar general persoana care are studii economice sau juridice superioare și o vechime în activitate de cel puțin 5 ani. La moment funcția Secretarului general UNEJ se exercită de Novicov Oxana.

Secretarul general are următoarele atribuții:
     răspunde pentru gestiunea economico-financiară a Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;
     încheie acorduri și contracte în numele Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;
     gestionează mijloacele bugetare ale Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;
     organizează elaborarea, fundamentarea și prezentarea la congres a proiectului bugetului anual al Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;
     prezintă congresului raportul privind execuția anuală a bugetului Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești;
     participă la ședințele congresului și ale Consiliului fără drept de vot;
     elaborează proiectul agendei și pregătește materialele de lucru ale congresului și ale Consiliului după consultarea cu ultimul;
     angajează personalul Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești și conduce activitatea acestuia;
     organizează ținerea evidenței tuturor imobilelor din proprietatea sau din administrarea Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești, a celorlalte bunuri aflate în gestiunea acesteia;
     îndeplinește alte atribuții la indicația congresului și a Consiliului.
  Funcția de secretar general este remunerată. Mărimea remunerării este stabilită de Consiliu.

Secretarul general nu este în drept să cumuleze alte funcții sau activități remunerate, cu excepția celor didactice, științifice și de creație.

Comisia de cenzori UNEJ
Comisia de cenzori este formată din 3 membri, aleși pe un termen de 2 ani. Membrul comisiei de cenzori nu poate fi membru al unor alte organe colegiale ale Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești.Comisia de cenzori este creată pentru verificarea activității economico-financiare a Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești. Controlul ordinar se efectuează o dată în an. În caz de necesitate, controlul poate fi efectuat la cererea a 1/5 din componența executorilor judecătorești sau la cererea președintelui Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești.

      Controlul efectuat de comisia de cenzori finalizează cu întocmirea unui act ce va reflecta perioada verificată, corelația bugetului cu cheltuielile efectuate, temeinicia cheltuielilor efectuate, concluziile și recomandările comisiei. Actul este semnat de toți membrii comisiei de cenzori. Membrul comisiei de cenzori poate exprima opinie separată, care se anexează la act. Actul comisiei de cenzori se aduce la cunoștință congresului.

Camerele teritoriale UNEJ
În cadrul Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești (în continuare-UNEJ), executorii judecătorești se constituie în trei camere teritoriale a executorilor judecătorești (Nord, Centru, Sud), în conformitate cu circumscripțiile judecătoriilor stabilite de Consiliul UNEJ. Camera teritorială a executorilor judecătorești (în continuare – cameră) nu are personalitate juridică și buget separat, sediul ei se află la biroul executorului judecătoresc ales în calitate de președinte.

Cum se accede în profesia de executor judecătoresc
Poate accede în profesia de executor judecătoresc persoana care a obținut licența de activitate a executorului judecătoresc. Pentru obținerea licenței este necesară efectuarea stagiului la un birou al executorului judecătoresc. Stagiul are durata de cel puțin un an.

În calitate de executor judecătoresc stagiar poate fi admisă persoana care:
 este cetățean al Republicii Moldova;
 are apacitate deplină de exercițiu
 este licențiat în drept;
 posedă limba de stat;
 are oreputație ireproșabilă;
 care nu desfășoară alte activități remunerate, cu excepția activității didactice, științifice și de creație;
 a promovat concursul de admitere în profesia de executor judecătoresc;
 nu a atins plafonul de vîrstă de 65 de ani;
 corespunde cerințelor de ordin medical pentru exercitarea funcției.
Pentru a fi admisă în calitate de executor judecătoresc stagiar, persoana va susține un concurs organizat de Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești.

Persoanele care promovează concursul sînt repartizate de Consiliul Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești, în funcție de teritoriul solicitat, executorilor judecătorești care vor asigura efectuarea stagiului.

Executorul judecătoresc poate avea concomitent cel mult 2 executori judecătorești stagiari.

Condițiile de admitere în calitate de executor judecătoresc stagiar și condițiile de efectuare a stagiului se stabilesc printr-un regulament, aprobat de Ministerul Justiției, în baza propunerilor Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești.

Pe parcursul perioadei de efectuare a stagiului professional, executorul judecătoresc  stagiar poate exercita doar atribuțiile pentru care a fost mandatat de executorul judecătoresc cu execepția celor prevăzute de lege.

Executorul judecătoresc stagiar urmează să achite în contul Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești taxa pentru efectuarea stagiului, în mărimea stabilită de Uniune.

Persoana care dorește să devină executor judecătoresc urmează să susțină un concurs în fața Comisiei de licențiere.  La concurs sînt admise persoanele care întrunesc următoarele condiții: este cetățean al Republicii Moldova; are capacitate deplină de exercițiu;  este licențiat în drept; a efectuat stagiul în condițiile prezentei legi;  posedă limba de stat; are o reputație ireproșabilă,  au depus la Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești o cerere în acest sens și au achitat la contul ei bancar taxa inițială obligatorie în mărimea stabilită.Condițiile de admitere la concurs, de desfășurare a acestuia, criteriile de selectare a celor mai buni candidați se stabilesc printr-un regulament, aprobat de Ministerul Justiției, în baza propunerilor Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești. Rezultatele concursului sînt valabile timp de un an.

Comisia de licențiere a executorilor judecătorești se formează prin ordinul ministrului justiției și se compune din 7 membri: 3 membri desemnați de Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești, doi membri desemnați de Ministerul Justiției, un reprezentant al mediului academic din domeniul dreptului și un reprezentant al societății civile. Reprezentantul mediului academic și cel al societății civile sînt selectați în comun de Ministerul Justiției și Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești, prin concurs. Prin ordinul ministrului justiției de constituire a Comisiei de licențiere sînt desemnați și 7 membri supleanți în modul stabilit supra. Baza tehnico-materială și lucrările de secretariat ale Comisiei de licențiere se asigură de către Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești. Secretarul Comisiei de licențiere și supleantul acestuia se desemnează din rîndul angajaților Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești. Comisia de licențiere adoptă hotărîri privind admiterea la concursul pentru admiterea în profesia de executor, privind aprobarea rezultatelor concursului pentru admiterea în profesia de executor și privind eliberarea licenței pentru activitatea de executor judecătoresc. Activitatea Comisiei de licențiere este reglementată de lege și de Regulamentul de activitate al Comisiei de licențiere, aprobat de Ministerul Justiției după consultarea Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești

Licența pentru activitatea de executor judecătoresc se eliberează de ministrul justiției pe un termen nelimitat, la cererea persoanei, conform hotărîrii Comisiei de licențiere. Licența se eliberează în termen de 10 zile de la adoptarea hotărîrii Comisiei de licențiere. Datele despre licența eliberată se includ în Registrul executorilor judecătorești.

Licența pentru activitatea de executor judecătoresc urmează să conțină următoarele date: denumirea organului care a eliberat licența; seria și numărul licenței, data eliberării; numele și prenumele titularului; codul de identificare al titularului; semnătura ministrului justiției, certificată prin ștampilă.

Formularul licenței este un document de strictă evidență. Forma licenței este aprobată de Ministerul Justiție. La primirea licenței, executorul judecătoresc depune în fața Comisiei de licențiere și a ministrului justiției următorul jurămînt:

"Jur să îndeplinesc funcția de executor judecătoresc în conformitate cu legea, să respect Constituția Republicii Moldova, să păstrez secretul profesional, iar în activitatea mea să mă bazez pe principii de profesionalism și imparțialitate."

În profesia de executor judecătoresc se admit, în ordinea mediei descrescînde, persoanele care au promovat concursul și sînt propuse de Comisia de licențiere, ținîndu-se cont de opțiunea lor teritorială.

Persoana este învestită, la cerere, cu împuterniciri de exercitare a activității de executare prin ordin al ministrului justiției, emis în termen de 10 zile de la data depunerii cererii, dacă:a obținut licența de executor judecătoresc și a depus jurămîntul; a depus la Ministerul Justiției specimenul semnăturii și amprenta sigiliului; a înregistrat la Ministerul Justiției sediul biroului; a încheiat contract de asigurare de răspundere civilă; a prezentat dovada achitării la contul bancar al Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești a taxei inițiale obligatorii în mărimea stabilită de aceasta.

Condițiile enunțate mai sus urmează să fie îndeplinite în termen de 60 de zile de la data primirii licenței pentru activitatea de executor judecătoresc. Nerespectarea nemotivată a termenului duce la retragerea licenței. În acest caz, următorul candidat din lista persoanelor care au promovat concursul candidează la obținerea licenței. Dacă nici acesta nu se conformează cerințelor stabilite de lege se va anunța un nou concurs pentru locul vacant respectiv.

Ordinul ministrului justiției privind învestirea cu împuterniciri se publică în Monitorul Oficial al Republicii Moldova și se aduce la cunoștință instanței de judecată în a cărei circumscripție executorul judecătoresc își are biroul, precum și Uniunii Naționale a Executorilor Judecătorești.

Atribuții
Executorul judecătoresc este în drept:
     să emită acte procedurale în limitele competenței prevăzute de lege;
     să citeze, la sediul biroului său și la locul efectuării actelor de executare, debitorul și alți participanți implicați în procesul de executare;
     să solicite și să primească gratuit pe suport de hîrtie și în regim on-line din partea autorităților publice centrale și locale, a instituțiilor (inclusiv financiare), din partea altor organizații (indiferent de tipul de proprietate și de forma juridică de organizare) deținătoare de registre de stat și de informații relevante pentru procedura de executare orice informație care ar permite identificarea debitorului, a patrimoniului său și a locului aflării lor;
     să sesizeze autoritățile și persoanele competente referitor la faptele constatate de neconformare cerințelor înaintate legal de executorul judecătoresc;
     să prezinte cerințe legale persoanelor fizice și juridice părți în procedura de executare în vederea întreprinderii anumitelor acțiuni de executare;
     să intre, cu acordul debitorului sau al membrilor lui de familie adulți (iar în lipsa acordului, cu concursul organelor de drept), în încăperile ce reprezintă domiciliul sau sediul debitorului, în alte încăperi și depozite ce aparțin debitorului, precum și în cele aflate în folosința acestuia, și să le cerceteze;
     să calculeze dobînzi, penalități, alte sume rezultate din întîrzierea executării unei obligații ce decurge dintr-un document executoriu;
     să acorde asistență părților în procedura de executare și altor solicitanți, explicîndu-le consecințele juridice ale actelor de procedură;
     să concilieze părțile în faza prejudiciară și în procedura de executare;
     să constate, la cererea persoanei interesate,  fapte și stări de fapt;
     să comunice, la solicitarea părții interesate, actele procedurale;
     să sechestreze, să ridice, să depoziteze, să administreze și să vîndă bunurile sechestrate în procesul de executare, precum și bunurile gajate;
     să recupereze datoriile pe cale amiabilă;
     să aplice în regim on-line măsuri asigurătorii;
     să elibereze copii de pe actele din dosarul de executare către terți neimplicați în procedura de executare doar în condițiile legii și în baza unei solicitări scrise;
     să primească, în condițiile legii, onorarii și taxe pentru activitățile efectuate;
     să urmărească mijloacele bănești ale debitorului (atît în numerar, cît și de pe conturile lui bancare) și veniturile lui  (salariul, pensia, bursa, alte venituri) și  să exercite controlul asupra corectitudinii în executarea indicațiilor sale privind urmărirea mijloacelor bănești și a veniturilor debitorului;
     să aplice sechestru pe conturile debitorului și să interzică băncilor virarea oricăror sume de pe aceste conturi, solicitînd instituției bancare informații despre soldul sumei din contul debitorului, existent la momentul aplicării sechestrului, cu eliberarea imediată și necondiționată a unui extras bancar și comunicat informativ;
     să primească informația de la instituțiile bancare privind operațiunile efectuate la conturile bancare ale debitorului, procedura și modul de înregistrare a actelor parvenite de la executorii judecătorești, precum și informații din registrele accesului persoanelor la celulele (safeurile) metalice închiriate de debitor și soțul/soția acestuia;
    să oblige instituțiile bancare și organul fiscal să îl informeze despre deschiderea în viitor a unor conturi bancare de către debitor;
     să urmărească mijloacele bănești și bunurile debitorului care se află la terți, inclusiv în instituții financiare;
     să ridice de la debitor obiectele indicate în documentul executoriu;
     să beneficieze la timp și necondiționat de asistența organelor de drept, a organelor centrale de specialitate ale administrației publice și a autorităților administrației publice locale;
     să interzică instituțiilor de stat, persoanelor cu funcție de răspundere, persoanelor fizice și persoanelor juridice, indiferent de tipul de proprietate și de forma juridică de organizare, efectuarea anumitelor acte în privința debitorului sau a bunurilor lui, inclusiv a bunurilor care vor fi dobîndite în viitor, care ar putea duce la împiedicarea executării, și să înainteze cerințe executorii persoanelor cu funcție de răspundere în vederea executării eficiente a documentului executoriu. Interdicția privind eliberarea documentelor de stare civilă, a actelor de identitate sau a permiselor de conducere se aplică exclusiv de către instanța de judecată;
     să dispună anunțarea în căutare și reținerea  mijloacelor de transport, să identifice bunurile debitorului;
     să solicite instanței judecătorești,  la cererea creditorului, aplicarea față de debitor a interdicției de a părăsi țara în cazul în care plecarea acestuia ar face imposibilă sau dificilă executarea hotărîrii judecătorești;
     să solicite, după caz, organelor care au emis documentele executorii explicarea motivată a expunerilor dispozitive ale acestora, precum și explicarea modului și a ordinii de executare;
     să folosească, în exercitarea atribuțiilor,  mijloace de înregistrare audio, foto și video.
În cazul în care acțiunile (inacțiunile) cu elemente ale contravenției ale persoanelor care, fără motive justificative, nu îndeplinesc cerințele executorului judecătoresc sau împiedică executarea documentului executoriu, executorul judecătoresc întocmește un proces-verbal cu privire la contravenție, pe care îl înaintează spre examinare instanței de judecată. În cazul în care aceste acțiuni conțin elemente ale infracțiunii, executorul judecătoresc expediază materialele organelor de urmărire penală.

În cazul cînd persoanele care nu sînt părți în procedura de executare nu îndeplinesc prevederile art. 63 alin. (1), art. 92, 98, 99, ale capitolului VIII secțiunea a 2-a din Codul de executare, sau în cazul cînd aceste persoane furnizează informații eronate, precum și în alte cazuri prevăzute de lege, creditorul poate pretinde încasarea de la acestea a sumei ce urma a fi încasată de la debitor, dar nu a  fost încasată din vina lor, precum și reparația prejudiciilor cauzate

Competența teritorială
Dacă sunteți titularul unui document executoriu, a cărui executare silita intentionați sa o porniti, la determinarea executorului judecătoresc căruia urmează să Va adresați veți ține cont de următoarele:

- competența teritorială a executorilor judecătorești se extinde, potrivit al. (1) al art. 30 al Codului de  executare, în circumscripția Camerei teritoriale a executorilor judecătorești în care își are sediul biroul executorului judecătoresc.

Prin derogare de la această regulă generală, există situații, cînd această competență poate fi sau mai largă, sau mai îngustă. Astfel,

    a) în cazul executării măsurilor de asigurare a acțiunii sau al executării prin urmărirea mijloacelor de transport, a mijloacelor bănești de pe conturile debitorului, a valorilor mobiliare sau a participațiunii debitorului la capitalul social, competența teritorială a executorului judecătoresc se extinde pe întreg teritoriul țării;

    b) în cazul executării documentelor executorii prin urmărirea salariului sau unui alt venit al debitorului, competent în executare este executorul judecătoresc în a cărui circumscripție teritorială, stabilită de camera teritorială a executorilor judecătorești, se află sediul instituției (organizației) de la care debitorul primește venituri.

   Documentele executorii indicate la art.15 alin.(2) din Codul de executare (adică cele ce țin de  confiscarea bunurilor; urmărirea sumelor ce urmează a fi făcute venit la stat; urmărirea pensiei de întreținere;  încasarea sumelor pentru repararea prejudiciilor cauzate prin vătămarea integrității corporale, prin o altă vătămare a sănătății sau prin deces, dacă repararea s-a efectuat sub formă de prestații bănești periodice; restabilirea la locul de muncă și de încasarea salariului mediu pentru întreaga perioadă de absență forțată de la muncă; încasarea indemnizațiilor pentru incapacitate temporară de muncă și altor prestații de asigurări sociale prevăzute de lege.) cu excepția celor de la lit. c), se prezintă spre executare executorului judecătoresc în a cărui competență teritorială, stabilită de camera teritorială a executorilor judecătorești, se află domiciliul sau sediul debitorului.

 Documentele executorii indicate la art. 15 alin. (2) lit. c) din  Codul de executare (adică cele ce țin de urmărirea sumelor încasate din contul statului, din contul întreprinderilor de stat și al celor municipale, al societăților comerciale cu capital majoritar de stat) se remit  din oficiu de către instanța de judecată spre  executare executorului judecătoresc indicat de creditor  în cererea de eliberare a titlului executoriu.

Competența teritorială a fiecărui executor o puteți pe site-ul UNEJ în compartimentul "Competență teritorială"

Cadrul legal

Referințe

Legături externe
 [unej.md]

Organizații profesionale din Republica Moldova

Uniunea Națională a Executorilor Judecătorești din Republica Moldova


Coppa Sabatini er et italiensk endagsløb i landevejscykling som arrangeres hvert år i oktober. Løbet er blevet arrangeret siden 1952. Løbet er af UCI klassificeret med 1.Pro og er en del af UCI ProSeries.

Vindere

Eksterne henvisninger

Coppa Sabatini


Le s moyen scots, Ꟗ en majuscule et ꟗ en minuscule, est une lettre additionnelle de l'alphabet latin utilisée du  au  en moyen scots.

Utilisation

Le s moyen scots est utilisé comme ligature de ſs, s long et s ou deux s, comme le eszett allemand , mais contraiement à celui-ci pas de ſz, s long et z ou s et z. Il a donc parfois une forme identique aux eszetts composés de deux s.

Représentations informatiques
Le s moyen scots peut être représenté avec les caractères Unicode (latin étendu D) suivants :

Notes et références

Bibliographie

Voir aussi

 Moyen scots

Lettre latine additionnelle
S

Ꟗ


كاليستوغا  هي إحدى مدن مقاطعة نابا، كاليفورنيا. تم إعطاءها لقب مدينة في 6 يناير، 1886.

التركيبة السكانية
حدّد مكتب تعداد الولايات المتحدة بيانات التركيبة السكانية لكاليستوغا في تعداد الولايات المتحدة. في ما يلي، التركيبة السكانية حسب تعدادي 2000 و2010.

تعداد عام 2000
بلغ عدد سكان كاليستوغا 5,190 نسمة بحسب تعداد عام 2000، وبلغ عدد الأسر 2,042 أسرة وعدد العائلات 1,243 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 2,249 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 76.65% من البيض و0.33% من الأمريكيين الأفارقة و0.98% من الأمريكيين الأصليين و0.98% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.02% من سكان جزر المحيط الهادئ و17.61% من الأعراق الأخرى و3.43% من عرقين مختلطين أو أكثر و38.11% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 2,042 أسرة كانت نسبة 31.1% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 47.2% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 8.2% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 5.5% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 39.1% من غير العائلات. تألفت نسبة 31.4% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 17.1% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.51، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.20.

بلغ العمر الوسطي للسكان 38.1 عاماً. وكانت نسبة 23.3% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 8.5% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 26.9% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 21.4% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 18.6% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. يوجد لكل 100 أنثى 100.7 ذكر، ويوجد لكل 100 أنثى في الثامنة عشر من عمرها فما فوق 95.9 ذكر.

بلغ متوسط دخل الأسرة في المدينة 38,454 دولارًا، أما متوسط دخل العائلة فبلغ 44,375 دولارًا. وكان متوسط دخل الذكور 32,344 دولارًا مقابل 29,844 دولارًا للإناث. وسجل دخل الفرد الخاص بالمدينة 21,134 دولارًا. وكانت نسبة 5.2% من العائلات ونسبة 8% من السكان تحت خط الفقر، وكان من هؤلاء نسبة 9.9% تحت سن الثامنة عشر ونسبة 5.7% في الخامسة والستين من العمر وما فوق.

تعداد عام 2010
بلغ عدد سكان كاليستوغا 5,155 نسمة بحسب تعداد عام 2010، وبلغ عدد الأسر 2,019 أسرة وعدد العائلات 1,215 عائلة مقيمة في المدينة. في حين سجلت الكثافة السكانية . وبلغ عدد الوحدات السكنية 2,319 وحدة بمتوسط كثافة قدره .
وتوزع التركيب العرقي للمدينة بنسبة 72.45% من البيض و0.52% من الأمريكيين الأفارقة و0.41% من الأمريكيين الأصليين و0.91% من الأمريكيين ذوي الأصول الآسيوية و0.19% من سكان جزر المحيط الهادئ و18.78% من الأعراق الأخرى و6.73% من عرقين مختلطين أو أكثر و49.37% من الهسبانيون أو اللاتينيون من أي عرق.

بلغ عدد الأسر 2,019 أسرة كانت نسبة 31.2% منها لديها أطفال تحت سن الثامنة عشر تعيش معهم، وبلغت نسبة الأزواج القاطنين مع بعضهم البعض 45.9% من أصل المجموع الكلي للأسر، ونسبة 9.4% من الأسر كان لديها معيلات من الإناث دون وجود شريك، بينما كانت نسبة 4.9% من الأسر لديها معيلون من الذكور دون وجود شريكة وكانت نسبة 39.8% من غير العائلات. تألفت نسبة 31.7% من أصل جميع الأسر من عدة أفراد يعيشون في نفس المنزل ونسبة 16.4% كانت تتألف من شخص يعيش بمفرده يبلغ من العمر 65 عاماً أو أكثر. وبلغ متوسط حجم الأسرة المعيشية 2.53، أما متوسط حجم العائلات فبلغ 3.23.

بلغ العمر الوسطي للسكان 40.0 عاماً. وكانت نسبة 22.6% من القاطنين تحت سن الثامنة عشر، وكانت نسبة 7.8% بين الثامنة عشر والرابعة والعشرين عاماً، ونسبة 26% كانت واقعةً في الفئة العمرية ما بين الخامسة والعشرين والرابعة والأربعين عاماً، ونسبة 24.9% كانت ما بين الخامسة والأربعين والرابعة والستين، ونسبة 18.7% كانت ضمن فئة الخامسة والستين عاماً فما فوق. وتوزع التركيب الجنسي للسكان بنسبة 49.1% ذكور و50.9% إناث.

المناخ
يظهر الجدول التالي التغييرات المناخية على مدار السنة لكاليستوغا:

مراجع

حمامات طبية في كاليفورنيا
أماكن مأهولة أسست في 1886
تأسيسات سنة 1886 في كاليفورنيا
روبرت لويس ستيفنسون
مدن في مقاطعة نابا (كاليفورنيا)
مدن كاليفورنيا
مدن منطقة خليج سان فرانسيسكو

كاليستوغا (كاليفورنيا)


Olgina ist ein Großdorf (estnisch alevik) in der Stadtgemeinde Narva-Jõesuu (bis 2017 Landgemeinde Vaivara). Es liegt im Kreis Ida-Viru (Ost-Wierland) im Nordosten Estlands.

Beschreibung und Geschichte
Das Großdorf hat 523 Einwohner (Stand 1. Januar 2012). Es liegt fünf Kilometer vom Stadtzentrum der drittgrößten estnischen Stadt Narva entfernt. Während der sowjetischen Besetzung Estlands war es Zentrum einer Kolchose.

Olgina entstand nach dem Zweiten Weltkrieg an der Stelle zerstörter Dörfer. Früher befand sich dort das Dorf Tunderküla (auch Tünderküla). Es ist seit 1499 urkundlich belegt. In der Nähe lag das Dorf Olgino, das in den Kämpfen zwischen der Roten Armee und der deutschen Wehrmacht ebenfalls vollständig vernichtet wurde.

Zum Gebiet des Ortes gehört ein unterirdischer Friedhof. Er wurde vom 15. bis zum 18. Jahrhundert genutzt. Die Anlage steht heute unter Denkmalschutz.

Im Jahr 1700 fanden in den Gegend während des beginnenden Großen Nordischen Krieges tausende schwedische und russische Soldaten während der Gefechte den Tod.

Touristisches Ausflugsziel ist heute das historische Herrenhaus von Vana-Olgina ("Alt-Olgina"). Es bietet auch Übernachtungsmöglichkeiten an.

Weblinks
 Beschreibung und Geschichte (estnisch)

Einzelnachweise

Ort in Estland
Vaivara
Geographie (Narva-Jõesuu)

Olgina


Necros was an early American hardcore punk band from Maumee, Ohio, although they are usually identified with the Detroit music scene.  They were the first band to record for Touch and Go Records.

History
Necros was formed in mid-1975 by then-teenagers Barry Henssler (vocals), Andy Wendler (guitar), and Todd Swalla (drums). After going through a handful of bassists (including Donny Brook, Jeff Allsop, David Cooke, Brian Hyland, Jeff Lake, and Brian Pollack), Corey Rusk joined the band.  Barry Henssler had struck up a friendship with Tesco Vee and Dave Stimson of Touch and Go magazine after sending them a copy of his own 'zine, Smegma Journal.  Vee and Stimson became fans and put out the band's first record, a self-titled 4-song 7-inch EP (recorded prior to Rusk joining) most commonly known as "Sex Drive".  This was Touch and Go Records' (then spelled "Rekords") first release and was limited to only 100 copies.

Andy Wendler left the band in 1981 (although he continued to write for them) and Brian Pollack joined on guitar.  Later that year, the band recorded and released another self-titled 7-inch record known as "IQ32", produced by Minor Threat vocalist Ian MacKaye. This nine-song effort was jointly released by Touch and Go (which Rusk now had a hand in running) and MacKaye's own Dischord Records.  Wendler rejoined on guitar in late 1982 and, in 1983, the band recorded and released two more records, a 7-inch and LP both titled Conquest For Death.

Early on, Necros played with many prominent punk bands, including Black Flag, Bad Brains, Sonic Youth, Minor Threat, and Tesco Vee's group The Meatmen. Necros also toured as openers for horror punk band the Misfits, including at the Misfits' last show in which Todd Swalla stepped in to play drums when Misfits drummer Brian Damage became too drunk to perform.

In 1983, Corey Rusk quit the group to concentrate on Touch and Go, after assuming full control of the label and bassist Ron Sakowski stepped in.  Despite the group's steady output at their onset, the band did not release another record for two years.  In an interview with One Solution zine, vocalist Barry Henssler blamed the delay between releases on Rusk's refusal to give the band a definite answer as to whether or not they were still on Touch and Go.  The label has since deleted their Necros releases from their catalogue.

The next Necros release came in 1985 as a split LP with White Flag entitled Jail Jello, on Gasatanka Records.  Now featuring a more distinctly post-hardcore sound, the band followed up the split with 1986's Tangled Up LP on Restless Records, along with a single of the same name on Gasatanka. After spending 1987 touring, first with Megadeth and then later the Circle Jerks, the group called it quits.  A live album, Live or Else, appeared posthumously in 1989.

Post break up
Barry Henssler went on to form the band Big Chief, who recorded for the Sub Pop label.  Ron Sakowski and Todd Swalla reunited in the mid 1990s as part of the final line up of Touch and Go artists Laughing Hyenas.  Andy Wendler played in a group called Gone In Sixty Seconds (also known as G.I.S.S.).

In 2002, a limited (only 450 copies pressed) split 10-inch with Authority Abuse was released by Wise Hoodlum Records featuring live Necros recordings from 1981–1983.  The band's first demo was reissued as the "Ambionic Sound" 7-inch in 2012, named for the studio where it was recorded.

In 2005 Rykodisc reissued Tangled Up and Live or Else together on one CD, currently the only Necros material available on CD.

Former members
 Barry Henssler - vocals (1979-1987)
 Todd Swalla - drums (1979-1987)
 Andy Wendler - guitar (1979-1981; 1982-1987)
 David Cooke - bass (1979)
 Brian Hyland - bass (1979-1980)
 Jeff Lake - bass (1980)
 Brian Pollack - bass (1980-1981); guitar (1981-1982)
 Corey Rusk - bass (1981-1983)
 Ron Sakowski - bass (1983-1987)

Discography

Studio albums
Conquest for Death (1983, Touch and Go)
Tangled Up (1987, Restless)

EPs and singles
Sex Drive 7-inch (1981, Touch and Go)
IQ32 7-inch (1981, Touch and Go)
Conquest for Death 7-inch (1983, Touch and Go)
Jail Jello split 12-inch with White Flag (1985, Gasatanka)
Tangled Up 7-inch (1985, Gasatanka)
Necros/Authority Abuse split 10-inch (2002, Wise Hoodlum)
Ambionic Sound 7-inch (2012, Alona' Dream)
Club House Session 7-inch (2013, Alona' Dream)

Compilation and live albums
Rat Music For Rat People Vol. II compilation album (1984, CD Presents, LTD.) <ref>
Live or Else (1990, Medusa)
Tangled Up/Live or Else compilation album (2005, Rykodisc)
Live in '85 live album (2014, Jett Plastic Recordings)

References

External links
 Necros at Touch and Go Records

Hardcore punk groups from Michigan
Hardcore punk groups from Ohio
Musical groups from Ohio
Touch and Go Records artists
1979 establishments in Ohio
Musical groups established in 1979

Necros