John Sevier (September 23, 1745  September 24, 1815) was an American soldier, frontiersman, and politician, and one of the founding fathers of the State of Tennessee. A member of the Democratic-Republican Party, he played a leading role in Tennessee's pre-statehood period, both militarily and politically, and he was elected the state's first governor in 1796. He served as a colonel of the Washington District Regiment in the Battle of Kings Mountain in 1780, and he commanded the frontier militia in dozens of battles against the Cherokee in the 1780s and 1790s.

Sevier settled in the Tennessee Valley frontier in the 1770s. In 1776, he was elected one of five magistrates of the Watauga Association and helped defend Fort Watauga against an assault by the Cherokee. At the outbreak of the American Revolutionary War, he was chosen as a member of the Committee of Safety for the association's successor, the Washington District.  Following the Battle of Kings Mountain, he led an invasion that destroyed several Cherokee towns in northern Georgia. In the 1780s, he served as the only governor of the State of Franklin, an early attempt at statehood by the trans-Appalachian settlers. He was brigadier general of the Southwest Territory militia during the early 1790s.

Sevier served six two-year terms as Tennessee's governor: from 1796 until 1801, and from 1803 to 1809. Term limits prevented a fourth consecutive term in both instances. His political career was marked by a growing rivalry with rising politician Andrew Jackson, which nearly culminated in a duel in 1803.  After his last term as governor, Sevier was elected to three terms in the United States House of Representatives from Tennessee, serving from 1811 until his death in 1815.

Early life
Sevier was born in 1745 in Augusta County in the Colony of Virginia, near the present-day town of New Market (Sevier's birthplace is now part of modern-day Rockingham County).

John Sevier was the oldest of seven children of Valentine Sevier and Joanna Goad.  His father, who was of Spanish ancestry (the surname Sevier was an anglicization of the Portuguese Xavier), had immigrated from England to Baltimore in 1740 and gradually made his way to the back country and Shenandoah Valley.  One of his brothers, Valentine Sevier, became a frontiersman, Revolutionary War officer, and the builder of the Sevier Station frontier outpost.

Sevier's father worked variously as a tavern keeper, fur trader, and land speculator; young John pursued similar work.  At an early age he opened his own tavern, and he helped found New Market.  The town claims Sevier as its founder.

In 1761 at age 16, Sevier married Sarah Hawkins and initially settled into a life of farming.  Some sources suggest Sevier served as a captain in the Virginia colonial militia, under George Washington, in Lord Dunmore's War in 1773 and 1774.

Watauga Association and Washington District
In the early 1770s, Sevier and his brother Valentine began making trips to various settlements on the trans-Appalachian frontier, in what is now northeastern Tennessee.  In late 1773, Sevier moved his family to the Carter Valley settlements along the Holston River.  Three years later, he relocated further south to the Watauga settlements, in what is now Elizabethton, Tennessee.  The Wataugans had leased their lands from the Cherokee in 1772 and had formed a fledgling government known as the Watauga Association.  Sevier was appointed clerk of the Association's five-man court in 1775 and was elected to the court in 1776.

The Royal Proclamation of 1763 forbade English settlement on Indian lands west of the Appalachian Mountains. As the Watauga settlements were in Cherokee territory, the British colonial officials considered them illegal.  In March 1775, the settlers purchased the lands from the Cherokee, with Sevier listed as a witness to the agreement.  The British refused to recognize the purchase, however, and continued to demand that the settlers leave.  A band of Cherokee led by Dragging Canoe disagreed with the tribe's sale of communal lands, and began making threats against the settlers.

American Revolutionary War
With the outbreak of the American Revolution, in April 1775, the Wataugans, most of whom were sympathetic to the Patriot cause, organized the Washington District and formed a 13-member Committee of Safety.  The committee, which included Sevier, submitted the "Watauga Petition" to Virginia in the spring of 1776, formally asking to be annexed, but Virginia refused. (Historian J. G. M. Ramsey suggested Sevier wrote the petition, but later historians reject this).  The Wataugans then petitioned North Carolina.

Fearing an invasion by Dragging Canoe, who was receiving arms from the British, the Overmountain settlers built Fort Caswell (commonly called Fort Watauga) to guard the Watauga settlements, and Eaton's Station to guard the Holston settlements.  Sevier had begun building Fort Lee to guard settlements in the Nolichucky Valley. After receiving word of an impending Cherokee invasion from Nancy Ward, the Nolichucky settlers fled to Fort Caswell, and Sevier soon followed.

The Cherokee attacks began in mid-July 1776.  Dragging Canoe went north to attack the Holston settlements, while a detachment led by Old Abraham of Chilhowee invaded the Watauga settlements.  On July 21, Old Abraham's forces reached Fort Caswell, which was garrisoned by 75 militia commanded by John Carter, with Sevier and James Robertson as subordinates. Catherine Sherrill, Sevier's future wife, failed to make it into the fort before the gate was locked, but Sevier managed to reach over the palisades and pull her to safety.  The fort's garrison beat back the Cherokee assault, and after a two-week siege, Old Abraham retreated.  The Cherokee eventually sued for peace following an invasion of the Overhill country by William Christian in October 1776.

The Wataugans sent five delegates, among them Sevier, to North Carolina's constitutional convention in November 1776.  The new constitution created the "District of Washington," which included most of modern Tennessee.  The new district elected Sevier to one of its two seats in the state's House of Representatives. The district became Washington County, North Carolina in 1777. Sevier was appointed lieutenant-colonel of the new county's Washington County Regiment of militia.

Battle of Kings Mountain

Following the British victory, at the Battle of Camden, in August 1780, a detachment of Loyalists, under Major Patrick Ferguson, was dispatched to suppress Patriot activity in the mountains.  After routing a small force, under Charles McDowell, Ferguson sent a message to the Overmountain settlements, warning them that if they refused to lay down their arms, he would march over the mountains and "lay waste the country with fire and sword."  Sevier and Sullivan County militia colonel Isaac Shelby agreed to raise armies and march across the mountains to engage Ferguson.

On September 25, 1780, the Overmountain Men, as they came to be called, gathered at Sycamore Shoals to prepare for the march.  This force consisted of 240 Washington County militia commanded by Sevier, 240 Sullivan County militia commanded by Shelby, and 400 Virginians commanded by William Campbell.  To provide funds for the march, Sevier obtained a loan from John Adair, putting up his own property as collateral.  The combined force departed across the mountains on September 26, eventually linking up with the remnants of McDowell's men.

On October 7, the Overmountain Men caught up with and surrounded Ferguson, who had entrenched his Loyalist forces atop Kings Mountain, near the present-day North Carolina-South Carolina border.  Sevier's men comprised part of the south flank, along with the forces of Campbell and McDowell.  Patriot forces initially failed to break through the Loyalist lines, but the frontier sharpshooters gradually decimated the American Loyalist ranks.  At the height of the battle, Sevier and Campbell charged the high point of the Loyalist position, giving the Overmountain men a foothold atop the mountain.  Ferguson was killed while trying to break through Sevier's line, and the Loyalists surrendered shortly afterward.  Sevier's brother, Captain Robert Sevier, was mortally wounded in the battle.

Cherokee and Chickamauga wars

Upon returning from Kings Mountain, Sevier was told by Nancy Ward of an impending Cherokee attack. He organized a 300-man force and marched south. On December 16, 1780, he routed a Cherokee force at the Battle of Boyd's Creek, near modern Sevierville.  A few days later, he was joined by a contingent of Virginia militia led by Arthur Campbell, and the combined forces continued south, occupying the Cherokee town of Chota on December 25. They captured and burned Cherokee towns of Chilhowee and Tallassee three days later.  Sevier and Campbell proceeded as far as the Hiwassee River, where they burned the villages of Great Hiwassee and Chestoee, before beginning the march home on New Year's Day.

In February 1781, Sevier was commissioned as colonel-commandant of the Washington County militia, following the death of John Carter.  Shortly afterward, he embarked on an expedition against the Cherokee Middle Towns, which lay on the other side of the mountains in the vicinity of modern Bryson City, North Carolina. Emerging from the mountains in March, his 150-man force took the village of Tuckasegee by surprise, killing about 50 and capturing several other Cherokee. Facing little opposition, he proceeded to destroy about 15 villages before returning home.

In September 1782, Sevier set out on an expedition against Dragging Canoe and his band of Cherokee, who had become concentrated in a string of villages in northern Georgia and Alabama.  Because Dragging Canoe's band had earlier been settled near the Chickamauga River, settlers called them the "Chickamauga" Cherokee, but they were never a separate tribe. Sevier defeated a small force near Lookout Mountain, and destroyed several Cherokee villages along the Coosa River. Chief Oconostota helped negotiate peace between the newly founded America and the Cherokee people, bringing an end to the battles between the two nations.

State of Franklin

In June 1784, North Carolina, bowing to pressure, from the Continental Congress and eager to be rid of an expensive and unprofitable district, ceded its lands west of the Appalachian Mountains to the federal government.  However, Congress did not immediately accept the lands, creating a vacuum of power in what is now Tennessee.  In August 1784, Sevier served as president of a convention held at Jonesborough with the aim of establishing a new state.  In March of the following year, he was elected governor of the proposed state, which was named "Franklin" in honor of Benjamin Franklin.

In October 1784, North Carolina rescinded the cession and reasserted its claim to the Tennessee region.  Sevier initially supported this, in part because he was offered a promotion to brigadier general, but he was persuaded by William Cocke to remain with the Franklinites.  Though Sevier had popular support, a number of men from Washington County, led by John Tipton, remained loyal to North Carolina. As a result, two parallel governments were operating in Tennessee.  Both elected public officials.  Relations between the two governments were initially cordial, though a rivalry developed between Sevier and Tipton.

As North Carolina and Franklin competed for the loyalties of the residents of the area, Sevier became involved in intrigues with Georgia to gain control of Cherokee lands in what is now northern Alabama. He had taken out claims on several thousand acres of land.  He also considered an alliance with Spain, whose Governor Esteban Rodríguez Miró tried to sway Sevier, but the American eventually abandoned that idea.

In June 1785, Sevier negotiated the Treaty of Dumplin Creek, in which the Cherokee gave up claims to lands south of the French Broad River as far as the Little River–Little Tennessee River divide.  The following year, he negotiated the Treaty of Coyatee, which extended the boundary to the Little Tennessee River. The State of Franklin created three new counties (modern Cocke, Sevier, and Blount counties).  The United States Senate never ratified these treaties, however, as required to make them legal between a tribe and the government. The fate of the European-American settlers who moved into these areas remained in limbo for years.

In February 1788, the rivalry between Sevier and Tipton came to a head, in what became known as the "Battle of Franklin."  While Sevier was campaigning against the Cherokee, Tipton ordered some of Sevier's slaves to be seized for taxes supposedly owed to North Carolina.  In response, Sevier led 150 militia to Tipton's farm, which was defended by about 45 loyalists supporting North Carolina.  Both sides demanded the other surrender, and briefly exchanged gunfire.  On February 29, two days after the siege began, loyalist reinforcements from Sullivan County arrived on the scene and scattered the Franklinites.  Sevier retreated, though not before two men were killed.  Two of Sevier's sons and other Franklin supporters were captured, but all were subsequently released.

In the summer of 1788, several Kirke family settlers were killed by renegade Cherokee warriors, in Blount County, in what became known by European Americans as the "Nine Mile Creek Massacre".  In response, Sevier invaded and destroyed several Cherokee towns in the Little Tennessee Valley.  Several Cherokee leaders met with Sevier under a flag of truce to discuss peace. But John Kirke, a member of the murdered family, attacked the delegation and killed several chiefs, including Old Tassel and Old Abraham of Chilhowee.  The Cherokee were enraged, resulting in new supporters for Dragging Canoe in his resistance to the European Americans.

Following the Battle of Franklin, support for Sevier and the State of Franklin collapsed among settlers in areas north of the French Broad River. North Carolina Governor Samuel Johnston issued a warrant for his arrest in July 1788.  In October, after Sevier attacked David Deaderick, a Jonesborough store owner, for refusing to sell him liquor, Tipton and his men captured the leader. He was sent to Morganton, North Carolina, to stand trial for treason. He was released by Burke County Sheriff William Morrison (a Kings Mountain veteran), before the trial began.

In January 1789, Sevier defeated a large Cherokee invasion led by John Watts at the Battle of Flint Creek near Jonesborough.

Southwest Territory
In February 1789, Sevier took the oath of allegiance to North Carolina. He was pardoned by North Carolina Governor Alexander Martin and elected to the North Carolina State Senate.  When the senate convened the Fayetteville Convention in November 1789, Sevier was a delegate from Greene County and worked to gain the North Carolina's ratification of the U.S. Constitution.  After it was ratified on November 23, Sevier helped engineer a second cession act, which passed with little opposition in December. This transferred the territory from North Carolina, of what is now the state of Tennessee, to the federal government.

To administer the new cession, Congress created the Southwest Territory in the spring of 1790; it was  administered under the Northwest Ordinance.  Sevier was appointed brigadier general of the territorial militia. William Blount, a fellow land speculator and North Carolina politician, was appointed governor of the territory.  In June 1791, Blount negotiated the Treaty of Holston, which resolved the land disputes with the Cherokee created by the Treaty of Dumplin Creek.

Just before the cession, the territory was designated as North Carolina's 5th congressional district. Sevier was elected to represent it in the first Congress. By the time he arrived in New York City, where the new government was temporarily situated, the cession of Tennessee had taken place. Sevier was permitted to serve out his term although he no longer represented an existing North Carolina district.

In the fall of 1793, following a Cherokee attack on Cavett's Station west of Knoxville, Sevier led the territorial militia south into Georgia to their base territory. He defeated a Cherokee force at the Battle of Hightower and destroyed several villages.  The following year, President George Washington appointed Sevier to the Southwest Territory council, a body that operated similar to that of a state senate.  That same year, he was appointed to the first board of trustees of Blount College, the forerunner of the University of Tennessee.

Governor of Tennessee
In 1796, the Southwest Territory was admitted to the Union as the State of Tennessee.  Sevier missed the state's constitutional convention while serving on the territorial council in Washington, but he was elected the new state's first governor.  Sevier made the acquisition of Indian lands a priority. He consistently urged Congress and the Secretary of War (then responsible for relations with Native American tribes) to negotiate new treaties to that end, to extinguish Indian land claims and promote European-American settlement.

During his first term as governor, Sevier developed a rivalry with rising politician Andrew Jackson.  In 1796, Jackson campaigned for the position of major-general of the state militia but Sevier threw his support behind George Conway.  Jackson learned that Sevier had referred to him as a "poor pitiful petty fogging lawyer" in private correspondence. In 1797, Jackson, then serving as a U.S. Senator, learned that fraud had taken place in the 1780s at what was then North Carolina's Nashville land office. He notified the governor of North Carolina.  When the governor demanded the office's documents, Sevier blocked their transfer. Jackson concluded that Sevier was somehow involved in the scandal.

Sevier was a Freemason, and, while in office as governor, he helped establish the first Masonic lodge in East Tennessee. Tennessee Lodge #2 in Knoxville received its charter from the Grand Lodge of North Carolina on November 30, 1800, and John Sevier was its first Worshipful Master. Tennessee Lodge was the second Masonic lodge within the state of Tennessee, the first being St. Tammany Lodge #1, chartered in Nashville in 1796.

After Sevier's third (two-year) term as governor, term limits prevented him from seeking a fourth consecutive term. Archibald Roane was elected as his replacement.  Both Sevier and Jackson campaigned for major-general of the militia: the vote ended in a tie, and Roane chose Jackson.  When Sevier announced his candidacy for governor in 1803, Roane and Jackson publicized documents acquired from the Nashville land office scandal and accused Sevier of bribery.  Their efforts to smear Sevier were unsuccessful, however, and the popular Sevier easily defeated Roane in the election.

Following his inauguration, Sevier encountered Jackson in Knoxville. They had an argument during which Sevier accused Jackson of adultery in his marriage to Rachel Donelson.  An enraged Jackson challenged Sevier to a duel, which he accepted.  The duel was to take place at Southwest Point, but Sevier's wagon stalled at Campbell's Station en route to the duel.  As Jackson returned to Knoxville, he encounted Sevier's entourage.  The two men loudly exchanged insults, and Sevier's horse ran away, carrying his pistols.  Jackson pointed his pistol at Sevier, who hid behind a tree.  Sevier's son pointed his pistol at Jackson, and Jackson's second pointed his pistol at Sevier's son.  Members of both parties managed to resolve the incident before bloodshed took place.

In 1804, Sevier helped William C. C. Claiborne get appointed governor of the newly acquired Louisiana Territory, a position which Jackson had sought.  Jackson supported Roane in the state's gubernatorial election in 1805, but Sevier won with nearly two-thirds of the vote.  Sevier's last campaign for governor was in 1807, when he defeated William Cocke.

Later life

Barred by term limits from a fourth consecutive term as governor, Sevier sought support in 1809 from the state legislature for one of the state's U.S. Senate seats, but the legislature chose Joseph Anderson. (Popular election of senators did not happen until after a constitutional amendment in the early 20th century.) Sevier ran for the Knox County seat in the Tennessee State Senate, winning easily.  In 1811, Sevier was elected to the U.S. Congress for the state's .  Sevier was a strong supporter of the War of 1812. President James Madison offered him a command in the army, but Sevier turned it down.

According to the early Tennessee historian Dr. J.G.M. Ramsey, Sevier attended the Lebanon In The Fork Presbyterian Church east of Knoxville with members of his family, but he was not a formal member of the church. He never served as an elder. "His last wife was a member," wrote Ramsey, "but he was Gullis-like and cared for none of these things."

In 1815, Sevier died in the Alabama Territory while conducting a survey of lands which Jackson had recently acquired from the Creek tribe (Muscogee) through the Treaty of Fort Jackson. He was buried along the Tallapoosa River near Fort Decatur.

In 1889, at the request of Governor Robert Love Taylor, Sevier's remains were re-interred in the Knox County Courthouse lawn in Knoxville. A monument was placed on the grave in 1893, in a ceremony that included a speech by historian Oliver Perry Temple. In 1922, the remains of his second wife, Catherine Sherill, were re-interred next to Sevier's. A monument recognizing his first wife, Sarah Hawkins, was placed at the site in 1946.

Legacy
In his book, The Lost State of Franklin, Kevin Barksdale says that Sevier was driven, at least in part, by a desire to acquire his own land claims in the trans-Appalachian region. For many East Tennesseans, he represented "rugged individualism, regional exceptionalism, and civic dignity."  For nearly a century after his death, historians such as Ramsey and Oliver Perry Temple heaped unconditional praise upon Sevier and romanticized various events in his life.  Later authors, such as Theodore Roosevelt (Winning of the West) and Samuel Cole Williams (History of the Lost State of Franklin), added a more objective perspective to accounts of this period.

Several historians argue that the rivalry between John Sevier and Andrew Jackson was the root of the factionalism that divided East Tennessee and the rest of the state in subsequent decades. But the sections were also divided by their geography, land characteristics, and settlement patterns. East Tennessee was dominated by yeoman farmers who generally owned few slaves. Middle Tennessee had numerous planters and slaveowners, who  cultivated commodity crops such as tobacco and hemp based on the labor of enslaved African Americans. West Tennessee, along the lowlands of the Mississippi River, became dominated by large cotton plantations and planters who held numerous slaves. East Tennessee voters gradually developed support for the Whig Party in the 1830s, and most were Unionists during the Civil War. Following the war, majority-white East Tennessee remained one of the South's few predominantly white Republican regions into the early 20th century.

Monuments and memorials

In the 1770s, Sevier established a plantation, Mount Pleasant, along the Nolichucky River south of Jonesborough.  This site inspired his nickname, "Nolichucky Jack."  He moved to Knoxville in 1797, where he began construction of what later became the James Park House.

He completed only the foundation, however, before relocating to Marble Springs, a plantation he owned in South Knoxville. A log cabin still standing at this site has been attributed to Sevier. But a dendrochronological analysis of the cabin's logs, conducted by the University of Tennessee, suggests the cabin was built well after his death. Marble Springs has been designated as a state historic site associated with Sevier and is listed on the National Register of Historic Places.

Numerous municipal and civic entities are named in honor of Sevier. These include Sevier County, Tennessee, and its county seat, Sevierville; Governor John Sevier Highway in South Knoxville; John Sevier Middle School in Kingsport; and John Sevier Elementary School in Maryville. Other entities named for him include a coal-fired power plant operated by the Tennessee Valley Authority near Rogersville, a railroad classification yard operated by Norfolk Southern in east Knox County, and a dormitory at Austin Peay State University in Clarksville.

The Knoxville-based Bonny Kate Chapter of the Daughters of the American Revolution is named for Sevier's wife, Catherine Sherrill. The later Bonny Kate Elementary in South Knoxville was also named for her. The John Sevier-Sarah Hawkins chapter of the Daughters of the American Revolution  in Johnson City is also named in honor of Sevier and his first wife.

In 1931, a statue of Sevier, created by Leopold and Belle Kinney Scholz, was dedicated at the National Statuary Hall Collection of the U. S. Capitol.  Other monuments include a bust on the first floor of the Tennessee State Capitol, and Daughters of American Revolution monuments at Marble Springs in Knoxville and at Myrtle Hill Cemetery in Rome, Georgia.  A monument to Sevier's father, Valentine Sevier ("the immigrant ancestor," as distinguished from John's brother, also named Valentine), has been placed at Sycamore Shoals State Historic Park in Elizabethton.

Tennessee's first office building built specifically for state government offices is the John Sevier State Office Building. The six-story building opened in 1940 adjacent to the State Capital Building in downtown Nashville.

Family
 A marker exists on the current grave of John Sevier on the lawn of the Old Knox County Courthouse. This marker claims his birth date was September 23, 1744, in contradiction to most sources that claim his birth year of 1745.

No evidence exists for the descent of Sevier from the royal family of St. Francis Xavier of Navarre. The name "Sevier" is an anglicized form of "Xavier" and suggests the family originated in the village of Javier, Spain. In the 17th century, some members of the Xavier family became Protestants (Huguenots). In 1685, following the revocation of the Edict of Nantes, Sevier's grandfather, Don Juan Xavier, moved to London to escape religious persecution. He changed his name to the anglicized John Sevier.  Sevier's father, Valentine "The Immigrant" Sevier, was born in London and immigrated to the colonies in 1740.

John Sevier married Sarah Hawkins (1746–1780) in 1761.  They had ten children: Joseph, James, John, Elizabeth, Sarah, Mary Ann, Valentine (namesake of the paternal grandfather), Rebecca, Richard, and Nancy.  Following Sarah's death, Sevier married Catherine Sherrill (1754–1836).  They had eight children together: Catherine, Ruthe, George Washington, Samuel, Polly, Eliza, Joanna, and Robert.

Sevier's descendants followed other migrants south and west. His grandnephew, Ambrose Hundley Sevier, served as one of the first U.S. senators from Arkansas. Sevier County, Arkansas, is named for him.  The Conway family, which dominated early Arkansas state politics, were cousins of the Seviers.  Henry Conway was a friend of John Sevier, and served as Treasurer of the State of Franklin.  Two of Sevier's sons, James and John, married Conway's daughters, Nancy and Elizabeth, respectively. Henry Conway was the grandfather of Ambrose Sevier and James Sevier Conway, who was Arkansas's first governor.

By the mid-19th century, another branch of the Sevier descendants had settled in Madison Parish, Louisiana, in the northeast part of the state. George Washington Sevier, Sr. (1858–1925), born to a planter family, was elected as a member of the Madison Parish Police Jury. He served as the parish tax assessor from 1891 to 1916. Other members served in local offices of Tallulah, the parish seat, as well as the parish, and state legislature, through 1974. William Putnam "Buck" Sevier, Jr.,a banker, had a 44-year career in elected office, capped by serving as mayor of Tallulah from 1946 to 1974.

See also
 Daniel Boone
 Davy Crockett
 Joseph Hardin, Sr.
 List of United States Congress members who died in office (1790–1899)

References

External links

 Tennessee State Library & Archives, Papers of Governor John Sevier, 1796–1801  and  Tennessee State Library & Archives, Papers of Governor John Sevier, 1803–1809
 John Sevier's diary
 Letter 1804 July 19, Knoxville, Tennessee, to Colonel William Barnett and Brigadier General Buckner Harris, Jackson County, Georgia / John Sevier, Governor of Tennessee from the Digital Library of Georgia

1745 births
1815 deaths
People from New Market, Virginia
Huguenot participants in the American Revolution
American people of Spanish descent
American people of English descent
Tennessee Democratic-Republicans
North Carolina militiamen in the American Revolution
People of Tennessee in the American Revolution
People from the State of Franklin
Politicians from Knoxville, Tennessee
Members of the North Carolina House of Representatives
Members of the United States House of Representatives from Tennessee
Tennessee state senators
Governors of Tennessee
Recipients of American gubernatorial pardons
Sevier County, Tennessee
Burials in Tennessee
People of pre-statehood Tennessee
Democratic-Republican Party members of the United States House of Representatives from North Carolina
Democratic-Republican Party state governors of the United States
North Carolina state senators
18th-century American politicians
19th-century American politicians
Members of the United States House of Representatives who owned slaves

John Sevier


Skandinavisk Motorjournal var et tidsskrift om motorcykler og biler, som udkom i årene 1947 til 1974.

Bladet blev udgivet med 12 numre per årgang, der havde 60 sider per hæfte.

Bladets stifter Mogens H. Damkier (født 1919, død 2009), var en anset motorjournalist, som bl.a. indførte prøvekørsler i dansk motorpresse.

Kilder

Tidsskrifter fra Danmark

Skandinavisk Motorjournal


Spune-mi o poveste (titlu original Tell Me a Story)  este un serial TV web american thriller psihologic. Este bazat pe serialul TV mexican Érase una vez  creat de Marcos Osorio Vidal. Spune-mi o poveste este creat de Kevin Williamson,  a avut premiera la 31 octombrie 2018, pe CBS All Access. În rolurile principale (sezonul I) joacă actorii James Wolk, Billy Magnussen, Dania Ramirez, Danielle Campbell, Dorian Crossmond Missick, Sam Jaeger, Davi Santos, Michael Raymond-James, Zabryna Guevara, Paul Wesley și Kim Cattrall. La 17 decembrie 2018 s-a anunțat că serialul va avea un al doilea sezon.

Cadru
Tell Me a Story ia cele mai iubite basme și le reimaginează ca pe niște povești întunecate thriller psihologice care au loc în zilele noastre în New York City.  Primul sezon este bazat pe poveștile Cei trei purceluși, Scufița Roșie și Hansel și Gretel care au fost transformate în povestiri epice și conectate de dragoste, lăcomie, răzbunare și crimă."

Distribuție

Personaje principale
Rolurile principale și în paranteză echivalentul personajului în lumea basmelor:
 James Wolk ca Jordan Evans, un restaurator din New York City care caută răzbunare pentru uciderea la bancă a soției sale de trei indivizi cu măști din căpățâni de porc  (lupul cel rău din Cei trei purceluși)
 Billy Magnussen ca profesorul Nick Sullivan (lupul din Scufița Roșie)
 Dania Ramirez ca Hannah Perez  (Gretel)
 Danielle Campbell ca Kayla Powell  (Scufița Roșie)
 Dorian Crossmond Missick ca Sam Reynolds (unul din cei trei purceluși)
 Sam Jaeger ca Tim Powell, tatăl Kaylei (mama Scufiței Roșii)
 Davi Santos ca Gabe Perez, fratele lui Hannah (Hansel).
 Michael Raymond-James ca Mitch Longo (unul din cei trei purceluși)
 Zabryna Guevara ca Renee Garcia, detectiv New York Police Department
 Paul Wesley ca Eddie Longo  (unul din cei trei purceluși)
 Kim Cattrall - Colleen Powell, mama lui Tim (bunica Scufiței Roșii)

Roluri secundare
 Paulina Singer - Laney Reed
 Kurt Yaeger - Terry
 Becki Newton - Katrina
 Spencer Grammer - Beth
 Rarmian Newton - Ethan Davies
 Justine Cotsonas - Carla
 Tonya Glanz - Shelley
 James Martinez - Olsen
 Debra Monk - Esther
 Luke Guldan - Billy
 Jennifer Ikeda - Rita
 Sanjit De Silva  - Mark
 Dan Amboyer - Blake
 Sydney James Harcourt
 Polly Draper - Madeline
 Tom Lipinski
 Claire Saunders - Vicki
 David Andrews - Richard Winston
 Elliot Villar - Detective Herrera
 Quincy Chad - Detective Grant
 Simone Missick - Mariana Reynolds

Episoade

Sezonul I (2018-2019)

Note

Legături externe

Seriale de televiziune americane
Seriale de televiziune din 2018

Spune-mi o poveste


Silvia Ursache-Brega (n. 26 martie 1957, comuna Drepcăuți, raionul Briceni, RSSM) este o prozatoare, poetă, traducătoare și editor de carte pentru copii, membră a Uniunii Scriitorilor din Republica Moldova.

Biografie

Silvia Ursache (n. Brega) s-a născut pe data de 26 martie 1957, în satul Drepcăuți din raionul Briceni. După ce și-a petrecut copilăria și a absolvit școala în satul natal cu medalie de aur, în anul 1974 a intrat la studii la Facultatea de Fizică a Universității de Stat din Moldova, la Chișinău. Absolvind-o în 1979, a lucrat în calitate de cercetător la Institutul de Fizică Aplicată al Academiei de Științe a Moldovei. A făcut și doctorantura la aceeași instituție (1983-85), tema tezei sale fiind "Analiza roentgenostructurală a semiconductorilor tripli din clasa AI, BV, CVI".

Soarta sa a luat o turnură neașteptată când, în anul 1992, destrămarea Uniunii Sovietice a determinat-o să renunțe la știință. Marea criză economică declanșată de acea destrămare a generat haos și instabilitate în societate; în particular, instituțiile de stat nu plăteau salariile timp de câteva luni, iar banii se devalorizau fulgerător din cauza hiperinflației. Fiind în concediu de maternitate, Silvia Ursache nu se mai întoarce la Academie după nașterea celui de-al doilea fecior, Iulian Gramațki, ci ia o decizie dificilă cu scopul de a-și asigura existența familiei sale. Împreună cu soțul său, Valeriu Gramațki, matematician foarte dotat și colaborator al Academiei de Științe, începe să facă naveta spre Moscova și București, aducând de acolo genți mari și grele cu literatură didactică, științifică și spirituală. Fiind interzisă pe timpul Uniunii Sovietice, literatura spirituală era la foarte mare căutare imediat după destrămarea ei. Cărțile procurate le comercializează la Chișinău pentru a se menține pe linia de plutire. Această experiență stresantă, repetată pe parcursul a patru ani, a marcat-o puternic.

Activitatea literară

Impresionată de cărțile frumoase care au început să apară atunci, Silvia Ursache decide să se implice în editarea de carte pentru copii. Devine unul dintre cei doi cofondatori ai editurii "Iulian" în anul 1996. Aici debutează și ca scriitoare, în 1997, cu "Alfabetul Vesel", unde compune mai multe istorioare hazlii destinate copiilor din clasele primare. Unicitatea lor consta în faptul că fiecare conținea, în mare parte, cuvinte care începeau cu o literă anumită din alfabet. Apoi, scoate în lumină și alte cărți pentru copii – "Animale domestice", "Animale sălbatice", "Aventurile lui Iulian" și colecția de minienciclopedii interactive "Tata, mama, lumea-ntreagă la portița mea cea dragă". Editează și cărți frumos ilustrate din literatura universală, cum ar fi "Ursulețul Winnie-Pooh" de A.A. Milne, ediție care a fost premiată pentru prezentarea grafică la concursul "H.C. Andersen" din Copenhaga (2008). În 2006, își fondează o editură proprie, intitulată "Silvius Libris", care a scos până în prezent peste 400 de titluri de carte. Este căsătorită, are doi fii. Fiul mai mare, Andrei Ursache, împreună cu soția sa, Arina, lucrează la aceeași editură, care, de fapt, e o afacere de familie.

Creația Silviei Ursache este destinată preponderent copiilor. Printre operele sale literare se numără legenda istorică "Dacul", culegerea de povestiri "Basme scurte, dar hazlii", culegerea de poezii "Am încălecat pe-o roată și v-am spus-o gogonată" (nominalizate pentru Premiul Uniunii Scriitorilor din Moldova), abecedarele ilustrate cu poezii "Un abecedar cum găsești mai rar" și "ABC-ul celor mici cu broscuțe și arici", dar și "Enciclopedia Curioșilor", colecția "Păcală și Tândală" în 6 volume, culegerea "Un mănunchi de ghicitori pentru micii cititori", seria interactivă pentru preșcolari "Bună ziua, lume, vreau să-ți spun pe nume", seria de ghicitori "Ghici cine-i", seriile "Fauna Pământului", "Eu sunt mic, dar vreau să știu", "Animale drăgălașe, istețe și poznașe" și altele. A realizat adaptări și repovestiri ale mai multor povești populare românești ("Povești cu Feți-Frumoși și Ilene-Cosânzene"), dar și traduceri ale poveștilor populare ale altor popoare, precum și ale renumitelor povești culte de Frații Grimm, H. C. Andersen și alții. Cu ocazia aniversării de 60 de ani, scrie și editează două culegeri originale de povești pentru copii: "Tărâmul poveștilor" și "Basmele bunicăi Sica" (nominalizată pentru premiul US 2017).

Opera sa în opinia criticilor literari

Scriitorul Nicolae Rusu menționează că "dorința de a promova literatura de carte pentru copii, inclusiv propria creație, și preocuparea constantă pentru sporirea interesului pentru lectură a tinerilor cititori o caracterizează pe Silvia Ursache în contextul literaturii române din Basarabia ca pe o personalitate în constantă ascensiune". Nicolae Dabija o numește "ctitor de frumuseți", adăugând că "ea a umplut spațiul de la Prut până dincolo de Nistru cu minuni. Astfel ar putea fi numite cărțile tipărite de ea în ultimii ani. Povestiri pentru mici și mari, snoave în care să crezi și care să creadă în tine, poezii care, indiferent de ce vârstă ai, te știu pe de rost, ghicitori ce te cred răspunsuri la întrebările lor". Claudia Partole remarcă: "Prin creațiile-i, Silvia Ursache ajută micii robinzoni să vadă frumosul, să crească într-o firească armonie cu natura, cu tot ce ne-a dat Dumnezeu și toate câte au creat cu mintea și înțelepciunea lor înaintașii", opinie secundată de Eugenia David: "Prin lucrările sale cu un diapazon tematic variat, prin contribuția sa ca editor la sporirea valorilor spirituale ale neamului, Silvia Ursache merită toată lauda și recunoștința noastră".

Nuvela "Dacul" îndeosebi a fost apreciată pozitiv de critica literară. Doctorul habilitat și criticul literar Ion Ciocanu scrie: "Culmea artei narative a scriitoarei Silvia Ursache o vedem – ca aievea! Atât de adecvat pictate cu ajutorul cuvintelor! – în prezentarea spectacolului măreței sărbători, cu însuși Traian și cu soția lui, Pompeia Plotina. [...] Vă asigurăm, onorați cititori, că o să încercați o satisfacție teribilă, poate nebună, oricum mare, profundă, până o să puteți savura aceeași imagine plastică de pe frontispiciul cărții, abia acum dezvăluindu-vi-se adevărata semnificație a îmbrățișării omului și leului". Scriitorul și redactorul-șef Ion Anton notează: "Înzestrata autoare, de sub pana căreia au ieșit zeci de lucrări artistice, ne demonstrează că posedă un bogat arsenal de detalii istorice, de epocă și nume concrete de eroi, care au existat în realitate. Astfel, legenda-nuvelă istorică abundă în semnificații și simboluri elocvente, caracteristice epocii de glorie a Romei Antice, când Traian luptă și reușește cu mari eforturi eroice să cucerească Dacia".

Lista publicațiilor
 «Мэрцишор», traducere în limba rusă a poveștii lui M. Sadoveanu "Mărțișor", publicată în cartea «Три прекрасные сказки», М. Садовяну, ed. "Iulian", Chișinău 1997.
 "Alfabetul Vesel" de S. Ursache și I. Țurcanu, ed. "Iulian", 1997.
 "Animale sălbatice" vol. 1-4 din seria de minienciclopedii "Tata, mama, lumea-ntreagă la portița mea cea dragă" - versuri, proză pentru școala primară, ed. "Iulian", 1998(1,2), 2006 (3,4).
 "Animale domestice" – 1-2 din seria de minienciclopedii "Tata, mama, lumea-ntreagă la portița mea cea dragă" - versuri, proză pentru școala primară, ed. "Iulian", 1999.
 Сюи Минтан, С. Урсаке, «Цветок лотоса» în limba rusă - expunerea filozofiei taoiste chinezești prin prisma școlii Zhong Yuan Qigong; expunere sub formă de eseuri a impresiilor și trăirilor autoarei din timpul seminarului internațional de Qigong, organizat la mănăstirea Shaolin din munții Sunshan, provincia Henan, China, ed. "Iulian", 2001, reeditată în 2006.
 "Aventurile lui Iulian", proză în stil SF pentru copii, ed. "Iulian", 2005, 72 p.
 "Ghici cine-i?" vol. 1,2 - cărți de ghicitori pentru preșcolari, ed. "Iulian", 2004, reeditate în 2008, ed. "Silvius Libris".
 "Motănași poznași", din seria "Animale drăgălașe, istețe și poznașe", poezii pentru preșcolari, ed. "Iulian", 2004, reedit. 2008., Ed. "Silvius Libris".
 "Iepurași Cuconași", din seria "Animale drăgălașe, istețe și poznașe", poezii pentru preșcolari, ed. "Iulian", 2005, reedit. 2008., Ed. "Silvius Libris".
 "Ursuleți isteți", din seria "Animale drăgălașe, istețe și poznașe", poezii pentru preșcolari, ed. "Iulian", 2005, reedit. 2008., Ed. "Silvius Libris".
 "Păsări exotice" din seria de minienciclopedii "Tata, mama, lumea-ntreagă la portița mea cea dragă" - versuri, proză pentru școala primară, ed. "Iulian", 2005.
 "Păsări de curte și nu numai..." din seria de minienciclopedii "Tata, mama, lumea-ntreagă la portița mea cea dragă" - versuri, proză pentru școala primară, ed. "Iulian", 2005.
 "Un abecedar cum găsești mai rar" - abecedar pentru preșcolari, ed. "Iulian", 2005, reedit. 2007, 2009, 2010, 2011 (ediție în carton), ed. "Silvius Libris".
 Сюи Минтан, С. Урсаке, «Просветлённое Сознание», materialele unui seminar Zhong Yuan Qigong (filozofia chineză) expuse în formă de beletristică, ed. "Iulian", 2005.
 "Făt-Frumos și soarele furat", adaptatre a poveștii populare respective, ed. "Iulian", Chișinău 2006.
 Seria "Bună ziua, lume, vreau să-ți spun pe nume", poezii cognitive pentru preșcolari, care cuprinde 18 volume, ed. "Silvius Libris", 2006-2008.
 "Cățeluși ghiduși", din seria "Animale drăgălașe, istețe și poznașe", poezii pentru preșcolari, ed. "Silvius Libris", 2006, reedit. 2009.
 "Copilași drăgălași", din seria "Animale drăgălașe, istețe și poznașe", poezii pentru preșcolari, ed. "Silvius Libris", 2006, reedit. 2009.
 S. Ursache, "Fauna Pământului", vol. 1-8, o serie de minienciclopedii despre viața animalelor, ed. "Silvius Libris", Chișinău 2006.
 S. Ursache, "Numărătoarea spiridușilor", carte pentru preșcolari, numărătoare în versuri, ed. "Silvius Libris", 2006, reedit. 2009.
 S. Ursache, "Alfabetul năzdrăvan pentru pici mai mari de-un an", un abecedar ce conține versuri, ghicitori și proză la fiecare literă, ed. "Silvius Libris", 2006.
 "Gogoașa", poveste populară rusească din seria "Povești de peste mări și țări", traducere din limba rusă de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Lupul, capra și iezii", poveste populară rusească din seria "Povești de peste mări și țări", traducere din limba rusă de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Baba hârca", poveste populară belorusă din seria "Povești de peste mări și țări", traducere de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Lacrimile iepurașului", poveste populară belorusă din seria "Povești de peste mări și țări", traducere de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Dafin și Vestra", poveste populară românească repovestită și adaptată de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Muck piticul" poveste a lui W. Hauff, repovestită și adaptată în limba română de S. Ursache, Ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Degețica" de H.C. Andersen, repovestită și adaptată în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Ghici cine-i?", vol. 3-4, ghicitori despre păsări, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Vulpea și cocorul", poveste populară ucraineană din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, 2007.
 "Punguța", poveste populară ucraineană din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, 2007, reeditată în 2009 cu denumirea "Norocosul".
 "Apa sâmbetei", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Ilieș-Mălăieș", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Povestea lui Laur-Balaur", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Povestea celor trei măscărici", poveste modernă de V. Gramațki, tradusă din limba rusă de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2007.
 "Enciclopedia curioșilor", alcătuitor S. Ursache, enciclopedie pentru elevi, Silvius Libris, 2008, reeditată în 2016.
 "Alistar Făt-Frumos", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Fata ciobanului cea înțeleaptă", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Stan Polozan", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Isai Argatul", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Voinicul din lume fără nume", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Făt-Frumos, feciorul vânătorului", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 "Busuioc Făt-Frumos și Ileana Cosânzeana", poveste populară românească adaptată și repovestită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2008.
 S. Ursache, "ABC-ul celor mici cu broscuțe și arici", abecedar cu poezii pentru preșcolari, ed. "Silvius Libris", 2008, reedit. 2009, 2010, 2011;
 S. Ursache, "Am încălecat pe-o roată și v-am spus-o gogonată", culegere de poezii umoristice pentru copii, ed. "Silvius Libris", 2009;
 "Tom Degețel" de Frații Grimm, repovestită și adaptată în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 "Motanul încălțat" de Charles Perrault, repovestită și adaptată în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 "Trei galbeni", poveste populară franceză din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 "Frumoasa Rozalinda", poveste populară italiană din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 "Doi măgăruși", poveste populară chineză din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 "A cui muncă e mai grea?", poveste populară germană din seria "Povești de peste mări și țări", repovestită în limba română de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009.
 Culegerea "Cinci mii de proverbe și zicători", alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009;
 Culegerea de folclor românesc "Comoara străbunilor", alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009;
 Culegerea de poezii de iarnă "În jurul bradului", alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009;
 Culegerea de scenete de iarnă "Anul nou la ușă bate", alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009;
 "Poezii din desaga lui Moș Crăciun", antologie de poezie de iarnă pentru copii a scriitorilor basarabeni alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2009;
 "Hristos a înviat!", culegere de datini, tradiții și obiceiuri legate de Postul Mare și Sfintele Paști, poezii și cântece la tema biblică, alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2010;
 "Unde ești, copilărie?", culegere de poezii pentru copii a lui M. Eminescu, alcătuită de S. Ursache, ed. "Silvius Libris", 2010;
 "Cine trăiește pe lângă casă?", ediție în carton pentru preșcolari cu poezii despre animale, 2011;
 "Animale sălbatice de pe meleagurile noastre", minienciclopedie pentru clasele primare, conține poezii și texte informative, 2010, 18 p.;
 "Animale domestice de pretutindeni", minienciclopedie pentru clasele primare, conține poezii și texte informative, 2011, 18 p.;
 "Cenușăreasa" de Charles Perrault; traducere din limba franceză, 2010, 20 p.;
 "Legende strămoșești", istorii populare despre animale, păsări și plante, facerea lumii, fenomene ale naturii, aștrii cerești și om, repovestite de Silvia Ursache, 2010, 160 p.;
 "Povești cu Feți-Frumoși și Ilene-Cosânzene", o culegere de 12 povești populare românești, repovestite de Silvia Ursache, 2011, 240 p.;
 "Învățăm să scriem alfabetul", poezii și exerciții pentru antrenarea scrisului literelor, 2011, 32 p.;
 "Învățăm să scriem cifrele", jocuri logice și exerciții pentru antrenarea scrisului cifrelor, 2011, 16 p.;
 "Basme scurte, dar hazlii, bune de-amuzat copii", 2011, 64 p.;
 "Vino, vino, Moș Crăciun!", culegere de poezii și ghicitori cu ocazia sărbătorilor de iarnă, 2011, 16 p.;
 "Dacul", legendă istorică, 2013, 64p.;
 Seria "Cunosc lumea pas cu pas" – cărți cartonate cu poezii și material didactic pentru copii mici, 2015, 10p. (8 titluri)
 Seria "Eu sunt mic, dar vreau să știu" – minienciclopedii cartonate, 2014, 12p. (4 titluri)
 Seria "Să cunoaștem lumea împreună – seturi de fișe din carton cu ilustrații și material didactic (46 titluri)
 "Un mănunchi de ghicitori pentru micii cititori", culegere de ghicitori, 2014, 48p.;
 "Matineul de revelion", culegeri de ghicitori, colinde, urături, scenete și poezii cu tematica sărbătorilor de iarnă, 2014, 32p.;
 "Legende despre Ștefan cel Mare", culegere de legende istorice, adaptate și repovestite, 2015, 128p.;
 "Legendele neamului românesc", culegere de legende istorice, adaptate și repovestite, 2015, 128p.;
 "Legendele vietăților", culegere de legende despre animale, adaptate și repovestite, seria "Vreau să citesc o carte", 2015, 32p.;
 "Istorioare hazlii", culegere de povestii nostime pentru copii, seria "Vreau să citesc o carte", 2015, 32p.;
 "Basm de iarnă, povestire pentru copii, 2015, 32p.;
 "Aventurile micilor zâne", povestire pentru copii, seria "Învăț să citesc fluent", 2016, 16p.;
 "Prieteni nedespărțiți", povestire pentru copii, seria "Învăț să citesc fluent", 2016, 16p.;
 "Ce sport să-mi aleg?", povestire pentru copii, seria "Învăț să citesc fluent", 2016, 16p.;
 "Mașinile fugare", povestire pentru copii, seria "Învăț să citesc fluent", 2016, 16p.;
 "În așteptarea lui Moș Crăciun", culegere de colinde și urături, 2016, 16p.;
 "Copiii primăverii", culegere de poezii, scenete și ghicitori, 2016, 32p.;
 "Crăiasa Iarnă. Legende", culegere de legende despre iarnă, 2016, 32p.;
 "Păcală și Tândală", colecție de povestiri pentru copii, 2012, 48p. (6 titluri)
 "Traista lui Moș Crăciun", antologie de poezie de iarnă pentru copii a scriitorilor basarabeni alcătuită de S. Ursache, 2013, 48p.;
 "Enciclopedia picilor", serie de enciclopedii ilustrate (pe carton gros), 2016, 16p. (4 titluri)
 "Basmele bunicăi Sica", culegere de povestiri fantastice moderne pentru copii, 152 p.;
 "Tărâmul poveștilor", culegere de povestiri fantastice pentru copii, 128 p.
(toate apărute la editura "Silvius Libris", dacă nu este menționat altfel)

Premii

Pentru activitatea sa, Silvia Ursache a fost premiată în repetate rânduri la saloanele naționale și internaționale de carte. Printre distincțiile obținute se numără premiul Uniunii Scriitorilor din Moldova la Salonul de Carte din 2009 pentru cartea "Am încălecat pe-o roată și v-am spus-o gogonată"; premii ale Bibiliotecii "Ion Creangă"; premiul pentru cea mai reușită traducere; premii speciale ale Uniunii Scriitorilor, ale Ministerului Culturii, ale Ministerului Educații, ale bibliotecii "B. P. Hasdeu" etc.

Nuvela "Dacul" a obținut Premiul Secției Naționale IBBY la salonul din aprilie 2013 (organizat de Biblioteca "Ion Creangă") și Premiul "Deceneu" la salonul din august-septembrie 2013 (organizat de Biblioteca Națională).

Editura "Silvius Libris", fondată de Silvia Ursache, a fost premiată de două ori cu titlul "Editura anului" la Salonul Internațional de Carte "In Memoriam Grigore Vieru", organizat de către Biblioteca Națională a Republicii Moldova, în 2009 și 2010.

Note

Bibliografie
 Ion Ciocanu, "Culmea ghidușiei", Literatura și arta, nr. 21(3690), 26 mai 2016, p.5
 Ion Ciocanu, "Alte legende ale Silviei Ursache", Florile Dalbe, nr. 36(4120), 26 noiembrie 2015, p.7
 Ion Ciocanu, "Albinița, Albinel și... noi", Florile Dalbe, nr. 20(4104), 28 mai 2015, p.7
 Ion Ciocanu, "Două colecții de carte binevenite pe raft", Literatura și arta, nr. 21(3638), 21 mai 2015, p.5
 Ion Ciocanu, "Abecedar folositor și amuzant", Literatura și arta, nr. 19(3584), 8 mai 2014, p.6
 Ion Anton, "Sugestii de lectură: Silvia Ursache. Dacul", Florile Dalbe, nr. 14(4018), 11 aprilie 2013, p.8
 Lidia Ungureanu, "Tândală și Păcală – cartea ce nu are vacanță", Florile Dalbe, nr. 22(3986), 14 iunie 2012, p.2
 Ion Ciocanu, "Istorioare hazlii, amuzante nu doar pentru copii", Literatura și arta, nr. 30(3543), 25 iulie 2013, p.5
 Nina Slutu-Soroceanu, "Om al cărții", Literatura și arta, nr. 48(3547), 1 decembrie 2011, p.6
 Nina Josu, "Incursiuni în biografia Editurii «Silvius Libris» și a fondatoarei acesteia, Silvia Ursache", Literatura și arta, nr. 47(3351), 26 noiembrie 2009, p.4
 Ion Ciocanu, "Un nume adunat pe-o carte...", Literatura și arta, nr. 47(3351), 26 noiembrie 2009, p.4
 Ion Ciocanu, "Incitantă ca toate legendele și nu numai...", Literatura și arta, nr. 12(3525), 21 martie 2013, p.4
 Raisa Rogac, "«Numărătoarea spiridușilor» își numără cititorii", Florile Dalbe, nr. 34(3799), 15 noiembrie 2007, p.7
 Ion Ciocanu, "O realizare literară excelentă", Florile Dalbe, nr. 20(4024), 30 mai 2013, p.7
 Ion Anton, "Basme scurte cu bătaie lungă", Florile Dalbe, nr. 38(3962), 8 decembrie 2011, p.8
 Ion Ciocanu, "Imbold spre cugetare", Florile Dalbe, nr. 33(3877), 29 octombrie 2009, p.7
 Lica Movilă, "În așteptarea sfântului mister", Florile Dalbe, nr. 12(3896), 25 martie 2010, p.4
 Lica Movilă, "Bun venit la sărbătoarea cărții", Florile Dalbe, nr. 16(3940), 21 aprilie 2011, p.3
 Claudia Slutu-Grama, "Bucuria Sfintelor Paști", Florile Dalbe, nr. 13(3897), 1 aprilie 2010, p.7
 Ion Ciocanu, "Copiii rămân copii", Florile Dalbe, nr. 29(3873), 1 octombrie 2009, p.7
 Lica Movilă, "Un cadou pentru picii-caligrafi", Florile Dalbe, nr. 29(3953), 6 octombrie 2011, p.4

Nașteri în 1957
Scriitori moldoveni
Poeți moldoveni
Oameni din raionul Briceni
Prozatori moldoveni
Traducători moldoveni

Silvia Ursache-Brega


La Supercopa de España 2005 fue una competición que se disputó a doble partido en España el 13 y el 20 de agosto. Enfrentó al campeón de la Primera División de España 2004-05, el Barcelona, y al campeón de la Copa del Rey de fútbol 2004-05, el Real Betis.

El título se lo llevó el Barcelona que venció en el partido de ida en terreno andaluz por 0-3 y fue derrotado en la vuelta por 1-2.

Supercopa de 2005

Ida

Vuelta

Enlaces externos
 Plantilla FC Barcelona temporada 2005/06 Plantilla Real Betis temporada 2005/06
 Alineación Final de Supercopa 2005

Referencias

2005
Temporada 2005-06 de fútbol en España
Supercopa
Historia del Real Betis Balompié

Supercopa de España de Fútbol 2005


Conceição de Macabu es un municipio brasileño localizado entre la sierra y el mar en la región norte del estado de Río de Janeiro. Un tercio de su territorio es constituido de sierras de altitudes que oscilan de 300 a 989 metros; los otros dos tercios se alternan entre planicies aluviales, con altitudes mínimas de hasta 4 metros y colinas de 100 a 300 metros.

Toponimia
El vocablo Conceição (concepción) deriva de Nuestra Señora de la Concepción, de hecho el nombre original era Nuestra Señora de la Concepción del Río Macabu. Esa nomenclatura surgió oficialmente el 6 de octubre de 1855, cuando Conceição de Macabu fue elevado la categoría de parroquia, con el nombre de parroquia de Nuestra Señora de la Concepción de Macabu.

El nombre Macabu tiene origen discutido, pudiendo ser a una corrupción de la palabra indígena mak'a'bium, que designaba a una palmera de frutos dulces, hoy conocida como macaubeira; o, como es más probable, debido a sus fuentes documentales, haber sido un apodo que los siete capitanes dieron al río Macabu, cuando lo encontraron el 7 de enero de 1634.

División territorial
El primer distrito y sede del municipio se localiza en Conceição de Macabu, ciudad con aproximadamente 22.700 habitantes, cortada por la carretera estatal RJ-182. El municipio posee también un segundo distrito, Macabuzinho, distante unos 19 kilómetros de la sede y con una población estimada en 900 habitantes. El acceso al distrito se da por la carretera RJ-196.

Además posee diversas localidades como Santo Agostinho, Amorosa, São Domingos, Asentamiento de Capelinha, Piabas, Piteira, Boa Esperança, Villa Tavares, Santa Catarina y el Curato de Santa Catarina (la mayor y más importante de todas).

Historia
Originalmente habitado por tribus indígenas nómades como los sacurus, coroados y goitacás, el municipio fue parte de la Capitanía de Santo Tomé hasta ser donado para los siete capitanes. Con el fracaso de la parcela, la región fue dividida, otorgándoles las tierras del municipio a los sacerdotes jesuitas. Que a partir de la parroquias de Nuestra Señora de las Nieves y Santa Rita, exploraron el interior catequizando y aldeando los indios sacurus, habitantes del valle del río Macabu, en el vecino valle del río Macaé.

En 1759 los jesuitas son expulsados y en los años siguientes los desprotegidos indígenas retornan al valle del Macabu formando los primeros poblados, que luego fueron alcanzados por el constante avance del cultivo del café en la región serrana fluminense.

El inicio de las grandes plantaciones trae gran cantidad de esclavos africanos. La región de Macabu compuesta por sierras cubiertas de bosques fue un lugar propicio para los esclavos fugitivos, que formaron el Quilombo de Cruz Sena y el Quilombo del Carucango, el mayor que existió en la zona.

En el , puertos fluviales, a ruta Macaé-Cantagalo y el ramal ferroviario oriundo de Conde de Araruama (Quissamã) tornam-se vías de acceso a la región contribuindo para su poblamiento, crecimiento económico y evolución política: parroquias en 1855 y primera emancipación en 1891-1892. Durante esta época de gran crecimiento económico, ocurrió el caso de la Fera de Macabu, una historia de crime erros judiciários a partir del cual se inició el fin de la pena de muerte en el Brasil.

En 1907, surge en Conceição de Macabu la primera colonia de japoneses del Brasil, liderada por Saburo Kumabe, un año antes de la fecha oficial de inicio de la inmigración japonesa con la llegada del navío Kasato Maru. Infelizmente la colonia fracassou después de 5 años por diversos motivos.

El  fue marcado por el gran progreso de la primera mitad, marcado por la fundación de la Central Victor Sence y de la hacienda Modelo Venceslau Bello (Rego Barros).

El progreso tuvo reflexos políticos y Conceição de Macabu, quinto distrito de Macaé, uniu-se al 10º distrito, Macabuzinho, originando un nuevo municipio, Conceição de Macabu el 15 de marzo de 1952. El proceso de emancipación fue por plebiscito popular, el primer del Brasil y único unánime hasta hoy.

Prefectos
 Coronel José de la Natividad y Castro - 1891 a 1892 - Primera Emancipación;
 Rozendo Fuentes Tavares - Prefecto (Brasil)|Prefecto en dos mandatos;
 Francisco Barbosa de Andrade (Chico Tobias);
 Juán Barbosa Moreira (Jonjoca)- Presidente de la cámara de concejales|Presidente de la Cámara, ejerció mandato tapón;
 Jorge Armando Figueiredo Enne;
 Juán Barbosa Daumas;
 Archimedes Custódio Barreto;
 Délcio Puentes Pacheco;
 Sílvio Soares Tavares;
 José Sebastião de Castro - Prefecto en dos mandatos;
 Leopoldo Cesar da Silva;
 Ercínio Pinto de Souza;
 Nilo Siqueira - Vice Prefecto en ejercicio;
 Marcos Paulo Cordeiro Couto - Presidente de la Cámara, ejerció mandato tampão;
 Cláudio Eduardo Barbosa Linhares - Prefecto en dos mandatos
 Lídia Mercedez Oliveira Soares (Tedi)- Ejerció mandato de 13 días, según determinación judicial; en las elecciones municipales de 2008 recibió 5068 votos siendo electa para el mandato 2009-2013;

Curiosidades

 Primera colonia agrícola japonesa del Brasil: Hacienda Santo Antônio, en 1907
 Mayor quilombo de Río de Janeiro: Quilombo del Carucango

 Charles Darwin, naturalista inglés, autor de la Teoría de la Evolución de las Especies, visitó el municipio entre 13 y 19 de abril de 1832, hospedándose en la hacienda São José do Sossego.
 La Central Victor Sence (1913-1993) era la única a producir acetona, butila y butanol a partir de la caña de azúcar
 Fue capital del estado de Río de Janeiro durante una semana en el gobierno de Geremias de Mattos Fuentes (Geremias Fuentes) en 1967
 Más antiguo abastecimiento público de agua - Caja D'Água de la Bocaina, 1877 - en actividad en el Norte Fluminense

Referencias

Bibliografía
 GOMES, Marcelo Abreu. ABC de Macabu - diccionario de topônimos y curiosidades. Conceição de Macabu. Gráfica Macuco, 2004.
 GOMES, Marcelo Abreu. Macabu - La historia hasta 1900. Conceição de Macabu. Gráfica Macuco, 1997.
 GOMES, Marcelo Abreu. Geografía Física de Conceição de Macabu. Conceição de Macabu. Gráfica y Editora Poema, 1998.
 GOMES, Marcelo Abreu. Antes del Kasato Maru…Centenario de la Colonia Agrícola Japonesa de la Hacienda Santo Antônio. Conceição de Macabu: 2008.
 TAVARES, Godofredo Guimarães. Imágenes de a Nuestra Terra. Prymil, 2002.

Conceição de Macabu


Edgewood est une localité américaine située dans le Comté de Santa Fe, au Nouveau-Mexique. Selon le recensement de 2010, sa population est de  habitants.

Personnalités
 Jason Anderson (1993-), pilote américain de motocross et de supercross, est né à Edgewood.

Liens externes

Town au Nouveau-Mexique
Comté de Santa Fe

Edgewood (Nouveau-Mexique)


Trinitrotoluen (TNT), veya daha özel olarak 2,4,6-trinitrotoluen,  C6H2(NO2)3CH3 formülüne sahip bir kimyasal bileşiktir. Bu sarı katı bazen kimyasal sentezde bir reaktif olarak kullanılsa da, daha çok  uygun kullanım özelliklerine sahip bir patlayıcı madde olarak bilinmektedir. TNT'nin patlayıcı verimi, bombaların standart karşılaştırmalı kuralı ve patlayıcıların yıkıcılığı olarak kabul edilir. Kimyada, TNT yük transfer tuzları üretmek için kullanılır.

Tarihi
TNT, ilk kez 1863 yılında Alman kimyager Joseph Wilbrand tarafından sentezlendi. Uzun yıllar boyunca patlayıcı özelliği keşfedilmeyen TNT, boyar madde olarak kullanıldı. TNT'nin patlayıcı özelliğinin keşfiyle birlikte önce 1902 yılında Almanlar, 1907'de de İngilizler tarafından kullanıldı. Bileşik, günümüzde yaygın şekilde kullanılır.

Sentezi
TNT, üç adımda sentezlenir. İlk adımda toluen, sülfürik ve nitrik asit karışımı bir çözeltide nitrolanarak MNT (mononitrotoluen) sentezlenir. Bu çözeltideki nitrik asit nitrolama için gerekli nitro grubunu sağlarken, sülfürik asit katalizör görevi görür. MNT tekrar nitrolanıp dinitrotoluene (DNT) dönüştürüldükten sonra üçüncü bir nitrolama ile TNT elde edilir.

Fiziksel  ve kimyasal özellikleri
Trinitrotoluen 80,6 °C'de erir ve donduğunda iğne gibi renksiz kristaller meydana getirir. Alkol, aseton, benzin ve toluende çözünürken suda çözünmez. Suda çözünmeme ve suyu soğurmama özellikleri, nemli ortamlarda kullanımını kolaylaştırır. TNT, diğer güçlü patlayıcılar ile kıyaslandığında, görece kararlı bir bileşiktir.

TNT'nin patlama tepkimesi şöyledir;
 2 C7H5N3O6  → 3 N2 + 5 H2O + 7 CO + 7 C

Tepkime ısıveren olmasına karşın aktivasyon enerjisi yüksektir.

Kullanım alanları
TNT, yaygın olarak bomba, mayın, torpido ve madenlerde patlayıcı madde olarak kullanılır. Top şekline getirildiğinde, patlama sırasındaki sıkışmaya karşı koyar. Şoka dayanıklılığı patlayıcının fiziksel hâliyle ilgilidir. Bu nedenden dolayı buharla eritilen ve sıvı olarak bomba biçiminde dökülen TNT, kristal TNT'ye nazaran şoka karşı daha az duyarlıdır.

Canlılar üzerine etkileri
TNT'nin tozu cildin, tırnakların, saçın ve mukozanın sararmasına, deriye değmesi ise kaşıntılı egzamaya sebep olur. Nefesle veya yutma ile vücuda girmesi mide rahatsızlıklarına, zehirlenmeye, bazı kimselerdeyse böbrek ve idrar yolları hastalıklarına, hatta komaya sebep olur. Birinci dünya Savaşı'nda TNT ile iç içe çalışan kadın cephane işçilerinin deri renklerinin sarardığı görülmüştür. Bu işçilere, derilerinin renginden dolayı "canary girls" (kanarya kızları) denir.

Ayrıca bakınız

 Dinamit
 Patlayıcıların patlama hızlarının listesi
 RE faktörü
 TNT eşdeğeri
 Webster testi

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Dynamite and TNT at The Periodic Table of Videos (University of Nottingham)
   free software website sonicbomb.com containing a video bank  and additionally pages for discussion of nuclear device testing Video showing detonation [Published on 2005-12-20] : Operation Blowdown
 youtube.com video showing the shockwave and typical black smoke cloud from detonation of 160 kilograms of pure TNT
 CDC – NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards

İmmünotoksinler
Nitrotoluenler
Patlayıcı kimyasal maddeler

Trinitrotoluen


RAF 3.0 ist das zweite Soloalbum des österreichischen Rappers RAF Camora, der hierbei unter dem Namen RAF 3.0 auftritt. Es erschien am 24. Februar 2012 über das Wiener Label Irievibrations Records auf CD, MP3, Doppel-Schallplatte sowie als limitierte Amazon-Edition mit T-Shirt.

Hintergrund
Im Dezember 2010 gab RAF 3.0 (noch unter dem Namen RAF Camora) bekannt, dass er künftig keine reine Hip-Hop-Musik mehr machen wird und ein Album im Dancehall-Stil in Arbeit sei. Wenige Zeit später nahm er mit KD-Supier in Málaga neue Tracks auf. Ursprünglich sollte der Tonträger im Herbst 2011 erscheinen, der Veröffentlichungstermin wurde allerdings nach hinten verschoben. Die Releasefeier fand am 24. Februar 2012 in einem Wiener Einkaufszentrum statt. Das Album erschien beim Wiener Label Irievibrations Records, bei welchem RAF 3.0 bereits zuvor ein französischsprachiges Album veröffentlichen wollte, welches allerdings nicht zustande kam. Außerdem wurde die Produktion vom Österreichischen Musikfonds gefördert.

Produktion
Das Album wurde von RAF Camora selbst (10 Songs) sowie den Musikproduzenten KD-Supier (12), Benno Calmbach (2), Ville Hermanni Valo, Max Mostley, Syrix, The Royals, B-Case, Beatzeps und KD-Beatz (je 1) produziert. An der Produktion der Bonussongs waren RAF Camora (3), KD-Supier (1), Benno Calmbach (2) und zusätzlich Cristalbeats (1) beteiligt.

RAF Camora und KD-Supier waren zudem beim gesamten Album als Executive Producer tätig.

Covergestaltung
Auf dem schlicht gehaltenen Albumcover befindet sich groß und mittig eine graue 3D-Darstellung des Logo von RAF 3.0. Am oberen Bildrand steht der Schriftzug RAF Camora ist in Weiß. Der Hintergrund ist komplett schwarz gehalten.

Gastbeiträge
Auf vier bzw. sechs Liedern des Albums sind neben RAF 3.0 weitere Künstler vertreten. So hat der Rapper Nazar einen Gastauftritt im Lied Fallen, während der Marteria auf dem Song Playmobil zu hören ist. Die jamaikanischen Reggae-Musiker Konshens und Sizzla sind auf Luxus bzw. Nicht mit uns vertreten. Außerdem befinden sich auf der Premium-Edition des Albums zwei weitere Kollaborationen. Roboter Remix ist eine Zusammenarbeit mit den Rappern MoTrip und Silla und auf Reichtum tritt der Rapper Tarek K.I.Z in Erscheinung.

Titelliste

Charterfolge und Singles

RAF 3.0 stieg am 9. März 2012 auf Rang sieben in die deutschen Albumcharts ein. Insgesamt konnte es sich zwei Wochen in den Top 100 halten. Am selben Tag stieg das Album in den Ö3 Austria Top 40 auf Platz fünf ein, dort konnte es sich ebenfalls zwei Wochen in der Hitparade halten. In der Schweizer Hitparade belegte das Album am 11. März 2012 Position 22 und war bereits in der folgenden Woche nicht mehr in den Top 100 vertreten. In Deutschland und der Schweiz erreichte RAF Camora das erste Mal in seiner Karriere die Albumcharts. In Österreich war RAF 3.0 sein dritter Albumcharterfolg, jedoch der erste in den Top 10.

Am 23. Dezember 2011 erschien die erste Single Roboter, die sich nicht in den Charts platzieren konnte. Am 20. Januar 2012 folgte das Lied Fallen (feat. Nazar), das Platz 96 bzw. 57 der deutschen bzw. österreichischen Singlecharts erreichte. Für beide Künstler bedeutete dies den jeweils ersten Singlecharterfolg in Deutschland und Österreich. Eine Woche vor Albumveröffentlichung erschien die letzte Single Wie kannst du nur, die sich auf Rang 91 der deutschen und Position 73 der österreichischen Hitparade platzieren konnte.

Zu allen Auskopplungen wurden auch Musikvideos veröffentlicht.

Rezeption

Gute Kritik bekam das Album vom Internetportal laut.de, auf dem RAF 3.0 mit vier von fünf Sternen bewertet wurde. "Sowohl das musikalische Upgrade als auch die thematische Umorientierung zahlen sich für RAF 3.0 voll aus. Der Österreicher definiert nicht nur sich selbst neu, sondern hebt sich mit seiner Weiterentwicklung auch von der weitläufigen Deutschrap-Landschaft ab", schreibt der Redakteur Simon Langemann.

Einzelnachweise

Album 2012
Album (Hip-Hop)
Album (Dancehall)
Album (Reggae)
RAF-Camora-Album

RAF 3.0 (Album)


An Smithorchis calceoliformis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni William Wright Smith, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Tang och Fa Tsuan Wang. An Smithorchis calceoliformis in nahilalakip ha genus nga Smithorchis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Smithorchis

Smithorchis calceoliformis


Psusennes III was the High Priest of Amun at Thebes (976 – 943 BC) at the end of the 21st Dynasty. Little is known of this individual; he is thought by some to be the same person as pharaoh Psusennes II. His name appears on a document found at the 'mummy cache' DB320, which describes him as a son of the High Priest Pinedjem II. This makes him a possible candidate for Psusennes II because Pinedjem II died in Year 10 of Siamun, who was the immediate predecessor of this pharaoh.

References

Theban High Priests of Amun
People of the Twenty-first Dynasty of Egypt
10th-century BC clergy

Psusennes III


El término Nikoláyenko (, en ucraniano: Ніколаєнко) puede referirse a:

Personas

 Andréi Nikoláyenko (*1978), economista ruso, rector de la Universidad Estatal Técnica de Moscú (MAMI).
 Leonid Nikoláyenko, (*1957), futbolista y entrenador soviético y ucraniano.
 Stanislav Nikoláyenko (*1956), político ucraniano, Ministro de Educación y Ciencia (2005-2007).
 Oleksandra Nikoláyenko (*1981), Modelo ucraniana.

Localidades

 Nikoláyenko (Rusia), localidad del krai de Krasnodar, en Rusia.

Nikoláyenko (desambiguación)


Heather Lynn Mac Donald (nascida em 23 de novembro de 1956) é uma comentarista política conservadora norte-americana, ensaísta, advogada e autora. Ela é membro Thomas W. Smith do Manhattan Institute e editora colaboradora do City Journal. Ela escreveu vários editoriais e é autora de muitos livros.

Ela é conhecida por seus pontos de vista pró-polícia e por sua oposição à reforma da justiça criminal, como expressa em seu livro The War on Cops e colunas como "O Mito do Policial Racista" e "O Mito do Racismo Policial Sistêmico."

Juventude
Mac Donald nasceu em Los Angeles, Califórnia, filha de Robert (um advogado) e Elouise MacDonald.  Ela adicionou o espaço ao seu sobrenome de forma independente. Em 1978 ela se formou na Universidade de Yale summa cum laude com um bacharelado em Inglês. Depois de receber uma Mellon Fellowship de Yale, ela frequentou o Clare College, da Universidade de Cambridge, obtendo um mestrado em inglês. Enquanto em Cambridge, ela também estudou na Itália através de uma bolsa de estudos. Em 1985 ela se formou com um grau de Juris Doctor da Faculdade de Direito da Universidade de Stanford. Depois de se formar em Stanford, Mac Donald foi funcionária do Juiz Stephen Reinhardt do Tribunal de Apelações do Nono Circuito dos Estados Unidos e, posteriormente, foi advogada-consultora no Gabinete do Conselho Geral da Agência de Proteção Ambiental dos EUA e voluntária do Conselho de Defesa de Recursos Naturais.

Posicionamento
Ela testemunhou sobre justiça criminal e o movimento de desencarceramento perante o Comitê Judiciário do Senado dos EUA, testemunhou perante o Subcomitê de Direitos Civis e Constitucionais do Comitê Judiciário da Câmara dos EUA, e defendeu posições em vários assuntos, incluindo vitimização, filantropia, racismo, discriminação racial, encarceramento de negros, estupro, efeito de dois pais no crime, política, bem-estar, e assuntos pertinentes às cidades e academia.

Durante a pandemia de COVID-19, ela criticou as políticas de lockdown de março de 2020 como "pânico desenfreado". Ela argumentou em março de 2020 que o COVID-19 teria uma taxa de mortalidade semelhante à da gripe, apesar de especialistas em saúde pública dizerem o contrário.

Policiamento e segurança nacional
Mac Donald foi descrita como "pró-polícia". Ela rejeita que a polícia seja sistematicamente racista, chamando isso de uma "narrativa falsa". Ela pediu um retorno às táticas de parada e revista de Terry e policiamento de "tolerância zero". Ela argumentou que muitas críticas à brutalidade policial deixaram a polícia com medo de se envolver em policiamento proativo e que isso causou mais crimes. Ela tem sido uma crítica vocal do Black Lives Matter. Enquanto conversava com o radialista conservador Rush Limbaugh, ela acusou o presidente Barack Obama de "atacar a própria base da civilização" ao dar credibilidade ao Black Lives Matter.

Vida pessoal
Mac Donald é ateia. Ela mora na cidade de Nova York.

Referências

Alunos da Universidade Yale
Republicanos de Nova Iorque
Mulheres jornalistas dos Estados Unidos
Ensaístas dos Estados Unidos
Ateus dos Estados Unidos
Pessoas vivas
Nascidos em 1956

Heather Mac Donald


was a district located in Fukuoka Prefecture, Japan.

Mergers
 On February 5, 2005 - the town of Tanushimaru, along with the town of Kitano (from Mii District), and the towns of Jōjima and Mizuma (both from Mizuma District), was merged into the expanded city of Kurume.
 On March 20, 2005 - the former town of Ukiha absorbed the town of Yoshii to create the city of Ukiha. Ukiha District was dissolved as a result of this merger.

Former districts of Fukuoka Prefecture

Ukiha District, Fukuoka


Santarém  belediyesi, Portekiz'in Alentejo bölgesine bağlı Lezíria do Tejo altbölgesinin belediyelerinden biridir.

Bucaklar
Belediyede 28 bucak (Por.: freguesia) yer almaktadır.

 Abitureiras
 Abrã
 Achete
 Alcanede
 Alcanhões
 Almoster
 Amiais de Baixo
 Arneiro das Milhariças
 Azóia de Baixo
 Azóia de Cima
 Casével
 Gançaria
 Marvila
 Moçarria
 Pernes
 Pombalinho
 Póvoa da Isenta
 Póvoa de Santarém
 Romeira
 Santa Iria da Ribeira de Santarém (Santarém)
 São Nicolau (Santarém)
 São Salvador (Santarém)
 São Vicente de Paul
 Tremês
 Vale de Figueira
 Vale de Santarém
 Vaqueiros
 Várzea

Dış bağlantılar

 Santarém fotoğrafları

Lezíria do Tejo'nun belediyeleri

Santarém


Bárður á Steig Nielsen (f. 16. apríl 1972) er færeyskur stjórnmála- og viðskiptamaður sem hefur verið leiðtogi Sambandsflokksins frá árinu 2015. Hann var lögmaður Færeyja frá 2019 til 2022. Hann er jafnframt markvörður handboltaliðsins VÍF og fyrrum leikmaður í færeyska handboltalandsliðinu.

Menntun og viðskiptaferill
Bárður á Steig Nielsen hefur lokið fyrsta hluta náms í rekstrarbókhaldi við viðskipta- og félagsvísindadeild Árósaháskóla. Hann hefur jafnframt tekið nokkra áfanga í iðnrekstrarfræðinámi við Verslunarskóla Færeyja.

Hann hóf feril í viðskiptum sem starfsmaður hjá endurskoðunarfyrirtækinu Rasmussen og Weihe í Þórshöfn árin 1993–2000. Frá 2001 til 2004 vann hann sem yfirendurskoðandi hjá fyrirtækinu Kollafjord Pelagic á Kollafirði. Árið 2007 sagði hann upp embætti sínu sem fjármálaráðherra Færeyja til þess að vinna sem framkvæmdastjóri byggingaverkefnisins SMI Stóratjørn í Hoyvík, sem íslenskir viðskiptamenn höfðu skipulagt. Verkefninu var aldrei hrint í framkvæmd vegna fjármálakreppunnar 2007–08 en Nielsen hélt starfinu fram í febrúar 2009. Árin 2009–2010 var hann framkvæmdastjóri vélaverslunar í Hoyvík. Frá 2010 var hann framkvæmdastjóri símfyrirtækisins Vodafone Føroyar í Þórshöfn.

Nielsen hefur átt sæti í framkvæmdastjórn Vágaflugvallar, Kollafjord Pelagic og nokkurra annarra verslunarfélaga í Þórshöfn.

Stjórnmálaferill
Bárður á Steig Nielsen sat á færeyska þinginu fyrir kjördæmið  Norðurstreymoy á árunum 2002–2004 og 2004–2008. Hann var fjármálaráðherra í fyrstu ríkisstjórn Jóannesar Eidesgaard frá 2004 en sagði af sér til að taka við stjórn Stórutjarnarframkvæmdanna, sem runnu að endingu út í sandinn vegna fjármálakreppunnar. Í mars árið 2015 var hann kjörinn varaformaður Sambandsflokksins og í október sama ár var hann kjörinn formaður.

Tilvísanir

Lögmenn Færeyja

Bárður á Steig Nielsen


Graham Greene (født 22. juni 1952 i Ontario) er en First Nations canadisk skuespiller, som har optrådt på teater og i film-og tv-produktioner i Canada, England og USA.
Greene fik i 2020 tildelt "Red Nation Lifetime Achievement Award"

Filmografi
 Wind River (2017)
 Transamerica (2005)
 Flugten fra Jante (1999)
 Den Grønne mil (1999)
 Die Hard - Mega Hard (1995)
 Tordenhjerte (1992)
 The last of his tribe (Ishi) (1992)
 Danser med ulve (1990)

Medvirkende

Referencer

Skuespillere fra Canada

Graham Greene (skuespiller)


Os Estados Unidos representado pelo Comitê Olímpico e Paralímpico dos Estados Unidos estão programados para competir nos Jogos Pan-Americanos de 2023 em Santiago, no Chile, de 20 de outubro a 5 de novembro de 2023. Será a 19.ª aparição dos Estados Unidos nos Jogos Pan-Americanos, tendo participado de todas as edições desde a estreia dos Jogos, em 1951.

Atletas
Abaixo está a lista e número de atletas (por gênero) participando dos jogos por esporte/disciplina.

Basquetebol

5x5

Masculino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe masculina (de 12 atletas) após terminar em terceiro na Copa América de Basquetebol Masculino de 2022.

Sumário

3x3

Masculino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe masculina (de 4 atletas) após conquistarem a Copa América de Basquetebol 3x3 Masculino de 2022.

Sumário

Feminino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe feminina (de 4 atletas) após terminarem em terceiro na Copa América de Basquetebol 3x3 Feminino de 2022.

Sumário

Boliche

Os Estados Unidos classificaram auma equipe completa de dois homens e duas mulheres através do Campeão dos Campeões da PABCON de 2022, realizado no Rio de Janeiro, Brasil.

Boxe

Masculino

Feminino

Canoagem

Slalom
Os Estados Unidos classificaram três canoístas de slalom (dois homens e uma mulher).

Velocidade
Os Estados Unidos classificaram um total de 16 canoístas de velocidade (oito homens e oito mulheres).

Masculino

Feminino

Caratê

Os Estados Unidos classificaram uma equipe de 13 caratecas (sete homens e seis mulheres) através dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021, da Copa Norte-Americana de 2023 e da Copa Pan-Americana de 2023.

Kumite

Kata

Ciclismo

Os Estados Unidos qualificaram 28 ciclistas (12 homens e 16 mulheres).

BMX

Corrida

Estilo livre

Estrada

Mountain bike
Os Estados Unidos classificaram duas atletas durante o Campeonato Pan-Americano de 2023.

Pista

Velocidade

Perseguição

Keirin

Madison

Omnium

Esgrima

Os Estados Unidos classificaram uma equipe completa de 18 esgrimistas (nove homens e nove mulheres), após todas as seis equipes terminarem entre os sete primeiros no Campeonato Pan-Americano de Esgrima de 2022 em Assunção, Paraguai. Além disso, o Brasil classificou uma esgrimista extra na Espada Individual Feminina após vencer o evento nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Individual
Masculino

Feminino

Equipe

Esqui aquático

Os Estados Unidos classificaram dois wakeboarders (um de cada gênero) durante o Campeonato Pan-Americano de 2022.

Os Estados Unidos também classificaram quatro esquiadores aquáticos após o Campeonato Pan-Americano de Esqui Aquático de 2022.

Esqui aquático
Masculino

Feminino

Wakeboard
Masculino

Feminino

Futebol

Masculino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe masculina (de 18 atletas) após conquistarem o Campeonato da CONCACAF Sub-20 de 2022.

Sumário

Feminino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe feminina (de 18 atletas) após conquistarem o Campeonato Feminino da CONCACAF de 2022.

Sumário

Ginástica

Artística
Os Estados Unidos qualificaram uma equipe completa de 12 ginastas (seis homens e seis mulheres) através dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021 e do Campeonato Pan-Americano de 2023.

Masculino
Classificação individual e por equipes

Legenda de classificação: Q = Classificado para a final por aparelhos

Feminino
Classificação individual e por equipes

Legenda de classificação: Q = Classificado para a final por aparelhos

Rítmica
Os Estados Unidos qualificaram duas ginastas rítmicas no individual e cinco ginastas para o evento de conjuntos (sete mulheres no total).

Individual

Conjunto

Trampolim
Os Estados Unidos qualificaram quatro atletas (dois homens e duas mulheres) através do Campeonato Pan-Americano de 2023.

Handebol

Masculino

Os Estados Unidos qualificaram uma equipe masculina (de 14 atletas) após vencerem a Eliminatória USA-CAN.

Sumário

Hóquei sobre grama

Masculino

Os Estados Unidos qualificaram uma equipe masculina (de 16 atletas) após terminarem em quarto na Copa Pan-Americana de 2022.

Sumário

Feminino

Os Estados Unidos qualificaram uma equipe feminina (de 16 atletas) após terminarem em quarto na Copa Pan-Americana de 2022.

Sumário

Judô

Os Estados Unidos classificaram dois (um homem e uma mulher) após vencerem suas categorias nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Masculino

Feminino

Levantamento de peso

Os Estados Unidos classificaram nove halterofilistas (quatro homens e cinco mulheres).

 Masculino

 Feminino

Lutas

Os Estados Unidos qualificaram uma equipe de 17 lutadores (11 homens e 6 mulheres) através dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021, do Campeonato Pan-Americano de Lutas de 2022 e do Campeonato Pan-Americano de Lutas de 2023.

Masculino

Feminino

Natação artística

Os Estados Unidos classificaram automaticamente uma equipe completa de nove nadadoras artísticas.

Patinação sobre rodas

Artística
Os Estados Unidos qualificaram uma equipe de dois atletas na patinação artística (um homem e uma mulher).

Skate
Os Estados Unidos qualificaram uma equipe de quatro skatistas através do Ranking Olímpico Mundial.

Masculino

Feminino

Pelota basca

Os Estados Unidos classificaram uma equipe de três atletas através do Campeonato Mundial de Pelota Basca de 2022 e do Torneio Pan-Americano de Pelota Basca de 2023.

Masculino

Pentatlo moderno

Os Estados Unidos classificaram cinco pentatletas (dois homens e três mulheres).

Polo aquático

Masculino

O Estados Unidos classificaram automaticamente uma equipe masculina (de 11 atletas).

Sumário

Feminino

O Estados Unidos classificaram automaticamente uma equipe feminina (de 11 atletas).

Sumário

Raquetebol

Os Estados Unidos classificaram uma equipe de cinco atletas (três homens e duas mulheres).

Remo

Os Estados Unidos classificaram uma equipe de 21 remadores (dez homens, dez mulheres e um timoneiro).

Masculino

Feminino

Misto

Rugby sevens

Masculino

A equipe masculina dos Estados Unidos está classificada automaticamente para os Jogos Pan-Americanos.

Sumário

Feminino

A equipe feminina dos Estados Unidos está classificada automaticamente para os Jogos Pan-Americanos.

Sumário

Saltos ornamentais

Os Estados Unidos classificaram 10 saltadores (4 homens e 6 mulheres) através do Campeonato Mundial de Esportes Aquáticos de 2022 e um atleta extra masculino através dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Masculino

Feminino

Softbol

Os Estados Unidos classificaram uma equipe feminina (de 18 atletas) após vencerem os Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Sumário

Squash

Os Estados Unidos classificaram uma equipe completa de sete atletas (três homens e quatro mulheres) através do Campeonato Pan-Americano de Squash de 2023 e dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Surfe

Os Estados Unidos qualificaram quatro surfistas (dois homens e duas mulheres).

Artístico

Corrida

Taekwondo

Os Estados Unidos classificaram três atletas para eventos do Kyorugi, em virtude de seus títulos nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Kyorugi

Masculino

Feminino

Poomsae

Tênis de mesa

Os Estados Unidos classificaram uma equipe completa de seis atletas (três homens e três mulheres) através do Campeonato Pan-Americano da ITTF de 2022.

Masculino

Feminino

Misto

Tiro com arco

Os Estados Unidos classificaram um arqueiro após evencer o respectivo evento nos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021. Os Estados Unidos também classificaram 10 arqueiros durante o Campeonato Pan-Americano de 2022.

Masculino

Feminino

Misto

Tiro esportivo

Os Estados Unidos classificaram um total de 24 atiradores esportivos no Campeonato das Américas de Tiro de 2022. Os Estados Unidos também classificaram três atiradores após vencerem os eventos dos Jogos Pan-Americanos Júnior de 2021.

Masculino
Pistola e carabina

Masculino
Espingarda

Feminino
Pistola e carabina

Feminino
Espingarda

Vela

Os Estados Unidos classificaram 13 barcos, para um total de 19 velejadores.

Masculino

Feminino

Misto

Voleibol

Quadra

Feminino

Os Estados Unidos classificaram uma equipe feminina (de 12 atletas) após terminarem em terceiro na Copa Pan-Americana de Voleibol Feminino de 2022.

Sumário

Ver também
Estados Unidos nos Jogos Olímpicos de Verão de 2024

Países nos Jogos Pan-Americanos de 2023
2023

Estados Unidos nos Jogos Pan-Americanos de 2023


Marco Odermatt (Obersaxen, 8. listopada 1997.) švicarski je alpski skijaš.

Na prvo postolje popeo se u Kranjskoj Gori 2019. Bio je treći u veleslalomu. Na prvu pobjedu nije dugo čekao. Dogodila se u američkom Beaver Creeku, 6. prosinca 2019. u super-veleslalomu.

Pobjede u Svjetskom kupu

Vanjske poveznice

 FIS profile

Švicarski alpski skijaši

Marco Odermatt


Hrvatsko arheološko društvo dobrovoljna je nevladina neprofitna, stručna, znanstvena i kulturna arheološka udruga koju su utemeljili hrvatski arheolozi radi probitaka arheološke baštine, struke i znanosti u Republici Hrvatskoj, a bez namjere stjecanja dobiti ili drugih gospodarski procjenjivih koristi.

Povijest društva
Društvo je osnovano 1878. godine, nakon prestanka djelovanja Družtva za jugoslavensku poviest i starine. Aktivnosti je tada ograničilo na arheologiju, te promijenilo ime u Hrvatsko arkeologičko družtvo. Prvim predsjednik bio je Ivan Kukuljević Sakcinski, dopredsjednik don Šime Ljubić, a tajnik Izidor Kršnjavi. Predsjedanje je ubrzo preuzeo Ljubić, njegov idejni i stvarni začetnik. Društvo je 1879. pokrenulo Viestnik Hrvatskoga arkeologičkoga družtva (od 1896. Vjesnik Hrvatskog arheološkog društva, od 1958. Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu), stručni časopis kojemu je prvi urednik bio Š. Ljubić, a koji je u isto vrijeme bio i glasilo Narodnog arheološko-historijskog i prethistorijskoga muzeja (poslije Arheološki muzej).

Sredinom 20. stoljeća djelovanje je bilo ograničeno na aktivnosti Arheološkog društva Jugoslavije. U skladu s ondašnjim društvenim promjenama 1967. je u Zagrebu revitalizirano djelovanje Hrvatskog arheološkog društva. Najprije je to bilo u sastavu tada aktivnog Saveza arheoloških društava Jugoslavije, a poslije kao samostalni subjekt . Društvo je od tada organiziralo godišnje stručno-znanstvene skupove te organiziralo nakladničku djelatnost, posebno "Obavijesti Hrvatskog arheološkog društva" (od 1969. tri sveska godišnje) te serije "Izdanja Hrvatskog arheološkog društva" od 1975.

Dosadašnji predsjednici

Nagrade društva
 "Don Frane Bulić" – nagrada za životno djelo (Dodjeljuje se arheolozima za vrhunska ostvarenja na području arheologije koja su pridonijela njezinu razvoju i ugledu u Hrvatskoj i inozemstvu.)
 "Josip Brunšmid" – godišnja nagrada (Dodjeljuje se za jednokratni prinos s područja arheologije odnosno za izložbu, konzervatorski rad, stručnu ili znanstvenu publikaciju, uvođenje novih metoda, uključivanje arheoloških spomenika u turističku ponudu i povećanje ugleda hrvatske arheologije u Hrvatskoj ili inozemstvu.)
 "Don Šime Ljubić" – nagrada za doprinos u radu Društva (Dodjeljuje se posebno djelatnim članovima Društva koji su pridonijeli razvoju, priznanju i ugledu hrvatske arheologije kroz djelatnost u Hrvatskom arheološkom društvu.)
 "Fra Lujo Marun" – nagrada za dostignuća na polju nacionalne arheologije (Dodjeljuje se za osobit prinos razvoju, priznanju i ugledu nacionalne arheologije, odnosno za stručnu ili znanstvenu publikaciju, izložbu ili arheološko istraživanje lokaliteta u području nacionalne arheologije)

Izvori

Vanjske poveznice
 Stranice HAD-a

Arheologija u Hrvatskoj
Hrvatske udruge

Hrvatsko arheološko društvo


Le Dreher war ein Jazzclub in Paris, der in der ersten Hälfte der 1980er international beachtet wurde.

Der Club Le Dreher befand sich ab 1979 im Keller des Gebäudes Rue Saint-Denis Nr. 1, Ecke Place du Châtelet. Bei den Auftritten zahlreicher Jazzgrößen entstanden auch einige Mitschnitte, die veröffentlicht wurden, wie Duette von Mal Waldron/Steve Lacy, sowie Konzerte von Roy Burrowes, Walter Davis junior, Marion Brown mit Hilton Ruiz. Es traten ferner u. a. John Surman/Kenny Wheeler, Anthony Davis, Sonny Stitt, Kai Winding, Teddy Edwards, Philly Joe Jones und Stanley Cowell auf.

Chet Bakers Konzert im Dreher mit Musikern wie Karl Ratzer und Riccardo Del Fra am 29. Februar 1980 erschien als Film (Regie: Léon Terjanian). Roscoe Mitchell widmete dem Club The Le Dreher Suite, erschienen auf seinem Album In Walked Buckner (1998). Nach einem Besitzerwechsel Mitte der 1980er Jahre änderte Le Dreher sein Programm und beendete abrupt seine Aktivitäten als Veranstaltungsort für Jazzmusik.

Diskographische Hinweise
 Chet Baker – At Le Dreher (1980)
 Marion Brown – Back to Paris (1980)
 Roy Burrowes – Live at the Dreher (1980)
 Walter Davis Junior  – Live at the Dreher (1981), Pierre Michelot und Kenny Clarke
 Mal Waldron & Steve Lacy – Live at Dreher Paris 1981 (HatHut Records)
 Steve Lacy & Mal Waldron – Herbe De L'oubli (hat MUSICS, 1981)

Einzelnachweise

Veranstaltungsort (Jazz)
Musikorganisation (Paris)
Gegründet 1979

Le Dreher


Nonagon Infinity osmi je studijski album australskog rock-sastava King Gizzard & the Lizard Wizard. Diskografske kuće Flightless i ATO Records objavile su ga 29. travnja 2016. Pjesme na albumu oblikovane su tako da se zajedno "ponavljaju u beskraj"; svaka pjesma prelazi u drugu, a zadnja pjesma prelazi u prvu, pa se album "može slušati od početka do kraja i opet od početka do kraja, a zvuk se neće prekinuti". Naslov uratka odnosi se na tu ideju; sadrži ukupno devet pjesama, a zajedno se mogu slušati "beskonačno".

Smatran albumom kojim se grupa probila na veću glazbenu scenu, Nonagon Infinity dobio je pozitivne kritike, a skupini je priskrbio veću publiku u inozemstvu. Prvi je uradak sastava koji je ušao u prvih dvadeset mjesta australske ljestvice albuma. Također je osvojio i nagradu za najbolji hard rock/heavy metal-album na dodjeli nagrada ARIA Music Awards, no ta je pobjeda dovela do polemika o tome je li Australian Recording Industry Association postavio album u pogrešnu kategoriju. Uradak je osvojio i nagradu za najbolji album na dodjeli nagrada Music Victoria Awards.

Neki elementi pjesama na uratku pojavili su se i na kasnijim albumima. U uvodnoj pjesmi "Robot Stop" nakratko se pojavljuje mikrotonska glazba, koncept kojem će se skupina snažnije posvetiti na idućem albumu Flying Microtonal Banana. Naslov uratka spominje se i u tekstu pjesme "The Lord of Lightning" na albumu Murder of the Universe iz 2017.

Popis pjesama

Recenzije

Nonagon Infinity dobio je pohvale glazbenih kritičara. Na Metacriticu, sajtu koji prikuplja ocjene recenzenata raznih publikacija i na temelju njih uratku daje prosječnu ocjenu od 0 do 100, uradak je na temelju 14 recenzija osvojio 83 boda od njih 100, što označava "sveopće priznanje".

Tim Sendra u recenziji za AllMusic dao mu je pet zvjezdica od njih pet i zaključio je da je zbog kreativna stila skupine Nonagon Infinity postao "ne samo njezin najbolji album dosad, nego možda i najbolji album psihodeličnog metala, džeza i proga općenito". Također ga je u drugoj recenziji nazvao "izvanrednim epskim djelom psihodeličnog proga". Dom Gourlay u recenziji za Drowned in Sound dao mu je devet bodova od njih deset i komentirao je: "U Nonagon Infinityju i šminki koju nose njegovi stvoritelji možemo prozreti određene utjecaje, no King Gizzard & the Lizard Wizard zasigurno zna kako ostaviti svoj trag. Učinivši to, oblikovali su svoje najbolje glazbeno djelo dosad." Cosette Schulz dala mu je osam bodova od njih deset u recenziji za časopis Exclaim! i komentirala je: "Nonagon Infinity zasigurno će vam rastopiti mozak (provjerite sami koliko ga puta možete slušati naizmjence i ostati pribrani); zadivljujuće se nosi s idejom na kojoj je utemeljen na početku." U recenziji za NME Larry Bartleet dao mu je četiri zvjezdice od njih pet i napisao je: "Katkad je naporan trening za bubnjiće jer nabildane gitare (koju sviraju Walker, Stu Mackenzie i Cook Craig) i ritmovi koji oponašaju mehanički čekić (koje izvodi bubnjarski dvojac Michael Cavanagh i Eric Moore) jedva da ikad olabave stisak. Ali je i iznimno zabavan." Nick Hasted, pišući za časopis Classic Rock, dao mu je tri i pol zvjezdice od njih pet i zaključio je: "Čitavim je albumom koji se kreće 160 km na sat potrebno vješto upravljati da ne bi usporio; usprkos tomu što stvara dojam manijakalne iscrpljenosti, svaka je pjesma složena i pomno oblikovana, a naglim zaokretima i šokantnim promjenama vrpce pretvara nalet bubnjeva i feedbacka u oblik prog-garagea."

Matthew Coakley iz Trianglea izjavio je da se album u glazbenom smislu odlikuje hrabrim, žestokim, lo-fi garage rockom kojim se tvori "beskrajna petlja" u kojoj pjesme izravno prelaze jedne u druge. Jamie McNamara iz časopisa BeatRoute nazvao ga je "energičnim epskim djelom garage rocka".

Redatelj Edgar Wright izjavio je da je Nonagon Infinity jedan od njegovih najdražih albuma; komentirao je: "[N]itko vas ne bi krivio ako biste pomislili da slušate jednu dugačku i proširenu pjesmu, ali Bože moj, kako je dobra."

Godine 2019. album se pojavio na drugom mjestu popisa "25 najboljih albuma psihodeličnog rocka iz 2010-ih" časopisa Happy Mag.

Zasluge

King Gizzard & the Lizard Wizard
 Michael Cavanagh – bubnjevi, konga-bubnjevi
 Ambrose Kenny-Smith – usna harmonika, orgulje
 Stu Mackenzie – vokali, gitara, sintesajzer, orgulje, zurna, snimanje, produkcija, pomoć pri miksanju
 Joey Walker – gitara, setar, sintesajzer
 Cook Craig – gitara, sintesajzer
 Lucas Skinner – bas-gitara
 Eric Moore – bubnjevi

Ostalo osoblje
 Wayne Gordon – snimanje
 Michael Badger – snimanje (vokala), miksanje
 Paul Maybury – snimanje (dijelova 2., 4. i 7. pjesme)
 Joe Carra – mastering
 Jason Galea – ilustracije
 Danny Cohen – fotografija

Izvori

Albumi iz 2016.
Albumi King Gizzard & the Lizard Wizarda

Nonagon Infinity


John M. "Johnny" Orr (Yale, Kansas, 10 de junio de 1927 - Ames, Iowa, 31 de diciembre de 2013) fue un jugador y entrenador de baloncesto estadounidense que disputó una temporada en la NBA, entrenó luego durante 29 temporadas a diferentes equipos de la primera división de la NCAA. Con 1,91 metros de estatura, jugaba en la posición de alero.

Trayectoria deportiva

Universidad
Comenzó su carrera universitaria en los Fighting Illini de la Universidad de Illinois en Urbana-Champaign, pero tras un año en el equipo cumplió con el servicio militar durante la Segunda Guerra Mundial, y de regreso se matriculó en el Beloit College, debido a que su entrenador de primaria se convirtió en el director técnico y entrenador de baloncesto de dicho centro. Allí jugó 3 temporadas, anotó 1.347 puntos, que en la actualidad figuran como la segunda mejor marca del equipo en todos los tiempos.

Profesional
Fue elegido en el Draft de la BAA de 1948 por Minneapolis Lakers, pero resolvió terminar sus estudios universitarios, lo eligieron al año siguiente, en la vigésima posición del Draft de la BAA de 1949 por St. Louis Bombers. Allí jugó 21 partidos en los que apenas contó para su entrenador,promedió 1,9 puntos.

A la mitad de temporada fue despedido, y fichado como agente libre por los Waterloo Hawks, donde acabó el año y su carrera como profesional con un promedio de 4,0 puntos y 1,1 asistencias por partido.

Entrenador
Comenzó como entrenador en un high school en Dubuque (Iowa), donde permaneció 9 años, en 1959 se convirtió en asistente de John Erickson en la Universidad de Wisconsin, estuvo 4 temporadas,

En 1963 se hizo cargo de la Universidad de Massachusetts Amherst como entrenador principal, donde en 3 temporadas dirigió 72 partidos, con 39 victorias y 33 derrotas.

En 1967 fichó como asistente de la Universidad de Míchigan, fue ascendido al año siguiente al puesto de principal. entre 1974 y 1977 llevó al equipo al torneo de la NCAA de forma consecutiva, se convirtió en el primer entrenador de la Big Ten Conference en lograrlo. Lo eligieron entrenador del año de la conferencia en 1974, mientras que en 1976 ganó el premio al Entrenador del Año de la NABC y el Premio Henry Iba tras llegar a la Final de la NCAA, en la que cayeron ante Indiana.

En 1980 fue contratado como entrenador jefe de la Universidad de Iowa State, donde continuó 14 temporadas, alcanzó 218 victorias y 200 derrotas.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Referencias

Enlaces externos

 Ficha de Johnny Orr en ultimatenba.com

Baloncestistas de Kansas
Baloncestistas de la NBA
Entrenadores de baloncesto de Estados Unidos
Entrenadores de baloncesto de la NCAA
Baloncestistas de los Beloit Buccaneers
Baloncestistas de los Illinois Fighting Illini
Baloncestistas de los St. Louis Bombers
Baloncestistas de los Waterloo Hawks
Militares estadounidenses de la Segunda Guerra Mundial

Johnny Orr


مؤسسة ساويرس للتنمية الاجتماعية هي مؤسسة مصرية خاصة تأسست عام 2001م بهبة من عائلة ساويرس وتعد من أوائل المؤسسات المصرية المانحة في مجال التنمية في مصر وتدعمها أسرة مصرية.

تركز المؤسسة على المشروعات التي تهدف إلى خلق فرص عمل وذلك عن طريق تحديد الفجوات في سوق العمل حيث توجد الفرص مع عدم وجود أفراد مؤهلين لشغلها ثم تقوم المؤسسة بتدريب المرشحين مع ضمان التزام أصحاب العمل بتوظيفهم فور انتهاء تدريبهم، كما تركز المؤسسة على أهمية الشراكة بين المجتمع المدني والحكومة والقطاع الخاص لتحقيق التنمية المتواصلة.

وتمنح المؤسسة عدد من المنح للدراسة بداخل وخارج مصر، حيث تتيح التقدم لمنحة للحصول على درجة الدكتوراه في قانون التنمية الدولية من كلية كوين مارى بجامعة لندن، كما تتيح التقدم للحصول على منحة للدراسة في إحدي الجامعات المرموقة بألمانيا وذلك بالشراكة مع الهيئة الألمانية للتبادل العلمي.

وقد استحدثت مؤخرا جائزة تمنحها المؤسسة وهي جائزة مؤسسة ساويرس للأدب المصري والتي تمنح لأفضل عمل روائي ومجموعة قصصية وتحصل الأعمال الفائزة على جوائز تصل إلى مائة ألف جنيه مصري.

مراجع

وصلات خارجية
 موقع مؤسسة ساويرس للتنمية الأجتماعية

تأسيسات سنة 2001 في مصر
منظمات أسست في 2001
منظمات خيرية مقرها في مصر

مؤسسة ساويرس للتنمية الاجتماعية


Ören, Karabük ilinin Yenice ilçesine bağlı bir köydür.

Coğrafya
Köy, Karabük il merkezine 36 km, Yenice ilçe merkezine 6 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Yenice (Karabük) belde ve köyleri

Ören, Yenice


An Paepalanthus alpestris in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Friedrich August Körnicke, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Tissot-sq.. An Paepalanthus alpestris in nahilalakip ha genus nga Paepalanthus, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paepalanthus

Paepalanthus alpestris