William Fitzalan,  comte d'Arundel,  baron Maltravers (1476-) est un pair anglais.

Biographie
Il est le fils de Thomas Fitzalan (10e comte d'Arundel), et de Margaret Woodville (décédée avant le 6 mars 1490), fille de Richard Woodville (1er comte Rivers), et une sœur cadette d'Élisabeth Woodville, épouse d'Édouard IV.

Il épouse, après 1501, Elizabeth Willoughby, fille de , et en secondes noces, le 15 février 1510, Anne Percy, une fille d'Henry Percy (4e comte de Northumberland). Il hérite du titre de comte d'Arundel à la mort de son père Thomas en 1524 et devient Lord-chambellan en 1526.

Il porte le sceptre avec la colombe lors du couronnement d'Anne Boleyn en 1533 et participe ensuite à son procès en 1536. Lors de la dissolution des monastères il reçoit de vastes étendues de terres dans le Sussex, dont le prieuré de Michelham. Il meurt en 1544 et est enterré au château d'Arundel.

Son fils unique Henry FitzAlan (12e comte d'Arundel) lui succède.

Références

Liens externes

Chevalier de la Jarretière
Chevalier du Bain
Comte de la pairie d'Angleterre
Personnalité anglaise du XVe siècle
Décès en janvier 1544
Naissance en 1476
Comte d'Arundel

William Fitzalan (11e comte d'Arundel)


Fabrica de ciment Tașca este o fabrică producătoare de ciment din Tașca, Neamț ce aparține împreună cu fabricile de ciment Fieni și Chișcădaga, concernului internațional HeidelbergCement, prin divizia românească HeidelbergCement România S.A.

Construită în perioada 1975-1981, la origine a fost parte a Combinatului de Lianți și Azbociment Bicaz, cea mai mare unitate de producție a cimentului din România, la acel moment. Modernizată și cu capacitatea de producție extinsă în anul 2009, unitatea are actual o capacitate de producție de 3 milioane de tone ciment/an și 200.000 de tone filer de calcar/an.

În procesul de fabricație (desfășurat pe 2 linii), materiile prime utilizate sunt reprezentate de calcar, adus de la cariera fabricii de la Bicaz-Chei, marnă adusă de la cariera fabricii de la Țepeșeni și cenușă de pirită, precum și unele materii prime alternative. Pentru aprovizionarea cu energie, unitatea este recordată la sistemul național de transport al energiei electrice și de gaze, folosind însă drept surse de energie și derivate petroliere sau deșeuri. Sursele de apă industrială sunt reprezentate de râul Bicaz și de puțuri proprii.

Pentru transportul atât al materiilor prime cât și al produselor finite, sunt utilizate calea ferată industrială Bicaz–Bicaz Chei și DN12C.

Istoric

În contextul începerii lucrărilor la barajului Bicaz (Izvorul Muntelui), având ca și consecință un necesar mare de beton, precum și al existenței în arealul localității Bicaz-Chei a unor resurse de calcar, Consiliul de Miniștri al României a adoptat la 6 iunie 1951 H.C.M. 278/1951, prin care la nivelul comunei Bicaz, a fost stabilit amplasamentul unei fabrici de ciment. Aceasta era prevăzută cu șase linii tehnologice și cu o capacitate de 660.000 tone ciment/an.

Începute în 1951, lucrările la obiectiv s-au derulat rapid, inclusiv cu ajutorul muncii militarilor, astfel că în anul 1952 unitatea industrială, numită mai târziu Fabrica de ciment Congresul al XIX-lea al PCUS, deja producea ciment. Finalizarea fabricii s-a produs în anul 1953.

"... Pentru realizarea betonului necesar construcției barajului Bicaz a fost ridicată o fabrică de beton echipată de către specialiști sovietici cu utilaje confecționate în URSS, având capacitatea de 4.000 m.c. de beton în 24 de ore."
În perioada 1970-1976 s-au alocat fonduri de investiții pentru extinderea capacității de producție, astfel că maximul său de producție a fost atins între anii 1970-1974. Pentru transportul mai întâi al utilajelor necesare fabricii și ulterior al cimentului, calea ferată Piatra–Neamț Bicaz a fost extinsă până la noua unitate.

În anul 1955 a fost construită, tot la Bicaz, o fabrică de plăci de azbociment, dată în funcțiune în 1957. Aceasta a devenit în 1959 secție a fabricii de ciment, fiind modernizată în perioada 1970-1976.

Ca urmare a emiterii H.C.M. 336/1975, în anul 1979 a fost dată în funcțiune o a doua linie de fabricație a cimentului în cadrul unei noi fabrici, construită la Tașca în perioada 1975-1981 (în cadrul Fabricii de Ciment Tașca-Bicaz). O altă linie de fabricație a mai fost dată în funcțiune tot la Tașca în 1980. Complexul astfel format a luat numele de Combinatul de Lianți și Azbociment Bicaz și a devenit cea mai mare unitate de producție a cimentului din România, la acel moment, fiind subordonată Centralei Cimentului (din București) și respectiv Ministerului Industrializării Lemnului și Materialelor de Construcții.

Producția de ciment de la Tașca s-a diminuat după anul 1990, compania preluând numele de Moldocim S.A. Bicaz. În 1998, unitatea de producție a cimentului de la Tașca a fost preluată de grupul german HeidelbergCement, aceasta fiind prima achiziție în România a grupului german. Ca efect al modernizării și extinderii capacității de producție, în anul 2009, unitatea industrială de aici a ajuns astăzi la o capacitate de producție de 3 milioane de tone ciment/an și 200.000 de tone filer calcar/an.

Fabrica de la Bicaz s-a transformat mai întâi într-o sucursală a celei de la Tașca, dar insuficiența terenului necesar dezvoltării unor noi capacități de producție a determinat mutarea activității de fabricare a cimentului de la sucursala din Bicaz, la locația de la Tașca. Clădirile vechii fabrici sunt în prezent într-o stare avansată de degradare.

Amplasamente de operare

Activitatea de fabricare a cimentului este realizată prin intermediul următoarelor puncte de lucru: Fabrica de ciment Tașca, cariera de calcar Bicaz-Chei și cariera de marnă Țepeșeni.

Fabrica
Procesul de fabricație se desfășoară la fabrica amplasată în satul Tașca din comuna Tașca, pe drumul național DN12C, pe dreapta râului Bicaz. Platforma industrială este situată la o cotă medie de 500 m, la aproximativ 6 km de orașul Bicaz.

Alimentarea cu energie electrică se face din sistemul național printr-o stație de racord adânc de 110 kV prin trei transformatoare de 40 MVA la următoarele punctele de consum: materii prime (stație 6 /0,4 kV),  mori de făină și cuptoare clincher (stație 6 /0,4 kV), mori de ciment (stație 6 /0,4 kV). Gazul metan folosit provine din rețeaua națională prin intermediul stației SRM Tașca, fiind folosit la instalația de clincherizare (la uscătorul rotativ), la instalația de uscare a zgurii (la injectorul uscătorului rotativ) și la minicentralele pentru încălzirea spațiilor.

Apa industrială și potabilă necesară aici, este captată din surse subterane aflate pe amplasamentul fabricii. Apa industrială se acumulează într-un rezervor de beton armat de 2.000 mc, de unde este pompată în instalații. Pentru reducerea consumului, apa de răcire este recirculată printr-un bazin de acumulare cu apă caldă, de unde este preluată și răcită în 3 turnuri de răcire, de unde este trimisă într-un bazin cu apă rece, pentru a fi apoi repompată în instalații. Există o sursă de rezervă reprezentată de acumularea aflată în amonte de barajul Tașca, de unde se îndreaptă spre fabrică o rețea de aducțiune în lungime de 3 km.

Cariera de calcar

La 25 km de Bicaz, lângă intrarea în Cheile Bicazului, pe teritoriul comunei Bicaz-Chei, lângă DN12C se află cariera de calcar a fabricii, săpată în muntele Toroasca. Zăcământul este format din calcar organogen recifal depus la sfârșitul perioadei jurasice sub formă de calcare masive compacte, fiind rezultatul procesului de șariaj. Ele este împins peste rocile mai noi cretacice marnoase și argiloase, fiind complet dezrădăcinat și prezentându-se ca un petec între cotele 665-1190 m .

Aici se realizează extracția și prelucrarea primară a calcarului. Materialul extras este transportat spre Tașca pe linia căii ferate industriale. Accesul în carieră se face pe un drum industrial betonat de aproximativ 3 km lungime, racordat la DN12C.

Alimentarea cu energie electrică se face din sistemul național prin două transformatoare de 1000 kVA, respectiv 6 /0,4 kV.

Apa industrială necesară este preluată din râul Bicaz cu o electropompă, iar apa potabilă este preluată de la un furnizor, din izvorul Șugău. Apele uzate sunt epurate în instalații de preepurare (separator de produse petroliere și decantor de 18 mc aflat la rampa de spălare a mașinilor). Evacuarea apelor tehnologice uzate se face în râul Bicaz, iar a celor menajere după preluarea într-o fosă septică, se face prin vidanajare și transport la decantorul Imhoff al fabricii de la Tașca. Pentru a limita emisiile fugitive în mediu, benzile transportoare sunt carcasate.

Metoda de exploatare a calcarului este prin trepte descendente cu înălțimea maximă de 20 m, după derocare cu explozivi introduși în găuri de sondă cu diametrul de 115 mm. Încărcarea materialului derocat direct din front se face cu încărcătorul frontal de 5 mc în autobasculante, ce realizează transportul și deversarea la rostogolul de la cota + 940 m. Calcarul basculat la baza rostogolului se încarcă în autobasculante și se descarcă direct în concasoarele giratorii și în concasorul Bedeschi. Depozitarea calcarului de la concasarea primară se face în silozuri; se realizează concasarea secundară a materialului din silozuri în concasoare cu ciocane și impact tip Wedag. Depozitarea calcarului de la concasarea secundară se face cu benzi transportoare, în silozul de la expediție și de aici pe calea ferată la fabrica de ciment Tașca.

Cariera de marnă
Cariera de marnă se află la aproximativ 20 km față de orașul Bicaz, în satul Țepeșeni din comuna Bicazu Ardelean, lîngă DN 12C. Accesul în carieră se face pe un drum industrial, racordat la DN12C. Zăcământul este conturat de o formă pătrată cu latura de 700 m pe creasta dealului Gherman, între cotele 640-700 m, fiind reprezentat de o alternanță de roci aparținând stratelor de Sinaia relativ moi argiloase și roci mai rezistente (marne și marne grezoase).

Metoda de exploatare a marnei este prin front lung, prin extragerea substanței minerale utile pe toată lungimea treptei de exploatare, sau pe sectoare ale acesteia. Mai mult de jumătate din producția anuală se derocă direct cu utiliajele excavator iar restul prin împușcare cu explozibil. Transportul materialului derocat se face cu încărcătoare frontale la rostogolul de taluz al treptei + 595 m (cu deversare din treapta de la + 720 m) iar transportarea până la depozitul intermediar se face cu autobasculante la depozitul intermediar din zona căii ferate și de aici la fabrica de ciment Tașca.

Procesul de fabricație
Părțile fluxului tehnologic de fabricare a cimentului de la Tașca sunt: extracția materiilor prime, pregătirea lor și apoi măcinarea acestora, fabricarea clincherului, pregătirea adaosurilor, măcinarea cimentului și apoi expediția sa.

Materiile prime
Materiile prime folosite la fabricarea cimentului sunt: calcar, marnă, cenușă de pirită. Pentru înlocuirea materiilor prime se utilizează materii prime alternative respectiv deșeuri de nisip, argilă și altele. Ca adaosuri de măcinare se folosesc: zgură, gips, deșeuri de ipsos, tuf vulcanic și altele.

Există 3 silozuri a câte 9000 tone, în care se depozitează calcarul primit de la Bicaz-Chei, precum și un buncăr de primire pentru cenușa de pirită, închis (pentru a preveni dispersia pulerilor). După concasare de către 2 concasoare cu ciocane, marna primită de la Țepeșeni este depozitată în 2 silozuri a câte 9.000 de tone, pe când nisipul, argila și materialele alternative se depozitează pe platforme betonate de unde se transportă cu încărcătoare cu cupe, la buncărul de primire. Concasoarele sunt dotate cu filtre cu saci, pentru a preveni disperisa pulberilor.

Zgura este depozitată într-o hală betonată, neacoperită. De aici este preluată în 2 uscătoare rotative, alimentate de gaze calde provenite fie de la o instalație de ardere, fie de la răcitorul-grătar. Ulterior, depozitarea lor finală se face în 3 silozuri de 1470 t fiecare. Deșeurile de ipsos se depozitează de asemenea într-o hală betonată neacoperită, iar gipsul în 3 silozuri de 1064 t fiecare.

Sursele de energie
Pentru fabricarea cimentului se folosesc drept combustibili: gaz metan, păcură, cărbune, cocs de petrol și cocs secundar/amestec de cocs și smoală. Deșeurile combustibile generate pe amplasamente (alături de alte deșeuri combustibile pe care fabrica le poate valorifica) sunt coincinerate în cuptoarele de clincher.

Cărbunele și cocsul se preiau de la depozitul din orașul Bicaz (reprezentat de o platformă) cu mijloace auto, fiind descărcate într-un buncăr. De aici sunt preluate de benzi transportoare și sunt depozitate într-un siloz. Mai departe cărbunele este preluat cu un șnec circular din siloz și transportat la moara de cărbune cu benzi transportoare și elevator. Ulterior acesta alimentează cuptorul. Deșeurile petroliere sunt preluate într-un buncăr de recepție și sunt introduse cu o pompă cu pistoane, în cuptoarele de clincher, iar uleiul uzat alături de alte deșeuri lichide combustibile se descarcă pentru transport într-un rezerovor intermediar, de unde ajung pentru depozitare finală în rezervorul de zi.

Anvelopele uzate sunt depozitate într-un depozit betonat, de aici se toacă, sunt preluate de o bandă transportoare și după cântărire și dozare se introduc în cuptorul de clincher. Deșeurile combustibile de până la 450 mm lungime și 60 mm grosime sunt descărcate într-un buncăr de 160 mc, de unde cele de dimensiuni mai mari sunt sortate și tocate. Reintroduse în circuit împreună cu celelelate deșeuri, sunt băgate într-un buncăr de beton cu pardoseala mobilă cu o capacitate de 800 mc și separator magnetic, nececesar pentru a reține bucățile de metal. De aici deșeurile sunt preluate cu un șnec, acesta realizând în același timp dozarea și introducerea lor în cuptorul cu clincher.

Deșeurile solide mixte folosite pe post de combustibil, odată mărunțite, sunt depozitate într-o hală închisă, de aici sunt preluate cu un încărcător frontal și descărcate într-un buncăr de zi, de unde sunt preluate cu 2 extractoare pe transportor metalic, ce alimentează depozitul de zi de 250 mc. De aici, materialul este dozat și cuptorul de clincer este alimentat pneumatic.

Pregătirea și măcinarea materiilor prime
Calcalcarul și marna sunt preluate din silozuri și transportate în câte 2 buncăre tampon, iar cenușa de pirită precum și separat nisipul împreună cu argila și materialele alternative, în câte un buncăr metalic. De aici materialele sunt dozate și în funcție de rețeta de fabricație sunt introduse în 2 mori de făină orizontale, de tip bicameral, ventilate cu aer cald provenit de la cuptoare sau de la focarul auxiliar al morilor. Tot în aceste mori este asigurată uscarea materialelor. Făina odată produsă, este depozitată în 2 silozuri a 9500 t fiecare. Acestea sunt prevăzute cu instalații de omogenizare (2 celule de 700 t pentru fiecare siloz).

În cazul filerului, după dozare, calcarul este introdus în morile de făină și de aici filerul rezultat este depozitat într-un siloz metalic, de unde este livrat cu mijloce auto.

Morile sunt prevăzute cu electrofiltre, iar dozatoarele cu filtre cu saci, pentru reducerea emisiilor de particule în aer.

Fabricarea clincherului

Fabricarea clincherului se face prin transportul făinei depozitate în silozuri la instalațiile de dozare ale schimbătoarelor de căldură, după care un transportor elicoidal transportă făina dozată în racordul de legătură dintre treptele 1 și 2 ale schimbătorului de căldură tip Humbold. Aici făina se preîncălzește, după care este arsă în cuptoarele de clincher (Linia 1 și Linia 2). Acestea sunt cuptoare rotative care în interior sunt înzidite cu cărămidă și la exterior sunt susținute de 4 grupuri de sprijin. Cuptoarele sunt de asemenea prevăzute cu electrofiltre, pentru reducerea emisiilor de particule în aer și cu 2 împingătoare hidraulice, pentru evitarea deplasărilor axiale.

Răcirea clincherului și a gazelor se face în răcitoarele grătar (Linia 1 și Linia 2), tot acolo unde clincherul este concasat. După concasare, materia finală ajunge în 3 silozuri a câte 10.000 tone.

Reducerea emisiilor de NOx se face prin intermediul unei instalații compuse dintr-un rezervor de 110 mc de apă amoniacală, alimentat prin pompare din cisterna de aprovizionare. Din rezervor, apa amoniacală este pompată în cuptoarele de clincher. În timpul proceselor de dozare și transport, reducerea emisiilor de pulberi se face prin filtre cu saci.

Fabricarea cimentului
Clincherul, gipsul, zgura, calcarul și praful de ciment recuperat din filtre sunt dozate și măcinate, după care sunt transportate la moara orizontală de ciment, de tip bicameral. De aici cimentul rezultat ajunge în 8 silozuri a câte 10.000 tone fiecare, de unde estre încărcat pentru a fi distribuit fie în saci, fie într-un buncăr pentru a fi livrat vrac.

În timpul proceselor de dozare, transport și livrare, reducerea emisiilor de pulberi se face prin filtre cu saci, iar moara de ciment are și un electrofiltru.

Reducerea poluării industriale
Apele uzate sunt preepurate într-un decantor tip Imhoff cu 2 compartimente 2500 mc. Purjele și scurgerile de grăsimi de la grupurile de sprijin ale cuptoarelor sunt preluate de asemenea de un decantor. Apele sunt apoi epurate final într-un bazin de retenție de pe amplasamentul unității, de colectare a apelor menajere, tehnologice și pluviale cu dimensiuni de 100 m lungime, 25 m lățime și 0,7 m adâncime, pentru reținere suspensiei și a grăsimilor (cu trei stăvilare). Apa rezultată este evacuată apoi în râul Bicaz. Depozitarea nămolului rezultat, se face pe paturi de deshidratare.

Reducerea emisiilor de particule în aer se face prin electrofiltre, filtre cu saci și printr-o instalație de reducere a emisiilor de NOx. Pentru a limita emisiile fugitive în mediu, benzile transportoare sunt carcasate și materialul transportat susceptibil (clincherul) este umidificat.

Protecția solului se realizează prin betonarea platformelor de depozitare, a căilor de acces, a platformelor de staționare. De asemenea, pardoselele din spațiile de producție sunt betonate. Există 3 rezervoare de stocare motorină de câte 20 mc fiecare și un spațiu de depozitare a uleiului hidraulic, prevăzute cu cuve de retenție pentru limitarea eventualelor pierderi, iar materiile prime, precum și materialele auxiliare sunt depozitate în silozuri închise și pe platforme betonate.

Spațile în care sunt amplasate instalațiile generatoare de zgomot sunt închise.

Note

Bibliografie
Agenția pentru Protecția Mediului Neamț; Autorizație integrată de mediu Nr. 6 din 20.10.2015; Titularul autorizației: Carpatcement Holding S.A., București, sector 1, Șoseaua București – Ploiești, nr. 1A, Bucharest Business Park, Clădirea C2, et. 1-4; Locațiile activităților: comuna Tașca (Fabrica de ciment), comuna Bicazu Ardelean, sat Țepeșeni (Cariera de marnă), comuna Bicaz Chei (Cariera de calcar)
 Asavei, Ion & Dieaconu, Monica; Biblioteca Văii Muntelui: memorie și cultură; Ed. Cetatea Doamnei; Piatra-Neamț; 2017; ISBN 978-606-643-360-0
 Carpatcement Holding S.A.; Raport de amplasament ; 2015

 Clubul de istorie "Regele Carol I"; Barajul de la Bicaz - realizări și suferință ; Bicaz; clubuldeistorieregelecarol.net
 Liceul "Carol I" Bicaz; Proiect de dezvoltare instituțională 2017-2021; 2017; Bicaz
Companii din județul Neamț
Foste întreprinderi de stat din România

Fabrica de ciment Tașca


Krejčík oder Krejcik ist der Familienname folgender Personen:

 Adolf Ludvík Krejčík (1877–1958), tschechischer Archivar und Historiker
 Jakub Krejčík (* 1991), tschechischer Eishockeyspieler
 Jiří Krejčík (1918–2013), tschechischer Regisseur
 Josef Krejcik (1885–1957), österreichischer Schachspieler

Krejčík


تجربة منصة الهروب-2 كانت ثاني تجربة للهروب من مركبة أبولو الفضائية، تمت في 29 يونيو 1965.

الأهداف

تجربة منصة الهروب-2 أو صاروخ إنقاذ رواد الفضاء هي المهمة الخامسة من بعثات أبولو الستة غير المأهولة. أجريت هذه المهمة لاختبار نظام إطلاق الهروب ( Launch Escape System (LES و الذي يوفر الإنقاذ الآمن لطاقم أبولو في حالات الخطر وعدم عمل ساتورن 5 بأمان. هذه المهمة كانت الاختبار الثاني نظام إطلاق الهروب ، بدأت عملية الهروب في هذه المهمة من منصة الإطلاق.

تجارب مشابهة

أجرت ناسا تجاربا مشابهة أخرى لنفس الغرض وإنقاذ رواد الفضاء عند حدوث خطر أثناء الإقلاع . تلك التجارب ممثلة في أي-001 وأي-002 وأي-003 وأي-004 بين الأعوام 1963 و 1965 .

اقرأ أيضا
 أبولو 8
 أبولو 10
 أبولو 11
 أبولو 16
 أبولو 17
 نيل أرمسترونج
 بز ألدرن
 مايكل كولينز
 القوة g

وصلات خارجية
 The Apollo Spacecraft: A Chronology
 Apollo Program Summary Report
 Flight Test Report Apollo Mission Pad Abort 2 - September 1965 (PDF)

الولايات المتحدة في 1965
برنامج أبولو
رحلات الفضاء في 1965
اختبار الرحلات الفضائية

تجربة منصة الهروب 2


Xymena Zaniewska-Chwedczuk ([ksɨˈmɛna zaˈɲɛfska ˈxfɛttʂuk]; ) a fost o scenografă, arhitectă, designer de modă, designer de interior de origine poloneză.

Activitate
Între1958-1981 a fost designer de decoruri pentru mai multe spectacole de teatru pentru Televiziunea Poloneză de Teatru din cadrul Televiziunii Poloneze (incluzând Macbeth, School of Wives, Visit of an elderly Lady) și de programe de televiziune. Ea a fost autoarea decorurilor de spectacol pentru 5 spectacole de balet filmate și a creat scenografia pentru 35 de piese de teatru clasice și 15 spectacole de operă. Ea, de asemenea, a amenajat 20 de expoziții la Târgul Internațional de la Poznań precum și 20 de expozitii în străinătate.

Din 1981, a realizat spectacole de modă în Germania. Xymena Zaniewska a fost una dintre personajele din seria de documentare realizate de Robert Laus sub titlul "Twentieth Century"("Secolul XX") (2010), în cadrul căruia profilurile artiștilor polonezi au fost prezentate.

Biografie
Primul ei soț a fost Ryszard Zaniewski iar cu al doilea - Mariusz Chwedczuk, de asemenea scenograf - a colaborat de mai multe ori. Iwo Zaniewskii este fiul ei.

Premii
Primul I pentru La Société suisse des ingénieurs et des architectes pentru designul pavilionului - 1972.

"O Stea a Televiziunii Naționale Poloneze" - un premiu pentru "scenografie și personalitate" - 2002.

Lucrări selectate
Cele mai notabile scenografii includ:

 Comedie Neagră de Peter Shaffer (Warszawski Teatr Dramatyczny; 1969)
 Śpiewnik domowy de Stanisław Moniuszko (Songbook for Home Use) (Teatrul Narodowy; 1982)
 La traviata de Giuseppe Verdi (Teatrul Wielki, Poznań; 1983)

Distincții
Ordinul Renașterii Poloniei (în poloneză: Krzyż Komandorski) - 07/11/2005

Ordinul Renașterii Poloniei cu Stea (poloneză: Krzyż Komandorski z gwiazdą) - 11/11/1996

Note

Nașteri în 1924
Decese în 2016
Arhitecți polonezi

Xymena Zaniewska-Chwedczuk


Rayvoj književnosti (eng. The Growth of Literature), glasovito djelo povijesti usmene književnosti Nore K. i H. M. Chadwicka. Djelo se bavi i poviješću usmenih književnosti brojnih svjetskih književnosti.
Sastoji se od triju cjelina:

Izvori

Povijest književnosti
Knjige

Razvoj književnosti (Chadwick)


الحسن المثلث بن الحسن المثنى بن الحسن السبط بن علي بن أبي طالب الهاشمي القرشي ، أبو علي.

نسبه وعائلته
هو:  الحسن المثلث بن الحسن المثنى بن  الحسن السبط بن علي بن أبي طالب بن عبد المطلب بن هاشم بن عبد مناف بن قصي بن كلاب بن مرة بن كعب بن لؤي بن غالب بن فهر بن مالك بن قريش بن كنانة بن خزيمة بن مدركة بن إلياس بن مضر بن نزار بن معد بن عدنان.

أمه:  فاطمة بنت  الحسين بن علي بن أبي طالب بن عبد المطلب بن هاشم بن عبد مناف بن قصي بن كلاب بن مرة بن كعب بن لؤي بن غالب بن فهر بن مالك بن قريش بن كنانة بن خزيمة بن مدركة بن إلياس بن مضر بن نزار بن معد بن عدنان.

أولاده:

الحسن؛ وعبد الله؛ والعباس؛ أمه : عائشة بنت طلحة بن عمر بن عبيد الله بن معمر التيمي. وعلي الأكبر، أمه: أم عبد الله بنت عامر بن بشير بن عامر ملاعب الأسنة

حليته
أحد عباد آل أبي طالب، كان من أجلِّ بني الحسن المثنَّى، ولد بالمدينة سنة 77هـ في زمن الأمويين ، كان متألهاً ،فاضلاً ورعاً، رواياً للحديث، يأمر بالمعروف وينهى عن المنكر مذهب أهله .

لقبه
لقبه المتأخرون بالمثلث للتمييز بينه وبين والده.
وقال القسطلاني (923) في الإرشاد (3/414) عن والده الحسن المثنى : بفتح السين في الاسمين وهو ممن وافق اسمه اسم أبيه، وكانت وفاته سنة سبع وتسعين وكان من ثقات التابعين، وله ولد يسمى الحسن أيضاً، فهم ثلاثة في نسق واحد.

علمه وراويته للحديث

قال ابن سعد (ت230) في الطبقات (7/479) : كان قليل الحديث، وقال ابن حبان في الثقات : من اتباع التابعين ، وقال المزي (742) في التهذيب (2/525) : روى عن أبيه حسن بن حسن، وأمه فاطمة بنت الحسين بن علي بن أبي طالب، ورى عنه : عبيد بن الوسيم الجمال، وعمر بن شبيب المسلي، وفضيل بن مرزوق، وقال ابن حجر (ت852هـ) في التقريب (تر1355) : مقبول من السادسة، مات سنة خمس وأربعين، وهو ابن : ثمان وستين سنة. وقال في التهذيب (1/541) : قالت فاطمة بنت الحسين لهشام لما سألها عن ولدها أما الحسن فلساننا.

قلت : الحسن بن الحسن بن الحسن : مدني ثقة من أتباع التابعين، كان رجلاً عابداً فاضلاً متألهاً ، من أجلاء الطالبيين، ولسانهم، قليل الحديث، عده ابن سعد في الرابعة، ووافقه ابن خياط (ت240هـ) ، وابن حجر في السادسة، وثقه ابن حبان، وقال عنه ابن حجر : مقبول، ووثقه حسين أسد في حاشيته على مسند أبي يعلى.

قلت : ولم يقع بصري ،وتسمع أذني، من يجرحه أو يذمه، حتى ابن أبي حاتم ذكره في الجرح، ولم يجرحه، أخرجه له ابن ماجه(3296) وأبي يعلى الموصلي (6749).

محنته ووفاته

حمله المنصور العباسي مع إخوته وجماعة من الطالبيين من المدينة إلى حبس الهاشمية بالعراق، وفي أرجلهم القيود، وفي أعناقهم الأغلال، وكان مبدأ تقييدهم من الربذة من جادة العراق ،ومات في حبسه سنة 145هـ، وهو ابن ثمان وستين سنة ،وأعقب ستة رجال ،هم : طلحة، والعباس ،وحسن ،وإبراهيم، وعبد الله، وعلي العابد.

المصادر

 الاصفهاني : المقاتل :ص171.
 ابن سعد : الطبقات ،5/389.
 المسعودي : مروج الذهب ،3/99.
 البغدادي :تاريخ مدينة السلام ،8/245.
 الطبقات : خليفة بن خياط ،ص258.
 ابن أبي حاتم : الجرح والتعديل، 3/18.
 ابن الأثير : الكامل في التاريخ، 4/663، 664.
 ابن أبي الحديد : شرح نهج البلاغة، 15/290.
 ابويعلى الموصلي : المسند ،12/116، حققه : حسن أسد
 ابن ماجه القزويني : السنن، حققه : شعيب الأرنؤوط ،4/422.
 ابن ماجه القزويني : السنن، حققه : بشار عواد ،5/31.
 ابن حبان : تقريب الثقات، قربه : خليل شيحا.
 القسطلاني : ارشاد الساري شرح صحيح البخاري ،3/414.
 ابن كثير : البداية ،10/315،330.
 ابن حجر : تقريب التهذيب ،تر 1355.
 الصفدي : الوافي بالوفيات ،11/320
 ابن قتيبة : المعارف، 213، 590.
 الذهبي : تاريخ الإسلام ،3/844.
 الكتبي : المنتقى ،ص439.

أشخاص من المدينة المنورة
تابعون
حسنيون
رواة الحديث

الحسن المثلث


Samuel Landry est artiste multidisciplinaire. Il s'agit d'une personne queer, d'origine acadienne et ayant grandi à Dieppe au Nouveau-Brunswick, qui utilise le pronom « iel ».

Biographie

Samuel Landry a grandi à Dieppe et a une formation en arts dramatiques. Ses intérêts sont variés, allant de la danse aux arts visuels, en passant par la musique et le jeu. Samuel monte sur les scènes en 2018. C'est surtout à travers l'art de la drag que Samuel Landry se fait connaître, d'abord avec le personnage de Mona Noose, puis plus tard avec le personnage de Sami Landri. Samuel a d'ailleurs co-fondé le collectif de drag queens acadiennes Haus of Ménage, démarré au printemps 2019 avec Tommy Desrosiers, Nick Després et Xavier Gould. Les artistes comblent un manque en produisant des spectacles de drag queens acadiennes s'exprimant en français et en chiac. Mona Noose remporte en 2020 le titre d'Acadian Queen lors de l'événement First Ever Drag Ball acadien organisé par le collectif. Le collectif fait des tournées dans les villages du Nouveau-Brunswick, et ce sont bien souvent les premiers spectacles de drag queens qui y ont lieu.

Samuel Landry est en couple avec Xavier Gould, partenaire de vie et partenaire artistique. Les deux artistes ont fait plusieurs projets ensemble à travers les années. En 2020, Samuel et Xavier font une résidence artistique à la Galerie Louise-et-Reuben-Cohen à Moncton, qui se concentre autour de l'art de la performance et qui explore les identités queer et acadiennes qui définissent les deux artistes. Xavier Gould a entre autres réalisé en 2021 le film Mona, dont Samuel est la vedette, et qui a remporté le prix de la Vague du meilleur court métrage acadien au Festival international du cinéma francophone en Acadie. C'est aussi en 2021 que le couple déménage à Montréal pour y poursuivre de nouveaux projets.

Le personnage de drag queen Sami Landri devient viral sur les réseaux sociaux et propulse le succès de Samuel Landry. Certaines vidéos de Sami Landri récoltent des millions de visionnement, et procurent au compte Tiktok de Sami des centaines de milliers d'abonnés,. Ce personnage est "un alter ego trashy sorti des années 2000 — jeans taille basse, crop top, forte poitrine et bouche rose entourée au crayon noir", avec un "humour épicé". Sami Landri est une drag queen qui s'exprime en chiac, dialecte acadien du sud-est du Nouveau-Brunswick, une fierté pour Samuel, qui veut faire rayonner le chiac et l'Acadie, parties intégrantes de son identité, et probablement une des clés de son succès.

Le 16 mars 2023, Sami Landri fait une apparition dans l'émission Infoman. La drag queen participe aussi à des spectacles de drag à Montréal, ailleurs au Québec, en Acadie, en Ontarioet en Europe.

Par ailleurs, Samuel projette de faire de la musique en chiac. Une première chanson intitulée Mon sac TBK est sortie à l'automne 2022. Tout en dénonçant l'homophobie, c'est une chanson légère et amusante qui traite d'un accessoire essentiel de drag queen: la sacoche. Un album de chansons est à venir en 2023.

Œuvres

Personnages récurrents

 Mona Noose
 Sami Landri

Cinéma

Courts métrages
 2018 : Clay, de Xavier Gould
 2019 : Posy, de Xavier Gould
 2021 : Mona, de Xavier Gould

Notes et références

Liens externes

Naissance au Nouveau-Brunswick
Artiste acadien
Drag queen canadienne
Personnalité non binaire

Samuel Landry


Carlos Eduardo Soares (født 2. marts 1979) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Carlos Eduardo Soares


El eclipse lunar penumbral tuvo lugar el 7 de julio de 2009, siendo el segundo de los cuatro eclipses lunares de ese año. La Luna solo atravesó una pequeña porción de la penumbra de la Tierra, por lo que su visualización fue imposible para observadores sin equipo especializado.

Visualización
El eclipse comenzó en Australia, antes del crepúsculo, recorrió el Pacífico, hasta terminar en América. Fue visible desde toda la superficie de la Antártida

Mapa
El siguiente mapa muestra las regiones desde las cuales fue visible el eclipse. En gris, las zonas que no presenciaron el eclipse; en blanco, las que si lo hicieron; y en celeste, las regiones que observaron el eclipse durante la salida o puesta de la luna.

Perspectiva de la Luna
La siguiente imagen es una representación de la vista de la Tierra y el Sol desde la perspectiva del centro de la Luna, en el instante máximo del eclipse.

Relación con otros eclipses lunares

Ciclo de Saros
Éste eclipse forma parte del ciclo de Saros 110. El eclipse anterior de esta serie ocurrió el 27 de junio de 1991. El siguiente tendrá lugar el 18 de julio de 2027, y será el último de esta serie.

Véase también
 Ciclo de saros
 Eclipse lunar

Referencias

2009
Ciencia de 2009

Eclipse lunar de julio de 2009


Enberi ya da günberi, bir gökcisminin yörüngesi boyunca, etrafında dolandığı 'merkezi cisim'e en yakın olduğu nokta.

Enberi noktası eliptik bir yörüngenin iki odak noktasından geçen büyük ekseni üzerinde bulunur ve enöte noktasına tam karşıt konumdadır. Güneş etrafında dolanan bir cismin (örneğin bir gezegen) yörüngesinin Güneş'e en yakın noktası günberi (perihel) olarak adlandırılır. Yani günberi, Dünya'nın Güneş'e en çok yaklaşıp yörüngede en hızlı döndüğü gündür. Aynı kavram, Dünya'nın uyduları için yerberi adını alır.

Dünya'nın Güneş'e en yakın olduğu nokta Ocak ayının ilk 5 günü içerisinde, Dünya'nın Güneş'e en yakın olduğu en uzak olduğu nokta ise Temmuz ayının ilk 7 günü içerisinde olmaktadır. Astronomide noktanın elips üzerinde, odağa en yakın olduğu noktadır. Bu noktaya, genel olarak enberi noktası, güneş sisteminde gezegen yörüngeleri söz konusu olduğunda ise günberi noktası denir. Ayrıca perihelon da denmektedir. Bu sözcük Yunanca peri (yakın) ve helios (Yunan güneş tanrısı) sözcüklerinin birleşmesinden oluşmuştur.

Kaynakça

Gök mekaniği

Enberi


L'Un pour l'autre, un album de Maurane, sorti en 1998.
 L'Un pour l'autre, chanson éponyme de l'album.
 L'Un pour l'autre, chanson de Tina Arena sur son album 7 vies, sorti en 2008.

Voir aussi
 Faits l'un pour l'autre, film de Robert B. Bean en 1971
 L'Un et l'Autre, compilation de Paul Piché en 1996
 L'Une et l'Autre, film de René Allio, en 1967
 L'Un dans l'autre, film de Bruno Chiche en 2017

L'Un pour l'autre


La Biblioteca Pública del Estado de Valencia (Biblioteca Pública de l'Estat a València Pilar Faus)
es la principal biblioteca pública de la ciudad de Valencia. Como institución fue fundada en 1838. Sin embargo, no fue hasta 1979 cuando esta fue recolocada en su actual emplazamiento, el edificio principal del antiguo Hospital de los Pobres Inocentes.  Forma parte de la red de bibliotecas públicas valencianas (Xarxa de Biblioteques Públiques) y de la red de Bibliotecas Públicas del Estado (REBECA)

Historia

Orígenes
El origen de la institución se remonta a 1938 y tiene sus comienzos en la Biblioteca Popular de Valencia, originalmente instalada en la Casa Vestuario, en la Plaza de la Virgen. La biblioteca fue reubicada en 1979 en el crucero del Antiguo Hospital de Valencia, también conocido como Hospital de los Pobres Inocentes.

El edificio como hospital
El edificio que actualmente alberga la biblioteca fue fundado en 1409 por miembros de la burguesía valenciana de la época, alentados por un sermón de Fray Juan Gilabert Jofré en el que defendía la necesidad de crear una institución para el cuidado de los enfermos mentales. Fue así como se fundó el Hospital de Folls de Santa María dels Pobres Innocents. Fue el primer manicomio que se creó en Europa y en 1493 se concedió permiso para ampliar el Hospital. Fue entonces cuando comenzaron las obras de la nueva enfermería en forma de cruz griega, uno de los muchos anexos que conformaban el hospital y en el que actualmente se encuentra emplazada la biblioteca. Contaba con dos plantas, la inferior destinada para el tratamiento de hombres y la superior, para las mujeres.

Hasta principios del siglo XVI, coexistieron en Valencia diversos hospitales minoritarios, generalmente ligados a organizaciones religiosas que se dedicaban a curar enfermedades específicas. En 1511, una sentencia de Fernando el Católico decretó la unificación de todos esos hospitales en uno solo. Se añadieron algunos anexos y renombró el complejo como Hospital General de Valencia. Un incendio de 1547 obligó a reconstruir el edificio, y en 1664 se levantó un segundo crucero. El portal gótico que actualmente está en la entrada del recinto es la única pieza original que se conserva de antes del incendio.

El edificio como biblioteca
El complejo sanitario continuó sirviendo como hospital hasta 1960 cuando se inauguró el Hospital General u Hospital Provincial en la avenida del Cid, actualmente Hospital General Universitario de Valencia. Tras el abandono del centro se inició el derribo del mismo, obras con las cuales desaparecieron la iglesia, la farmacia y la antigua facultad de medicina. No obstante, la oposición ciudadana consiguió detener la demolición justo cuando se iniciaba el derribo del edificio de enfermería, en el que hoy en día se emplaza la biblioteca.

El 28 de noviembre de 1963 mediante Decreto 3438 los edificios que no habían sido derribados fueron declarados conjunto histórico-artístico sobreviviendo así la antigua enfermería, la ermita de Santa Lucía y la capilla del Capitulet. En 1979 el Ministerio de Cultura de España instaló la Biblioteca Pública de Valencia en el edificio de la antigua enfermería y el Centro Coordinador de Bibliotecas (actual IVAJ) en la farmacia.

Actualmente, debido a la forma de cruz griega del edificio, la Biblioteca divide sus servicios por alas: en la entrada, que se abre a un parque aledaño a la calle de Guillem de Castro,se encuentra la atención general al público y los estantes de revistas y libros de consulta; en el ala derecha, el servicio de préstamos; en la izquierda, el material infantil y juvenil, y al fondo, el servicio de hemeroteca. En la planta superior, se encuentran las alas de Humanidades, Ciencias, las oficinas y el fondo local.

Servicios
Como centro, la Biblioteca Pública de Valencia cuenta con los siguientes servicios:

 Información Bibliográfica.
 Préstamo a domicilio de libros, DVD y otros soportes.
 Actividades culturales.
 Consulta y lectura en sala.
 Servicios en línea (préstamo interbibliotecario, desiderata, reservas y renovaciones...).
 Wifi e internet.

Directores
Listado de los Directores de la Biblioteca pública de Valencia.

Localización
Calle Hospital, 13 (Entrada de usuarios  a través del jardín de Guillem de Castro)
46001 València
Telèfon: 96 256 41 30
Fax: 96 256 41 31

Galería de imágenes

Véase también

 Anexo:Archivos de España

Bibliotecas Públicas del Estado

Referencias

Enlaces externos
 Página web de la Biblioteca Pública de Valencia
Panorámica de las 53 Bibliotecas del Estado
 Catálogo de la Biblioteca Pública de Valencia
 Directorio de bibliotecas públicas del Estado
 Información arquitectónica adicional
 Información adicional de la Biblioteca

Bibliotecas de la Comunidad Valenciana
Ciutat Vella (Valencia)

Biblioteca Pública del Estado (Valencia)


Spomen-crkva Muke Isusove katolička je spomen-crkva u Donjem Macelju, u đurmanečkoj župi sv. Jurja. Izgrađena je uz grobnicu stradalnika maceljske tragedije.

Povijest

Maceljska tragedija
Nakon završetka Drugog svjetskog rata maceljskom dolinom, dijelom trase Križnoga puta, kretalo se prema Krapini više tisuća zarobljenika Bleiburga, nadajući se povratku svojim domovima. No, krajem svibnja i tijekom lipnja 1945. u maceljskim šumama pripadnici partizansko-komunističkih postrojbi pobili su više tisuća zarobljenih hrvatskih vojnika i civila. Nakon toga Maceljska je šuma proglašena državnim lovištem, kojem je bio zabranjen pristup, kao i bilo kakvim informacijama o tamošnjim događajima.

Istraživanja i ekshumacija
Utemeljenjem samostalne hrvatske države 1990. godine činjenice o stradanju postale su poznate javnosti. Otkrivene su tri lokacije grobišta na području Macelja: Lepa Bukva, Ilovec i Smiljanova graba. Zagrebački nadbiskup, kardinal Franjo Kuharić na grobištu Lepa Bukva 9. lipnja 1991. prvi je put služio misu za sve žrtve Križnog puta i javno progovorio o ovim zločinima.

Državna komisija Hrvatskog sabora 24. lipnja 1992. godine započinje istraživanja. Ukupno su na području Macelja istražene 23 jame i pronađeni zemni ostatci 1163 osobe, koji su otpremljeni u Zavod za patologiju Medicinskog fakulteta u Zagrebu. Daljnja iskapanja su u kolovozu 1992. godine bila obustavljena i oko 130 jama ostalo je neistraženo. Nalazi su ukazivali da su žrtve prije smrti bile vezane žicom i onda usmrćivane udarcima tvrdog predmeta u glavu ili metkom u potiljak. Potvrđena su i mučenja prije usmrćivanja. Prema procjenama navedenim u monografiji Macelj 1945 u Macelju i okolnim šumama stradalo je oko trinaest tisuća osoba.

Izgradnja grobnice i spomen-crkve
Početkom 2004. godine Stjepan Brajdić, hrvatski vojnik, sudionik Križnog puta i dugogodišnji politički zatvorenik i fra Drago Brglez, župnik župe sv. Jurja u Đurmancu započeli su s pripremama za pokop zemnih ostataka 1163 maceljskih mučenika te izgradnju grobnice kao njihovog trajnog počivališta. Na misi zadušnici 6. lipnja 2004. godine na Macelju pomoćni je zagrebački biskup mons. Vlado Košić blagoslovio kamen temeljac za novu crkvu Muke Isusove. Zemni ostatci 1163 maceljskih mučenika 22. listopada 2005. godine pokopani su u novoizgrađenoj grobnici. Pokop je predvodio zagrebački nadbiskup kardinal Josip Bozanić i mons. Marko Culej, prvi varaždinski biskup, uz koncelebraciju svećenika iz svih hrvatskih krajeva i u nazočnosti mnoštva vjernika i poštovatelja maceljskih mučenika. Nakon pokopa maceljskih mučenika nastavljena je izgradnja spomen-crkve Muke Isusove, koju je 3. lipnja 2007. svečano blagoslovio varaždinski biskup mons. Josip Mrzljak.

Obilježavanje obljetnice
Svake prve nedjelje u mjesecu lipnju ovdje se obilježava obljetnica maceljske tragedije. Također, u organizaciji državnih i mjesnih vlasti i Udruge Macelj 1945., svakog 23. kolovoza ovdje se svečano obilježava Europski dan sjećanja na žrtve totalitarnih režima.

Spomen-crkva koristi se i za redovita bogoslužja vjernika iz Donjeg i Gornjeg Macelja.

Bibliografija
 Damir Borovčak, Macelj 1945. : u spomen žrtvama - povodom 70. obljetnice komunističkih zločina, Udruga Macelj 1945., Zagreb, 2015. (351 str.), ISBN 9789535519027

Izvori

 Đurmanec - Župa sv. Jurja, www.ofm.hr, HAW
 Damir Borovčak, Konferencija za tisak 28. svibnja 2007., Politički zatvorenik 183/2007.
 Blagoslov nove crkve i komemoracija u Macelju, Politički zatvorenik 183/2007.
 Josip Bozanić, Prešućivana istina o maceljskoj tragediji, homilija u Macelju 5. lipnja 2005., U: Istina u ljubavi, Glas Koncila i Školska knjiga, Zagreb, 2008., ISBN 9789530612563, str. 39-50

Vanjske poveznice
Mrežna mjesta
 Đurmanec – Župa sv. Jurja, službeno mrežno mjesto

Katoličke crkve u Hrvatskoj
Partizanski zločini u Drugom svjetskom ratu i poraću
Komemoracija progona i ratnih zločina u Drugom svjetskom ratu
Komemoracija komunističkih zločina

Spomen-crkva Muke Isusove (Donji Macelj)


Republica Autonomă Sovietică Socialistă Kazahă (în ; în ), abreviată RASS Kazahă (în ; în ) sau pur și simplu Kazahstan (în ; în ), a fost o Republică Autonomă Socialistă Sovietică în cadrul Republicii Sovietice Federative Socialiste Ruse (RSFSR) a Uniunii Sovietice, care a existat din 1925 până în 1936.

Istoric
RASS Kazahă a fost creată inițial ca RASS Kirghiză (a nu se confunda cu Republica Autonomă Sovietică Socialistă Kirghiză care a existat în perioada 1926-1936 în Asia Centrală, pe teritoriul actualului stat independent Kârgâzstan) în 26 august 1920 și a făcut parte din Republica Sovietică Federativă Socialistă Rusă. Înainte de Revoluția Rusă din 1917, kazahii din Rusia erau cunoscuți sub numele de "kirghizi-kazahi" sau pur și simplu "kirghizi" (iar kîrgîzii sub numele de "kara-kirghizi"). Această practică a continuat la începutul perioadei sovietice și, astfel, RASS Kirghiză a fost republica națională a kazahilor. Cu toate acestea, delegații celui de-al cincilea consiliu al sovietelor kazahe, desfășurat în perioada 15-19 iunie 1925, au decis reorganizarea RASS Kirghize în Republica Autonomă Sovietică Socialistă Kazahă și Republica Autonomă Sovietică Socialistă Kirghiză. Capitala fostei RASS Kirghize, Ak-Mechet, a fost păstrată ca reședință a RASS Kazahe, dar a fost redenumită Kzîl-Orda, care înseamnă în limba kazahă "orașul roșu". În 1927 sau, după alte surse, 1929 orașul Alma-Ata a fost desemnat ca noua capitală a RASS Kazahe. În februarie 1930 a avut loc o răscoală armată antisovietică în satul Sozak. Pe 5 decembrie 1936, RASS Kazahă a fost desprinsă din RSFS Rusă și transformată în Republica Sovietică Socialistă Kazahă, o republică unională a Uniunii Sovietice.

Geografie
RASS Kazahă care s-a format prin reorganizarea mai extinsei RASS Kirghize a inclus tot teritoriul actual al Republicii Kazahstan, plus părți din Uzbekistan (Regiunea Autonomă Karakalpak), Turkmenistan (malul nordic al Kara Bogaz Gol) și Rusia (părți din ceea ce va deveni regiunea Orenburg). Aceste teritorii au fost scoase din cadrul RASS Kazahe în următorul deceniu.

Subdiviziunile administrative ale RASS au fost modificate de mai multe ori în istoria republicii. În 1928 guberniile, districte administrative moștenite de la RASS Kirghiză, au fost eliminate și înlocuite cu 13 okruguri și raioane. În 1932 republica a fost împărțită în șase noi oblasturi, cu suprafețe mai mari. Acestea erau:

 Oblastul Aktyubinsk (capitala Aktiubinsk);
 Oblastul Alma-Ata (capitala Alma-Ata);
 Oblastul Kazah Estic (capitala Semipalatinsk);
 Oblastul Karaganda (capitala Petropavlovsk);
 Oblastul Kazah Sudic (capitala Cimkent);
 Oblastul Kazah Vestic (capitala Uralsk).

Pe 31 ianuarie 1935 a fost realizată încă o diviziune teritorială care a inclus cele șase oblasturi enumerate mai sus, plus noul okrug Karkaralinsk.

Note de subsol

Note

Kazahă


Filip Mrzljak (Zagreb, 16. travnja 1993.) hrvatski je nogometaš koji igra na pozicji defenzivnog veznog. Trenutačno igra za Goricu.

Vanjske poveznice

Soccerway
Romaniansoccer.ro
Statistics Football
Sportnet
Statistike hrvatskog nogometa
Transfermarkt
worldfootball.net

Životopisi, Zagreb
Hrvatski nogometaši
Nogometaši Dinama
Nogometaši NK Lokomotive
Nogometaši HNK Gorice
Aktivni nogometaši

Filip Mrzljak


سيرو لاغو هو أحد الأقاليم 19 في الأوروغواي وعاصمته هي مدينة ميلو. ويقع في الجزء الشرقي من البلاد، ويقع على الحدود مع البرازيل إلى الشمال الشرقي ويفصل بينهما نهر ريو ياغوارون بشكل حدود طبيعية، وإقليم تريينتا إي تريس إلى الجنوب، وإقليم دورازنو إلى الغرب وإقليمي تاكواريمبو وريفيرا إلى شمال غرب البلاد ويفصل بينهما نهر ريو نيغرو كحدود طبيعية.

المساحة 13,648 كم²
عدد السكان 86,564 نسمة

مراجع

إدارات الأوروغواي
دول وأقاليم أسست في 1821
سيرو لاغو

إدارة سيرو لارغو


Westheim ist ein Gemeindeteil der Gemeinde Aurach im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Das Dorf liegt am Seitzenbronner Bach, einem rechten Zufluss der Wieseth. Es bildet eine geschlossene Siedlung mit dem im Osten gelegenen Windshofen und dem im Norden gelegenen Gindelbach. Die Orte sind von Grünland mit einzelnem Baumbestand und Ackerfläche umgeben. 0,5 km weiter südlich befindet sich der Mörnsheimer Wald, 1 km westlich erhebt sich der Hafnerberg (). Die Kreisstraße AN 36 führt nach Windshofen (0,5 km östlich) bzw. nach Gindelbach (0,4 km nördlich). Eine Gemeindeverbindungsstraße führt nach Vorderbreitenthann zur Staatsstraße 1066 (2,3 km südwestlich).

Geschichte
Westheim wurde erstmals in einer Urkunde aus dem Jahr 899 erwähnt, in der bestätigt wird, dass Kaiser Arnulf mit dem Eichstätter Fürstbischof Erchanbald u. a. auch in Westheim Güter austauschte. Im Jahr 1511 verkauften die Herren von Mörnsheim ihren Anteil (2 Höfe und 3 Güter) an den Eichstätter Fürstbischof Gabriel von Eyb. Grundherren waren nun neben dem Hochstift Eichstätt (Kastenamt Herrieden) noch das Markgräfliche Stiftsamt Feuchtwangen und die Herren von Wollmershausen zu Amlishagen (ein Anwesen).

Westheim lag im Fraischbezirk des ansbachischen Oberamtes Feuchtwangen. 1732 bestand der Ort aus 6 Anwesen. Die Dorf- und Gemeindeherrschaft hatte das eichstättische Kastenamt Herrieden. Grundherren waren das Kastenamt Herrieden (3 Höfe, 2 Gütlein) und das Kastenamt Colmberg (1 Gütlein). An diesen Verhältnissen änderte sich bis zum Ende des Alten Reichs nichts. Von 1797 bis 1808 unterstand der Ort dem Justiz- und Kammeramt Feuchtwangen.

Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurde Westheim dem Steuerdistrikt und der Ruralgemeinde Weinberg zugeordnet. Im Zuge der Gebietsreform wurde Westheim am 1. Mai 1978 nach Aurach eingemeindet.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist römisch-katholisch geprägt und nach St. Peter und Paul (Aurach) gepfarrt. Die Einwohner evangelisch-lutherischer Konfession sind nach Feuchtwangen gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Geographie (Aurach, Landkreis Ansbach)
Ort im Landkreis Ansbach
Ersterwähnung 899
Dorf

Westheim (Aurach)


وورث1000 () هو موقع عرض صور ورسومات غريبة الشكل من مختلف أنحاء العالم وتم تأسيسه في 1 يناير 2002 ويقع مقره في مدينة نيويورك. ويشتق اسمه من المثل "الصورة تساوي ألف كلمة"

مراجع

منتديات إنترنت
مواقع ويب فنية

وورث1000


Adoniram Byfield ou Bifield (mort en 1660) est un pasteur anglais, l'un des scribes de l'Assemblée de Westminster. Les procès-verbaux survivants de l'Assemblée, qui, selon un projet visant à les faire publier, "constituent sans doute le texte religieux non publié le plus important de la Grande-Bretagne du XVIIe siècle", comptent plus d'un demi-million de mots et sont presque tous écrits par Byfield .

Biographie
Il est le troisième fils de Nicholas Byfield, probablement né avant 1615. Il fait ses études à l'Emmanuel College de Cambridge où il s'inscrit en 1620 et obtient son baccalauréat en 1624. Il est ordonné en 1625 et devient vicaire perpétuel de l'église de Londres All Hallows Staining en 1629 .

En 1642, il est aumônier du régiment de Sir Henry Cholmondeley. Le 6 juillet 1643, il est nommé l'un des deux scribes de l'Assemblée de Westminster, l'autre étant Henry Roborough. Leur assistant est John Wallis. Les scribes ne sont pas membres de l'assemblée dont ils gardent les annales, et ils ne sont pas autorisés au début, comme les membres, à porter leur chapeau ; mais en commun avec les autres théologiens, les scribes ont droit à l'allocation (irrégulièrement payée) de quatre shillings par jour. Pour leur peine, ils reçoivent le droit d'auteur du Directory of Public Worship (commandé pour être publié le 13 mars 1645), qu'ils vendent pour 400 £.

C'est au cours de la séance de l'assemblée que Byfield obtient d'abord le presbytère sinécure puis le vicariat de Fulham. Isaac Knight lui succède au presbytère en 1645 et au vicariat en 1657. À une date inconnue entre 1649 et 1654, Byfield reçoit une nomination au presbytère de Collingbourne Ducis, Wiltshire, succédant à Christopher Prior. Byfield n'est pas dérangé à la Restauration.

En 1654, il est nommé l'un des commissaires adjoints du Wiltshire, en vertu de l'ordonnance du 29 juin pour l'éjection des ministres scandaleux, et est actif parmi eux, par exemple contre Walter Bushnell, vicaire de Box, (éjecté en 1656). La pratique de l'assemblage de Byfield le rend pointu en tant qu'examinateur. Il meurt intestat à Londres, dans la paroisse de St. Martin-in-the-Fields, à la fin de 1660 ou au tout début de 1661. Sa femme, Katharine, lui survit et administre ses effets le 12 février 1661. Samuel Butler dans Hudibras en fait l'icône de ces fanatiques du presbytère dont les tactiques ouvrent la voie à l'indépendance religieuse.

Œuvres
L'œuvre la plus importante de Byfield consiste dans les procès-verbaux manuscrits, ou brouillons, des débats de l'assemblée, qui sont presque entièrement rédigés de sa très difficile écriture. Ils sont conservés dans la bibliothèque du Dr Williams  et sont édités pour la première fois par  et John Struthers en 1874. Selon Mitchell, Byfield a publié un catéchisme quelques années avant la réunion de l'assemblée. En 1626, il édite la Règle de foi de son père, un ouvrage sur le Symbole des apôtres. À Byfield est attribué Une brève vue de M. Coleman son nouveau modèle de gouvernement de l'Église, 1645. Il aide également Chambers dans ses excuses pour les ministres du comté de Wiltshire de 1654.

Références

Liens externes

Étudiant de Emmanuel College (Cambridge)
Théologien protestant du XVIIe siècle
Théologien anglais
Décès en 1660

Adoniram Byfield


O Campeonato Mundial de Halterofilismo de 2009 foi a 77ª edição do campeonato de halterofilismo, organizado pela Federação Internacional de Halterofilismo (FIH). O campeonato ocorreu no KINTEX, em Goyang, na Coreia do Sul, entre 20 a 29 de novembro de 2009. Foram disputadas 15 categorias (8 masculino e 7 feminino), com a presença de 329 halterofilistas (196 masculino e 133 feminino) de 65 nacionalidades filiadas à Federação Internacional de Halterofilismo (FIH). Teve como destaque a China com 39 medalhas no total, sendo 18 de ouro.

Medalhistas

Masculino

  — RECORDE MUNDIAL

Feminino

  — RECORDE MUNDIAL

Quadro de medalhas

Quadro de medalhas no total combinado

Quadro de medalhas nos levantamentos + total combinado

Classificação por equipe

Masculino

Feminino

Participantes
Um total de 329 halterofilistas de 65 nacionalidades participaram do evento.

 (3)
 (7)
 (4)
 (7)
 (6)
 (1)
 (1)
 (6)
 (9)
 (15)
 (9)
 (6)
 (1)
 (6)
 (1)
 (5)
 (5)

 (10)
 (3)
 (7)
 (4)
 (4)
 (5)
 (1)
 (3)
 (1)
 (4)
 (2)
 (4)
 (4)
 (12)
 (9)
 (2)
 (2)

 (1)
 (2)
 (1)
 (11)
 (3)
 (2)
 (2)
 (3)
 (1)
 (4)
 (12)
 (2)
 (14)
 (1)
 (1)
 (1)
 (15)

 (10)
 (1)
 (3)
 (2)
 (8)
 (2)
 (14)
 (7)
 (10)
 (1)
 (13)
 (8)
 (4)
 (1)

Ligações externas
Site da Federação Internacional de Halterofilismo

2009
Mundial
Halterofilismo
Halterofilismo


Borislav (Boris) Ivkov (srp. Борислав Ивков; Beograd, 12. studenoga 1933. – 14. veljače 2022.), bio je srbijanski šahist i šahovski velemajstor. Godinama najbolji igrač u Srbiji i Jugoslaviji. Naslov međunarodnog majstora nosio je od 1954., a velemajstora od 1955. godine.

Svjetski juniorski prvak 1951. godine i brončani 1953. godine.

Od 1964. do 1979. pet se puta kvalificirao za međuzonski turnir i jednom je, u Amsterdamu 1964. (7. mjesto), uspio proći na kandidatski turnir. Izgubio je u četvrtfinalu (Bled 1965.) od Danca Benta Larsena 2,5:5,5 (+1, −4, =3). Prvak Jugoslavije u šahu 1958. (podijelio sa Svetozarom Gligorićem, 1963. (podijelio s Mijom Udovčićem) i 1972. godine.

Sudionik dvanaest šahovskih olimpijada od 1956. do 1980. gdje je igrao za Jugoslaviju. Šest puta bio je srebrni i četiri puta brončani. Kao pojedinac osvojio je na olimpijadi 1962. na 4. ploči i olimpijadi 1970. igrajući na 2. ploči zlatnu medalju za najbolji učinak na svojoj ploči. Osim toga osvojio je pojedinačne srebrne i brončane medalje.
Sudionik šest europskih prvenstava u šahu od 1957. do 1980. godine. Godine 1973. u Bathu bio je najbolji na 2. ploči, a s reprezentacijom Jugoslavije na EP 1965. u Hamburgu te 1973. osvojio je drugo mjesto.

Natjecao se za šahovske klubove Königsspringer Frankfurt u Njemačkoj i u Španjolskoj za CA Endesa Ponferrada na 1. ploči. Godine 1976. i 1986. igrao za beogradski Partizan u Europskom klupskom kupu.

Od prosinca 2013. na turniru u Poděbradima Snowdrops vs. Old Hands nije više aktivan igrač.

U siječnju 2017. rejting po Elou mu je bio 2402, a najviši je rejting po Elou imao u srpnju 1971., 2560 bodova. Pred uvođenje Elo broja, najbolji povijesni Elo-broj koji je imao bio je 2715 bodova, koji je dosegao listopada 1956. godine.

Izvori

Vanjske poveznice
 (engl.) Profil i partije na Chessgames.com
 (engl.) Profil na FIDE

Srbijanski šahisti
Šahovski velemajstori

Borislav Ivkov


Jean-Jérôme Filliez, né le  à Salins (originaire du même lieu), est une personnalité politique suisse du canton du Valais, membre du Parti démocrate-chrétien. Il est député au Conseil national de 1995 à 1998.

Biographie
Jean-Jérôme Filliez naît le  à Salins, dans le canton du Valais. Il est originaire du même lieu. Son père est agriculteur et sa mère institutrice. Il obtient une licence ès lettres à l'Université de Fribourg. De 1970 à 1985, il est enseignant à l'École normale de Sion. Il enseigne ensuite au Centre de formation professionnelle de Sion, dont il est nommé directeur en 1998.

Il est président de l'École suisse de ski de Nendaz pendant dix ans. En 2005, il devient président de Caritas Valais.

Parcours politique
Membre du Parti démocrate-chrétien, il siège au Conseil communal de Vétroz de 1988 à 1992, puis est président de la commune de 1993 à 2004. Au moment de son élection à la présidence le , il est la première personne non membre du Parti radical-démocratique à être élue à la tête de la commune depuis cinquante-six ans.

Il siège au Conseil national de 1995 à 1998. Il démissionne en cours de législature pour prendre la direction du Centre de formation professionnelle de Sion. Il est remplacé par son collègue de parti Gilbert Debons.

Notes et références

Liens externes

Naissance en mai 1945
Chef d'un exécutif communal en Suisse
Personnalité politique valaisanne
Personnalité du Parti démocrate-chrétien (Suisse)
Conseiller national suisse de la 45e législature
Étudiant de l'université de Fribourg

Jean-Jérôme Filliez


Hugo Hesse (* 18. November 1855 in Wechselburg-Altzschillen; † 4. Januar 1923 in Kulmbach) war ein deutscher Naturwissenschaftler.

Leben
Hugo Wilhelm Hesse stammte aus Altzschillen, heute Stadtteil von Wechselburg in Sachsen. Der frühe Tod des Vaters verhinderte ein naturwissenschaftliches Studium und zwang Hesse, eine Drogistenlehre anzutreten. Nachdem er einige Jahre lang das Geschäft einer Verwandten in Hof geführt hatte, eröffnete er 1894 die erste Drogerie in Kulmbach. Seine Ehefrau Jeanne Marie Oger (* 15. Januar 1866 in Nantes; † 27. Februar 1937 in Kulmbach) hatte er am 21. Juli 1894 in deren Heimatstadt Nantes geheiratet. Er starb am 4. Januar 1923 in Kulmbach und liegt auf dem neuen Kulmbacher Friedhof begraben.

Tätigkeiten als Heimatforscher
Schon von Kindesbeinen an zeigte Hugo Hesse für die Naturwissenschaften, insbesondere die Zoologie und Geologie, großes Interesse. Der frühe Tod des Vaters verhinderte jedoch ein entsprechendes Studium, dennoch erwarb sich Hesse als Autodidakt umfassende Kenntnisse in den genannten Bereichen. Das erworbene theoretische Wissen ergänzte er durch Beobachtung und Untersuchung der Natur und eine vielseitige Sammeltätigkeit. Besonders widmete er sich der Erforschung des Buntsandsteins und den darin eingebetteten fossilen Fährten des Chirotheriums. Eine Art des Handtieres, das Chirotherium hessei, ist nach ihm benannt. Seine Sammlung umfasste schließlich 1900 Versteinerungen aus allen im Kulmbacher Umland vertretenen geologischen Schichten, 140 Mineralien, mit denen er den geologischen Aufbau der Landschaft einschließlich der umgebenden Gebirge darzustellen vermochte, 190 Präparate aller hier brütenden und durchziehenden Vogelarten, 125 Nester und Tierbaue, 35 Präparate der wichtigsten einheimischen Säugetiere, 5500 Schmetterlinge, Käfer, Libellen, Heuschrecken und anderer Insekten aus dem Obermaingebiet, 100 Schnecken- und Muschelgehäuse und 300 Schädel verschiedener Tiere. Die Sammlung war eine wissenschaftliche Fundgrube und galt als eine der besten in Deutschland, da sie als ausgesprochene Lokalsammlung zugleich einen umfassenden Nachweis für die örtlichen Verhältnisse ergab. Hesse hatte sich zu einem meisterhaften Präparator entwickelt und legte größten Wert auf die Wissenschaftlichkeit seiner Arbeit. Zu diesem Zweck stand er mit den führenden Fachgelehrten seiner Zeit in regem Schrift- und Tauschverkehr. Seit 1906 war Hesses naturwissenschaftliche Sammlung im Kulmbacher Luitpoldmuseum ausgestellt; 1935 wurde sie durch Hans Günther und Hans Edelmann in den Räumen der Plassenburg neu eingerichtet. Dort wurde sie in den Wirren des Kriegsendes 1945 größtenteils vernichtet.

Ehrungen
Das "naturwissenschaftliche Kränzchen" in Kulmbach ernannte Hugo Hesse 1922 zu seinem Ehrenmitglied. Die Stadt Kulmbach benannte nach ihm eine Straße.

Literatur
 Auskunftsakt Hugo Hesse im Stadtarchiv Kulmbach.
 Ottmar Schmidt: Wegmarken – Was Kulmbachs Orts- und Straßennamen erzählten. Kulmbach 2000, ISBN 3-00-006895-3.
 Gerd Schmucker: Sammelleidenschaft zum Nutzen der Forschung – Heimatforscher Hugo Hesse wurde vor 125 Jahren geboren. In: Aus der Fränkischen Heimat. Beilage zur Bayerischen Rundschau, Nr. 4/1980.

Naturwissenschaftler
Person (Kulmbach)
Deutscher
Geboren 1855
Gestorben 1923
Mann

Hugo Hesse


Der TV Creglingen (Turnverein 1876 Creglingen e.V.) ist ein Sportverein aus dem tauberfränkischen Creglingen im Main-Tauber-Kreis in Baden-Württemberg. Von 1996 bis 2002 spielte die erste Mannschaft in der Volleyball-Bundesliga der Frauen.

Geschichte

Turnverein
Der TV Creglingen wurde 1876 gegründet und hat über 1000 Mitglieder (Stand: 2000).

Volleyballabteilung
Saisondaten der Volleyball-Frauen 1996/97 bis 2001/02
Ein Aushängeschild des TV Creglingen war jahrelang die Volleyball-Abteilung, die ab 1980 von Trainer Rudi Sonnenbichler mit hervorragender Jugendarbeit aufgebaut wurde. 1987 holte die weibliche B-Jugend des TV Creglingen den deutschen Meistertitel.

Die erste Frauenmannschaft spielte in den 1990er Jahren in der 1. Bundesliga. Trainer waren zu dieser Zeit u. a. Bernd Werscheck, Mathias Eichinger und Xiaojun Yang. Bekannte Bundesligaspielerinnen waren Karin Steyaert, Brit Wiedemann, Danja Müsch, Claudia Pavlicek, Birgit Thumm, Nicole Fetting und Sabrina Roß. Creglingen war damals Volleyball-Nachwuchsstützpunkt. Im Laufe der Zeit bot der Verein auch ein Teilzeitinternat für den talentierten Volleyballnachwuchs an. 2002 mussten sich die Volleyballerinnen aus finanziellen Gründen aus der Bundesliga zurückziehen. Im gleichen Jahr gründete der Verein die ebm-papst-Volleyballschule unter der Trägerschaft des TVC. Nach dem damaligen Bundesliga-Abstieg des TV Creglingen blieb der Hauptsponsor ebm mit im Boot und man setzte auf die Förderung des eigenen Nachwuchses. Ende August 2013 verlegte die Volleyballschule ihren Sitz von Creglingen nach Niederstetten.

2010 gründete die Volleyballabteilung eine Frauen-Seniorinnenmannschaft, die gleich auf Anhieb die Teilnahme an der Deutschen Meisterschaft erreichte.

Rudi Sonnenbichler betreute nach seiner Tätigkeit beim TV Creglingen das Nationalteam der Sitzvolleyballer bei den Paralympics.

Literatur

Weblinks

Einzelnachweise

Creglingen, TV
Gegründet 1876
Creglingen #TV
Organisation (Creglingen)

TV Creglingen


Buch ist eine Gemarkung des Ortsteils Neuhaus-Schierschnitz der Gemeinde Föritztal im Landkreis Sonneberg in Thüringen.

Lage
Buch ist eine gelockerte Haufenansiedlung im Südosten des Gemeindegebietes, östlich der Bundesstraße 89 in kupierter Flur gelegen. Östlich schließt sich ein Waldgebiet und die Grenze zu Bayern an.

Geschichte
Am 23. Januar 1355 wurde das Dorf erstmals urkundlich erwähnt. Buch wurde 1923 mit den Nachbarorten Gessendorf, Mark, Neuhaus und Schierschnitz zur Gemeinde Neuhaus-Schierschnitz verschmolzen. Am 6. Juli 2018 wurde diese Gemeinde mit den Gemeinden Föritz und Judenbach zu der neuen Gemeinde Föritztal zusammengelegt.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Sonneberg
Geographie (Föritztal)
Haufendorf
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Sonneberg)
Ersterwähnung 1355
Gemeindeauflösung 1923

Buch (Föritztal)


Naviauxella es un género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Contiene las siguientes especies:

 Naviauxella davisona (Gestro, 1889)
 Naviauxella declivitatis Naviaux, 1991
 Naviauxella gabrieli Naviaux, 1991
 Naviauxella pinratanai Naviaux, 1991
 Naviauxella ramai Naviaux, 1991
 Naviauxella recondita Naviaux, 1991
 Naviauxella rufovittata Cassola & Werner, 1995
 Naviauxella snowiana Cassola, 2002
 Naviauxella tenuiformis Naviaux, 1991
 Naviauxella vientianensis Sawada & Wiesner, 1999

Referencias

Enlaces externos
 ION
 Nomenclator Zoologicus

Cicindelina

Naviauxella


Turgajsko more, Turgajski tjesnac ili Zapadnosibirsko more (ruski: Тургайское море, Тургайский пролив,  Западно-Сибирское море) je hidrografski objekt koji je bio veliko plitko tijelo slane vode (zatvoreno more) u mezozoiku i kenozoiku. Prostiralo se sjeverno od današnjega Kaspijskoga jezera do Paleoarktičke zone. Postojalo je od srednje Jure do Oligocena (prije 160 – 29 milijuna godina).

Iako je bilo ustrajno i prevladavajuće obilježje u svojoj regiji, Turgajsko more nije bilo cjelokupno tijekom svojega postojanja. Turgajsko more "razdvojilo je Južnu Europu od Zapadne Azije na mnoge velike otoke te je odvojila Europu od Azije."

Razdjeljenje Euroazijskoga kontinenta Turgajskim morem pridonijelo je razdvajanju životinjske populacije. Možda najpoznatiji dinosauri koji su bili ograničeni na područje današnje Azije i zapadne Sjeverne Amerike bili su ceratopsii koji su živjeli tijekom krede. Postojanje Turgajskog mora također je ograničilo stanište slatkovodnih riba i vodozemaca.

Ime Turgajskoga mora dolazi od kazahstanske rijeke Turgaj.

Izvori

Vidi još
 Rejki ocean
 Tetis (ocean)

Drevni oceani

Turgajsko more


An Anthurium podophyllum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adelbert von Chamisso ngan Diederich Franz Leonhard von Schlechtendal, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Sigismund Kunth. An Anthurium podophyllum in nahilalakip ha genus nga Anthurium, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anthurium

Anthurium podophyllum


Kardinal Alojzije Stepinac – Osnovne činjenice o osobi i djelu je knjiga autora Šimuna Šite Ćorića. Knjiga je dvojezična, tiskana u pet posebnih izdanja tiskana, uz hrvatski, na engleskom, španjolskom, talijanskom, francuskom i njemačkom jeziku. Knjižica pruža kratko i pouzdano informiranje o osobi koju je Sveta Stolica proglasila blaženikom, s jedne strane. Sadrži (bio)bibliografske podatke za svako daljnje temeljito iščitavanje života i djela kardinala Alojzija Stepinca.

Izvori
Hrvatski informativni centar

Knjige
Alojzije Stepinac


Rusçuk ili (Bulgarca: Русе|Ruse), Bulgaristan'ın kuzeyinde yer alan ve Romanya'ya sınırı olan bir ildir. Tuna Nehri kıyısında yer alan ilin merkezi Rusçuk'tur. 2,803 km² yüzölçümünde olan şehrin nüfusu 267,621 kişidir. Rusçuk ilinin 8 belediyesi vardır.

Meydanı tipik bir Avrupa kentini andırmaktadır. Bulgaristan'ın gelişmekte olan bir kentidir.

Kaynakça

Rusçuk (il)


A cratera de Bloody Creek, que também é conhecida como estrutura de Bloody Creek, tem  de diâmetro elíptico que está localizado no sudoeste da Nova Escócia, Canadá. Argumenta-se que é uma possível cratera de impacto extraterrestre ou uma estrutura de impacto. Situa-se entre Bridgetown e West Dalhousie, Condado de Annapolis, Nova Escócia, onde a estrutura de Bloody Creek abrange o que antes era um trecho de Bloody Creek. Também é informalmente conhecida como a cratera de Astrid.

História
A estrutura de Bloody Creek foi descoberta pelo Dr. George R. Stevens, um geólogo aposentado da Acadia University, em 1987, durante uma pesquisa aérea regional. Na época de sua descoberta, ele estava submerso em um reservatório, o Lago Dalhousie. Dalhousie Lake foi criado por uma barragem construída em Bloody Creek pela Nova Scotia Power Corporation como parte do desenvolvimento hidrelétrico do Bloody Creek Reservoir. Como resultado, a coleta de amostras de rochas da borda da cratera e seu entorno exigiu o uso de equipamento de mergulho e visitas ao local durante os eventuais períodos de drenagem do reservatório. Quando a superfície do Lago Dalhousie foi congelada, o gelo espesso criou uma plataforma que facilitou muito as pesquisas de magnetômetro e radar de penetração no solo desse recurso. Antes de ser inundada, o interior da estrutura de Bloody Creek consistia em um pântano dentro da planície de inundação de Bloody Creek.

Geologia de superfície
A estrutura Bloody Creek fica dentro do planalto sul do sudoeste da Nova Escócia. O planalto do sul consiste em uma topografia montanhosa pouco drenada, suavemente ondulada, caracterizada por drenagens desordenadas por glaciares e extensos lagos e zonas úmidas. Um grande batólito de granito, que tem intrusão de ardósia e grauvaque, subjaz aos planaltos do sul. Dentro desta região, o leito rochoso encontra-se pouco exposto devido ao baixo relevo; um cobertor superficial generalizado de até glacial; e numerosas grandes depressões cheias de turfa de zonas húmidas ou ocupadas por lagos. O manto de lavra glacial é relativamente fino, tipicamente inferior a  de espessura, e consiste em sedimento arenoso solto que contém uma abundância de pedras angulares e pedregulhos derivados localmente. A rocha exposta foi esculpida e polida glacialmente. No local da estrutura de Bloody Creek e em outros lugares da região, podem ser vistos roches moutonnées e recursos de depenagem do lado de sotavento.

Geologia do alicerce
A estrutura de Bloody Creek encontra-se inteiramente dentro de afloramentos profundamente erodidos de rocha granítica do pluton Scrag Lake. Este pluton tem uma área exposta de aproximadamente   . Forma grande parte do extremo oeste do Batólito da Montanha do Sul. O pluton é composto principalmente de biotita monzogranito megacristico e quantidades menores de biotita granodiorito megacristico. Os contatos entre o monzogranito biotita primário e as ardósias e grauvaques das rochas hospedeiras são ubiquamente afiados e intrusivos. Numerosos corpos pequenos (<    ) de leucomonzogranito de grão fino, que constituem menos de 0,1% do pluton total, estão espalhados por ele. Estima-se que os plutons do .

O Batólito da Montanha do Sul foi colocado no final do Devoniano, cerca de 370 Ma. Ele se intrometeu em rochas metassedimentares Cambro - Ordovicianas do Supergrupo Meguma e nas rochas metassedimentares a metavulcânicas Siluro -Devonianas sobrejacentes do Grupo Rockville Notch. O Batólito da Montanha do Sul e suas rochas hospedeiras são cobertos por rochas sedimentares terrestres clásticas grosseiras do Grupo Horton do Devoniano Superior ao início do Mississipiano, indicando uma idade mínima de exumação de cerca de 355 Ma. Essas restrições estratigráficas são fundamentadas por datação radiométrica que rendeu uma faixa etária de 372-361 Ma para a idade dos plutons que compõem o Batólito de South Mountain

Morfologia

A estrutura de Bloody Creek é ligeiramente elíptica com  longo eixo principal na direção noroeste e  eixo menor longo de direção sudoeste. Como visto em fotografias aéreas tiradas antes da inundação de Bloody Creek, a cratera dessa estrutura é definida por uma escarpa contínua e proeminente  de altura e circunda completamente o que antes era um fen plano. Aproximadamente  de sedimentos de turfa e lago sob a superfície do antigo pântano. Esses sedimentos repousam sobre uma superfície rochosa de relevo irregular que é cortada ao meio por uma crista de direção sudoeste.

Conforme interpretado a partir de perfis de radar de penetração no solo, o leito rochoso subjacente aos sedimentos que ocupam a cratera da estrutura de Bloody Creek consiste em um preenchimento heterogêneo que difere do leito rochoso fora dele. Em perfis de radar de penetração no solo, o preenchimento heterogêneo exibe múltiplas reflexões que estão ausentes nos perfis de radar de penetração no solo de rochas campestres que ficam fora e circundam essa estrutura. O material de enchimento é internamente falhado como mostrado pelas descontinuidades laterais vistas nos perfis de radar de penetração no solo.

Em relação a crateras de impacto de tamanho semelhante, ou seja, a cratera Aouelloul, a estrutura de Bloody Creek tem uma morfologia distinta e bastante diferente. Por exemplo, a profundidade da cratera da estrutura de Bloody Creek é bastante, mesmo anormalmente, rasa, embora semelhante em diâmetro à cratera Aouelloul, que tem  de diâmetro. No caso da estrutura de Bloody Creek, o relevo total de sua cratera da crista de sua borda até a base de seu piso enterrado é de apenas . Em contraste, estudos de gravidade e modelagem indicam que o relevo total da cratera Aouelloul da crista de sua borda até a base do fundo da cratera enterrada é de cerca de . A estrutura de Bloody Creek também é morfologicamente distinta de outras crateras de tamanho semelhante, incluindo a cratera Aouelloul, pois tem uma "borda" elíptica com uma relação comprimento/largura de 1,2.

Metamorfismo de choque

Análises petrográficas usando seções finas de amostras coletadas proximamente à borda geomórfica da estrutura de Bloody Creek fornecem evidências abundantes de metamorfismo de choque que é indicativo de um impacto de hipervelocidade associado a essa estrutura. Esta evidência inclui microbreciação e cataclase, kink-banding e microestruturas planares raras em feldspato, birrefringência mineral reduzida, mosaicismo comum e microestruturas planares em quartzo, kink-banding em mica e degradação sistemática de biotita a clorito mostrando deformação plástica e microtexturas de fluxo. As microestruturas planares consistem em fraturas planares raras e possíveis feições de deformação planar. Dessas feições, as feições de deformação planar, conhecidas como quartzo chocado, são consideradas exclusivamente diagnósticas de metamorfismo de choque que foi resultado de um impacto extraterrestre.

Os tipos de quartzo chocado encontrados em amostras de superfície da borda da estrutura de Bloody Creek indicam pressões de formação anormalmente altas. Com base em experimentos de recuperação de choque, a pressão limite para os tipos de quartzo chocado encontrados nessas amostras é estimada em 16 GPa, com uma pressão média de 23 GPa. Essas estimativas de pressão excedem em muito as pressões estimadas para a formação de quartzo chocado encontrado nas bordas de tamanho e tipos semelhantes de crateras. Eles são apenas comparáveis em magnitude com as pressões estimadas para rochas alvo in situ na base de tais crateras de impacto. Com base no simples,  de diâmetro da cratera Brent em Ontário, Canadá, como modelo, para ter os tipos de quartzo chocado expostos na superfície na borda da estrutura de Bloody Creek teoricamente exigiria a remoção de pelo menos a metade superior da cratera final original. Que um impacto oblíquo, como uma estrutura elíptica indicaria, diminuiria, não aumentaria, as pressões às quais os estratos da borda seriam submetidos torna as pressões de formação estimadas para o quartzo chocado encontrado na borda da estrutura de Bloody Creek ainda mais anormalmente altas.

Origem
A morfologia, estrutura interna e evidências abundantes de metamorfismo de choque indicam claramente que a estrutura de Bloody Creek é provavelmente uma cratera de impacto ou uma estrutura que é o resultado de um impacto de hipervelocidade extraterrestre. A morfologia elíptica do mesmo indica fortemente que é provavelmente o resultado de um impacto oblíquo.

Idade
A idade da estrutura de Bloody Creek permanece sem resposta. Em um caso, a estrutura de Bloody Creek pode ser uma estrutura de impacto profundamente erodida. Esta estrutura sendo relativamente antiga e fortemente erodida, presumivelmente em parte pelas geleiras do Pleistoceno, explicaria tanto a relação profundidade/diâmetro anormalmente baixa da estrutura da cratera quanto as pressões de limiar anormalmente altas indicadas pelo quartzo chocado e outras características de alteração da rocha que compõem sua atual aro. Nesse caso, a rocha exposta na superfície seria a base erodida de uma estrutura original muito maior. Esta hipótese é consistente com a relação profundidade-diâmetro extremamente rasa da estrutura. Nesse caso, os locais de amostra teriam sido inicialmente próximos ao fundo da cratera original e experimentaram as altas pressões de choque indicadas pelos tipos de quartzo chocado encontrados neles. Além disso, essa hipótese também pode explicar a falta de uma lente de brecha óbvia que pode ser vista nos perfis de radar de penetração no solo de dentro da cratera.

Alternativamente, a estrutura de Bloody Creek pode ser uma cratera de impacto bem preservada, não erodida e relativamente jovem. A morfometria anômala de tal cratera de impacto pode ser explicada por um impacto no gelo glacial, que pode ter resultado na dissipação de grande parte da energia do impacto no gelo, resultando na baixa razão profundidade/diâmetro da cratera. Essa hipótese também pode explicar semelhanças na taxa de acúmulo de turfa dentro da estrutura do Bloody Creek e dentro de pântanos próximos com idades bem restritas que indicam que essa cratera se formou antes da deglaciação, que foi cerca de 12 mil anos atrás. O que se sabe sobre a estratigrafia das camadas de turfa a partir de perfis de radar de penetração no solo sugere que a subsidência diferencial e a compactação dentro da cratera podem continuar. Se assim for, esta seria outra indicação de uma estrutura de impacto relativamente jovem.

O Grupo Norte
Durante as investigações da estrutura de Bloody Creek, um aglomerado de escarpas arqueadas descontínuas foi encontrado a cerca  ao norte dela. Essas escarpas arqueadas são conhecidas como Grupo Norte. A análise da fotografia aérea constatou que ela consiste em várias escarpas arqueadas descontínuas que medem  depressões altas e de contorno nítido com pisos internos relativamente planos. Sonar com sonar e sedimentos lacustres de algumas dessas estruturas, que agora estão submersas sob o lago Dalhousie, revelou a presença de características semelhantes a crateras, que estão subjacentes a esses pisos e são inferidas como enterradas por sedimentos e turfa do lago. A análise petrográfica de amostras rochosas coletadas perto das cristas da borda leste do Grupo Norte identificou feições sugestivas de metamorfismo de choque. Essas características incluem kink-bands em feldspato e biotita e microestruturas planares em quartzo e feldspato. As microestruturas planares consistem em fraturas planares tanto no quartzo quanto no feldspato e possíveis feições de deformação planar no quartzo.

Ver também

 Cratera Charity Shoal
 Cultura de Clóvis
 Cratera Corossol
 evento de extinção quaternário
 Dryas mais jovens
 Hipótese do impacto Dryas mais jovem

Referências

Ligações externas
Nalepa, ME (2012) Investigação da forma e idade da Cratera Bloody Creek, sudoeste da Nova Escócia. Tese não publicada de Acadia Honor, Vaughan Memorial Library, Acadia University, Wolfville, Nova Escócia, Canadá.

Acidentes geográficos da Nova Escócia
Crateras de impacto do Canadá

Cratera de Bloody Creek


Terry Gene Bollea (d. 11 Ağustos 1953), ring adıyla Hulk Hogan olarak bilinen, Amerikalı emekli bir profesyonel güreşçi, oyuncu, televizyon kişiliği, girişimci ve müzisyen. IGN'ye göre Hogan "dünyadaki en tanınmış güreş yıldızı ve 1980'lerin en popüler güreşçisidir".

Hogan profesyonel güreş kariyerine 1977'de başladı, ancak 1983'te Dünya Güreş Federasyonu'na (WWF, şimdiki WWE) imza attıktan sonra dünya çapında tanındı. İlk çalışması sırasında Hogan, WWF Şampiyonasını beş kez kazandı; Federasyon tarihinin en uzun ikinci rekorunu elinde tuttu. Ayrıca 1990 ve 1991 yıllarında art arda Royal Rumble maçlarını kazanan ilk güreşçidir.

2002 yılında WCW'den WWE'ye döndü ve 2003'te ayrılmadan önce altıncı kez WWE şampiyonluğunu kazandı. 2005 yılında WWE Onur Listesi'ne girdi ve 2020'de NWO üyesi olması için ikinci kez teşvik edilecektir.

Hogan, Amerikan Güreş Derneği (AWA), Yeni Japonya Güreş Pro (NJPW) ve Toplam Kesintisiz Aksiyon Güreşi (TNA) için de sahne aldı. Orijinal IWGP Ağır Siklet Şampiyonasını ve WWE dışındaki Güneydoğu Güneydoğu Ağır Siklet Şampiyonasının kuzey ve güney tekrarlarını kazandı.

Güreş sırasında ve sonrasında Hogan, 1982 yapımı Rocky III'teki kötü adam rolüyle başlayarak geniş bir oyunculuk kariyerine sahiptir. Birçok filmde (No Holds Barred, Suburban Commando ve Mr. Nanny dahil) ve üç televizyon şovunda (Hogan Knows Best, Thunder in Paradise ve China, IL) yer aldı.

Kariyeri
Hogan, İtalyan, Fransız, İskoç ve Panamalı kökenlerine sahiptir. Bir buçuk yaşındayken Port Tampa, Florida'ya taşındı  Güreşe ilk defa 1970 yılında başlamıştır. WCW'de ve WWE'de güreşmiş, aynı zamanda WCW'de iken NWO'yu (New World Order) kurmuştur. 24 Temmuz 2014 tarihinde bulunduğu bir radyo programında ırkçı şekilde konuşması üzerine WWE tarafından kovulmuş ve WWE tarihinden silinmiştir. En büyük çekişmesi André the Giant'la olmuştur. 29 Mart 1988'de WrestleMania 3'te tam 93.173 kişi bu maçı izlemeye gelmiştir. Maçı ise Hogan çok zor da olsa kazanmıştır. NWO'yu kurarak 15 sene sonra kötü adam olmuş, fakat WCW batıp, WWE'de de başarılı olmayınca NWO işi bitmiştir. Hogan da son kez Randy Orton ile bir maç yapar ve Hall Of Fame'e alınır.

Hulk Hogan en çok tanınmış profesyonel güreşçilerdendir. Profesyonel güreşi (WWE, WCW vb.) dünyaya tanıtan en iyi isimlerden birisidir.

2015 yılında kızının sevgilisine yaptığı ırkçı yorumları yüzünden WWE'den atılmıştır.

2022 yılında verdiği bir röportajda ''son 10 yılda 17 ameliyat geçirdim. Dizlerim sahte, sırtım metallerle dolu hatta yüzümün bir kısmı da metallerle dolu'' demiştir.

2023 yılında dostu Kurt Angle, Hogan hakkında 'belden aşağısını tamamen hissetmediğini ve ancak bastonla yürüyebildiğini' açıkladı.

Şampiyonluk ve Başarıları

 Heavyweight Unvanı (6 Kere)
 WWE Tag Team Kemerleri (Edge ile 1 Kere)
 WWF/E Dünya Şampiyonluğu Unvanı (6 Kere)(Ayrıca İlk WWF Kemerini 4 Yıldan Fazla Korumuştur.)
 Royal Rumble galibi(1990,1991)
 WWE Undisputed Kemeri

Filmografi

Diğer medya

Kaynakça

1953 doğumlular
Augusta, Georgia doğumlular
Amerikalı erkek sinema oyuncuları
Amerikalı erkek profesyonel güreşçiler
Fransız asıllı Amerikalılar
İtalyan asıllı Amerikalılar
Panama asıllı Amerikalılar
Yaşayan insanlar
20. yüzyıl erkek şarkıcıları
21. yüzyılda Amerikalı erkek oyuncular
Amerikalı erkek dizi oyuncuları
Amerikalı rock bas gitaristleri
Amerikalı erkek pop şarkıcıları
Amerikalı erkek şarkıcı-şarkı yazarları
WWE Hall of Fame

Hulk Hogan


ෆිලිප් ජැක් "ෆිල්" බෲක්ස් (Phillip Jack "Phil" Brooks) (උපත 1978 ඔක්තෝම්බර් 26), වඩා හොදින් හදුනන්නේ  සී.එම්. පන්ක් (CM Punk) යන නමිනි. මොහු ඇමරිකාවේ මිශ්‍ර සටන් ශිල්පියෙකු, කොමික් පොත් රචකයෙකු, නළුවකු සහ හිටපු වෘත්තීමය මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෙකු වේ. මොහුව වඩාත්ම හොදින් හඳුනන්නේ WWE ආයතනයේ මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෙකු ලෙසයි. එහි නව යුගයේ WWE ශූරතාව (WWE Championship) වැඩිම කාලයක් රදවාගෙන සිටි ක්‍රීඩකයා ලෙස ඉතිහාසයට එක්වේ. එම වාර්තාව පිහිටුවන ලද්දේ 2011 නොවැම්බර් 20 සිට 2013 ජනවාරි 27 දක්වා දින 434 ක කාලයක් WWE ශූරතාව රදවාගනිමිනි. එය සෑම කාලයකදීම ගතහොත් හයවන දීර්ගතම කාලයයි.

පන්ක් ඔහුගේ අවුරුදු 15 ක වෘත්තීමය මල්ලවපොර ක්‍රීඩා කාලය තුළ ලෝක ශූරතා කිහිපයක්ම දිනා ඇත. ROH ලෝක ශූරතාව (ROH World Championship) සහ ECW ලෝක ශූරතාව (ECW World Championship) ද වරක් බැගින් ඇතුලත්ව, WWE ආයතනයේ ලෝක හෙවිවේට් ශූරතාව (World Heavyweight Championship) තුන් වරක්ද, WWE ශූරතාව දෙවරක්ද දිනා ඇත. ලෝක ටැග් ටීම් ශූරතාව (World Tag Team Championship) (කොෆී කිංග්ස්ටන් සමග) හා WWE ඉන්ටර්කොන්ටිනෙන්ටල් ශූරතාව (WWE Intercontinental Championship) දිනාගනිමින් 19 වන WWE ත්‍රිපල් ක්‍රවුන් චැම්පියන් (Triple Crown Champion) හෙවත් ත්‍රිත්ව කුසලාන ශූරයා බවට පත්විය. එය දින 203 කදී සම්පුර්ණ කල අතර එය සම්පුර්ණ කල වේගවත්ම ක්‍රීඩකයා බවට ඉතිහාසගත වේ. ඔහු ROH ටැග් ටීම් ශූරතාව (ROH Tag Team Championship) දෙවරක් දිනා ගැනීමට සමත් විය (කෝල්ට් කැබානා සමග). ඔහු දිනා ඇති මුළු ශූරතා ගණන 11 කි. ඔහු 2008 හා 2009 මනී ඉන් ද බෑන්ක් (Money in the Bank) තරග ජයග්‍රහණය කර ඇත (එය දෙවතාවක් දිනු එකම ක්‍රීඩකයා වේ). එමෙන්ම WWE ආයතනයේ 2011 වසරේ පැවති ස්ලැමි සම්මාන (Slammy Award) උළෙලේදී වසරේ හොදම මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයා (වසරේ සුපිරි තරුව) (Superstar of the Year) බවට පත්විය.

පන්ක් තම වෘතීමය මල්ලවපොර ජිවිතයේ කෙටි කලකදී ස්වාධීන මාණ්ඩලික ප්‍රවර්ධන ශිල්පියෙකු බවට පත්වේ. මුලින්ම ඔහු රින්ග් ඔෆ් ඔනර් (Ring of Honor (ROH)) ක්‍රීඩකයන් ලැයිස්තුවේ සාමාජිකයෙකු බවට පත් විය. එමෙන්ම ROH රෙස්ලින් පුහුණු පාසලේ (ROH Wrestling Academy) ප්‍රථම ප්‍රධාන පුහුණුකරු බවට පත් විය. ඒ ඔහු ROH හි තරග වදින කාලයේදීමය. පන්ක් එම ආයතනයේ ඇති ශූරතා දෙකම දිනාගැනීමට සමත් විය. 2005 වසරේදී ඔහු WWE ආයතනය හා එක්වන අතර එහිදී ඔහුව ආයතනයේ ප්‍රවර්ධන කටයුත්තක් සදහා  ඔහියෝ වැලි රෙස්ලින් (Ohio Valley Wrestling (OVW)) ආයතනයට සම්බන්ධ කරන ලදී. එහිදී ඔහු ඔහියෝ වැලි රෙස්ලින් ආයතනයේ ඇති සියලුම මල්ලවපොර ශූරතා ද දිනාගැනීමට සමත් විය. 2006 ජුනි 24 දින ඔහු තම මංගල රුපවාහිනී දැක්ම ඉදිරිපත් කළේය, ඒ ECW හි (එකල පැවති WWE ආයතනයේ එක් අංගයක්) තම කුසලතා දක්වමින්ය. මත්පැන්, මත්ද්‍රව්‍ය, දුම්වැටි බාවිතා නොකිරීම නිසා ඔහු Straight Edge කෙනෙකු වේ. මල්ලවපොර තරග තුලදී ඔහුගේ චරිතය හොද (hero) හෝ නරක (villain) වුවත් ප්‍රේක්ෂකාගාරයේ සිටින ප්‍රේක්ෂකයන්ගේ ප්‍රතිචාර එකලෙස ලබාගැනීමට හා ඔවුන් ප්‍රබෝධමත්ව තබාගැනීමට ඔහු සමත්කම් දක්වයි. ඔහු මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයන් කිහිප දෙනෙකුවම පුහුණු කර තිබේ.

ජීවිතයේ මුල් අවධිය
බෲක්ස් උපත ලැබුවේ ඇමරිකාවේ චිකාගෝදීය. ඔහු හැදී වැඩුනේ ඒ අසල නගරයක් වූ ලොක්පෝර්ට් හිය.  ඔහු ඔහුගේ පවුලේ දරුවන් පස් දෙනාගෙන් එක් අයෙකුය; ඔහුගේ පියා ඉංජිනේරුවකු වූ අතර ඔහුගේ මව ගෘහණියක් විය. ඔහු අධ්‍යාපනය ලැබුවේ  ලොක්පෝර්ට් ටවුන්ශිප් උසස් පාසලේය.

මල්ලවපොර ජීවිතය

මල්ලවපොර ජීවිතයේ මුල් අවධිය (1999–2000)

පන්ක්,  බැක්යාඩ් රෙස්ලින් ෆෙඩ්‍රේශන් (Backyard Wrestling federation) හෙවත් ලූනැටික් රෙස්ලින් ෆෙඩ්‍රේශන් (Lunatic Wrestling Federation) ආයතනයෙන් තම මල්ලවපොර ජීවිතය අරබයි. ඒ 1990 දශකයේ අගබාගයේ ඔහුගේ මිතුරෙකු හා ඔහුගේ සහෝදරයා වන මයික් බෲක්ස් සමගිනි. ඔහු සී.එම්. පන්ක් යන නම භාවිතය ආරම්භ කලේ සී.එම්. වෙනෝම් නම් ක්‍රීඩකයා සමග චික් මැග්නට්ස් නම් කණ්ඩායමට එක්වීමෙන් පසුය. පසුව පන්ක් සමග වෙනත් ක්‍රීඩකයෙකු එම කණ්ඩායමේ ක්‍රීඩා කළේය. ඔහුගේ මිතුරන් මෙන් නොව පන්ක්ට නියම වශයෙන් අවශ්‍ය වුයේ මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයකු වීමටයි, ඔහු එය හුදෙක් සරල විනෝදයකට එහා ගියදෙයක් ලෙස සැලකුවේය. ඉලනොයිස් ප්‍රාන්තයේ , මොකේනා නුවර වේර්හවුස්හි ක්‍රීඩාකරන අතරතුර පන්ක්ට ඔහුගේ සොහොයුරා කුඩා ව්‍යාපාරයකින් ඩොලර් දහස් ගණනක මුදල් වංචා කරගෙන ඇති බව ආරංචි වන අතර, එමගින් ඔවුන් අතර අන්‍යෝන්‍යය භේදයක් ඇතිවේ. එදායින් පසුව ඔවුන් එකිනෙකා කතා කොට නැත.

බැක්යාඩ් රෙස්ලින් ෆෙඩ්‍රේශන් ආයතනයට සමුදී ඔහු චිකාගෝ නුවර "ස්ටීල් ඩොමීනියන්" ("Steel Dominion") නම් මල්ලවපොර පුහුණු පාසලට ඇතුළු වේ. එහිදී ඔහු වෘතීමය මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෙකු වීම සදහා ඒස් ස්ටීල්, ඩැනී ඩොමිනියන් හා කෙවින් කුයින් යටතේ පුහුණු වේ. පුහුණුවේ එක් අංගයක් ලෙස ඔහු ශාන්ත පෝල්, මිනෙසොටා හි ඇති ස්ටීල් ඩොමීනියන් රෙස්ලින් ආයතනයේ මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෙකු ලෙස ක්‍රීඩා කරන ලදී. ඔහුට එහිදී ස්කොට් කෝල්ටන් මුණ ගැසේ, ස්කොට් කෝල්ටන් යනු පසුව කෝල්ට් කැබානා නමින් මල්ලවපොර ක්‍රීඩාවේ යෙදුනු ක්‍රීඩකයා වේ. පන්ක් සහ කැබානා හොදම මිතුරන් බවට පත් වන අතර, ඔවුන් ඔවුන්ගේ මුල් මල්ලවපොර ජීවිතය එක්ව ගත කළේය. ඔවුන් ස්වාධීන මාණ්ඩලික ප්‍රවර්ධන කටයුතු වලදීද ප්‍රතිවාදීන් ලෙස හෝ මිත්‍රයන් ලෙස ක්‍රීඩා කළේය. ස්වාධීන මාණ්ඩලික ප්‍රවර්ධන කටයුතු වලදී ස්ටීල් ඩොමීනියන්හි උපාදිධාරීන් වන කෝල්ට් කැබානා, චුස්කී ස්මූත්, ඇඩම් ප්‍රේස්, පන්ක් සහ කළමනාකරු වූ ඩේව් ප්‍රාසක්ගේ මිත්‍රසම්මුතිය ගෝල්ඩ් බොන්ඩ් මාෆියා (Gold Bond Mafia) නමින් නම්කරනු ලැබුවේය.

ඉන්ඩිපෙන්ඩන්ට් රෙස්ලින් ඇසෝසියේෂන් මිඩ්-සවුත් (2000–2005)
පන්ක්ගේ පෙර මල්ලවපොර ජීවිතයේ ප්‍රවර්ධනයන් බොහොමයක් ඉන්ඩිපෙන්ඩන්ඩ් රෙස්ලින් ඇසෝසියේෂන් මිඩ්-සවුත් හි (Independent Wrestling Association Mid-South (IWA Mid-South)) ඒවාය.

රින්ග් ඔෆ් ඔනර් සහ ටෝටල් නන්ස්ටොප් ඇක්ශන් රෙස්ලින් ආයතන

රේවන් නම් ක්‍රීඩකයා සමග ඇතිවූ ආරවුල (2002–2004)

පසුව පන්ක් රින්ග් ඔෆ් ඔනර් (Ring of Honor (ROH)) ආයතනයට එක් වේ. එම ආයතනයේ ටික කලක් සිටියදී රේවන් නම් ක්‍රීඩකයා සමග ආරවුලක් ඇතිවේ. එයට හේතුව වන්නේ රේවන්, පන්ක් සමග විශාල වශයෙන් නෝ ඩිස්කොලිෆිකේශන් තරග (No disqualification match) ක්‍රීඩා කිරීමයි. ඔවුන් අතර වූ මෙම ආරවුල 2003 වසරේ ROH හි විශාලම ආරවුල ලෙස හැදින්වේ. මෙම ආරවුලට හේතුව වූයේ පන්ක් මත්ද්‍රව්‍ය බාවිතා නොකරන නිසා පන්ක් විසින්, රේවන්ව රේවන්ගේ මතට හුරු වූ පියාට සමාන කරමින් ඔහුට අපහාසාත්මක වාග් ප්‍රහාර එල්ල කිරීමයි. ඔවුන් අතර මෙම ආරවුල අවසන් වුයේ Ring of Honor ආයතනයේ ද කන්ක්ලූශන් (The Conclusion) අංගයේදී රේවන්ට එරෙහිව පැවති කේජ් තරගය පන්ක් ජයගැනීමත් සමගයි. එම කාලය අතරතුරදීම පන්ක් NWA ටෝටල් නන්ස්ටොප් ඇක්ශන් රෙස්ලින් ආයතනයට (TNA) එක්විය. එහිදී ඔහු ජූලියෝ ඩිනේරෝද සමගින් රේවන්ගේ පිරිසට එක් විය.

"සමර් ඔෆ් පන්ක්" (2004–2005)

ROH හිදී පන්ක් ROH ලෝක ශූරයා (ROH World Champion) වන සැමෝවා ජෝයි සමග එම ශූරතාව සදහා තරග වදී. එය තරග 3කින් සමන්විත තරග මාලාවක් වූ අතර, ඉන් පළමු තරගය 2004 ජුනි 12 දින වර්ල්ඩ් ටයිට්ල් ක්ලැසික් (World Title Classic) නමින් ඔහියෝ ප්‍රාන්තයේ ඩයිටන් හීදී පැවැත්විය, එය මිනිත්තු 60 කට සීමා වූ තරගයක් වූ අතර එය ජය-පරාජයකින් තොරව නිමාවිය. 2004 ඔක්තෝම්බර් 16 දින චිකාගෝ වල පැවති දෙවන තරගයද මිනිත්තු 60ක තරගයක් වූ අතර එයද ජය-පරාජයකින් තොරව නිමාවිය. එම තරගයේ DVD පටය රින්ග් ඔෆ් ඔනර් ආයතනයේ වැඩිම අදායමක් ඉපයූ DVD පටය බවට පත් විය. 2004 දෙසැම්බර් 4 දින ඕල්-ස්ටාර් එක්ස්ට්‍රාවැගන්සා 2 (All-Star Extravaganza 2) නමින් කාල සීමා රහිතව පැවති 3වන තරගයෙන් ජෝයි ජයග්‍රහණය කිරීමත් සමග පන්ක් හා ජෝයි අතර පැවති මෙම තරග මාලාව අවසන් විය.

පන්ක් 2006 පෙබරවාරි 11 දින ROH හි අංගයක් වන "අන්ස්ක්‍රිප්ටඩ් II" ("Unscripted II") සදහා විශේෂයෙන් සහභාගී විය, ඒ එම අංගය සදහා සහභාගීවීමට සිටි ROH ක්‍රීඩකයෙකු වන ලෝ කී ඊට පෙර සතියේදී ROH ආයතනය හැරයාම නිසාවෙනි.

පුද්ගලික ජීවිතය
බෲක්ස් අනිශ්වරවාදියෙකි. එමෙන්ම ඔහු මාළු ඇතුළු අනෙකුත් මුහුදු ආහාර, ආහාරයට නොගනී (Pescetarian). එමෙන්ම ඔහු ඇමරිකාවේ අයිස් හොකී කණ්ඩායම් වන චිකාගෝ බ්ලැක්හොක්ස් කණ්ඩායමේ හා චිකාගෝ කබ්ස් කණ්ඩායමේ රසිකයෙකි. ඔහු නිදහස් වේලාවට කොමික් පොත් කියවීමට ආසා කරයි.   වරක් ඔහු ඕල් ඇමරිකන් කොමික්ස් (All American Comics) නම් වෙළඳසැලකද සේවයකර තිබේ, ඔහුගේ ප්‍රියතම කොමික් පොත ප්‍රීචර් (Preacher) නම් පොතයි. වෘතීමය මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෙකු වන කෝල්ට් කැබානා ඔහුගේ හොදම මිතුරෙකි, ඔවුන් දෙදෙනා මුණ ගැසී ඇත්තේ ස්ටීල් ඩොමීනියන් රෙස්ලින් (Steel Domain Wrestling) පුහුණු පාසලේ සිටියදීයි. ක්ලිෆ් කොම්ප්ටන් ද ඔහුගේ හොදම මිතුරෙකි. එමෙන්ම WWE ආයතනය සී.එම්. පන්ක්: බෙස්ට් ඉන් ද වර්ල්ඩ් (CM Punk: Best in the World) නම් වාර්තාව සදහා ඉදිරිපත් කල රැන්සිඩ් (Rancid) නම් සංගීත කණ්ඩායමේ ලෝරස් ෆ්රෙඩ්රික්සන් ද පන්ක්ගේ හොදම මිතුරෙකි.

බෲක්ස්, 2014 ජුනි 13 වන දින ඒප්‍රිල් ජෙනෙට් මෙන්ඩිස් ව විවාහ කර ගත්තේය. ඇයව වඩාත් හොදින් හදුනන්නේ ඒ.ජේ. ලී නමින්ය.

WWE ආයතනයේ වෛද්‍යවරයා වන ක්‍රිස්ටෝපර් එම්. අමාන් විසින් වරක් බෲක්ස්ගේ ඇතිවූ බැක්ටීරියා ආසාදනයක් පිළිබද වැරදි රෝග විනිශ්චයක් සිදුකල බව හා ක්‍රීඩා කිරීමේදී ඇතිවූ ආබාධ වලට නිවැරදිව ප්‍රතිකාර නොකළ බව බෲක්ස් විසින් කියා සිටියේය. එබැවින් ක්‍රිස්ටෝපර් එම්. අමාන් 2015 පෙබරවාරි 19 දින, අපකීර්තියට පත් කිරීම හා පෞද්ගලිකත්වයට හානි කිරීම යන කරුණු මත බෲක්ස්ට හා ස්කොට් කෝල්ටන්ට (කෝල්ට් කැබානාට) එරෙහිව නඩු මාර්ගයට පිවිසුණි, ඔහු විසින් එක් විත්තිකරුවෙකුගෙන් ඩොල‍ර් මිලියන 1ක වන්දි මුදලක් ඉල්ලා සිටියේය. මෙහිදී WWE ආයතනය අමාන් හට සහයෝගය පලකරමින් ප්‍රකාශයක් සහ වීඩියෝ පටයක් නිකුත් කළේය. එහි සදහන්ව තිබුනේ බෲක්ස් ඔහුගේ බැක්ටීරියා ආසාදනය පිළිබදව WWE ආයතනයේ කිසිදු අයෙකුට දැනුම්දී නොතිබූ බවයි.

දිනාගත් ශූරතා හා කෞශල්‍යය

ඉන්ඩිපෙන්ඩන්ට් රෙස්ලින් ඇසෝසියේෂන් මිඩ්-සවුත්
අයි.ඩබ්ලිව්.ඒ. මිඩ්-සවුත් හෙවිවේට් ශූරතාව (5 වරක්)
අයි.ඩබ්ලිව්.ඒ. මිඩ්-සවුත් ලයිට් හෙවිවේට් ශූරතාව (2 වරක්)

ඉන්ටර්නැශනල් රෙස්ලින් කාටල්
අයි.ඩබ්ලිව්.සී. ලෝක හෙවිවේට් ශූරතාව (1 වරක්)

මිඩ්-ඇමරිකන් රෙස්ලින්
එම්.ඒ.ඩබ්ලිව්. හෙවිවේට් ශූරතාව (1 වරක්)

එන්.ඩබ්ලිව්.ඒ. සයිබර්ස්පේස්
එන්.ඩබ්ලිව්.ඒ. සයිබර්ස්පේස් ටැග් ටීම් ශූරතාව (1 වරක්) - ජුලියෝ ඩිනේරෝ සමග

එන්.ඩබ්ලිව්.ඒ. රෙවලූශන්
එන්.ඩබ්ලිව්.ඒ. රෙවලූශන් හෙවිවේට් ශූරතාව (1 වරක්)

ඔහියෝ වැලි රෙස්ලින්
ඕ.වී.ඩබ්ලිව්. හෙවිවේට් ශූරතාව (1 වරක්)
ඕ.වී.ඩබ්ලිව්. සදර්න් ටැග් ටීම් ශූරතාව (1 වරක්) – සෙත් ස්කයිෆයර් සමග
ඕ.වී.ඩබ්ලිව්. ටෙලිවිශන් ශූරතාව (1 වරක්)
දෙවන ඕ.වී.ඩබ්ලිව්. ත්‍රිපල් ක්‍රවුන් චැම්පියන්

ප්‍රෝ රෙස්ලින් ඉලස්ට්‍රේටඩ්
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. වසරේ හොදම ආරවුල (2011)
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. වසරේ හොදම තරගය (2011)
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. වසරේ වඩාත්ම ජනප්‍රිය මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයා (2011)
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. වසරේ වඩාත්ම වෛරයට ලක්වූ මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයා (2012)
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. වසරේ හොදම මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයා (2011, 2012)
පී.ඩබ්ලිව්.අයි. විසින් පී.ඩබ්ලිව්.අයි. 500 යටතේ 2012 වසරෙදී ඔහුව හොදම ඒකල මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයන් 500 අතර 1 වන ස්ථානයේ පිහිටුවනු ලැබුවේය

රිවෝල්වර්
"මෝස්ට් මෙට්ල් ඇත්ලීට්" සදහා ගෝල්ඩන් ගොඩ්ස් සම්මානය (2012)

රින්ග් ඔෆ් ඔනර්
ආර්.ඕ.එච්. ටැග් ටීම් ශූරතාව (2 වරක්) - කෝල්ට් කැබානා සමග
ආර්.ඕ.එච්. ලෝක ශූරතාව (1 වරක්)

සෙන්ට් පෝල් චැම්පියන්ශිප් රෙස්ලින්
එස්.පී.සී.ඩබ්ලිව්. නදර්න් ස්ටේට් ලයිට් හෙවිවේට් ශූරතාව (1 වරක්)
එස්.ඩී.ඩබ්ලිව්. නදර්න් ස්ටේ ටෙලිවිශන් ශූරතාව (2 වරක්)

ව'ල්ඩ් රෙස්ලින් එන්ටර්ටෙයිමන්ට්/WWE
ECW ලෝක ශූරතාව (1 වරක්)
ලෝක හෙවිවේට් ශූරතාව (3 වරක්)
WWE ශූරතාව (2 වරක්)
ලෝක ටැග් ටීම් ශූරතාව (1 වරක්) - කොෆී කිංග්ස්ටන් සමග
WWE ඉන්ටර්කොන්ටිනෙන්ටල් ශූරතාව (1 වරක්)
මනී ඉන් ද බෑන්ක් (2008, 2009)
දහනම වන ත්‍රිපල් ක්‍රවුන් චැම්පියන්
ස්ලැමි සම්මාන (7 වරක්)
"OMG" මූමන්ට් ඔෆ් ද ඉයර් (2008)  -
ශොකර් ඔෆ් ද ඉයර් (2009) -
ඩිස්පිකබල් මී (2010) -
සුපර් ස්ටාර් ඔෆ් ද ඉයර් (2011)
"පයිප් බොම්බ්" ඔෆ් ද ඉයර් (2011)
ටී-ෂර්ට් ඔෆ් ද ඉයර් (2011)  –
එක්ස්ට්‍රීම් මූමන්ට් ඔෆ් ද ඉයර් (2013) –

රෙස්ලින් ඔබ්සවර් නිවුස්ලෙටර්
5 ස්ටාර් මැච්(2004)  ඔක්තෝම්බර් 16 දින සැමෝවා ජෝයි ට එරෙහිව ROH Joe vs. Punk II හිදී
5 ස්ටාර් මැච් (2011) ජූලි 17 ජෝන් සීනා ට එරෙහිව WWE මනී ඉන් ද බෑන්ක් හිදී
බෙස්ට් ගිමික් (2009, 2011)
බෙස්ට් ඔන් ඉන්ටර්වීව්ස් (2011, 2012)
වසරේ හොදම ආරවුල(2009) ජෙෆ් හාඩි ට එරෙහිව
වසරේ හොදම ආරවුල (2011) ජෝන් සීනා ට එරෙහිව
වසරේ හොදම තරගය (2011) ජූලි 17 දින ජෝන් සීනා ට එරෙහිව WWE මනී ඉන් ද බෑන්ක් හිදී

සටහන් හා ආශ්‍රිත
සටහන්

ආශ්‍රිත

බාහිර සබැඳි

 නිල Twitter ගිණුම
 YouTube චැනලය
 අන්තර්ජාල රෙස්ලින් දත්ත ගබඩාවේ සී.එම්. පන්ක් සදහා ඇති වාර්තා
 CM Punk සදහා WWE වෙබ් අඩවියේ ඇති ගිණුම
 වීඩියෝ පට සදහා IMDb හි ඇති ගිණුම
 නිල UFC ගිණුම

මල්ලවපොර ක්‍රීඩකයෝ

සී.එම්. පන්ක්


The İmam, 2005 yapımı Türk filmi. Yönetmenliğini İsmail Güneş'in yaptığı filmde başrolde Eşref Ziya Terzi oynamaktadır.

Konu
İmam-Hatip Lisesi mezunu olduğunu saklayan hız, motosiklet ve iş tutkunu yurt dışı eğitimli Emre Hacıoğlu (Eşref Ziya Terzi) geçmişini unutma ve yeni hayata geçme çabasındadır. Bir gün ölümcül hastalığa yakalanmış lise arkadaşı Mehmet gelir ve Emreden onun yerine köyde imamlık yapmasını ister. Emre, arkadaşını kırmayıp köye gider ve kendini bilgisiz insanların içinde bulur. Film, imam-hatipli bir insanın iç çatışmalarını, kimlik tanımlaması sorununu ve Emre'nin gerçeklerle yüzleşmesini anlatıyor.

Oyuncular

Dış bağlantılar
 IMDb sayfası

2005 çıkışlı Türk filmleri
İsmail Güneş'in yönettiği filmler
Türk dramatik filmleri
2000'lerde Türkçe filmler
Özen Film filmleri
2005 çıkışlı dramatik filmler

The İmam


في الفيزياء، الواط لكل متر كلفن، هي واحدة لقياس كمية الناقلية الحرارية لمادة ما.

انظر أيضاً
 ناقلية حرارية

مراجع

نظام دولي للوحدات المشتقة

واط لكل متر كلفن


An Lyginia in uska genus han Liliopsida. An Lyginia in nahilalakip ha familia nga Anarthriaceae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Lyginia

Lyginia


24899 Dominiona este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
24899 Dominiona este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Dominion Astrophysical Observatory de Christopher Aikman. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,35 ua, o excentricitate de 0,14 și o înclinație de 5,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 24001-25000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1997
Centura de asteroizi

24899 Dominiona