Gertrudis Gómez de Avellaneda y Arteaga (March 23, 1814 – February 1, 1873)  was a 19th-century Cuban-born Spanish writer. Born in Puerto Príncipe, now Camagüey, she lived in Cuba until she was 22. Her family moved to Spain in 1836, where she started writing as La Peregrina (The Pilgrim) and lived there until 1859, when she moved back to Cuba with her second husband until his death in 1863, after which she moved back to Spain. She died in Madrid in 1873 from diabetes at the age of 58.

She was a prolific writer and wrote 20 plays and numerous poems. Her most famous work, however, is the antislavery novel Sab, published in Madrid in 1841. The eponymous protagonist is a slave who is deeply in love with his mistress Carlota, who is entirely oblivious to his feelings for her.

Life

Early life
María Gertrudis de los Dolores Gómez de Avellaneda y Arteaga was born on March 23, 1814, in Santa María de Puerto Príncipe, which was often referred to simply as Puerto Príncipe and which is now known as Camagüey. Puerto Príncipe was a provincial capital in central Cuba in Avellaneda's day, and Cuba was a region of Spain. Her father, Manuel Gómez de Avellaneda y Gil de Taboada, had arrived in Cuba in 1809 and was a Spanish naval officer in charge of the port of Nuevitas. Her mother, Francisca María del Rosario de Arteaga y Betancourt, was a criolla with ascendants from the Basque Country and the Canary Islands, member of the wealthy Arteaga y Betancourt family, which was one of the most prominent and important families in Puerto Príncipe. Avellaneda was the first of five children from her parents' marriage, but only she and her younger brother Manuel survived childhood.

Her father died in 1823 when she was nine years old, and her mother remarried ten months later to Gaspar Isidoro de Escalada y López de la Peña, who was a Spanish lieutenant colonel posted in Puerto Príncipe. Avellaneda strongly disliked him and thought that he was too strict; she was glad whenever he was stationed away from home. From the time her mother remarried until the time she left Cuba for Spain, Avellaneda only saw her stepfather two or three months a year. She had two older half-siblings from her father's first marriage named Manuel and Gertrudis, a younger brother also named Manuel, and three younger half-siblings from her mother's marriage to Escalada: Felipe, Josefa, and Emilio. Little is known about Avellaneda's relationship with her older half-siblings, except that they lived somewhere else. Her younger brother Manuel was her favorite, and she was in charge of her three younger half-siblings.

When she was 13 years old she was betrothed to a distant relative who was one of the wealthiest men in Puerto Príncipe. Her maternal grandfather promised her a fifth of his estate if she went through with this marriage, which he had arranged himself. At the age of 15 she broke off that engagement against her family's wishes, and as a result she was left out of her grandfather's will. (Her grandfather died in 1832, when she was 17 or 18.) It is thought that this traumatic experience fueled her hatred of arranged marriages and patriarchal authority and her belief that married women were essentially slaves. Her aversion to marriage was also due to the unhappy marriage of her cousin Angelita, who was her only friend after she refused to marry the man her family had chosen for her.

Avellaneda was, by her own admission, a spoiled child, as her family's slaves did all the chores. She had a lot of free time, which she used to read voraciously. One of her tutors was the Cuban poet José María Heredia.

Move to Spain

By 1836 Escalada had become concerned enough about the possibility of a slave rebellion that he persuaded his wife to sell off her property and slaves and move the family from Cuba to Spain. Avellaneda, now 22, supported the idea because she wanted to meet her father's relatives in Andalusia. The family set sail for Europe on April 9, 1836 and arrived in Bordeaux, France two months later. They spent 18 days there before sailing to A Coruña in Galicia, Spain. They stayed in A Coruña with Escalada's family for two years. Avellaneda was invited into some distinguished social circles in Galicia and in 1837 was engaged to Francisco Ricafort, son of Mariano Ricafort, the Captain-General of Galicia at the time. She did not marry him, however, as she had decided not marry until she was economically independent, and her stepfather withheld her inheritance. When Francisco was sent to fight in the Carlist Wars, she left Galicia to go to Seville with her younger brother Manuel; she would never see him again. She was glad to leave Galicia, as she was criticized by Galician women for her refusal to do manual labor and for her love of study. She also disliked the damp climate and lack of cultural life.

In the province of Seville in Andalusia she visited Constantina, where her father's family lived. In 1839, shortly after her arrival in Seville, she met and fell deeply in love with Ignacio de Cepeda y Alcalde, a wealthy, well-educated, and socially prominent young man. The first man that Avellaneda had a loved was Ignacio de Cepeda, who was the focus of many of her writings, mainly love letters. (There were forty love letters total, spanning from 1839 until 1854. After his death, his widow inherited and published them.) She also wrote him an autobiography in July 1839. Biographers of Avellaneda have relied too heavily on this account for information about her early life, as it was written for a specific purpose: to make a good impression on Cepeda. For example, she said that she was younger than she really was because Cepeda was two years younger than her, and she wanted to make herself look as young as possible. Because of the over-reliance on this biased source, few details are known for certain about the first 22 years of her life. The autobiography written to Cepeda was the second of the four autobiographies she wrote during her lifetime; the other three were written in 1838, 1846, and 1850, respectively. Though she loved Cepeda very much, he did not want to pursue a marriage with her. One reason he gave was that she was not rich enough. He also gave reason that she was not feminine enough stating that she was more verbal than should be and was often too aggressive for a woman of the 19th century. After her relationship with Cepeda ended, she went to Madrid.

In Madrid she had a number of tumultuous love affairs, some with prominent writers associated with Spanish Romanticism. Her affairs included several engagements to different men. There she met and had an affair with Gabriel Garcia Tassara. He was also a poet from Seville. In 1844, she had a daughter out of wedlock with Tassara. Soon after the baby was born, Tassara left her and the baby, refusing to call her his daughter. The baby died several months later. This left Avellaneda heartbroken at the height of her career.

Avellaneda soon married a youngest man, don Pedro Sabater, who worked for the Cortes and was very wealthy. He was also a writer and wrote many poems for his wife. They married on May 10, 1846. Sabater was extremely sick with what was believed to be cancer. He died shortly after their marriage leaving Avellaneda devastated. As a result, she entered a convent right after his death and wrote a play called Egilona which did not receive good reviews like her last one had.

In January 1853, she tried to enroll into the Royal Academy in after a seat belonging to a dead friend, Juan Nicasio Gallego, of hers became vacant. Even though she was admired by many, being a woman meant that it was not her place to be writing publicly. She was from an upper-class family of wealth and recognition, it did not give her the fame she desired from writing so easily. While all the males in the academy were aware of her works and were fascinated by them, they did not give her the right to enter, solely on the fact that she was a woman.

Return to Cuba

She remarried on April 26, 1855 to a colonel, don Domingo Verdugo y Massieu. In 1859, due to her husband's injuries they moved from Madrid back to Cuba, where both were born. They were close to Francisco Serrano, who was the captain-general of Cuba at the time. When she arrived in Cuba, she was warmly welcomed with concerts, parties, and music. Shortly after their arrival, Verdugo's health worsened and he finally died on October 28, 1863. This left her in severe distress, and she decided return to Madrid after a few visits to New York, London, Paris and Seville.

Final years and death
She lived in Madrid her last years. Her brother Manuel died in 1868. She published the first volume of her collected literary works (), omitting the novels Sab and Dos mujeres.

At 58, she died on February 1, 1873, in Madrid, but she was buried in Seville, with her brother Manuel.

Literary works
Al partir
¡Perla del mar! ¡Estrella de Occidente!
¡Hermosa Cuba! Tu brillante cielo
la noche cubre con su opaco velo
como cubre el dolor mi triste frente.

¡Voy a partir!...La chusma diligente
para arrancarme del nativo suelo
las velas iza, y pronto a su desvelo
la brisa acude de tu zona ardiente.

¡Adiós, patria feliz, edén querido!
¡Doquier que el hado en su furor me impela,
tu dulce nombre halagará mi oído!

¡Adiós¡... Ya cruje la turgente vela…
El ancla se alza... el buque,
estremecido,
las olas corta y silencioso vuela!

Al partirOn leaving
Pearl of the sea! Star of the Occident!
Beautiful Cuba! Night's murky veil
Is drawn across the sky's refulgent trail,
And I succumb to sorrow's ravishment.

Now I depart! …As to their labors bent,
The crewmen now their tasks assail,
To wrest me from my home, they hoist the sail
To catch the ardent winds that you have sent.

Farewell, my Eden, land so dear!
Whatever in its furor fate now sends,
Your cherished name will grace my ear!

Farewell!... The anchor from the sea ascends,
The sails are full…. The ship breaks clear,
And with soft quiet motion, wave and water fends. 4

Gomez de Avellaneda was often either praised or shunned for her literary works. She wrote poems, autobiographies, novels and plays. During the 1840s and 1850s was when she was most famous for her writings. She had other female rivals in writing such as Carolina Coronado and Rosalia de Castro but none of them achieved as much praise as Gomez de Avellaneda received from her literary works. She inspired men and women alike with her stories of love, feminism, and a changing world.

Her poetry consists of styles in Hispanic poetry from late neoclassicism through romanticism. Her works are influenced by some of the major French, English, Spanish, and Latin American poets. Her poems reflects her life experiences including her rebellious attitude and independence in a male-dominated society (regarding herself as a woman writer); sense of loneliness and exile from her Cuba (regarding her love for Cuba); and melancholy and depression (regarding her heartbroken affairs). Her poetry surrounds the themes of Cuba, love and eroticism, poetry itself, neoclassical concepts, historical references, religion, philosophical meditations, personal and public occasions, and poetic portraits.

The theme of Cuba is evident in her poem "Al partir" ("On Leaving"), which was in 1836 when la Avellaneda was on the boat leaving Cuba for Spain. It is a sonnet about her love for Cuba and reflects her emotions as she departed.

Novels

The most controversial and the first novel she wrote, Sab, was published in 1841. This novel can be compared to Uncle Tom's Cabin in that both novels are literary protests against the practice of slavery. Sab is about a Cuban slave, named Sab, who is in love with Carlota, his master's daughter. Carlota (the heroine) marries a rich white  Englishman, Enrique Otway. The book stresses Sab's moral superiority over the white characters. This is because his soul is pure while the Englishman's business interests are his primary concern. The enterprises of Enrique and his father are juxtaposed against the Carlota's family ingenio (sugarcane plantation) which is in decline because Carlota's father is of a good nature, which means he cannot be a good business man.

Sab was banned in Cuba for its unconventional approach to society and its problems. Avellaneda's works were considered scandalous because of her recurrent themes of interracial love and society's divisions. In fact, Sab could be considered an early example of negrismo, a literary tendency when white creole authors depicted black people, usually with a favorable stance. This kind of writing was often cultivated by women authors who might have been arguing, as Gómez de Avellaneda was, that there was a parallel between the black condition and the female condition. Two other Creole women who cultivated negrista fiction were the Argentine Juana Manuela Gorriti (Peregrinaciones de una alma triste & El ángel caído) and the Peruvian Teresa González de Fanning whose Roque Moreno paints a less than sympathetic stance toward blacks and mulattoes. Of course Harriet Beecher Stowe's Uncle Tom's Cabin could also be understood in this light.

Two famous poems were from her love letters to Ignacio de Cepeda. Both were called "A él" ("To Him"). The poems reflect her theme of love for Cepeda. The first poem, much longer and more complex than the second, regards her hope in being with Cepeda. However, because Cepeda did not want a committed relationship with her and married another woman, it made la Avellaneda suffer. As a result, the second poem is about their final break, her resignation to their relationship.

Source: John Charles Chasteen, "Born in Blood and Fire, A Concise History of Latin America"

Legacy

There has been much debate over whether Gertrud's Gómez de Avellaneda is a Cuban or Spanish writer. She is widely viewed as the "epitome of the Romantic poet, the tragic heroine who rises to public acclaim yet, in private, is bitterly unhappy." Whatever the accuracy of this image, it is clear that she actively promoted it during her life and that many influential critics and admirers continued to promote this image of Avellaneda after her death. Also, much of her work is read from a biographical perspective because of the posthumous publication of her love letters to Ignacio Cepeda, to the extent that her life has overshadowed the wider cultural significance of her literary output.

See also

Sab
Cuban literature
1873 in literature
1841 in literature

Footnotes

Notes

Citations

References

Further reading
Albin, María C., Megan Corbin, and Raúl Marrero-Fente. "Gertrudis the Great: First Abolitionist and Feminist in the Americas and Spain." Gender and the Politics of Literature: Gertrudis Gómez de Avellaneda. Ed. María C. Albin, Megan Corbin, and Raúl Marrero-Fente. Hispanic Issues On Line 18 (2017): 1–66. Web.

Albin, María C., Megan Corbin, and Raúl Marrero-Fente. "A Transnational Figure: Gertrudis Gómez de Avellaneda and the American Press." Gender and the Politics of Literature: Gertrudis Gómez de Avellaneda. Ed. María C. Albin, Megan Corbin, and Raúl Marrero-Fente. Hispanic Issues On Line 18 (2017): 67–133. Web.
https://cla.umn.edu/hispanic-issues/online
Albin, Maria C. Género, poesía y esfera pública: Gertrudis Gómez de Avellaneda y la tradición romántica. Madrid: Trotta, 2002.
Albin, Maria C. "El costumbrismo feminista: los ensayos de Gertrudis Gómez de Avellaneda." Anales de Literatura Hispanoamericana.  vol. 36 (2007): 159-170. This articles examines  "La dama de gran tono" (1843).
 Albin, Maria C. "Romanticismo y fin de siglo: Gertrudis Gómez de Avellaneda y José Martí." in La literatura iberoamericana en el 2000. Balances, perspectivas y prospectivas, Ed. Carmen Ruíz Barrionuevo. Salamanca: Universidad de Salamanca, Spain, 2004.
Albin, Maria C. "El genio femenino y la autoridad literaria: "Luisa Molina" de Gertrudis Gómez de Avellaneda." Atenea 490 (2004): 115-130.
Albin, Maria C. "El cristianismo y la nueva imagen de la mujer: la figura histórica de María en los ensayos de Gertrudis Gómez de Avellaneda." In Perspectivas transatlánticas. Estudios coloniales hispanoamericanos. Ed. Raúl Marrero-Fente. Madrid: Verbum, 2004. 315-353.
Albin, Maria C. "Paisaje y política en la poesía de Gertrudis Gómez de Avellaneda." Romance Notes XLI (2000): 25-35.
Albin, Maria C."Fronteras de género, nación y ciudadanía: La Ilustración. Album de las Damas (1845) de Gertrudis Gómez de Avellaneda." in Actas del XIII Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas. Madrid: Castalia, 2000. 67-75. This article examines "Capacidad de las mujeres para el gobierno" (1845).
Albin, Maria C. "Género, imperio y colonia en la poesía de Gertrudis Gómez de Avellaneda." Romance Languages Annual 10 (1999): 419-425.
Albin, Maria C. "La revista Album de Gómez de Avellaneda: La esfera pública y la crítica a la modernidad." Cincinnati Romance Review 14 (1995): 73-79.
Albin, Maria C."Ante el Niágara: Heredia, Sagra, Gómez de Avellaneda y el proyecto modernizador" in Tradición y actualidad de la literatura iberoamericana, Ed. Pamela Bacarisse. Vol.1. Pittsburgh: University of Pittsburgh Press, 1995. 2 vols. 69-78.
Gómez de Avellaneda, Gertrudis. Cuadernillos de viaje y La dama de gran tono. Compilación, introducción y notas Manuel Lorenzo Abdala. Los libros de Umsaloua, Sevilla, 2014.
Castagnaro, R. Anthony. The Early Spanish American Novel. New York: Las Americas, 1971; "The Anti-Slavery Theme", 157-168.
Engle, Margarita. The Lightning Dreamer: Cuba's Greatest Abolitionist. Boston: Houghton Mifflin Harcourt, 2013.
Fernández-Medina, Nicolás. "The Artful Provocateur: Avellaneda's Sab in Readings of Nation, Race and Color," Torre de Papel XII.3 (2002): 36-48.
Fox-Lockert, Lucía. "Gertrudis Gómez de Avellaneda: Sab (1841)". Women Novelists in Spain and Spanish America. Metuchen, N.J: The Scarecrow Press, 1979.
Gold, Janet N. "The Feminine Bond: Victimization and Beyond in the Novels of Gertrudis Gómez de Avellaneda". Spanish American Literature: From Romanticism to "Modernismo" in Latin America. Eds. David William Foster & Daniel Altamiranda. New York: Garland Publishing Co., 1997: 91-98.
Harter, Hugh. A. Gertrudis Gómez de Avellaneda. Boston: Twayne Publishers, 1981.
Harter, Hugh. A. "Gertrudis Gómez de Avellaneda". Spanish American Women Writers. Ed. Diane E. Marting. Westport: Greenwood Press 1990, pp. 210–225.
Hart, Stephen M. "Is Women's Writing in Spanish America Gender-Specific?" MLN 110 (1995): 335-352. Examines Gómez de Avellaneda in a context with other Latin American women authors.
Kirkpatrick, Susan. "Feminizing the Romantic Subject in Narrative: Gómez de Avellaneda". Las Románticas: Women Writers and Subjectivity in Spain, 1835-1850. Berkeley: University of California Press, 1989.
Kirkpatrick, Susan. "Gómez de Avellaneda's Sab: Gendering the Liberal Romantic Subject". In the Feminine Mode: Essays on Hispanic Women Writers. Eds, Noel Valis and Carol Maier. Lewisburg: Bucknell University press, 1990: 115-130.
Lazo, Raimundo. Gertrudis Gómez de Avellaneda. Havana, Cuba: Editorial Porrúa, S. A., 1972.
Lindstrom, Naomi. Early Spanish American Narrative. Austin: University of Texas Press, 2004; sobre Gomez de Avellaneda, 99-103.
Mata-Kolster, Elba. "Gertrudis Gómez de Avellaneda (1814-1873)". Latin American Writers. Vol. I. Ed. Solé/Abreu. NY: Charles Scribner's Sons, 1989, pp. 175–180.
Miller, Beth. "Gertrude the Great: Avellaneda, Nineteenth-Century Feminist". Women in Hispanic Literature, Icons and Fallen Idols. Ed. Beth Miller. Berkeley: University of California Press, 1983.
Pastor, Brígida. "A Romance Life in Novel Fiction: The Early Career and Works of Gertrudis Gómez de Avellaneda", Bulletin of Hispanic Studies, LXXV, No. 2 (1998): 169-181.
Santos, Nelly E. "Las ideas feministas de Gertrudis Gómez de Avellaneda". Spanish American Literature: From Romanticism to 'Modernismo' in Latin America. Eds. David William Foster & Daniel Altamiranda. New York & London: Garland, 1997: 100-105.
Schlau, Stacey. "Stranger in a Strange Land: The Discourse of Alienation in Gomez de Avellaneda's Abolitionist Novel Sab." Hispania 69.3 (September 1986): 495-503.
Scott, Nina. "Shoring up the 'Weaker Sex'. Avellaneda and Nineteenth-Century Gender Ideology". Reinterpreting the Spanish American Essay. Women Writers of the 19th and 20th Centuries. Ed. Doris Meyer. Austin: University of Texas, 1995: 57-67.
Solow, Barbara L., ed. Slavery and the Rise of the Atlantic System. Cambridge: Cambridge University Press, 1991.
Sommer, Doris. "Sab C'est Moi". Foundational Fictions. The National Romances of Latin America. Berkeley: University of California Press, 1991.
Various authors. "Gertrudis Gómez de Avellaneda, 1814-1873". Nineteenth-Century Literature Criticism, Volume 111. Ed. Lynn M. Zott. Detroit: Thomson Gale, 2002: 1-76.
Ward, Thomas. "Nature and Civilization in Sab and the Nineteenth-Century Novel in Latin America". Hispanófila 126 (1999): 25-40.
Vittorio Caratozzolo. "Il teatro di Gertrudis Gómez de Avellaneda". Il Capitello del Sole, Bologna, p. 352 (2002).

External links

 Gertrudis Gómez de Avellaneda 1814-1873
 Gómez de Avellaneda

1814 births
1873 deaths
Cuban women poets
19th-century Cuban poets
19th-century Cuban women writers

Gertrudis Gómez de Avellaneda


Sweetland ist der Familienname von:

 Doug Sweetland, US-amerikanischer Animator
 Kirsten Sweetland (* 1988), kanadische Triathletin
 Sally Sweetland (1911–2015), US-amerikanische Sopranistin

Sweetland


Eddie Chapman agent secret (titlul original: în )  este un film de spionaj franco-germano-englez, realizat în 1966 de regizorul Terence Young, după romanul "The Eddie Chapman Story" a scriitorului Frank Owen, protagoniști fiind actorii Christopher Plummer, Romy Schneider, Trevor Howard, Gert Fröbe și Yul Brynner.

Filmul se bazează pe povestea reală a lui Eddie Chapman, considerat de naziști ca fiind spionul lor de vârf în Marea Britanie, deși era de fapt un agent dublu MI5 cunoscut sub numele de "Zigzag".  Titlul original al filmului vine de la semnătura lui Chapman pentru a marca faptul că transmisese în mod liber prin radio, în codul Morse, XXX.  Un alt sens al titlului original "Triple Cross" devine clar în scena finală a filmului.  Chapman, așezat la un bar, este întrebat pentru cine lucrează cu adevărat. Ca replică, își ridică paharul în semn de salut la chipul său din oglindă.

Conținut

Distribuție

 Christopher Plummer – Eddie Chapman / "Franz Graumann"
 Romy Schneider – contesa Helga Lindström
 Trevor Howard – Freddie Young (funcționar al serviciilor secrete engleze)
 Gert Fröbe – colonelul Steinhäger
 Claudine Auger – Paulette
 Yul Brynner – colonelul Baron von Grunen
 Georges Lycan – Leo
 Jess Hahn – comandantul Braid
 John Abbey – Lang
 Harry Meyen – locotenentul Keller
 Gil Barber – Bergman
 Jean-Claude Bercq – maiorul von Leeb
 Jean Claudio – sergentul Thomas
 Robert Favart – generalul Dalrymple
 Bernard Fresson – Raymond, luptător în rezistența franceză
 Clément Harari – Losch
 Howard Vernon – ambasadorul german la Lisabona
 Francis De Wolff – general-locotonent german
 Jean-Marc Bory – conducătorul rezistenței
 Jean-Roger Caussimon – general al Luftwaffe
 Pierre Collet – gardianul german
 Anthony Dawson – maiorul Stillman
 Gordon Jackson – sergentul englez
 Jean-Pierre Zola – comandantul închisorii

Culise
 Eddie Chapman agent secret este cea de-a doua încrucișare a lui Terence Young și actrița Claudine Auger. Ea a fost principala fată "James Bond" în Thunderball (1965), regizat tot de Young.

Referințe

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Legături externe

Filme din 1966
Filme de război
Filme în limba engleză
Filme regizate de Terence Young

Eddie Chapman agent secret


Tri Luke ili Tri luke su zaselak na južnoj obali Korčule, primorski dio naselja Vela Luka. Nalazi se 2,4 km jugozapadno od Potirne i 9 km jugozapadno od Vele Luke. U Tri Lukama nalazi se luka i crkva svetog Petra i Pavla. Kroz Tri Luke prolazi lokalna cesta L69017.

Izvori

Korčula

Tri Luke


NGC 7259 je spiralna galaktika u zviježđu Južnoj ribi.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7259
  Auke Slotegraaf: NGC 7259 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7259 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7250 - 7299

7259

NGC 7259


Dumitru Rotaru (n. 15 ianuarie 1878 - d. ?) a fost unul dintre comandanții Armatei României, care a exercitat comanda unei mari unități militare, pe timp de război, în perioada Primului Război Mondial și operațiilor militare postbelice. A îndeplinit funcții de comandant de regiment și de brigadă în campaniile din anii 1916-1919.

Cariera militară
După absolvirea școlii militare de ofițeri cu gradul de sublocotenent, Dimitrie Rotaru a ocupat diferite poziții în cadrul unităților de artilerie sau în eșaloanele superioare ale armatei, cea mai importantă fiind cea de comandant al Regimentului 11 Infanterie. În perioada Primului Război Mondial a îndeplinit funcțiile de comandant al Regimentului 11 Infanterie
În cadrul acțiunilor militare postbelice, a comandat Brigada 11 Infanterie,

Decorații
Medalia Bărbăție și Credință, cu distincția "Campania din Bulgaria 1913" (1913)

Note

Bibliografie
 Drăgănescu Constantin, Campaniile din 1848/1849 și 1919 în Transilvania și Ungaria, Tipografia "Isvorul", București, 1930
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Mărdărescu Gheorghe, Campania pentru desrobirea Ardealului și ocuparea Budapestei (1918-1920), Editura Cartea Românească, București, 1921
 Preda Dumitru; Alexandrescu Vasile; Prodan Costică, În apărarea României Mari. Campania armatei române din 1918-1919, Editura Enciclopedică, București, 1994

Vezi și
Ordinea de bătaie a Armatei României în Transilvania, iulie 1919

Nașteri în 1878
Comandanți români din operațiile militare postbelice (1918-1929)
Decorați cu Medalia Bărbăție și Credință cu distincția "Campania din 1913"

Dumitru Rotaru (militar)


Afrika
 Aksumitisches Reich
 König: Nezool (ca. 450–ca. 500)

 Reich der Vandalen
 König: Geiserich (428–477)

Amerika
 Maya
 Palenque
 König: Casper II. (435–487)
 Tikal
 König: K'an-Ak (458–486)

Asien
 China
 Kaiser: Song Mingdi (465–472)
 Nördliche Wei-Dynastie: Xian Wen (466–471)
 Nördliche Wei-Dynastie: Wei Xiaowendi (471–499)

 Iberien (Kartlien)
 König: Wachtang I. Gorgassali (452–502)

 Indien
 Gupta-Reich
 König: Purugupta (467–472)
 Kadamba
 König: Santi Farman (450–475)
 Pallava
 König: Skanda Varman IV. (460–480)
 Vakataka
 König: Prithvishena II. (460–480)

 Japan
 Kaiser: Yūryaku (456–479)

 Korea
 Baekje
 König: Gaero (454–475)
 Gaya
 König: Jilji (451–492)
 Goguryeo
 König: Jangsu (413–490)
 Silla
 König: Jabi (458–479)

 Sassanidenreich
 Schah (Großkönig): Peroz I. (459–484)

Europa
 Weströmisches Reich
 Kaiser: Anthemius (467–472)
 Konsul: Caelius Aconius Probianus (471)

 Oströmisches Reich
 Kaiser: Leo I. (457–474)
 Konsul: Leo I. (471)

 Ostgotenreich
 König: Thiudimir (465–474)

 Reich der Burgunden
 König: Chilperich I. (470–480)

 Kent
 König: Hengest (455–488)

 Reich des Syagrius
 Herrscher: Syagrius (464–486/487)

 Salfranken
 König: Childerich I. (458–481/482)

 Westgotenreich
 König: Eurich (466–484)

Religiöse Führer
 Papst: Simplicius (468–483)
 Patriarch von Konstantinopel: Gennadios I. (458–471)
 Patriarch: Akakios von Konstantinopel (471–489)

Liste der Staatsoberhäupter 471


Datotečni nastavak, produžetak, sufiks, ekstenzija, drugi dio imena datoteke. Prvi dio je naziv datoteke ili ime datoteke, a od datotečnog nastavka odvojen je točkom. Nastavak (produžetak) pokazuje vrstu datoteke odnosno datotečni format. Iz njega se dade vidjeti kojim je računalnim programom odnosno aplikacijom nastala datoteka i upućuje operacijski sustav i korisnika kojim se programom može otvoriti tu datoteku. Obično je u operacijskim sustavima izvedeno da ako postoji instalirani program za pregled i/ili uređivanje te vrste datoteke, onda se kod naziva datoteke nalazi ikona ili piktogram svojstvena tom programu.

Izvori

Programska podrška

Datotečni nastavak


Lucreția (în ; d. ) a fost o femeie romană a cărei soartă a jucat un rol esențial în tranziția statului roman de la regat la republică. Deși nu au existat surse contemporane, istoricul roman Titus Livius și istoricul greco-roman Dionisie din Halicarnas din timpul împăratului Caesar Augustus (23 septembrie 63 î.Hr. – 19 august 14 d. Hr.) au fost de acord că a existat o astfel de femeie, că ea s-a sinucis după ce a fost violată de fiul regelui etrusc și că acest eveniment a fost cauza imediată a revoltei antimonarhice care a răsturnat monarhia.

Incidentul a aprins flacăra nemulțumirii față de metodele tiranice ale ultimului rege al Romei, Lucius Tarquinius Superbus. Ca urmare, principalele familii au instituit republica, au alungat familia regală a lui Tarquiniu din Roma și au apărat cu succes republica împotriva intervenției triburilor etrusce și latine. Ca rezultat, violul a devenit o temă majoră în arta europeană și literatură.

Unul din primii doi consuli ai Republicii Romane, Lucius Tarquinius Collatinus, a fost soțul Lucreției. Toate sursele privind instituirea republicii reiterează evenimentele de bază ale poveștii Lucreției, deși relatările diferă ușor. Povestea Lucreției nu este considerată un mit de majoritatea istoricilor, ci mai degrabă o legendă istorică despre o istorie timpurie, care era în mare parte folclor. Dovezile indică existența istorică a unei femei pe nume Lucreția și un incident istoric, care a jucat într-adevăr un rol critic în căderea monarhiei. Multe dintre detaliile specifice sunt, totuși, discutabile, și variază în funcție de scriitor. Utilizarea târzie a legendei are mai degrabă virtuți artistice și pedagogice decât valoare istorică.

Întrucât evenimentele din povestire au loc rapid, data incidentului este, probabil, în același an, ca prima dintre fasti. Dionisie din Halicarnas, o sursă majoră, stabilește acest an "la începutul celei de a șaizeci și opta Olimpiadă ... Isagoras fiind arhonte anual la Atena";, adică 508/507 Î Hr.. Lucretia, prin urmare, a murit în 508 î.Hr. Alte surse istorice tind să susțină această dată, dar anul este discutabil într-un interval de aproximativ cinci ani.

Incidentul

Lucius Tarquinius Superbus, ultimul rege al Romei, fiind ocupat cu asediul cetății Ardea, a trimis pe fiul său, Sextus Tarquinius, într-o misiune militară în Collatia. Sextus a fost primit cu mare ospitalitate în casa guvernatorului, casa lui Lucius Tarquinius Collatinus, fiul nepotului regelui, Arruns Tarquinius, fostul guvernator al Collatiei și primul dintre Tarquinii Collatini. Soția lui Collatinus , Lucreția, fiica lui Spurius Lucretius, prefect al Romei, "un om de distincție," - s-a asigurat ca fiul regelui să fie tratat conform rangului său, deși soțul ei era plecat la asediu.

Într-o variantă a poveștirii, Sextus și Collatinus, la o petrecere cu vin, au dezbătut despre virtuțile soțiilor lor; atunci Collatinus s-a oferit voluntar să lămurească dezbaterea mergând toți călări la casa lui pentru a vedea ce face Lucreția. Ea țesea împreună cu o servitoare.  Atunci i-au acordat ei laurii victoriei și Collatinus i-a invitat să-i facă o vizită, dar pentru moment s-au întors în tabără.

În timpul nopții, Sextus, a intrat în dormitorul ei în secret, ocolind în liniște sclavii care dormeau la ușa ei. Ea s-a trezit. El a spus cine este și a pus-o să aleagă: sau îi acceptă avansurile sexuale și avea să devină soția lui și viitoarea regină, sau avea să o ucidă pe ea și pe unul din sclavi, așezându-le trupurile împreună,  pentru a pretinde apoi că a surprins-o săvârșind adulter (a se vedea sexualitatea în Roma antică și atitudinea romanilor față de sex). În altă variantă a povestirii, Sextus s-a întors din tabără câteva zile mai târziu, cu un însoțitor pentru a da curs invitației lui Collatinus de a-l vizita și a fost găzduit într-un dormitor pentru oaspeți. El a intrat în camera Lucreției în timp ce ea se afla goală în patul ei și a început să o spele pe burta cu apă, trezind-o.

Consecințele
Sextus s-a întors în tabără. A doua zi, Lucreția, îmbrăcată în negru, s-a dus la casa tatălui ei la Roma și s-a aruncat la pământ, îmbrățișându-i plângând genunchii. Cerându-i-se să se explice, ea a insistat ca mai întâi să fie citați martorii; abia apoi a dezvăluit violul și le-a cerut tuturor răzbunare, un motiv care nu putea fi ignorat, căci vorbea primului magistrat al Romei. În timp ce ei dezbăteau, Lucreția a scos un pumnal și s-a înjunghiat în inimă. Ea a murit în brațele tatălui ei, cu femeile care erau de față plângând și jelind. "Această îngrozitoare scenă i-a umplut pe romanii prezenți de atâta groază și compasiune încât toți au strigat cu un singur glas că ei ar prefera să moară de o mie de ori în apărarea libertății decât să sufere astfel de ofense din partea tiranilor."

În versiunea alternativă, ea nu a mers la Roma, dar a trimis după tatăl ei și după soțul ei, cerându-le să aducă câte un prieten fiecare. Persoanele selectate au fost Publius Valerius Publicola de la Roma și Lucius Junius Brutus din tabăra de la Ardea. Au găsit-o pe Lucreția în camera ei. Ea le-a spus ce s-a întâmplat și le-a cerut să  jure că se vor răzbuna: "Jurați-mi solemn că adulterul nu va rămâne nepedepsit"— și în timp ce ei discutau, a scos un pumnal și s-a înjunghiat în inimă.

Într-o altă versiune, Collatinus și Brutus se întorceau la Roma neștiutori, au primit mesaj și au fost aduși la scena morții. Brutus s-a întâmplat să fie un participant motivat politic. Era din familia Tarquinia din partea mamei sale, fiul Tarquiniei, fiica lui Lucius Tarquinius Priscus, cel de-al treilea rege înainte de ultimul. El era un candidat la tron, dacă ceva ar fi fost să i se întâmple lui Superbus. Prin lege, cu toate acestea, fiind un Iunius pe linie paternă, el nu era un Tarquiniu și, prin urmare, putea mai târziu să propună exilarea Tarquinilor fără teamă. El a dobândit porecla Brutus, "Neghiob," făcând-o pe  prostul ca să nu atragă suspiciunea regelui. Superbus i-a  luat moștenirea și   i-a lăsat un salariu de mizerie, ținându-l la curte pentru divertisment.

Collatinus, văzându-și soția moartă, este înnebunit de durere. O ține în brațe, o sărută, o cheamă pe nume și îi vorbește. Văzând în asta mâna Destinului, prietenul său Brutus le vorbește celor care erau la funeralii, explicându-le că s-a prefăcut că este neghiob și le propune totodată să-i alunge pe Tarquini din Roma. Apucând cuțitul însângerat, s-a jurat pe Marte și pe toți ceilalți zei, că va face tot ce era în puterea lui pentru a răsturna dominația Tarquinilor. El promite totodată că nu se va împăca niciodată cu tirania și că, dacă vreodată își va încălca cuvântul, atunci el și copiii săi să aibă aceeași soartă ca și Lucreția.

El înmânează pumnalul fiecăruia dintre cei prezenți și le cere să jure. Cele două povești sunt de acord asupra acestui punct: versiunea lui Titus Livius este:"Prin acest sânge—cel mai pur înainte de pângărirea săvârșită de fiul regelui—jur, și voi, o, zei, vă chem martori că îl voi alunga pe  Lucius Tarquinius Superbus, împreună cu soția lui blestemată și toți cei de un sânge cu ei, cu foc și sabie și toate mijloacele aflate în puterea mea, și nu voi permite nimănui să mai fie rege în Roma."

Revoluția

Nou înființatul comitet revoluționar defilează cu cadavrul însângerat până la Forumul Roman și acolo își face auzite plângerile împotriva Tarquinilor și încep adune o armată. Brutus "le-a cerut să acționeze ca niște bărbați și ca niște romani și să ia armele împotriva obraznicilor dușmani." Porțile Romei au fost blocate de către proaspeții soldați revoluționari și mulți au fost trimiși să păzească Collatia. De acum, o mulțime s-a adunat în forum; prezența magistraților în rândul revoluționarilor menține ordinea.

Brutus s-a întâmplat să fie tribun de Celeres, așa că teoretic avea căderea să cheme curiile romane, o organizație de familii patriciene folosită în principal pentru a ratifica decretele regelui. Citarea ei la fața locului a transformat mulțimea într-o autoritate legislativă și discursul ținut în fața lor este unul dintre cele mai faimoase din antichitatea romană.

Brutus a deschis o dezbatere cu privire la forma de guvernământ pe care Roma ar trebui să oaibă, o dezbatere la care au vorbit mulți patricieni. În concluzie el a propus alungarea Tarquinilor din toate teritoriile Romei, numirea unui interrex care să numească noi magistrați și desfășurarea alegerilor de ratificare. Ei au decis forma republicană de guvernământ cu doi consuli în loc de un rege care să execute voința senatului format din patricieni. Aceasta a fost o măsură temporară până când aveau să poată să ia în considerare detaliile cu mai multă atenție. Brutus a renunțat la orice drept la tron. În anii următori atribuțiile regelui au fost împărțite între diverse alte magistraturi eligibile.

Au loc alegerile generale. Votul a fost pentru republică. Se terminase cu monarhia, chiar în timp ce cadavrul Lucreției încă era dusă prin forum.

Consecințele constituționale ale acestui eveniment au reverberat mai mult de două mii de ani. Roma nu va mai avea din nou un "rege" ereditar, chiar dacă mai târziu , împărații au fost conducători absoluți, doar că nu se numeau așa. Această tradiție constituțională l-a împiedicat atât pe Iulius Cezar cât și pe Octavian Augustus să accepte o coroană; în schimb, ei au adunat toate magistraturile în mâna lor. Succesoriilor, atât la Roma cât și la Constantinopol, au aderat la această tradiție măcar de formă, dacă nu și în esență, și chiar și Sfântul Împărat Roman al Germaniei era mai degrabă ales, decât ereditar—până la abolirea lui în timpul Războaielor Napoleoniene, 2314 ani mai târziu.

Ce a urmat

Auzind de cele întâmplate la Roma, regele, fiii săi și mai mulți soldați se îndreaptă în grabă spre oraș, lăsându-i pe Titus Herminius și pe Marcus Horatius la comanda trupelor din Ardea. Porțile Romei fiind blocate și oameni înarmați pe ziduri, s-au întors în tabără. Între timp, au ajuns scrisorile de la comitetul revoluționar și au fost citite trupelor de către Herminius și Horatius, iar trupele votează și ele republica.  Într-o altă poveste, Tarquinii ar fi fugit în localitatea Gabii. Un armistițiu de 15 ani a fost încheiat cu Ardea. Trupele s-au întors la Roma.

Superbus n-a stat mult timp în Gabii. El a trebuit să se retragă cu oamenii pe domeniul Tarquinilor, unde a ridicat steagul intervenției printre etrusci. Într-o poveste alternativă a mers direct pe domeniul Tarquinilor cu doi dintre fiii lui; cel de-al treilea, Sextus, a încercat să reia controlul Gabii, dar a fost asasinat. Romanii ajung să se confrunte cu intervenția etruscilor (Horatius Cocles) și cu Liga latină (Bătălia de la Lacul Regillus).Ura împotriva Tarquinilor era mare. Lui Collatinus i s-a cerut să demisioneze din cauza unor probleme constituționale. El a respectat cererea și a fost înlocuit de către Publius Valerius Publicola.

În literatură și muzică

Povestirea lui Titus livius Ab Urbe Condita Libri (c. 25-8 Î. hr.) este cel mai vechi document istoric pe acest subiect. În narațiunea sa, soțul ei se laudă cu virtutea soției sale lui Tarquiniu și altora. Titus Livius compară virtutea romanei Lucreția, care a rămas în camera ei de țesut, cu cea a doamnelor etrusce  care se ospătau cu prietenii. Ovidiu relatează povestea Lucreției în Cartea a II-a a operei Fasti, publicată în 8 AD, concentrându-se pe caracterul trufaș al lui Tarquiniu. Mai târziu, Sfântul Augustin a vorbit de figura de Lucreției în Cetatea lui Dumnezeu (publicată în 426 AD) apărând onoarea femeilor creștine care au fost violate în timpul prădării Romei și care nu s-au  sinucis.

Povestea Lucreției a devenit o pildă în Evul mediu târziu. Lucreția apare la Dante în secțiunea Limbus rezervată nobililor din Roma și altor "virtuoși păgâni" în Canto IV din Inferno. Christine de Pisan a folosit figura Lucreției ca Sfântul Augustin din Hippo, în al ei Oraș al Femeilor, luând apărarea sfințeniei unei femei.

Este repovestită în Geoffrey Chaucer: Legenda Femeii celei Bune, John Gower: Confessio Amantis (Cartea a VII-a), și John Lydgate: Caderea prinților.  Violul și sinuciderea Lucreției este, de asemenea, obiectul unui lung poem al lui William Shakespeare din 1594: Siluirea Lucreției; de asemenea, el a menționat-o în Titus Andronicus, în Cum vă place, și în A douăsprezecea noapte și face aluzie la ea în Macbeth. Niccolò Machiavelli în comedia Mandragora se bazează vag pe această poveste.

Subiect în artă
De la Renaștere încoace, sinuciderea Lucreției a fost un subiect frecvent pentru artiștii vizuali precum: Tițian, Rembrandt, Dürer, Rafael, Botticelli, Jörg Breu cel Bătrân, Johannes Moreelse, Artemisia Gentileschi, Damià Campeny, Eduardo Rosales, Lucas Cranach cel Bătrân, și alții. Cel mai frecvent, fie este înfățișat momentul violului, fie Lucreția este prezentată singură în momentul sinuciderii. În oricare situație, hainele ei sunt răvășite sau lipsesc, în timp ce Tarquiniu este în mod obișnuit îmbrăcat.
 Tarquin și Lucreția (Tițian) - scenă violentă de viol
 Povestea Lucreției (Botticelli) - trei scene, a violului, denunțarea și sinuciderea
 Sinuciderea Lucreției (Dürer) - o singură figură
 Lucreția și soțul ei  reprezentare a Lucreției cu un cuțit în mână și o umbră masculină chiar în spate. Este fie Tarquin, fie soțul ei. De Tițian sau de Palma Vecchio.
 Lucretia (Veronese)

Note

Link-uri externe

Decese în anii 510 î.Hr.
Romani din secolul al VI-lea î.Hr.
Femei care s-au sinucis
Mitologia romană
Personalități feminine din Roma antică

Lucreția


Gabriele Oriali (født 25. november 1952 i Como, Italien) er en italiensk tidligere fodboldspiller (midtbane), der blev verdensmester med Italiens landshold ved VM 1982.

Karriere
Oriali spillede hele sin karriere i hjemlandet, hvor han repræsenterede først Inter og siden Fiorentina. I løbet af sine 14 år hos Inter var han med til at vinde to italienske mesterskaber og to Coppa Italia-titler.

For det italienske landshold nåde Oriali at spille 28 kampe, hvori han scorede ét mål. Han blev verdensmester med holdet ved VM 1982 i Spanien, og spillede fem ud af italienernes syv kampe i turneringen, herunder finalen mod Vesttyskland. Han deltog også ved EM 1980 på hjemmebane.

Titler
Serie A
 1971 og 1980 med Inter

Coppa Italia
 1978 og 1982 med Inter

VM
 1982 med Italien

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Italien
Verdensmestre i fodbold
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1980
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1982

Gabriele Oriali


Yoshisuke Satake (1902-2000) était un botaniste japonais. Il a travaillé académiquement à l'« Institut botanique » de l'Université de Tokyo.

Quelques publications
 1936 : Taxonomic study of Korean Boehmeria
 1931 : Systematic and anatomical studies on some Japanese plants: Selaginellaceae, with special reference to epidermal elements of leaves

Livres
 1985 : Nihon Ne yasei shokubutsu: Sōhon. Ed. Heibonsha. 903 pp.
 1963 : Nishi-Irian ki: Nyūginia Ne jinen to seikatsu. Ed. Hirokawa Shoten. 370 pp.
 1940 : À revision of the Japanese Eriocaulon. Ed. Tokyo Science Museum. 70 pp.
 1936 : takenoshin Nakai, masaji Profonde, masao Kitagawa, yoshisuke Satake. Plantae novae vel minus cognitae Ex Manshuriae. 108 pp.
 1933 : takenoshin Nakai, masaji Profonde, yoshisuke Satake, masao Kitagawa. Index Fleuræ jeholensis cum appendice: Plantæ novæ vel minus cognitæ ex Manshuria. Report, Scientific expedition to Manchoukuo 1st, 1933. Ed. University press. 108 pp.

Honneurs

Éponymie
 Genre
 (Arecaceae) Satakentia H.e.moore

 Espèces
 (Cyperaceae) Carex satakeana Koyama
 (Juncaceae) Juncus satakei Kitag.
 (Scrophulariaceae) Lindernia satakei T.yamaz.

Références

Liens externes

Botaniste japonais du XXe siècle
Décès en 2000
Naissance en 1902

Yoshisuke Satake


An Fimbristylis subinclinata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tetsuo Michael Koyama. An Fimbristylis subinclinata in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Taiwan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fimbristylis

Fimbristylis subinclinata


"Maybe You're the Problem" é uma canção da cantora americana Ava Max, lançada em 28 de abril de 2022, pela Atlantic Records como o primeiro single de seu segundo álbum de estúdio, Diamonds & Dancefloors (2023). A canção foi escrita por Max, Sean Maxwell, Marcus Lomax, e os produtores Abraham Dertner, Jonas Jeberg, e Cirkut. Musicalmente, foi descrita como incorporando os gêneros dance-pop e synth-pop, com letras que descrevem um término com um parceiro egoísta. A canção alcançou a posição 83 no UK Singles Chart. Um videoclipe foi dirigido por Joseph Kahn e mostra Max atravessando um jogo de fliperama com tema de inverno.

Lançamento e composição
"Maybe You're the Problem" foi lançada como o single principal do segundo álbum de estúdio de Max, Diamonds & Dancefloors, em 28 de abril de 2022. A canção foi escrita por Max, Sean Maxwell, Marcus Lomax, e os produtores Abraham Dertner, Jonas Jeberg, e Cirkut. A arte da capa da música consiste no cabelo ruivo de Max, que serviu como uma "nova marca" para seu segundo álbum.

Musicalmente, "Maybe You're the Problem" é uma música dance-pop e synth-pop, com influências de eurodance, europop, e música da década de 80. Escrevendo para a Uproxx, Caitlin White descreveu a música como um "hino de separação", enquanto George Griffiths, da Official Charts Company, opinou que continha elementos de rock. A letra descreve a iniciação de Max para deixar um relacionamento com um parceiro egoísta.

Recepção critica
A canção recebeu críticas geralmente positivas dos críticos. Os escritores do Mix1 deram a "Maybe You're the Problem" uma classificação de 7 de 8, afirmando que Max exibe uma atitude "extremamente confiante", embora contenha uma mensagem muito "séria". Escrevendo para o Jenesaispop, Jordi Bardají comparou a canção a "Blinding Lights" do The Weeknd.

Desempenho comercial
"Maybe You're the Problem" estreou em seu pico, número 83, no UK Singles Chart datado de 6 de maio de 2022.

Vídeo musical
O videoclipe de "Maybe You're the Problem" foi dirigido por Joseph Kahn e lançado em 28 de abril de 2022. Max substituiu seu cabelo loiro por mechas vermelhas brilhantes. O vídeo com tema de inverno mostra Max tomando banho de sol na neve, esquiando, e sendo transportada para um jogo de arcade.

Faixas e formatos
Download digital
"Maybe You're The Problem" – 3:10

Download digital – MOTi Remix
"Maybe You're The Problem" (MOTi Remix) – 2:45

Download digital – Crush Club Remix
"Maybe You're The Problem" (Crush Club Remix) – 3:02

Download digital – Las Bibas From Vizcaya Remix
"Maybe You're The Problem" (Las Bibas From Vizcaya Remix) – 4:05

Créditos e pessoal
Créditos da música adaptados do Tidal.

 Amanda Ava Koci — vocais, compositora
 Henry Walter — produtor, compositor, programação
 Jonas Jeberg — produtor, compositor, programação
 Abraham Dertner — produtor, compositor, programação
 Sean Douglas — compositor

 Marcus Lomax — compositor
 Serban Ghenea — mixagem
 Bryan Bordone — assistente de mixagem
 Chris Gehringer — masterização

Histórico de lançamento

Canções de 2022
Singles de 2022
Canções de eurodance
Canções gravadas por Ava Max
Canções compostas por Sean Douglas
Canções produzidas por Cirkut
Singles lançados pela Atlantic Records

Maybe You're the Problem


Set of irons can refer to:

 a set of iron (golf) clubs
 Fetters
 a "married set" used by firefighters, consisting of a halligan bar and a flathead axe

Set of irons


Die 12. Ski-Orientierungslauf-Weltmeisterschaften fanden vom 19. Januar bis 25. Januar 1998 in Windischgarsten, Österreich statt.

Herren

Kurzdistanz

Titelverteidiger:  Björn Lans
Länge: 10,8 km
Höhenmeter: 270
Posten: 23
Teilnehmer: 73

Langdistanz

Titelverteidiger:  Nicolò Corradini
Länge: 21,0 km
Höhenmeter: 735
Posten: 16
Teilnehmer: 79

Staffel

Titelverteidiger:  Per-Ove Bergqvist, Mikael Lindmark, Björn Lans, Bertil Nordqvist
Teilnehmer: 15 Staffeln

Damen

Kurzdistanz

Titelverteidigerin:  Arja Nuolija
Länge: 8,6 km
Höhenmeter: 230
Posten: 23
Teilnehmerinnen: 64

Langdistanz

Titelverteidigerin:  Annika Zell
Länge: 15,6 km
Höhenmeter: 595
Posten: 18
Teilnehmerinnen: 61

Staffel

Titelverteidigerinnen:  Ann-Charlotte Carlsson, Erica Johansson, Annika Zell
Teilnehmer: 17 Staffeln

Medaillenspiegel

Erfolgreichste Teilnehmer

Weblinks
 Ergebnisse auf lazarus.elte.hu
 Ergebnisse auf orienteering.org

1998
Sportveranstaltung 1998
Sportveranstaltung in Oberösterreich
Windischgarsten

Ski-Orientierungslauf-Weltmeisterschaften 1998


Hestebetvingeren er en dansk eksperimentalfilm fra 2015 instrueret af Nanna Rebekka og Pernille Lystlund Matzen efter eget manuskript.

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 2015

Hestebetvingeren


Robert Karl Alexander Grabow (né le  à Pyritz, province de Poméranie et mort le ) est un homme politique allemand du DNVP.

Biographie
Grabow étudie le droit à Berlin et Greifswald et obtient son doctorat. Au cours de ses études, il devient membre de la Berlin  et de la Landsmannschaft Silesia Après avoir été blessé au combat pendant la Première Guerre mondiale, il travaille dans le gouvernement local à Stettin et en janvier 1918 devient le deuxième maire de Memel en Prusse-Orientale. À partir d'octobre 1919, il y est premier maire et à partir de janvier 1920, il détient le titre officiel de lord-maire.

En 1919, il devient député du parlement provincial de Prusse-Orientale (le mandat expire avec la séparation de la région de Memel). De février à septembre 1919, il est membre du premier directoire d'État du Territoire de Memel, entre-temps séparée de la Prusse-Orientale, puis membre du Conseil d'État, et en janvier 1926, il est président du Conseil économique. Il représente Memel devant la Conférence des ambassadeurs à Paris en novembre 1922 et dirige une délégation au Conseil de la Société des Nations à Genève en mars 1924. En tant que membre du , il est élu en mai 1926 comme l'un des cinq représentants du Territoire de Memel au Seimas lituanien à Kaunas.

En 1930, Grabow succède à Ernst Heydemann comme maire de Rostock. Après l'arrivée au pouvoir des nationaux-socialistes en 1933, il peut occuper ce poste jusqu'en 1935, mais doit ensuite céder la place au national-socialiste Walter Volgmann. En raison de son expertise en matière administrative, cependant, il est nommé maire, afin que Volgmann puisse se concentrer sur l'accomplissement de tâches de nature représentative. Lors de l'occupation de la ville par les troupes soviétiques le  mai 1945 Grabow se suicide avec sa femme.

Bibliographie
 Hans-Werner Bohl: Rostocker Chronik, Rostock 1998.
 : Von deutschen Parteien und Parteiführern im Ausland, Berlin, Zentral-Verlag 1927, S. 83–84.
 Norbert Korfmacher: Vorläufiges Mitgliederverzeichnis des ostpreußischen Provinziallandtages 1919 bis 1933, 2018, S. 21, Digitalisat.

Publications
 Steuerrechtlicher Leitfaden für die Ostgebiete, Kattowitz : Kattowitzer Buchgewerbehaus, 1941
 Die Haftung der nicht rechtsfähigen Vereine mit besonderer Berücksichtigung der Arbeitnehmerverbände, Ohlau i. Schl., 1929 [Ausg. 1933]

Références

Liens externes

Bourgmestre de Rostock
Député du parlement provincial de Prusse-Orientale (république de Weimar)
Personnalité du Parti populaire national allemand
Naissance en mai 1885
Naissance à Pyritz
Naissance dans la province de Poméranie (1815-1945)
Décès en mai 1945
Décès à 59 ans

Robert Grabow


An Philodendron woronowii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Kurt Krause. An Philodendron woronowii in nahilalakip ha genus nga Philodendron, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Philodendron

Philodendron woronowii


Devrimci Sosyalist Partisi (), Hindistan'da 1940 yılında kurulmuş komünist bir siyasi partidir.

Revolutionary Youth Front, partinin gençlik koludur.

Kaynakça

Hindistan'daki siyasi partiler
1940'ta kurulan siyasi partiler

Devrimci Sosyalist Parti (Hindistan)


Ioan Radu (n. 10 noiembrie 1866, Herțegani, județul Hunedoara – d. 31 decembrie 1936, Brad, județul Hunedoara) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia , organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918 .

Biografie
S-a născut în 10 noiembrie 1866 în Hărțăgani, județul Hunedoara. A fost fiul lui lui Candin și al Sofiei Radu. A fost orfan până la vârsta de 12 ani, fiind crescut până la maturitate de către bunicul său, Anghel Radu, fost lăncier în oastea lui Avram Iancu. A urmat școala primară în satul natal (clasele I–II, între anii 1875–1877) și la Brad (clasele III–IV, în perioada 1877–1879), apoi gimnaziul din Brad între anii 1879–1983, unde i-a avut profesori pe Constantin Costin, Gheorghe Părău, Nicolae Mihălțianu, Nicolae Mărgineanu, Ștefan Albu și Vasile Damian. Cursul superior al gimnaziului l-a urmat la Blaj, la Liceul săracilor, beneficiind de o bursă acordată de Asociația Transilvană pentru literatura română și cultura poporului român (ASTRA)  și câștigându-și banii pentru  "cost" (masă) și "cvartir" (cazare), în valoare de 35 de florini pe lună, dând meditații și lucrând în cancelaria unui avocat. În ultimul an, Ioan Radu a beneficiat din nou de o bursă a Asociațiunii pentru literatura și cultura poporului român. În 1987 și-a luat bacalaureatul cu mențiunea Eximio modo maturus.

Tot o bursă, din partea Fundației Gojdu, în valoare de 200 de florini, i-a permis să urmeze Facultatea de Matematică și Fizică a Universității din Cluj (în limba maghiară), unde și-a luat licența în anul 1891. A fost repartizat ca profesor la Gimnaziul din Brad, dar a preferat să rămână încă un an la Cluj, ca bursier de stat la laboratorul de fizică, unde în 1892 și-a luat doctoratul cu lucrarea Căldura radiantă, fiind primul român care și-a luat Doctoratul în această universitate.

În anul 1891 devine profesor la gimnaziul din Brad, iar mai târziu la Liceul Avram Iancu din Brad, unde a predat pentru o perioada îndelungată, de 42 de ani, între anii 1891-1932, în ultimii 13 ani fiind director al liceului. În 1920 i s-a oferit catedra de fizică de la Universitatea din Cluj, dar a preferat să rămână la Brad, unde a devenit director până în anul 1934, când a ieșit la pensie. În timpul său gimnaziul a devenit liceu cu clasele V–VIII, el fiind primul său director. Tot în perioada în care Ioan Radu a fost director, s-a definitivat construcția actualului local, s-au amenajat laboratoarele și sala de sport ale Liceului Avram Iancu din Brad, a avut loc susținerea primului examen de bacalaureat, s-a înființat internatul, a avut loc electrificarea clădirii liceului.{Rp|p. 408}} Cu prilejul semicentenarului gimnaziului din anul 1920 a publicat prima monografie a acestuia, Monografia gimnaziului român din Brad, la Orăștie. Gimnaziul din Brad a jucat un rol important la nivelul activității politice și militare din oraș, în timpul în care Dr. Ioan Radu a fost director; astfel, la 8 noiembrie 1918, pe terenul de sport al acestuia, se constituie Comitetul Național din Zarand, Garda Națională și Regimentul de voluntari Horia având în frunte profesori și intelectuali ai Gimnaziului. De altfel, în timpul său, în anul 1919 se decide ca gimnaziul să poarte numele marelui erou, Avram Iancu. În toamna anului 1920 a fost ales vicepreședinte al Consiliului Național Român din Zarand, unde inițiază și ridicarea unor monumente dedicate Răscoalei lui Horea din 1784, cu ocazia comemorării a 150 de ani de la acest eveniment. A fost, de asemenea, președintele Sfatului Național din Brad

A fost căsătorit cu Iolanda, n. Robotin, din satul Poiana, Orăștie, casa lor fiind locul de întâlnire și de discuție al intelectualității din Brad. Între anii 1892–1918 a jucat în diferite piese de teatru, în beneficiul fondurilor Masa studenților și Fondul morbosilor. A fost președinte al Despărțământului Brad al ASTRA și membru în consiliul științific al acesteia. A publicat articole în Calendarul ASTREI și în Anuarele liceului, în revista Transilvania a ASTREI. Lucrarea Punctele însemnate ale triunghiului sferic a fost premiată în 1891 de Senatul Universității din Cluj. Ca membru al Asociațiunii pentru literatura română și cultura poporului român a susținut, alături de Traian Suciu, numeroase prelegeri (42 doar în anii 1906-1907) în localitățile din zona Brad. A colaborat la elaborarea mai multor lucrări, printre care Enciclopedia Română a lui Corneliu Diaconovici, dar și Monografia Gimnaziului Greco-Oriental din Brad, scrisă din incidentul jubileului de 50 de ani al gimnaziului, publicată la Orăștie în anul 1920 .

A decedat în 31 decembrie 1936 în Brad, județul Hunedoara.

Activitatea politică

Ca deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918 a fost delegat al Gimnaziului Român din Brad, aflându-se în fruntea delegației către Alba Iulia, din partea orașului Brad .

Recunoașteri
A devenit ofițer al Ordinului Național Steaua României .

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8 8141-90-7.
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II).
Emil Popa, Dr. Ioan Radu - primul director al liceului din Brad, în Revista Omagiu.
Ioan Radu, Monografia gimnaziului român din Brad, Orăștie, 1920.
Maria Razba, Personalități hunedorene: oameni de cultură, artă, știință, tehnică și sport (sec. XV-XX). Dicționar, Editura Emia, Deva, 2004, ISBN 973-8163-96-X.

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998.
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu-Mureș, 1993.
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015.

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
 1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații
http://centenarulromaniei.ro/delegatii-alesi-ai-romanilor-din-transilvania-adunarea-nationala-1-decembrie-1918-alba-iulia

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
 Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Colegiul Național Avram Iancu din Brad

Nașteri în 1866
Decese în 1936
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Ofițer al Ordinului Steaua României
Matematicieni români
Profesori români

Ioan Radu


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Pleiskirchen

|}

Klebing

|}

Sigrün

|}

Weitere Ortsteile

|}

Ehemalige Baudenkmäler

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Pleiskirchen

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

Pleiskirchen
!

Liste der Baudenkmäler in Pleiskirchen


Kartepe, eski ismi Kel Tepe, İzmit'in güneydoğusunda, Samanlı Dağları silsilesinin en yüksek noktası 1601 m yüksekliğinde Marmara Bölgesi'nin ikinci en yüksek dağıdır. En rahat ulaşım Suadiye beldesinden sağlanır. Zirvesinde kurulan Kartepe Kayak Tesisleri (Green Park Otel) ile turizm yönünden de gelişmiştir.

Özellikleri
Ekseni genellikle birinci zaman kayaçlarından oluşan dağ, maki ve orman örtüsüyle kaplıdır. Fındık, Meşe, Kestane çok sık bulunan ağaçlardır. Ormanlık kesimlerde geçen yüzyıllarda yerleştirilmiş göçmenlerin köylerine rastlanır. Bu kesim az nüfusludur. Buna karşılık, dağ eteklerinde zeytinlikler ve meyve bahçeleri arasında sıralanan köyler ve kasabalar vardır. Kartepe'nin güney yamaçlarından Pamukova'ya inen stabilize yol, kışın ulaşıma kapanır.

Kış sporlarının yapıldığı diğer turistlik bölgelerimizden deniz manzaralarına sahip birkaç dağdan biri olması nedeniyle ayrı bir güzellik taşıyan Kartepe, yaz ve kış faydalanılabilecek bir özelliğe sahiptir.

Turizm
Kartepe ormanları ve Kuzu Yaylası, günübirlik ve yatılı turizme hizmet vermektedir. Ayrıca Türkiye'nin en nefis alabalık cinsi Kartepe üzerindeki küçük göllerde mevcuttur. Günümüzde bahar ve yaz aylarında da gezilmeye elverişli olan Kartepe bu özellikleri dikkate alınarak kış sporlarının yapılabileceği bir turizm merkezi haline getirilmiş olup kayak yapmayı sevenlerin uğrak yeri haline gelmiştir. Diğer kayak merkezlerinden farklı olarak denize çok yakındır. Özellikle İstanbul'a yakınlığı cazibesini ayrıca artırmış ve Uludağ'a ciddi bir rakip haline gelmiştir.

Kocaeli ilindeki yeryüzü şekilleri
Yalova ilindeki yeryüzü şekilleri
Türkiye'deki dağlar
Türkiye'deki kış sporları merkezleri
Kartepe

Kartepe Dağı


Morrão é a formação rochosa cujo formato dá nome à cidade brasileira de Morro do Chapéu, na Chapada Diamantina, interior da Bahia.

Com altitude em torno de , é o ponto mais alto da região em que está situado e, por isso, constitui-se em atrativo turístico da cidade.

Histórico e características

A formação, por seu formato peculiar, foi o que "serviu de referência para os primeiros colonizadores que chegaram na região e inspirou o nome do município", originalmente um povoado por nome Gameleira, em referência à fazenda que serviu de núcleo. Esses desbravadores passavam no lugar rumo às lavras de ouro em Jacobina vindos da margens do rio Paraguaçu, e tinham no marco um guia na paisagem destacada com sua altitude de .

Tem uma temperatura branda e vento constante, razão pela qual no seu entorno existem várias torres de energia eólica. Por sua altura, quando a visibilidade permite ,é possível ver ao longe a silhueta do Morro do Pai Inácio, uma das atrações da região central da Chapada.

A parte do cimo possui uma "associação de litofácies Arenito Sigmoidal", presente também em outros lugares do município, ao passo que nas suas encostas existe o "litofácies Siltito / Arenito, depositada em planície de maré" podendo na sua subida constatar-se "acamamento lenticular e ondulado e estrutura de contração do tipo sinerese", evidenciando a "planície de maré".

Na cidade a Universidade Estadual de Feira de Santana, em parceria com a portuguesa Universidade do Minho, realizou as primeiras palestras em 2009 com a população e professores da rede municipal sobre a importância do patrimônio geológico local.

Turismo
O Morrão é uma "formação geoturística" de Morro do Chapéu, ao lado de muitos geossítios ali existentes. Em 2022 a Prefeitura realizou um trabalho de limpeza da atração, reportando a falta de cuidado dos visitantes com o meio ambiente. Na ocasião também foram adicionadas placas educativas, visando um turismo consciente no lugar.

Como principal problema ao turismo na cidade tem-se a má qualidade para acesso a alguns dos geossítios, a falta de sinalização tanto nas vias quanto ao turista, pois faltam materiais informativos. O acesso ao Morrão, contudo, não apresenta grandes dificuldades: saindo da cidade pela estrada BA-144 e, a uns 900 metros, por estradas vicinais no rumo de torres de telefonia que podem ser visualizadas no trajeto e servem de guia; uma vez na base dessas torres o caminho é feito a pé, numa trilha em meio à mata, uma subida sem maiores obstáculos até o topo.

Ver também
 Geografia da Bahia

Picos da Bahia
Morro do Chapéu
Morros da Chapada Diamantina

Morrão (Morro do Chapéu)


Die Bitburger Open 2002 (offiziell BMW Open 2002) im Badminton fanden vom 4. bis zum 8. Dezember 2002 in Saarbrücken statt. Das Preisgeld betrug 30.000 US-Dollar.

Medaillengewinner

Herreneinzel
  Marc Zwiebler –  Simon Maunoury: 15-1 / 15-6
  Jacob Nielsen –  Christos Poulios: 15-4 / 15-1
  Björn Wippich –  Jonas Lyduch: 17-14 / 15-17 / 15-12
  Yong Yudianto –  René Neděla: 15-9 / 15-1
  Andrej Pohar –  Christoph Schnaase: 17-14 / 15-13
  Vladislav Druzchenko –  Tim Dettmann: 15-4 / 15-14
  Eric Pang –  Simon Knutsson: 15-12 / 15-5
  Yohan Hadikusumo Wiratama –  Joachim Persson: 15-13 / 9-15 / 15-5
  Andrew Dabeka –  Sebastien Bourbon: 7-15 / 15-8 / 15-5
  Erwin Kehlhoffner –  Markus Ebert: 15-1 / 15-4
  Chen Gang –  Maurice Niesner: 15-5 / 12-15 / 15-4
  Martin Delfs –  Sven Eric Kastens: 15-8 / 15-1
  Roman Spitko –  Christian Unternährer: 15-2 / 15-8
  Daniel Eriksson –  Robert Kwee: 15-9 / 15-9
  Mike Beres –  Thomas Quéré: 15-2 / 15-6
  Anders Boesen –  Anuar Musafirov: 15-1 / 15-0
  Marc Zwiebler –  Kyle Hunter: 15-3 / 15-10
  Rasmus Wengberg –  Oliver Pongratz: 15-8 / 15-8
  Jacob Nielsen –  Robert Georg: 15-6 / 15-2
  Olivier Fossy –  Björn Wippich: 15-6 / 15-9
  Irfan Razi –  Matthias Kuchenbecker: 15-8 / 15-5
  Yong Yudianto –  Andrey Konakh: 15-11 / 15-9
  Przemysław Wacha –  Michael Fuchs: 12-15 / 15-12 / 17-14
  Kasper Fangel –  Andrej Pohar: 15-9 / 15-5
  Bobby Milroy –  Sebastian Schöttler: 15-9 / 15-11
  Vladislav Druzchenko –  Paulo von Scala: 15-3 / 15-9
  Niels Christian Kaldau –  Johan Uddfolk: 15-1 / 15-7
  Dharma Gunawi –  Eric Pang: 15-8 / 15-10
  Jean-Michel Lefort –  Conrad Hückstädt: 15-14 / 15-11
  Yohan Hadikusumo Wiratama –  Thorsten Hukriede: 15-9 / 15-4
  Andrew Dabeka –  Mike Joppien: 15-6 / 15-5
  Jürgen Koch –  Rasmus Nielsen: 15-8 / 15-6
  Stephan Löll –  Olivier Andrey: 15-13 / 8-15 / 15-10
  Kasper Ødum –  Arnd Vetters: 15-9 / 15-3
  Andrew Smith –  Matthias Becker: 15-8 / 15-11
  Chen Gang –  Gerben Bruijstens: 15-11 / 15-9
  Björn Joppien –  Joachim Fischer Nielsen: 15-7 / 10-15 / 15-11
  Martin Delfs –  Miha Šepec jr.: 15-6 / 15-8
  Nabil Lasmari –  Steffen Hornig: 15-5 / 15-2
  Roman Spitko –  Vitaliy Durkin: 15-3 / 15-8
  Gijs van Heijster –  Alexandr Russkikh: 15-12 / 15-6
  Daniel Eriksson –  Ian Maywald: 15-5 / 15-4
  Nikhil Kanetkar –  Christoph Clarenbach: 15-3 / 15-0
  Jens Roch –  Mike Beres: 13-15 / 15-10 / 15-0
  Anders Boesen –  Marc Zwiebler: 15-7 / 15-7
  Rasmus Wengberg –  Jacob Nielsen: 15-7 / 15-5
  Dicky Palyama –  Olivier Fossy: 15-7 / 15-3
  Yong Yudianto –  Irfan Razi: 15-4 / 8-15 / 15-7
  Kasper Fangel –  Przemysław Wacha: 15-13 / 15-11
  Vladislav Druzchenko –  Bobby Milroy: 15-2 / 15-6
  Niels Christian Kaldau –  Dharma Gunawi: 15-11 / 15-9
  Yohan Hadikusumo Wiratama –  Jean-Michel Lefort: 15-10 / 15-2
  Jürgen Koch –  Andrew Dabeka: 15-11 / 15-8
  Kasper Ødum –  Stephan Löll: 15-4 / 15-1
  Andrew Smith –  Erwin Kehlhoffner: 15-6 / 15-6
  Chen Gang –  Björn Joppien: 15-5 / 15-4
  Nabil Lasmari –  Martin Delfs: 15-10 / 9-15 / 15-9
  Roman Spitko –  Gijs van Heijster: 5-15 / 15-5 / 15-4
  Nikhil Kanetkar –  Daniel Eriksson: 15-9 / 5-15 / 15-8
  Jens Roch –  Cedric Poyet: 15-2 / 15-3
  Anders Boesen –  Rasmus Wengberg: 15-6 / 15-8
  Dicky Palyama –  Yong Yudianto: 15-11 / 15-11
  Vladislav Druzchenko –  Kasper Fangel: 10-15 / 17-16 / 15-13
  Niels Christian Kaldau –  Yohan Hadikusumo Wiratama: 11-15 / 17-14 / 15-10
  Jürgen Koch –  Kasper Ødum: 3-15 / 15-5 / 15-10
  Chen Gang –  Andrew Smith: 15-6 / 15-8
  Roman Spitko –  Nabil Lasmari: 13-15 / 15-13 / 15-6
  Jens Roch –  Nikhil Kanetkar: 15-11 / 6-15 / 15-11
  Dicky Palyama –  Anders Boesen: 15-13 / 15-9
  Niels Christian Kaldau –  Vladislav Druzchenko: 15-9 / 6-15 / 15-8
  Chen Gang –  Jürgen Koch: 15-4 / 13-15 / 15-6
  Roman Spitko –  Jens Roch: 15-7 / 5-15 / 17-15
  Niels Christian Kaldau –  Dicky Palyama: 15-14 / 15-10
  Chen Gang –  Roman Spitko: 15-5 / 15-7
  Chen Gang –  Niels Christian Kaldau: 15-7 / 8-15 / 17-14

Dameneinzel
  Nadieżda Zięba –  Carola Bott: 11-9 / 11-3
  Kathrin Hoffmann –  Jasmin Pang: 11-5 / 11-2
  Marina Andrievskaia –  Perrine Lebuhanic: 11-3 / 11-0
  Irina Gritsenko –  Yana Vorotnykova: 6-11 / 11-4 / 11-4
  Ilse Vooren –  Amélie Decelle: 11-5 / 11-4
  Saule Kustavletova –  Katharina Bobeth: 11-8 / 8-11 / 11-4
  Pi Hongyan –  Thérèse Nawrath: 11-0 / 11-1
  Michaela Peiffer –  Hana Procházková: 11-1 / 11-7
  Yao Jie –  Aileen Rößler: 11-2 / 11-1
  Anne Marie Pedersen –  Nadieżda Zięba: 11-4 / 11-3
  Xu Huaiwen –  Kelly Morgan: 11-4 / 11-2
  Kathrin Hoffmann –  Elodie Eymard: 5-11 / 11-9 / 11-6
  Anu Nieminen –  Joanna Szleszyńska: 11-5 / 11-7
  Marina Andrievskaia –  Stefanie Müller: 11-9 / 11-9
  Brenda Beenhakker –  Tatiana Vattier: 11-1 / 11-5
  Monja Bölter –  Irina Gritsenko: 11-4 / 11-6
  Ilse Vooren –  Paulina Matusewicz: 11-0 / 11-7
  Charmaine Reid –  Denise Naulin: 11-1 / 11-1
  Neli Boteva –  Saule Kustavletova: 11-1 / 11-1
  Petra Overzier –  Linnea Johansson: 11-2 / 11-1
  Pi Hongyan –  Christina Sørensen: 11-3 / 11-3
  Judith Meulendijks –  Angelika Węgrzyn: 11-1 / 11-1
  Ekaterina Ananina –  Michaela Peiffer: 11-1 / 11-3
  Tracey Hallam –  Claudia Vogelgsang: 11-4 / 11-5
  Yao Jie –  Anne Marie Pedersen: 11-9 / 11-1
  Xu Huaiwen –  Kathrin Hoffmann: 11-3 / 11-5
  Marina Andrievskaia –  Anu Nieminen: 9-11 / 11-6 / 11-0
  Brenda Beenhakker –  Monja Bölter: 11-1 / 11-0
  Charmaine Reid –  Ilse Vooren: 11-0 / 11-6
  Petra Overzier –  Neli Boteva: 11-1 / 11-6
  Pi Hongyan –  Judith Meulendijks: 11-8 / 11-2
  Tracey Hallam –  Ekaterina Ananina: 11-0 / 11-9 / 11-2
  Xu Huaiwen –  Yao Jie: 11-6 / 8-11 / 11-5
  Marina Andrievskaia –  Brenda Beenhakker: 11-6 / 11-5
  Petra Overzier –  Charmaine Reid: 11-6 / 11-5
  Pi Hongyan –  Tracey Hallam: 8-11 / 11-5 / 11-4
  Xu Huaiwen –  Marina Andrievskaia: 11-0 / 11-7
  Pi Hongyan –  Petra Overzier: 11-3 / 11-7
  Pi Hongyan –  Xu Huaiwen: 11-9 / 11-1

Herrendoppel
  Arnd Vetters /  Franklin Wahab –  Erwin Kehlhoffner /  Thomas Quéré: 15-11 / 15-7
  Matthias Becker /  Steffen Hornig –  Stefan Arnet /  Andy Hungerbuehler: 15-6 / 15-5
  Jesper Christensen /  Jesper Larsen –  Jordy Halapiry /  Dennis Lens: 15-8 / 15-5
  Vitaliy Durkin /  Alexandr Russkikh –  Cedric Poyet /  Paulo von Scala: 15-4 / 15-4
  Tijs Creemers /  Jürgen Wouters –  Tim Dettmann /  Michael Fuchs: 15-12 / 15-11
  Sven Eric Kastens /  Sebastian Schöttler –  René Neděla /  Jiří Skočdopole: 15-12 / 4-15 / 15-7
  Michael Jensen /  William Milroy –  Marcel Reuter /  Benjamin Woll: 15-8 / 15-3
  Jim Laugesen /  Michael Søgaard –  Olivier Andrey /  Irfan Razi: 15-5 / 15-2
  Michał Łogosz /  Robert Mateusiak –  Dharma Gunawi /  Andrej Pohar: 15-8 / 15-6
  Arnd Vetters /  Franklin Wahab –  Donovan Cuntapay /  Youri Lapre: 15-8 / 15-9
  Thomas Laybourn /  Peter Steffensen –  Markus Ebert /  Björn Wippich: 15-1 / 15-4
  Liu Kwok Wa /  Albertus Susanto Njoto –  Matthias Becker /  Steffen Hornig: 15-3 / 15-4
  Vladislav Druzchenko /  Svetoslav Stoyanov –  Michael Cassel /  Sebastian Kreibich: 15-2 / 15-5
  Jesper Christensen /  Jesper Larsen –  Jochen Cassel /  Joachim Tesche: 15-9 / 15-9
  Simon Archer /  Flandy Limpele –  Tommy Sørensen /  Jesper Thomsen: 15-3 / 15-6
  Vitaliy Durkin /  Alexandr Russkikh –  Robert Georg /  Thera Herman: 15-2 / 15-2
  Henrik Andersson /  Fredrik Bergström –  Tijs Creemers /  Jürgen Wouters: 15-7 / 15-6
  Mathias Boe /  Michael Lamp –  Christoph Clarenbach /  Matthias Kuchenbecker: 15-2 / 15-1
  Sven Eric Kastens /  Sebastian Schöttler –  Pascal Bircher /  Simon Enkerli: 15-10 / 17-14
  Yohan Hadikusumo Wiratama /  Yau Tsz Yuk –  Manuel Dubrulle /  Mihail Popov: 15-17 / 15-6 / 15-6
  Michael Jensen /  William Milroy –  Joéli Residay /  Gijs van Heijster: 11-15 / 15-3 / 15-8
  Kristof Hopp /  Thomas Tesche –  Igor Dmitriev /  Anuar Musafirov: 15-0 / 15-12
  Jim Laugesen /  Michael Søgaard –  Mike Beres /  Kyle Hunter: 15-3 / 15-12
  Anthony Clark /  Nathan Robertson –  Ian Maywald /  Marc Zwiebler: 15-6 / 15-4
  Thomas Laybourn /  Peter Steffensen –  Liu Kwok Wa /  Albertus Susanto Njoto: 15-7 / 7-15 / 15-11
  Jesper Christensen /  Jesper Larsen –  Vladislav Druzchenko /  Svetoslav Stoyanov: 15-12 / 11-15 / 15-3
  Simon Archer /  Flandy Limpele –  Vitaliy Durkin /  Alexandr Russkikh: 15-1 / 15-11
  Mathias Boe /  Michael Lamp –  Henrik Andersson /  Fredrik Bergström: 15-7 / 15-13
  Yohan Hadikusumo Wiratama /  Yau Tsz Yuk –  Sven Eric Kastens /  Sebastian Schöttler: 15-5 / 15-10
  Kristof Hopp /  Thomas Tesche –  Michael Jensen /  William Milroy: 15-7 / 15-12
  Anthony Clark /  Nathan Robertson –  Jim Laugesen /  Michael Søgaard: 15-10 / 12-15 / 15-7
  Thomas Laybourn /  Peter Steffensen –  Arnd Vetters /  Franklin Wahab: 15-2 / 15-4
  Simon Archer /  Flandy Limpele –  Jesper Christensen /  Jesper Larsen: 15-2 / 13-15 / 15-5
  Mathias Boe /  Michael Lamp –  Yohan Hadikusumo Wiratama /  Yau Tsz Yuk: 15-7 / 15-9
  Anthony Clark /  Nathan Robertson –  Kristof Hopp /  Thomas Tesche: 17-14 / 15-3
  Simon Archer /  Flandy Limpele –  Thomas Laybourn /  Peter Steffensen: 8-15 / 15-12 / 15-4
  Anthony Clark /  Nathan Robertson –  Mathias Boe /  Michael Lamp: 12-15 / 15-13 / 17-15
  Simon Archer /  Flandy Limpele –  Anthony Clark /  Nathan Robertson: 15-5 / 17-14

Damendoppel
  Claudia Vogelgsang /  Xu Huaiwen –  Eva Schneider /  Natascha Thome: 11-1 / 11-1
  Joanna Szleszyńska /  Angelika Węgrzyn –  Carola Bott /  Kathrin Hoffmann: 11-9 / 11-5
  Ekaterina Ananina /  Karina Sørensen –  Caren Hückstädt /  Sandra Marinello: 11-6 / 11-0
  Helen Nichol /  Charmaine Reid –  Birgit Overzier /  Aileen Rößler: 11-5 / 12-13 / 11-5
  Gail Emms /  Donna Kellogg –  Denise Naulin /  Jana Voigtmann: 11-2 / 11-0
  Brenda Beenhakker /  Lonneke Janssen –  Julie Houmann /  Jeanette Lund: 11-9 / 10-13 / 11-2
  Carina Mette /  Kathrin Piotrowski –  Irina Gritsenko /  Saule Kustavletova: 11-6 / 11-2
  Eva Krab /  Maartje Verheul –  Claudia Ritter /  Nicole Schnurrer: 11-3 / 11-4
  Neli Boteva /  Anika Sietz –  Katharina Bobeth /  Jessica Willems: 13-11 / 8-11 / 11-5
  Lene Mørk /  Helle Nielsen –  Aline Decker /  Sindy Krauspe: 11-1 / 11-1
  Judith Baumeyer /  Fabienne Baumeyer –  Tatiana Vattier /  Victoria Wright: 11-9 / 11-4
  Monja Bölter /  Thérèse Nawrath –  Linnea Johansson /  Jenny Karlsson: 11-9 / 11-7
  Stefanie Müller /  Michaela Peiffer –  Nadieżda Zięba /  Paulina Matusewicz: 11-5 / 11-5
  Ann-Lou Jørgensen /  Rikke Olsen –  Claudia Vogelgsang /  Xu Huaiwen: 11-1 / 11-1
  Ekaterina Ananina /  Karina Sørensen –  Joanna Szleszyńska /  Angelika Węgrzyn: 11-3 / 11-0
  Gail Emms /  Donna Kellogg –  Helen Nichol /  Charmaine Reid: 13-10 / 11-2
  Brenda Beenhakker /  Lonneke Janssen –  Amélie Decelle /  Elodie Eymard: 13-10 / 11-7
  Carina Mette /  Kathrin Piotrowski –  Eva Krab /  Maartje Verheul: 11-6 / 11-3
  Lene Mørk /  Helle Nielsen –  Neli Boteva /  Anika Sietz: 11-0 / 11-2
  Judith Baumeyer /  Fabienne Baumeyer –  Monja Bölter /  Thérèse Nawrath: 13-10 / 11-4
  Mia Audina /  Lotte Jonathans –  Stefanie Müller /  Michaela Peiffer: 11-1 / 11-4
  Ann-Lou Jørgensen /  Rikke Olsen –  Ekaterina Ananina /  Karina Sørensen: 11-3 / 11-8
  Gail Emms /  Donna Kellogg –  Brenda Beenhakker /  Lonneke Janssen: 11-6 / 11-3
  Carina Mette /  Kathrin Piotrowski –  Lene Mørk /  Helle Nielsen: 11-3 / 11-2
  Mia Audina /  Lotte Jonathans –  Judith Baumeyer /  Fabienne Baumeyer: 11-0 / 11-4
  Ann-Lou Jørgensen /  Rikke Olsen –  Gail Emms /  Donna Kellogg: 11-3 / 11-2
  Mia Audina /  Lotte Jonathans –  Carina Mette /  Kathrin Piotrowski: 11-7 / 11-5
  Mia Audina /  Lotte Jonathans –  Ann-Lou Jørgensen /  Rikke Olsen: 5-11 / 11-5 / 11-8

Mixed
  Jiří Skočdopole /  Hana Procházková –  Marcel Reuter /  Aline Decker: 11-6 / 11-3
  Thomas Laybourn /  Lene Mørk –  Igor Dmitriev /  Irina Gritsenko: 11-9 / 6-11 / 11-1
  Michael Jensen /  Jeanette Lund –  Tijs Creemers /  Lonneke Janssen: 9-11 / 11-7 / 11-8
  Anthony Clark /  Tracey Hallam –  Jesper Thomsen /  Julie Houmann: 11-0 / 11-8
  William Milroy /  Helen Nichol –  Simon Enkerli /  Judith Baumeyer: 11-5 / 13-11
  David Papendick /  Aileen Rößler –  Anuar Musafirov /  Saule Kustavletova: 11-5 / 13-12
  Peter Steffensen /  Helle Nielsen –  Andrey Konakh /  Nadieżda Zięba: 11-5 / 11-3
  Chris Bruil /  Lotte Jonathans –  Michael Fuchs /  Monja Bölter: 11-5 / 11-6
  Svetoslav Stoyanov /  Victoria Wright –  Sebastian Kreibich /  Katharina Bobeth: 11-5 / 11-4
  Mathias Boe /  Rikke Olsen –  Joachim Tesche /  Birgit Overzier: 11-2 / 11-1
  Jiří Skočdopole /  Hana Procházková –  Pascal Bircher /  Fabienne Baumeyer: 11-3 / 11-5
  Fredrik Bergström /  Jenny Karlsson –  Stefan Arnet /  Jasmin Pang: 11-1 / 11-3
  Michael Keck /  Wiebke Schrempf –  Thomas Laybourn /  Lene Mørk: 11-5 / 11-9
  Simon Archer /  Kirsteen McEwan –  Michael Cassel /  Sindy Krauspe: 11-3 / 11-2
  Michael Jensen /  Jeanette Lund –  Thomas Tesche /  Carina Mette: 13-11 / 11-7
  Anthony Clark /  Tracey Hallam –  Jochen Cassel /  Sandra Marinello: 11-1 / 11-3
  Joéli Residay /  Eva Krab –  Leif-Olav Zöllner /  Jana Voigtmann: 11-9 / 11-0
  William Milroy /  Helen Nichol –  Benjamin Woll /  Eva Schneider: 11-5 / 11-2
  Michael Lamp /  Ann-Lou Jørgensen –  Franklin Wahab /  Jessica Willems: 11-2 / 11-1
  David Papendick /  Aileen Rößler –  Donovan Cuntapay /  Maartje Verheul: 11-6 / 11-9
  Tommy Sørensen /  Karina Sørensen –  Manuel Dubrulle /  Elodie Eymard: 11-9 / 11-7
  Peter Steffensen /  Helle Nielsen –  Kristof Hopp /  Kathrin Piotrowski: 11-1 / 11-6
  Nathan Robertson /  Gail Emms –  Björn Wippich /  Michaela Peiffer: 11-1 / 11-1
  Chris Bruil /  Lotte Jonathans –  Svetoslav Stoyanov /  Victoria Wright: 11-7 / 11-6
  Mathias Boe /  Rikke Olsen –  Jiří Skočdopole /  Hana Procházková: 11-0 / 11-1
  Fredrik Bergström /  Jenny Karlsson –  Michael Keck /  Wiebke Schrempf: 11-8 / 11-9
  Simon Archer /  Kirsteen McEwan –  Michael Jensen /  Jeanette Lund: 11-6 / 11-4
  Anthony Clark /  Tracey Hallam –  Joéli Residay /  Eva Krab: 13-11 / 11-3
  Michael Lamp /  Ann-Lou Jørgensen –  William Milroy /  Helen Nichol: 11-3 / 11-4
  Tommy Sørensen /  Karina Sørensen –  David Papendick /  Aileen Rößler: 11-0 / 13-12
  Nathan Robertson /  Gail Emms –  Peter Steffensen /  Helle Nielsen: 11-2 / 11-8
  Mathias Boe /  Rikke Olsen –  Chris Bruil /  Lotte Jonathans: 11-5 / 11-8
  Simon Archer /  Kirsteen McEwan –  Fredrik Bergström /  Jenny Karlsson: 11-7 / 8-11 / 11-5
  Michael Lamp /  Ann-Lou Jørgensen –  Anthony Clark /  Tracey Hallam: 11-1 / 11-6
  Nathan Robertson /  Gail Emms –  Tommy Sørensen /  Karina Sørensen: 11-3 / 11-2
  Mathias Boe /  Rikke Olsen –  Simon Archer /  Kirsteen McEwan: 11-6 / 11-7
  Nathan Robertson /  Gail Emms –  Michael Lamp /  Ann-Lou Jørgensen: 11-6 / 5-11 / 11-9
  Nathan Robertson /  Gail Emms –  Mathias Boe /  Rikke Olsen: 11-9 / 3-11 / 11-9

Weblinks
 http://www.tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=10108AE9-2916-443C-ABB2-BE4BD183771B

2002
Bitburger

Badminton Open Saarbrücken 2002