العُليَّق الشجيري أو توت العُليَّق أو عَوسَج شائعٌ أو عُليق أو توت وحشي أو توت شوكي أو توت الأرض أو توت السِّياج أو مُصْع أو توت الزرَُوب   نوع نباتي يتبع جنس التوت البري من الفصيلة الوردية. وهي نبتة ذات أشواك ومتسلقة حيث يصل ارتفاعها إلى 4 أمتار، تمتاز لون أزهارها باللون الأبيض القرنفلي وثمارها عبارة عن عنبات سود، حيث تتحول الزهرة البيضاء إلى ثمرة خضراء وثم إلى حمراء وبالنهاية إلى سوداء.

وقت التزهير

تظهر الأزهار مع الثمار معًا في نهاية فصل الصيف.

فوائد نبات العليق

لنبات العليق العديد من الفوائد ومنها:

التّخلص من الديدان المعوية

من فوائد نبات العليق هو التخلص من الديدان المعوية، وذلك بواسطة غلي جذور هذه النباتات مع لتر ماء، وتركها تغلي، لمدة 30 دقيقه، ثم تشرب يوميًّا بعد تحليله.

علاج الحمو

يعالج نبات العليق الحمو، ويستخدم عن طريق غلي ورق العليق مع لتر ماء، ويتم تركه حتى يصبح دافئا، ويستعمل ككمادات.

تعزيز صحة القلب

يقي نبات العليق من إمراض القلب من خلال منع تراكم صفائح الدم، وتقليل ضغط الدم.

مراجع

وصلات خارجية

 العليق. موقع الخيمة.

توت بري

عليق شجيري


Selagina (lat. Selaginella), veliki biljni rod vazdazelenih trajnica koji čini samostalnu porodicu i red u razredu Lycopodiopsida.

Selagine su zeljaste heterosporne papratnjače koje rastu prvenstveno u tropskim krajevima. Stabljika je puzava ili uzdignuta, najčešće bogato viličasto razgranjenom. U Hrvatskoj rastu tri rijetke vrste poznate kao zupčasta (S. denticulata), okruglasta (S. selaginoides) i helvetska ili švicarska selagina (S. helvetica).

Postoji preko 700 vrsta.

Vrste

 Selaginella aboriginalis C. Schulz & Homberg
 Selaginella acanthonota Underw.
 Selaginella acanthostachys Baker
 Selaginella achotalensis Shelton & Caluff
 Selaginella aculeatifolia Valdespino
 Selaginella acutifolia (Stolze) Valdespino
 Selaginella adunca A. Braun ex Hieron.
 Selaginella aenea Warb.
 Selaginella agioneuma Valdespino & C. López
 Selaginella aitchisonii Hieron.
 Selaginella alampeta M. Kessler & A. R. Sm.
 Selaginella albociliata P. S. Wang
 Selaginella albocincta Ching ex H. S. Kung
 Selaginella albolineata A. R. Sm.
 Selaginella alligans Hieron.
 Selaginella alopecuroides Baker
 Selaginella alstonii G. Heringer, Salino & Valdespino
 Selaginella altheae Valdespino
 Selaginella alutacea Spring
 Selaginella amazonica Spring
 Selaginella amblyphylla Alston
 Selaginella anaclasta Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella anceps (C. Presl) C. Presl
 Selaginella andrewsii Jermy & J. S. Holmes
 Selaginella angustifolia Valdespino
 Selaginella apoda (L.) Spring
 Selaginella apoensis Hieron.
 Selaginella applanata A. Braun
 Selaginella arbuscula (Kaulf.) Spring
 Selaginella arbusculoides J. W. Moore
 Selaginella arenaria Baker
 Selaginella arenicola Underw.
 Selaginella argentea (Wall. ex Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella aristata Spring
 Selaginella arizonica Maxon
 Selaginella armata Baker
 Selaginella arrecta A. R. Sm.
 Selaginella arsenei Weath.
 Selaginella arsiclada Valdespino
 Selaginella arthritica Alston
 Selaginella articulata (Kunze) Spring
 Selaginella asperula Mart. ex Spring
 Selaginella asplundii Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella asprella Maxon
 Selaginella atimonanensis B. C. Tan & Jenny
 Selaginella atirrensis Hieron.
 Selaginella auquieri Bizzarri
 Selaginella auriculata Spring
 Selaginella australiensis Baker
 Selaginella axillifolia Alderw.
 Selaginella ayitiensis Valdespino
 Selaginella bahiensis Spring
 Selaginella balansae (A. Braun) Hieron.
 Selaginella balfourii Baker
 Selaginella bamleri Hieron.
 Selaginella banksii Alston
 Selaginella barnebyana Valdespino
 Selaginella basipilosa Valdespino
 Selaginella beccariana Baker
 Selaginella behrmanniana Hieron.
 Selaginella beitelii A. R. Sm.
 Selaginella bemarahensis Stefanovic & Rakotondr.
 Selaginella bernoullii Hieron.
 Selaginella bifida Delmail
 Selaginella biformis A. Braun ex Kuhn
 Selaginella bigelovii Underw.
 Selaginella birarensis Kuhn
 Selaginella bisulcata Spring
 Selaginella blepharodella Valdespino
 Selaginella blepharophylla Alston
 Selaginella bluuensis Alderw.
 Selaginella bodinieri Hieron. ex Christ
 Selaginella bombycina Spring
 Selaginella boninensis Baker
 Selaginella boomii Valdespino
 Selaginella borealis (Kaulf.) Spring
 Selaginella boschai Hieron.
 Selaginella bracei O. C. Schmidt
 Selaginella brachyblepharis Alderw.
 Selaginella braunii Baker
 Selaginella breedlovei Valdespino
 Selaginella brevifolia Baker
 Selaginella brevipes A. Braun
 Selaginella breweriana A. R. Sm.
 Selaginella breynii Spring
 Selaginella breynioides Baker
 Selaginella brigitteana Valdespino
 Selaginella brisbanensis F. M. Bailey
 Selaginella brooksii Hieron.
 Selaginella bryophila M. Kessler & A. R. Sm.
 Selaginella bryopteris (L.) Baker
 Selaginella buchholzii Hieron.
 Selaginella buergersiana Hieron.
 Selaginella burbidgei Baker
 Selaginella burkei Hieron.
 Selaginella cabrerensis Hieron.
 Selaginella caffrorum (Milde) Hieron.
 Selaginella calceolata Jermy & J. M. Rankin
 Selaginella calcicola Hieron.
 Selaginella calostachya (Hook. & Grev.) Alston
 Selaginella calosticha Spring
 Selaginella caluffii Shelton
 Selaginella canaliculata (L.) Spring
 Selaginella cardiophylla Valdespino
 Selaginella carinata R. M. Tryon
 Selaginella carioi Hieron.
 Selaginella carnea Alderw.
 Selaginella carnerosana T. Reeves
 Selaginella cataphracta (Willd.) Spring
 Selaginella cataractarum Alston
 Selaginella cathedrifolia Spring
 Selaginella caudata Desv. ex Spring
 Selaginella cavernaria Caluff & Shelton
 Selaginella cavifolia A. Braun
 Selaginella cesatii Hieron.
 Selaginella chaetoloma Alston
 Selaginella chaii Jermy
 Selaginella cheiromorpha Alston
 Selaginella chevalieri Hieron. ex Bonap.
 Selaginella chiapensis A. R. Sm.
 Selaginella chionoloma Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella chrysocaulos (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella chrysoleuca Spring
 Selaginella chrysorrhizos Spring
 Selaginella chuweimingii X. M. Zhou, Z. R. He, Liang Zhang & Li Bing Zhang
 Selaginella ciliaris (Retz.) Spring
 Selaginella cinerascens A. A. Eaton
 Selaginella coarctata Mart. ex Spring
 Selaginella cochleata (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella commutata Alderw.
 Selaginella concinna (Sw.) Spring
 Selaginella conduplicata Spring
 Selaginella conferta T. Moore
 Selaginella confusa Spring
 Selaginella congoensis Alston
 Selaginella contigua Baker
 Selaginella convoluta (Arn.) Spring
 Selaginella coonooriana R. D. Dixit
 Selaginella corallina (Riddell) Wilbur & Whitson
 Selaginella cordifolia (Desv. ex Poir.) Spring
 Selaginella coriaceifolia X. M. Zhou, N. T. Lu & Li Bing Zhang
 Selaginella correae Valdespino
 Selaginella corrugis Mickel & Beitel
 Selaginella crassipes Spring
 Selaginella crinita Valdespino
 Selaginella cristalensis Shelton & Caluff
 Selaginella cruciformis Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella culverwellii N. R. Crouch
 Selaginella cumingiana Spring
 Selaginella cuneata Mickel & Beitel
 Selaginella cuprea Ridl.
 Selaginella cupressina (Willd.) Spring
 Selaginella curtisii Ridl.
 Selaginella cyclophylla A. R. Sm.
 Selaginella dahlii Hieron.
 Selaginella daozhenensis Li Bing Zhang, Q. W. Sun & Jun H. Zhao
 Selaginella darmandvillei Alderw.
 Selaginella dasyloma Alston
 Selaginella davidii Franch.
 Selaginella decipiens Warb.
 Selaginella decomposita Spring
 Selaginella decurrens Hieron.
 Selaginella deflexa Brack.
 Selaginella delicatissima Linden
 Selaginella delicatula (Desv. ex Poir.) Alston
 Selaginella dendricola Jenman
 Selaginella densa Rydb.
 Selaginella densifolia Spruce ex Hook.
 Selaginella denticulata (L.) Spring
 Selaginella denudata (Willd.) Spring
 Selaginella devolii H. M. Chang, P. F. Lu & W. L. Chiou
 Selaginella dianzhongensis X. C. Zhang
 Selaginella dielsii Hieron.
 Selaginella diffusa (C. Presl) Spring
 Selaginella digitata Spring
 Selaginella distachya Cordem.
 Selaginella distans Warb.
 Selaginella doederleinii Hieron.
 Selaginella dolichoclada Alston
 Selaginella dorsicola Hosok.
 Selaginella dosediae Gilli
 Selaginella douglasii (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella dregei (C. Presl) Hieron.
 Selaginella drepanophylla Alston
 Selaginella eatonii Hieron. ex Small
 Selaginella echinata Baker
 Selaginella eclipes W. R. Buck
 Selaginella ecuadoriana Gilli
 Selaginella effusa Alston
 Selaginella elegantissima Warb.
 Selaginella elmeri Hieron.
 Selaginella engleri Hieron.
 Selaginella epipubens Caluff & Shelton
 Selaginella epirrhizos Spring
 Selaginella erectifolia Spring
 Selaginella eremophila Maxon
 Selaginella erythropus (Mart.) Spring
 Selaginella eschscholzii Hieron.
 Selaginella estrellensis Hieron.
 Selaginella eublepharis A. Braun ex Hieron.
 Selaginella euclimax Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella eurynota A. Braun
 Selaginella exaltata (Kunze) Spring
 Selaginella exasperata Warb.
 Selaginella exilis J. W. Moore
 Selaginella expansa Sodiro
 Selaginella extensa Underw.
 Selaginella falcata (P. Beauv.) Spring
 Selaginella fenixii Hieron.
 Selaginella filicaulis Sodiro
 Selaginella finitima Mickel & Beitel
 Selaginella finium Alderw.
 Selaginella firmula A. Braun ex Kuhn
 Selaginella firmuloides Warb.
 Selaginella fissidentoides (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella flabellata (L.) Spring
 Selaginella flabellum (Desv.) Spring
 Selaginella flacca Alston
 Selaginella flagellata (L.) Spring
 Selaginella flexuosa Spring
 Selaginella fragilis A. Braun
 Selaginella fragillima Silveira
 Selaginella frondosa Warb.
 Selaginella fruticulosa (Bory) Spring
 Selaginella fuertesii Hieron.
 Selaginella fulcrata (Buch.-Ham. ex D. Don) Spring
 Selaginella fulvicaulis Hieron.
 Selaginella furcillifolia Hieron.
 Selaginella ganguliana R. D. Dixit
 Selaginella gastrophylla Warb.
 Selaginella gaudichaudiana Spring
 Selaginella geniculata (C. Presl) Spring
 Selaginella germinans Valdespino & C. López
 Selaginella gigantea Steyerm. & A. R. Sm.
 Selaginella gioiae Valdespino
 Selaginella glossophylla Alston
 Selaginella goudotiana Spring
 Selaginella grabowskyi Warb.
 Selaginella gracilis T. Moore
 Selaginella gracillima (Kunze) Spring ex Salomon
 Selaginella grallipes Alston
 Selaginella grandis T. Moore
 Selaginella griffithii Spring
 Selaginella grisea Alston
 Selaginella guatemalensis Baker
 Selaginella guihaia X. C. Zhang
 Selaginella gynostachya Valdespino
 Selaginella gypsophila A. R. Sm. & T. Reeves
 Selaginella haematodes (Kunze) Spring
 Selaginella haenkeana Spring
 Selaginella hainanensis X. C. Zhang & Noot.
 Selaginella hallieri Alderw.
 Selaginella hansenii Hieron.
 Selaginella harrisii Underw. & Hieron.
 Selaginella hartii Hieron.
 Selaginella hartwegiana Spring
 Selaginella helferi Warb.
 Selaginella helicoclada Alston
 Selaginella hellwigii Hieron.
 Selaginella helvetica (L.) Spring
 Selaginella hemicardia Valdespino
 Selaginella heterodonta (Desv. ex Poir.) Hieron.
 Selaginella heterostachys Baker
 Selaginella hewittii Hieron.
 Selaginella hieronymiana Alderw.
 Selaginella hildebrandtii A. Braun ex Kuhn
 Selaginella hindsii Hieron.
 Selaginella hirsuta Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella hirtifolia Valdespino
 Selaginella hispida (Willd.) A. Braun ex Urb.
 Selaginella hochreutineri Hieron.
 Selaginella hoffmannii Hieron.
 Selaginella hollrungii Hieron.
 Selaginella homaliae A. Braun
 Selaginella hordeiformis Baker
 Selaginella horizontalis (C. Presl) Spring
 Selaginella hosei Hieron.
 Selaginella huehuetenangensis Hieron.
 Selaginella humboldtiana A. Braun
 Selaginella hyalogramma Valdespino
 Selaginella idiospora Alston
 Selaginella illecebrosa Alston
 Selaginella imbricans A. R. Sm.
 Selaginella inaequalifolia (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella indica R. M. Tryon
 Selaginella ingens Alston
 Selaginella integrifolia Alderw.
 Selaginella intermedia (Blume) Spring
 Selaginella intertexta Spring
 Selaginella involvens (Sw.) Spring
 Selaginella iridescens X. C. Zhang & Y. R. Wang
 Selaginella ivanii Shelton & Caluff
 Selaginella jacquemontii Spring
 Selaginella jagorii Warb.
 Selaginella jiulongensis (H. S. Kung, Li Bing Zhang & X. S. Guo) M. H. Zhang & X. C. Zhang
 Selaginella jungermannioides (Gaudich.) Spring
 Selaginella kaernbachii Hieron.
 Selaginella kalbreyeri Baker
 Selaginella kanehirae Alston
 Selaginella karimatae Alderw.
 Selaginella karowtipuensis Valdespino
 Selaginella kerstingii Hieron.
 Selaginella ketra-ayam Alderw.
 Selaginella kittyae Alderw.
 Selaginella kivuensis Bizzarri
 Selaginella kochii Hieron.
 Selaginella kouytcheensis H. Lév.
 Selaginella kraussiana (Kunze) A. Braun
 Selaginella kriegeriana L. A. Góes
 Selaginella krugii Hieron.
 Selaginella kunzeana A. Braun
 Selaginella kurzii Baker
 Selaginella kusaiensis Hosok.
 Selaginella labordei Hieron. ex Christ
 Selaginella lacerata Warb.
 Selaginella lanceolata Warb.
 Selaginella landii Greenm. & N. Pfeiff.
 Selaginella latifolia (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella latifrons Warb.
 Selaginella latupana Alderw.
 Selaginella lauterbachii Hieron.
 Selaginella laxa Spring
 Selaginella laxifolia Baker ex Krug apud Urb.
 Selaginella laxistrobila K. H. Shing
 Selaginella lebongtandaiana Alderw.
 Selaginella lechleri Hieron.
 Selaginella ledermanni Hieron.
 Selaginella leonardii O. C. Schmidt
 Selaginella leoneensis Hieron.
 Selaginella lepida Hieron.
 Selaginella lepidophylla (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella leptophylla Baker
 Selaginella leucobryoides Maxon
 Selaginella leucoloma Alston
 Selaginella leveriana Alston
 Selaginella lewalleana Bizzarri
 Selaginella limbata Alston
 Selaginella lindenii Spring
 Selaginella lindhardtii Hieron.
 Selaginella lineariformis Jermy
 Selaginella lineolata Mickel & Beitel
 Selaginella lingulata Spring
 Selaginella llanosii Hieron.
 Selaginella lobbii Veitch ex A. Braun
 Selaginella longiaristata Hieron.
 Selaginella longiciliata Hieron.
 Selaginella longipes Alderw.
 Selaginella longipinna Warb.
 Selaginella longirostris Alderw.
 Selaginella longissima Baker
 Selaginella lonko-batu Hieron. & Alderw.
 Selaginella loriai Hieron.
 Selaginella ludoviciana A. Braun
 Selaginella lutchuensis Koidz.
 Selaginella luzonensis Hieron.
 Selaginella lyallii (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella lychnuchus Spring ex Klotzsch
 Selaginella macilenta Baker
 Selaginella macrathera Weath.
 Selaginella macroblepharis Warb.
 Selaginella macrostachya (Spring) Spring
 Selaginella magnafornensis Valdespino & C. López
 Selaginella magnifica Warb.
 Selaginella mairei H. Lév.
 Selaginella mannii Baker
 Selaginella marahuacae A. R. Sm.
 Selaginella marginata (Humb. & Bonpl. ex Willd.) Spring
 Selaginella marinii Stefanovic & Rakotondr.
 Selaginella marosensis Alderw.
 Selaginella martensii Spring
 Selaginella matsuensis C. M. Kuo
 Selaginella maxima Alderw.
 Selaginella mayeri Hieron.
 Selaginella mazaruniensis Jenman
 Selaginella megalura Hieron.
 Selaginella megaphylla Baker
 Selaginella megastachya Baker
 Selaginella melanesica Kuhn
 Selaginella mendoncae Hieron.
 Selaginella menziesii (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella meridensis Alston
 Selaginella mickelii Valdespino
 Selaginella microdendron Baker
 Selaginella microdonta A. C. Sm.
 Selaginella microphylla (Kunth) Spring
 Selaginella microtus A. Braun
 Selaginella miniatospora (Dalzell) Baker
 Selaginella minima Spring
 Selaginella minutifolia Spring
 Selaginella mittenii Baker
 Selaginella mixteca Mickel & Beitel
 Selaginella moellendorffii Hieron.
 Selaginella molleri Hieron.
 Selaginella molliceps Spring
 Selaginella mollis A. Braun
 Selaginella monodii Alston
 Selaginella monospora Spring
 Selaginella monticola Valdespino
 Selaginella moraniana Valdespino & C. López
 Selaginella moratii W. Hagemann & Rauh
 Selaginella morgani Zeiller
 Selaginella moritziana Spring ex Klotzsch
 Selaginella mortoniana Crabbe & Jermy
 Selaginella mosorongensis Hieron.
 Selaginella moszkowskii Hieron.
 Selaginella mucronata G. Heringer, Salino & Valdespino
 Selaginella mucugensis Valdespino
 Selaginella muelleri Baker
 Selaginella muscosa Spring
 Selaginella mutica D. C. Eaton ex Underw.
 Selaginella myosuroides (Kaulf.) Spring
 Selaginella myosurus (Sw.) Alston
 Selaginella myriostachya Valdespino, C. López & Góes-Neto
 Selaginella nana (Desv.) Spring
 Selaginella nanophylla Valdespino, C. López & Góes-Neto
 Selaginella nanuzae Valdespino
 Selaginella neblinae A. R. Sm.
 Selaginella neei Hieron.
 Selaginella negrosensis Hieron.
 Selaginella neocaledonica Baker
 Selaginella neospringiana Valdespino
 Selaginella nipponica Franch. & Sav.
 Selaginella nivea Alston
 Selaginella njamnjamensis Hieron.
 Selaginella nothohybrida Valdespino
 Selaginella novae-guineae Hieron.
 Selaginella novae-hollandiae (Sw.) Spring
 Selaginella novoleonensis Hieron.
 Selaginella nubigena J. P. Roux
 Selaginella nummularia Warb.
 Selaginella nummularifolia Ching
 Selaginella oaxacana Spring
 Selaginella obtusa (P. Beauv.) Spring
 Selaginella opaca Warb.
 Selaginella orbiculifolia Shelton & Caluff
 Selaginella oregana D. C. Eaton
 Selaginella orizabensis Hieron.
 Selaginella ornata (Hook & Grev.) Spring
 Selaginella ornithopodioides (L.) Spring
 Selaginella osaensis A. Rojas
 Selaginella ostenfeldii Hieron.
 Selaginella ovifolia Baker
 Selaginella oviformis Alderw.
 Selaginella padangensis Hieron.
 Selaginella palauensis Hosok.
 Selaginella pallescens (C. Presl) Spring
 Selaginella pallida (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella pallidissima Spring
 Selaginella palmiformis Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella palu-palu F. M. Bailey
 Selaginella papillosa Valdespino
 Selaginella parishii Underw.
 Selaginella parkeri (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella parviarticulata W. R. Buck
 Selaginella parvifolia Alderw.
 Selaginella paxii Hieron.
 Selaginella pedata Klotzsch
 Selaginella pellucidopunctata Valdespino
 Selaginella pennata (D. Don) Spring
 Selaginella pentagona Spring
 Selaginella permutata Hieron.
 Selaginella perottetii Spring
 Selaginella perpusilla Baker
 Selaginella peruviana (Milde) Hieron.
 Selaginella pervillei Spring
 Selaginella petelotii Alston
 Selaginella phanotricha Baker
 Selaginella phiara Valdespino, C. López & Góes-Neto
 Selaginella philippina Spring
 Selaginella philipsonii (Jermy & J. M. Rankin) Valdespino
 Selaginella phillipsina (Hieron.) Alston
 Selaginella picta (Griff.) A. Braun ex Baker
 Selaginella pilifera A. Braun
 Selaginella pilosula Alderw.
 Selaginella plagiochila Baker
 Selaginella plana (Desv. ex Poir.) Hieron.
 Selaginella plumieri Hieron.
 Selaginella plumosa (L.) C. Presl
 Selaginella poeppigiana (Spring) Spring
 Selaginella polita Ridl.
 Selaginella polymorpha Badré
 Selaginella polyptera Valdespino
 Selaginella polystachya (Warb.) Hieron.
 Selaginella popayanensis Hieron.
 Selaginella poperangensis Hieron. ex Rech.
 Selaginella porelloides (Lam.) Spring
 Selaginella porphyrospora A. Braun
 Selaginella posewitzii Hieron.
 Selaginella potaroensis Jenman
 Selaginella praestans Alston
 Selaginella praetermissa Alston
 Selaginella prasina Baker
 Selaginella presliana Spring
 Selaginella pricei B. C. Tan & Jermy
 Selaginella procera Alston
 Selaginella producta Baker
 Selaginella prolifera Valdespino
 Selaginella proniflora (Lam.) Baker
 Selaginella propinqua Alderw.
 Selaginella prostrata (H. S. Kung) Li Bing Zhang
 Selaginella protensa Alston
 Selaginella proxima R. M. Tryon
 Selaginella pruskiana Valdespino
 Selaginella pseudonipponica Tagawa
 Selaginella pseudopaleifera Hand.-Mazz.
 Selaginella pseudovolkensii Hosok.
 Selaginella psittacorrhyncha Valdespino
 Selaginella pubens A. R. Sm.
 Selaginella puberulipes Alderw.
 Selaginella pubescens (Wall. ex Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella pubimarginata Valdespino
 Selaginella pulcherrima Liebm. ex E. Fourn.
 Selaginella pulvinata (Hook. & Grev.) Maxim.
 Selaginella pygmaea (Kaulf.) Alston
 Selaginella qingchengshanensis Li Bing Zhang & X. M. Zhou
 Selaginella quadrifaria Alston
 Selaginella quadrivenulosa Alderw.
 Selaginella radiata (Aubl.) Spring
 Selaginella radicata (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella raiateensis J. W. Moore
 Selaginella ramosii Hieron.
 Selaginella ramosissima Baker
 Selaginella rasoloheryi Rakotondr.
 Selaginella raynaliana Tardieu
 Selaginella rechingeri Hieron. ex Rech.
 Selaginella reflexa Underw.
 Selaginella reineckei Hieron.
 Selaginella remotifolia Spring
 Selaginella repanda (Desv. & Poir.) Spring
 Selaginella reticulata (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella revoluta Baker
 Selaginella rhodostachya Baker
 Selaginella ribae Valdespino
 Selaginella ridleyi Baker
 Selaginella rivalis Ridl.
 Selaginella robinsonii Alderw.
 Selaginella rodriguesiana Baker
 Selaginella roesickeana Hieron.
 Selaginella rolandi-principis Alston
 Selaginella roraimensis Baker
 Selaginella rosea Alston
 Selaginella rossii (Baker) Warb.
 Selaginella rostrata Valdespino
 Selaginella rothertii Alderw.
 Selaginella rotundifolia Spring
 Selaginella roxburghii (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella royenii Alston
 Selaginella rugulosa Ces.
 Selaginella rupestris (L.) Spring
 Selaginella rupincola Underw.
 Selaginella rzedowskii Lorea-Hem.
 Selaginella sajanensis Stepanov & Sonnikova
 Selaginella sakuraii H. Miller
 Selaginella salazariae Valdespino
 Selaginella salinoi L. A. Góes & G. Heringer
 Selaginella saltuicola Valdespino
 Selaginella sambasensis Hieron.
 Selaginella sambiranensis Stefanov. & Rakotondr.
 Selaginella sandvicensis Baker
 Selaginella sandwithii Alston
 Selaginella sanguinolenta (L.) Spring
 Selaginella sarawakensis Hieron.
 Selaginella sartorii Hieron.
 Selaginella scabrida Ridl.
 Selaginella scabrifolia Ching & Chu H. Wang
 Selaginella scalariformis A. C. Sm.
 Selaginella schaffneri Hieron.
 Selaginella schatteburgiana Hieron.
 Selaginella schefferi Hieron.
 Selaginella schiedeana A. Braun
 Selaginella schizobasis Baker
 Selaginella schlechteri Hieron.
 Selaginella schultesii Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella schumannii Hieron.
 Selaginella sechellarum Baker
 Selaginella seemannii Baker
 Selaginella selaginoides (L.) Schrank & C. F. P. Mart.
 Selaginella selangorensis Bedd. ex Ridl.
 Selaginella sellowii Hieron.
 Selaginella sematophylla Valdespino, G. Heringer & Salino
 Selaginella semicordata (Wall. ex Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella sepikensis Hieron.
 Selaginella sericea A. Braun
 Selaginella serpens (Desv. ex Poir.) Spring
 Selaginella serratosquarrosa Quansah
 Selaginella serrulata (Desv.) Spring
 Selaginella sertata Spring
 Selaginella sespillifolia Brownlie
 Selaginella setchellii O. C. Schmidt
 Selaginella shabaensis Bizzarri
 Selaginella shakotanensis (Franch. ex Takeda) Miyabe & Kudô
 Selaginella shensiensis Christ
 Selaginella siamensis Hieron.
 Selaginella sibirica (Milde) Hieron.
 Selaginella silvestris Aspl.
 Selaginella simplex Baker
 Selaginella simpokakensis Hieron.
 Selaginella sinensis (Desv.) Spring
 Selaginella singalanensis Hieron.
 Selaginella sinuosa (Desv.) Alston
 Selaginella smithiorum Valdespino
 Selaginella sobolifera A. R. Sm.
 Selaginella societatis J. W. Moore
 Selaginella solomonii Valdespino
 Selaginella sonneratii Hieron.
 Selaginella soyauxii Hieron.
 Selaginella spanielema Alston
 Selaginella sparsifolia (Desv.) Badré
 Selaginella speciosa A. Braun
 Selaginella squamulosa Valdespino
 Selaginella squarrosa Baker
 Selaginella stauntoniana Spring
 Selaginella stellata Spring
 Selaginella stenophylla A. Braun
 Selaginella steyermarkii Alston
 Selaginella stipulata (Blume) Spring
 Selaginella stolleana Hieron.
 Selaginella stomatoloma Valdespino
 Selaginella striata Caluff & Shelton
 Selaginella strigosa Bedd.
 Selaginella strobiformis Warb.
 Selaginella suavis (Spring) Spring
 Selaginella subalpina Alderw.
 Selaginella subcalcarata Alderw.
 Selaginella subcordata A. Braun ex Kuhn
 Selaginella subdiaphana (Wall. ex Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella subisophylla Jermy
 Selaginella subrugosa Mickel & Beitel
 Selaginella subserpentina Alderw.
 Selaginella subspinulosa Spring
 Selaginella subsplendens C. Presl
 Selaginella substipitata Spring
 Selaginella subtrisulcata Alderw.
 Selaginella subvaginata X. C. Zhang & Shalimov
 Selaginella suffruticosa Alderw.
 Selaginella sulcata (Desv. ex Poir.) Spring ex Mart.
 Selaginella sungemagneana Alderw.
 Selaginella surucucusensis L. A. Goés & E. L. M. Assis
 Selaginella tamamontana Seriz.
 Selaginella tamariscina (P. Beauv.) Spring
 Selaginella tanyclada Alston ex Crabbe & Jermy
 Selaginella tarda Mickel & Beitel
 Selaginella taylorii Valdespino
 Selaginella temehaniensis J. W. Moore
 Selaginella tenella (P. Beauv.) Spring
 Selaginella tenera (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella tenerrima A. Braun ex Kuhn
 Selaginella tenuifolia Spring
 Selaginella tenuissima Fée
 Selaginella tereticaulis (Desv.) Spring
 Selaginella terezoana Bautista
 Selaginella thomensis Alston
 Selaginella thurnwaldiana Hieron.
 Selaginella thysanophylla A. R. Sm.
 Selaginella tomentosa Spring
 Selaginella torricelliana Alderw.
 Selaginella tortipila A. Braun
 Selaginella trachyphylla A. Braun
 Selaginella trichoclada Alston
 Selaginella trichophylla K. H. Shing
 Selaginella trisulcata Aspl.
 Selaginella truncata H. Karst. ex A. Braun
 Selaginella trygonoides Valdespino
 Selaginella tuberculata Spruce ex Baker
 Selaginella tuberosa Mc Alpin & Lellinger
 Selaginella tyleri A. C. Sm.
 Selaginella tylophora Alderw.
 Selaginella uliginosa (Labill.) Spring
 Selaginella umbrosa Lem. ex Hieron.
 Selaginella uncinata (Desv. ex Poir.) Spring
 Selaginella undata Shelton & Caluff
 Selaginella underwoodii Hieron.
 Selaginella unilateralis Spring
 Selaginella urquiolae Caluff & Shelton
 Selaginella usterii Hieron.
 Selaginella utahensis Flowers
 Selaginella vaginata Spring
 Selaginella valdepilosa Baker
 Selaginella valida Alston
 Selaginella vanderystii Bizzarri
 Selaginella vardei H. Lév.
 Selaginella velutina Ces.
 Selaginella ventricosa Valdespino & C. López
 Selaginella vernicosa Baker
 Selaginella versatilis A. R. Sm.
 Selaginella versicolor Spring
 Selaginella vestiens Baker
 Selaginella vestita Alderw.
 Selaginella victoriae J. W. Moore
 Selaginella vieillardii Warb.
 Selaginella viridangula Spring
 Selaginella viridissima Weath.
 Selaginella viridula (Bory) Spring
 Selaginella viticulosa Klotzsch
 Selaginella vogelii Spring
 Selaginella volkensii Hieron.
 Selaginella volubilis Alston
 Selaginella vonroemeri Alderw.
 Selaginella wahauensis Hieron.
 Selaginella wallacei Hieron.
 Selaginella wallichii (Hook. & Grev.) Spring
 Selaginella wangpeishanii Li Bing Zhang, H. He & Q. W. Sun
 Selaginella wariensis Hieron.
 Selaginella watsonii Underw.
 Selaginella wattii Baker
 Selaginella weatherbiana R. M. Tryon
 Selaginella weinlandii Hieron.
 Selaginella whitmeei Baker
 Selaginella wightii Hieron.
 Selaginella willdenowii (Desv.) Baker
 Selaginella wolffii Sodiro
 Selaginella wrightii Hieron.
 Selaginella wurdackii Alston
 Selaginella xanthoneura Valdespino
 Selaginella xipholepis Baker
 Selaginella xiphophylla Baker
 Selaginella yemensis (Sw.) Spring ex Decne.
 Selaginella yunckeri Alston
 Selaginella zahnii Hieron.
 Selaginella zartmanii Valdespino, C. López & A. M. Sierra
 Selaginella zechii Hieron.
 Selaginella zollingeriana Spring
 Selaginella × dualis Caluff & Shelton
 Selaginella × neomexicana Maxon

Vanjske poveznice

Izvori

Crvotočnice

Selagina


La liste des chapelles de la Creuse présente les chapelles de culte catholique situées sur le territoire des communes des départements français de la Creuse.
Il est fait état des diverses protections dont elles peuvent bénéficier, et notamment les inscriptions et classements au titre des monuments historiques.

Toutes sont situées dans le diocèse de Limoges.

Liste

|}

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Lieu de culte
 Liste des communes de la Creuse
 Liste des monuments historiques de la Creuse
 Liste des églises de la Creuse

Liens externes
  Site officiel du diocèse de Limoges
  Site de l'Église catholique en France

Creuse
Chapelles

Liste des chapelles de la Creuse


Mixed double turnering ved vinter-OL 2018 i curling, der er på det olympiske program for første gang, finder sted i perioden 8. – 13. februar 2018. Der er 8 deltagende nationer, der deltager i de indledende runder og de 4 bedste nationer går videre til semifinalerne.

Nationer

Nationerne forventes at stille med følgende hold:

Indledende runder
Alle tider angivet i det efterfølgende er lokale tider i Sydkorea (UTC+9).

Oversigt

Efter femte runde (formiddag 10. februar 2018).

Runde 1
Torsdag, 8. februar, 09:05

Runde 2
Torsdag, 8. februar, 20:05

Runde 3
Fredag, 9. februar, 08:35

Runde 4
Fredag, 9. februar, 13:35

Runde 5
Lørdag, 10. februar, 09:05

Runde 6
Lørdag, 10. februar, 20:05

Runde 7
Søndag, 11. februar, 09:05

Tie-breaker
Søndag, 11. februar, 20:05

Slutspil

Semifinaler
Mandag, 12. februar, 09:05

Mandag, 12. februar, 20:05

Bronzemedalje kamp
Tirsdag, 13. februar, 09:05

Finale
Tirsdag, 13. februar, 20:05

Medaljeoversigt

I en efterfølgende dopingprøve blev den russiske herrer Aleksandr Krushelnitckii afsløret for dopingmisbrug og bronzemedaljen blev videregivet til Norge.

Referencer

Eksterne henvisninger
 http://www.worldcurling.org/owg2018

Mixed

Curling under vinter-OL 2018 – Mixed


Gavrilă Pop (n. 1865 - d.?) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie
Începând cu 25 septembrie 1895 a fost administrator parohial în localitatea Măhaciu. Ulterior a funcționat ca protopop în comuna Luna, comitatul Turda.

Activitate politică
A participat la Marea Adunare Națională de la Alba-Iulia ca delegat, din partea protopopiatului greco-catolic Luna de Arieș.

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II)

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1865
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Preoți români
Decese în secolul al XX-lea

Gavrilă Pop


Colonelul René Paul Fonck () a fost un aviator francez care a ajuns la sfârșitul Primului Război Mondial asul de aviație Aliat cu cele mai multe victorii, deținând încă titlul de "As al Așilor al armatelor aliate din toate timpurile". I s-au confirmat 75 de victorii aeriene (72 singur și trei comune) din 142 de victorii pretinse. Luând în considerare victoriile pretinse de el, punctajul final al lui Fonck ar putea fi aproape 100 sau mai mult. El a fost făcut Ofițer al Legiunii de Onoare în 1918 și, ulterior, Comandor al Legiunii de Onoare, după război.

Primii ani
Fonck s-a născut pe 27 martie 1894, în satul Saulcy-sur-Meurthe din regiunea Vosges din nord-estul Franței. A urmat studii de inginerie la Ecole Nationale Superieure des Arts et Metiers. Deși era interesat de aviație încă din copilărie, el a fost respins de la încorporarea imediată în serviciul aerian atunci când recrutat pe 22 august 1914, în schimb i s-a cerut să urmeze o instruire de bază de cinci luni în geniu militar. Sarcinile sale de bază au fost inițial săparea tranșeelor lângă Épinal și mai târziu repararea podului de pe râul Moselle.

Cariera în Aviația Militară

1915-1916
La 15 februarie 1915 a fost acceptat în cele din urmă la instruirea de bază pentru piloți. Pregătirea sa a început la St. Cyr și a continuat apoi în Le Crotoy pe un Blériot Penguin, o versiune redusă a faimoasei aeronave Blériot XI care imita senzația de zbor deși se afla încă la sol. Și-a încheiat instrucția de pilot în mai 1915 și apoi a zburat cu o aeronavă de observație Caudron G III în cadrul Escadrilei C 47.

Pe 25 mai 1916 observatorul lui Fonck a fost ucis de explozia unui proiectil antiaerian, o soartă pe care era cât pe ce să o împărtășească și Fonck câteva săptămâni mai târziu. Fonck a susținut că a doborât primul său avion inamic în iulie 1916, dar victoria sa nu a fost confirmată.

Pe 6 august, a atacat o aeronavă germană Rumpler C. III și, efectuând manevre deasupra și în jurul avionului de recunoaștere și evitând focul acestuia, l-a forțat să coboare din ce în ce mai jos până când echipajul german a aterizat în spatele liniilor franceze. Aceasta a fost prima sa victorie omologată, deși a împărțită cu observatorul său, locotenentul Thiberge. Ea i-a adus decorarea cu Médaille militaire la sfârșitul lunii august 1916.

1917
Pe 17 martie 1917, Fonck a obținut cea de-a doua sa victorie, doborând un Albatros în colaborare cu pilotul său observator, sergentul Huffer. În acea perioadă, Fonck adunase peste 500 de ore de zbor, o durată incredibilă pentru acele zile de început ale aviației.

La vârsta de 23 de ani, pe 15 aprilie 1917 ("Aprilie însângerat"), Fonck primit râvnita invitație de a face parte din celebra Escadrille les Cigognes. Grupul de Luptă 12, cu patru escadrile (sau escadroane), a fost primul luptător aripa. Asul francez cu cele mai multe victorii, Georges Guynemer, activa în acel timp în una din escadrilele sale, N3, și tocmai ajunsese la 36 de victorii aeriene.

Fonck a fost repartizat la o altă escadrilă din grup, Spa 103. Zburând cu un SPAD VII, el și-a făcut rapid un nume, atingând statutul de as al aviației pe 13 mai. A doborât o altă țintă pe 12 iunie, apoi a urmat o perioadă de pauză până pe 9 august. El a realizat alte două victorii pe 21 și 22 august.

Pe 14 septembrie, l-a ucis pe pilotul unui avion de observație german și a observat cum avionul s-a răsturnat și observatorul rănit a căzut aproape de aripa avionului Spad al lui Fonck. El a smuls barograful din carlinga victimei sale, cea de-a douăsprezecea, astfel încât să-i confirme victoria. Pe 30 septembrie, el și adjutantul Dupre au doborât împreună un avion german cu două locuri. Presa a raportat că pilotul ucis de ei era locotenentul Kurt Wissemann, despre care se presupunea că l-ar fi doborât pe Guynemer și că Fonck ar fi răzbunat moartea "bunului său prieten" Guynemer. Aceasta poveste este contestată de rapoartele germane care indică faptul că locotenentul Kurt Wissemann din Jasta 3 fusese ucis cu două zile înainte într-o altă luptă, în care el zburase cu o aeronavă cu un singur loc, probabil împotriva Escadrilei 56.

Lunile septembrie și octombrie au adăugat patru victorii la scorul lui Fonck. Astfel, până la sfârșitul anului, Fonck a ajuns la nouăsprezece victorii, a fost înaintat ofițer și decorat cu Legiunea de onoare.

Fonck a continuat să progreseze. Cunoscut pentru profesionalismul său clinic, a aplicat principiile matematice în luptele aeriene și cunoștințele sale de inginerie pentru a exploata la maxim capacitățile aeronavei cu care zbura, fiind mult superior celorlalți colegi piloți. Fonck și-a asumat puține riscuri, urmărindu-și victimele, cu răbdare, de la altitudini mai mari. Metoda sa preferată de luptă aeriană nu era angajarea în lupte apropiate, ci lovirea pe neobservate a dușmanului fără milă. El a avut, de asemenea, reputația de a fi capabil să observe aeronavele inamice de observație de foarte departe, unde cei mai mulți dintre piloți nu ar fi perceput nimic.

1918

În 19 ianuarie 1918 a obținut o dublă victorie, în februarie a adăugat încă cinci, în martie alte șapte și în aprilie încă trei.

El a adăugat o dublă victorie pe 19 mai și încă cinci în luna iunie. În acea perioadă, el obținea frecvent victorii duble și cu cele 49 de victorii obținute se apropia rapid de recordul lui Guynemer.

Pe 18 iulie 1918 a realizat o altă dublă, ajungând la 53 de victorii și egalându-l pe Guynemer. În ziua următoare, el a doborât trei avioane inamice și a depășit scorul legendarului Guynemer, care rămăsese liderul așilor francezi după moartea sa din 11 septembrie 1917.

El a adăugat mai mult de patru victorii în luna august, ajungând la 60 de victorii. Apoi, pe 26 septembrie, el și-a repetat isprava de a doborî șase avioane inamice într-o zi, deși trei dintre cele șase victorii erau, de această dată, asupra unor avioane de luptă Fokker D.VII.

Un alt succes obținut două zile mai târziu și două pe 5 octombrie au adus scorul victoriilor la 69, foarte aproape de cele 72 ale maiorului William Avery Bishop, liderul din acea perioadă al așilor aliați. Pe 30 octombrie l-a egalat pe Bishop după ce a obținut trei victorii. El a doborât alte două avioane în ziua următoare și după încă o zi a ajuns la 75 de victorii confirmate.

A fost decorat cu Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III:
"Pentru vitejia de care a dat dovadă în timpul campaniei, doborând 79 de avioane inamice"
Înalt Decret no. 37 din 4 ianuarie 1919

După război

Fonck a revenit la viața civilă după Primul Război Mondial și și-a publicat memoriile de război Mes Combats, prefațate de mareșalul Foch, în 1920.

În timpul anilor 1920, Fonck l-a convins pe Igor Sikorsky să reproiecteze aeronava Sikorsky S-35 pentru cursa transatlantică sau Premiul Orteig. Pe 21 septembrie 1926 Fonck s-a prăbușit la decolare atunci când trenul de aterizare a căzut, omorându-i pe doi dintre cei trei membri ai echipajului. Șapte luni mai târziu, Charles Lindbergh a câștigat premiul în 1927.

Fonck a revenit în cele din urmă în aviația militară și a fost promovat inspector al forțelor aeriene franceze, îndeplinind această funcție din 1937 până în 1939. Relațiile sale din perioada interbelică cu foștii săi inamici din timpul Primului Război Mondial Hermann Göring și Ernst Udet au umbrit reputația Fonck în timpul ocupației germane a Franței și au determinat lansarea unor acuzații de colaborare cu forțele de ocupație naziste și cu regimul de la Vichy. La 10 august 1940, ministrul de externe al regimului de la Vichy, Pierre Laval, a anunțat că Fonck recrutase 200 de piloți francezi care să lupte de partea naziștilor. Cu toate acestea, situația era mult mai complicată.

Mareșalul Philippe Pétain a dorit să se folosească de relația dintre Göring și Fonck pentru a-l întâlni pe Adolf Hitler și, astfel, i-a ordonat colonelului Fonck să poarte discuții cu Göring. A fost plănuită o întâlnire la Montoire, dar, după ce a descoperit dovezi despre politica pronazistă a lui Pierre Laval, Fonck a încercat să-l convingă pe Pétain să nu participe. Pétain a părut inițial să țină seama de sfatul lui Fonck, dar din anumite motive, a decis în cele din urmă să se întâlnească cu Hitler la Montoire pe 24 octombrie 1940. Loialitatea lui Fonck a fost pusă în discuție de către regimul de la Vichy, iar el s-a întors apoi la Paris unde a fost în cele din urmă arestat de Gestapo și închis în lagărul de la Drancy.

După război, a avut loc o investigație a poliției franceze cu privire la presupusa lui colaborare cu regimul de la Vichy, eliberându-l complet de acuzații pe Fonck. Concluzia a fost că loialitatea lui a fost dovedită prin contactele strânse în timpul războiului cu lideri recunoscuți ai rezistenței precum Alfred Heurtaux.

În plus, i s-a acordat Certificatul de membru al Rezistenței în 1948, cu următoarea citație: "Dl. Fonck, René, membru al forțelor luptătoare franceze fără uniformă, a luat parte, în teritoriul ocupat de inamic, la lupte glorioase pentru eliberarea patriei".

Fonck a rămas în Paris, dar a vizitat, de asemenea, regiunea sa natală Lorena, unde avea interese de afaceri. El a murit în urma unui accident vascular în apartamentul sau din Paris, Rue du Cirque, la vârsta de 59 de ani și este înmormântat în cimitirul din satul său natal, Saulcy-sur-Meurthe.

Decorații
  Ordinul "Mihai Viteazul", clasa III, 4 ianuarie 1919

Note

Bibliografie
 Mes Combats, by Capitaine Fonck, 1920, Editions Flammarion, Paris, France. In French with figures.
 Ace of Aces, By Capt. Rene Fonck, paperback, 1967. English translation of above volume.
 Over the Front, N. Franks & F. Bailey, Grub Street, 1992
 SPAD XII/XIII Aces of World War I. Jon Guttman. Osprey Publishing, 2002. ISBN 9781841763163.
 Baron rouge et cigogne blanche, Patrick de Gmeline, Presses De La Cité, 2011, 509 pages. ISBN 978-2-258-08601-2.

Legături externe
 http://www.theaerodrome.com/aces/france/fonck.php Accessed 8 September 2008.
 http://www.acepilots.com/wwi/fr_fonck.html Accessed 9 September 2008.
 http://www.wwiaviation.com/aces/ace_Fonck.shtml  Accessed 9 September 2008.
 http://www.firstworldwar.com/bio/fonck.htm Accessed 9 September 2008.
 http://everything2.com/title/Ren%25E9%2520Paul%2520Fonck Accessed 9 September 2008.

Nașteri în 1894
Decese în 1953
Comandori ai Legiunii de onoare
Memorialiști francezi
Aviatori francezi
Ași ai aviației franceze din Primul Război Mondial

René Fonck


Maria Lucélia dos Santos (born 20 May 1957) is a Brazilian actress, director and producer. She received international acclaim for her leading role in the 1976 Rede Globo telenovela Isaura, The Slave Girl, broadcast in over 80 countries.

Biography
Maria Lucélia dos Santos was born in Santo André, São Paulo, to Maurílio Simões dos Santos and Maria Moura dos Santos. Her parents were both blue collar workers. She has two siblings: Maurílio Wagner and Cristina Santos, also an actress.

At age 9, Lucélia heard actress Cacilda Becker on the radio calling children to do an audition for a role in one of her plays, but her mother did not allow her to perform. She had developed a taste for performing arts since she had seen the play A Moreninha, starred by Marília Pêra, in a school trip. Lucélia was completely fascinated by the show and decided that she would be an actress for the rest of her days.

Career

She made her stage debut at the age of 14, in the children's play Dom Chicote Mula Manca e seu fiel companheiro Zé Chupança, replacing actress Débora Duarte, which had moved to Rio de Janeiro in order to star in the Rede Globo telenovela Bicho do Mato. She was then invited by Eugênio Kusnet to participate in his intensive two-year performing arts course. After the course, Lucélia acted in a production of Godspell, which was presented in a circus tent in the Rio de Janeiro neighborhood of Botafogo. She finished high school in Rio, where she took the vestibular test for Medicine by an imposition of her father. She failed to enter in the University, since she was already deeply involved with her acting career.

Lucélia worked as a receptionist in a weight-loss clinic. before starring in productions of the plays The Rocky Horror Show and Transe no 18, Due to her early stage success, Lucélia was invited to star in the film Paranóia in 1976, at the age of 19. After three other small roles in unsuccessful films, that same year she landed the leading role in Escrava Isaura, which tells the story of the struggle of a white-skinned black slave to find happiness during the Brazilian Empire. The telenovela, based on the novel of the same name by 19th century abolitionist writer Bernardo Guimarães, is the most dubbed program in the history of world television, according to a research conducted by Good Morning America. Prior to being invited for the leading role by writer Gilberto Braga and director Herval Rossano, Lucélia had been turned down by Globo several times. She even landed a role in Estúpido Cupido, but that was wrapped up due to financial reasons.

Escrava Isaura achieved worldwide success. It became the most popular program in the history of Polish television at the time of its original broadcast, reaching more than 81 percent of share. It was the first show starred by a non-Chinese leading actress broadcast in the People's Republic of China, in addition to being the first telenovela shown in the former Soviet Union, where it had a broad appeal. The word "fazenda" () jokingly became a synonym for the small land properties given by the government through its perestroika economic program. In the show, "fazenda" is used as a synonym for plantation.

In 1980, in an attempt to break with the image of "Brazil's sweetheart", acquired with her role in the telenovela, she posed nude for the Brazilian version of Playboy. The April issue of the magazine sold extremely well. It was, however, in the movies that her attempt would succeed. Controversial playwright Nelson Rodrigues invited Lucélia to star in the film adaptation of his play Bonitinha mas Ordinária. Knowing that was the perfect chance to break the good girl stigma, she accepted. She would later act in two other adaptations of Rodrigues' plays: Engraçadinha and Álbum de família.

In 1981, Lucélia posed naked for Playboy again, in order to promote the film Luz del Fuego, which tells the story of the eponymous ballerina which shocked the Brazilian society of the early 1950s by founding the a naturist political party and creating the first clothes-free area in Brazil at an island in Baía de Guanabara. The film is one of the favorites of Fidel Castro, who owns a VHS copy of it.

After the success of Escrava Isaura, Lucélia continued making popular Rede Globo telenovelas, such as Locomotivas (1977), Dancin' Days (1978), Água Viva (1980), Ciranda de Pedra (1981), Guerra dos Sexos (1986), Vereda Tropical (1984), and Sinhá Moça (1986). She also starred the network's series Ciranda Cirandinha (1978) and miniseries Meu Destino é Pecar (1984), also based in Rodrigues' work. In 1987 she left Globo to star as the titular character in Rede Manchete's Carmem.

In 1990, Lucélia starred in SBT's Brasileiros e Brasileiras. She also took the lead in the network's Sangue do Meu Sangue in 1995. In 1996 she decided to take the lead role in SBT's controversial telenovela Dona Anja, about a brothel owner in a small Rio Grande do Sul town during the military dictatorship. In 1997 she directed the television documentary O ponto de Mutaçâo da China Hoje about life in current China, which was aired in Manchete. In 2001, she returned to Globo for the 2001 season of teen series Malhação.

Also in 2001, after the Independence of East Timor, Lucélia directed the documentary Timor Lorosae - O Massacre Que o Mundo Não Viu, which investigates the killings of political activists by Indonesian forces. It was banned from the Jakarta International Film Festival.

In August 2007, Lucélia started playing Suzana Mayer in Donas de Casa Desesperadas, the Brazilian version of the Desperate Housewives, broadcast by RedeTV!. Her most recent role is as Luiz Inácio Lula da Silva's primary teacher in Lula, o filho do Brasil.

Personal life
She was married to classical composer and conductor John Neschling, from whom she divorced. Their son, Pedro Neschling (born June 28, 1982), is also an actor.

Lucélia has always been a friend of President Luiz Inácio Lula da Silva, since her parents' house was located in front of the Santo André labor union headquarters, where then metallurgist Lula began his political career. Her involvement with the Workers' Party emerged in the late 1970s, when some outlawed from the military regime began to return to Brazil and continues until the present day. She was engaged in all of Lula's presidential campaigns. In addition to her support of the Workers' Party, Lucélia was also one of the first artists to support the Green Party, raising awareness to the problems of deforestation. She has also supported Diretas Já and breastfeeding.

Filmography

As an actress
Motion pictures
1976: Um Brasileiro Chamado Rosaflor
1976: O Ibraim do Subúrbio
1976: Já Não Se Faz Amor Como Antigamente
1976: Paranóia as Lúcia Riccelli
1977: A Ordem Natural das Coisas as Ciça
1980: Romeu e Julieta as Julieta
1981: Bonitinha Mas Ordinária as Maria Cecília
1981: Engraçadinha as Engraçadinha
1981: Álbum de Família as Gória
1982: Luz del Fuego as Luz del Fuego
1982: O Sonho Não Acabou as Lucinha
1983: Alice & Alice as Alice Maria
1985: Fonte da Saudade as Bárbara/Guida/Alba
1986: Baixo Gávea as Clara
1986: As Sete Vampiras as Elisa Machado
1989: Kuarup as Lídia
1993: Vagas Para Moças de Fino Trato as Lúcia
1993: Menino de Engenho as Clarice/Maria Menina
2001: Três Histórias da Bahia
2003: O Ovo
2008: Um Amor do Outro Lado do Mundo as Luiza
2010: Lula, o filho do Brasil as a teacher of Lula
2023: The Erection of Toribio Bardelli

Television
1976 Isaura, The Slave Girl (Rede Globo) as Isaura dos Anjos/Elvira
1977: Locomotivas (Rede Globo) as Fernanda Cabral
1978: Dancin' Days (Rede Globo) as Loreta
1978: Ciranda Cirandinha (Rede Globo) as Tatiana
1979: Feijão Maravilha (Rede Globo) as Eliana
1979: Malu Mulher (Rede Globo) as Josineide (episode "Ainda Não é Hora")
1979: Plantão de Polícia (Rede Globo) as Marcela (episode "Despedida de Solteiro")
1980: Água Viva (Rede Globo) as Janete
1981: Ciranda de Pedra (Rede Globo) as Virgínia Prado
1983: Guerra dos Sexos (Rede Globo) as Carolina
1984: Meu Destino é Pecar (Rede Globo) as Helena Castro Avelar
1984: Vereda Tropical (Rede Globo) as Silvana Rocha
1986: Sinhá Moça (Rede Globo) as Maria das Graças Ferreira
1987: Carmem (Rede Manchete) as Carmem
1990: Brasileiras e Brasileiros (SBT) as Paula
1995: Sangue do Meu Sangue (SBT) as Júlia
1996: Dona Anja (SBT) as Dona Anja
2001: Malhação (Rede Globo) as Jackeline Lemos
2006: Cidadão Brasileiro (Rede Record) as Fausta Gama
2007: Donas de Casa Desesperadas (RedeTV!) as Suzana Mayer
2008: Casos e Acasos (Rede Globo) as Lucila
2011: Aline (Rede Globo) as Débora

Theater
1974: Godspell
1976: Transe no Dezoito

As a director
2001: Timor Lorosae: The Unseen Massacre (documentary film)
1997: O ponto de Mutaçâo da China Hoje (television miniseries)

Awards and recognitions
Lucélia has won numerous awards inside and outside of Brazil. In Brazil, she won the Brasília Film Festival Candango trophy for Best Actress for her performances in the films Engraçadinha (1981) and Vagas Para Moças de Fino Trato (1993). In 1982 she won the Kikito trophy for Best Actress for her performance in Luz del Fuego at the Gramado Film Festival. In 2002, her documentary Timor Lorosae received the Audience Award at the Recife Film Festival.

In addition to becoming the first actress to receive the Golden Eagle Award for Best Foreign Actress in China, in 1985, Lucélia was honored with the Jewel of China medal in 2004 for her efforts in bringing together the Chinese and Brazilian cultures. She was in Fernando Henrique Cardoso's presidential entourage to China, where she was warmly greeted by Prime Minister Deng Xiaoping.

References

External links

1957 births
Living people
20th-century Brazilian actresses
21st-century Brazilian actresses
Actresses from Santo André
Brazilian film actresses
Brazilian telenovela actresses
Brazilian Buddhists
Brazilian film directors
Brazilian stage actresses
People from Santo André, São Paulo
Brazilian emigrants to Portugal

Lucélia Santos


Malajbjørn (Helarctos malayanus) er det mindste medlem i bjørnefamilien og den eneste repræsentant i slægten Helarctos og tilhører familien Ursidae. Den lever i de tropiske regnskove i Sydøstasien (i landene Indien, Bangladesh, Myanmar, Thailand, Malaysia, Laos, Cambodia, Vietnam, Yunnanprovinsen i Kina, og på Sumatraøerne og Borneo). Deres pels er kulsort, kort og glat med underhår. Forældrene er omkring 120-150 cm lange og vejer 27-80 kg. Dens hale udgør 30-70 mm lang og tungen er 20-25 cm lang. Hunner er parringsklare som 3-årige, og er drægtig i 95–174 dage. Hvert kuld er 1-2 unger. En nyfødt unge vejer 280-325 g, er blind og hårløs, som tiden går begynder den at åbne sine øjne og får hår på krop. Den er afhængig af sin mor i 18 måneder. Men allerede 1-3 måneder kan ungerne løbe, lege og spise.

Bjørne
Dyr fra Sydøstasien

Malajbjørn


10290 Kettering este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
10290 Kettering este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Oak Ridge din Harvard, Massachusetts. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,39 ua, o excentricitate de 0,20 și o înclinație de 2,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 10001-11000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1985
Centura de asteroizi

10290 Kettering


"Man on the Corner" es una canción de la banda británica  Genesis, publicado el 5 de marzo de 1982. La canción fue escrita por Phil Collins.

Letras
La letra describe a un hombre que pasa sus días en una esquina de la calle, gritando a los transeúntes. Fue la primera canción de Collins como compositor acerca de las personas sin hogar y la renuencia de la sociedad para ayudarlas o buscar una solución. La canción tiene un tono musical oscuro. Al final de la década de 1980, Collins volvió a examinar el tema de la falta de vivienda en "Another Day in Paradise".

Vídeo Musical
El video musical usado para promover la canción cuenta con Collins, Banks y Rutherford, junto con Daryl Stuermer y Chester Thompson tocando juntos en el escenario, usando diferentes colores para iluminar a la banda. Fue filmado durante un concierto en el Savoy Theatre en Nueva York.

Personal
 Phil Collins - Voz principal y coros, batería, percusión
 Tony Banks - Teclados
 Mike Rutherford - Guitarra eléctrica, bajo

Canciones de Genesis
Canciones de 1981
Canciones en inglés
Composiciones en do mayor
Composiciones en re sostenido menor

Man On The Corner


Die Bande ist der Titel folgender Filme
 Die Bande (1964), polnischer Jugendfilm
 Die Bande (1986), sowjetischer Kriminalfilm

Die Bande


An Echinochloa paludigena in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Karl McKay Wiegand. An Echinochloa paludigena in nahilalakip ha genus nga Echinochloa, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Florida. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Echinochloa

Echinochloa paludigena


Luigi Facta, (Pinerolo, Pijemont, 16. studenog 1861. — Pinerolo, 5. studenog 1930.), bio je talijanski političar.

Facta postaje poslanik 1892. a bio je pristaša Giovanni Giolittiove liberalne stranke. Bio je ministar financija u vladama Luigia Luzzattia i Giovannia Giolittia (1910. – 1914.), i ministar pravosuđa u vladi Vittoria Orlanda (1919). Ponovo (1920. – 1921.), obnaša dužnost ministra financija u Giolittiovom kabinetu. U veljači 1922. izabran je za premijera, kao izbor koalicione vlade, no nije mu uspjelo pridobiti povjerenje parlamenta, kao što mu nije uspjelo savladati tešku unutarnju krizu u zemlji, na koju su utjecali veliki štrajkovi, komunističke pobune, nezaposlenost i sve jači fašistički pokret. Izglasavanje nepovjerenja u zastupničkom domu u srpnju 1922., prisiljava ga na rekonstrukciju vlade. Pohod na Rim u listopadu iste godine prouzrokovao je pad njegove vlade.

Bio je predsjedavajući Ženevske konferencije 1922. a za senatora je izabran 1924. godine.

Predsjednici vlade Kraljevine Italije
Talijanski političari

Luigi Facta


Carlos Guzmán Fonseca (Morelia, Michoacán, 19 de mayo de 1994) es un futbolista mexicano. Juega de lateral derecho y actualmente se encuentra en el Querétaro F. C. de la Primera División de México.

Trayectoria

Inicios y Monarcas Morelia
Comenzó jugando para las Fuerzas Básicas del Celaya Fútbol Club, desde el año 2005 en la categoría Sub-15, al destacar con Celaya, equipos como el América, Pachuca, visoriaban al jugador sin embargo un promotor del Monarcas,  lo invitó a probarse con las Fuerzas Básicas del Morelia, y al realizar las pruebas dejó al Celaya.

Desde el 2009, ingresó al Monarcas Morelia, comenzando a jugar para la Sub-17.

Tras destacar con las categorías inferiores, además de haber obtenido el título con la Selección Mexicana Sub-17, fue visoriado por Tomas Boy, donde lo registraron para ser parte del primer equipo de Monarcas Morelia.

El 4 de noviembre de 2011, hizo su debut en la victoria ante el Chiapas Fútbol Club.

Toros Neza
En junio de 2012, no entró en planes de Monarcas, y se oficializó su traspaso al Toros Neza, en calidad de Préstamo por 6 meses sin opción a compra.

Monarcas Morelia (Segunda Etapa)
En diciembre de 2012, al tener buenas actuaciones con Toros Neza, fue visoriado por Carlos Bustos el cual por petición de él, pidió al jugador de vuelta, y se oficializó su regresó al Monarcas Morelia, siendo el tercer refuerzo de cara al Clausura 2013.

Club Atlético de San Luis
En el Draft Apertura 2013, al no tener casi minutos de juego, no entró en planes de Carlos Bustos y se oficializó su traspaso al Club Atlético de San Luis, siendo el primer refuerzo de cara al Apertura 2013 del Ascenso MX.

Club Puebla
El 10 de diciembre de 2013, se oficializa su traspaso al Club Puebla en calidad de préstamo por 6 meses con opción a compra.

Monarcas Morelia (Tercera Etapa)
En junio de 2014, el técnico José Guadalupe Cruz, pidió de vuelta al jugador donde se oficializó su regreso al Monarcas Morelia en su tercera etapa con el club, convirtiéndose en el cuarto refuerzo de cara al Apertura 2014.

Club Tijuana
El 8 de junio de 2015, se hace oficial su traspaso al Club Tijuana en calidad de Préstamo por 1 año con opción a compra.

Club León
El 28 de mayo de 2016, tras ser titular con el Tijuana, a pesar de su intención de que el jugador se quedará 6 meses más, el Club León, oficializó a través de una conferencia de prensa, su traspaso al club en calidad de préstamo por 1 año sin opción a compra.

Al Finalizar el Clausura 2017, León tenía intención de comprar su carta, sin embargo León rechaza pagar la cláusula de 6 millones de dólares.

Monarcas Morelia (Cuarta Etapa)
El 10 de mayo de 2017, al no comprar su carta, se hace oficial su regresó al Monarcas Morelia, siendo el primer refuerzo de cara al Apertura 2017.

Club Necaxa
El 16 de diciembre de 2018, se hace oficial su traspaso al Club Necaxa en compra definitiva por 4 millones de dólares, siendo el segundo refuerzo de cara al Clausura 2019.

Clubes

Palmarés

Copas internacionales

Copas nacionales

Referencias

Nacidos en Morelia
Futbolistas de Michoacán
Futbolistas del Club Atlético Monarcas Morelia
Futbolistas del Toros Neza
Futbolistas del Club Puebla
Futbolistas del Club Atlético de San Luis
Futbolistas del Club León
Futbolistas del Club Tijuana
Futbolistas del Deportivo Toluca Fútbol Club
Futbolistas del Querétaro Fútbol Club
Futbolistas de la selección de fútbol sub-23 de México
Futbolistas campeones del mundo Sub 17 de México
Futbolistas del Club Necaxa en los años 2020

Carlos Guzmán Fonseca


Pasja rosulja (lat. Agrostis canina), vrsta trajnice iz porodice trava raširene po Euroaziji (uključujući i Hrvatsku), odakle je introducirana po drugim zemljama svijeta.

Sinonimi
Postoji 50 sinonima za ovu vrstu.

Galerija

Izvori

Agrostidinae

Pasja rosulja


انبوب نانوي
أو متناهي الدقة

الأنابيب الجزيئية النانومترية هي انابيب نانومترية النطاق.

و قد تشير إلى :

تقانة دنا نانوية

أنابيب نانوية كربونية

أنابيب نانوية لا عضوية

أنبوب نانوي غشائي

تقانة نانوية حيوية
تقنية النانو
مواد نانوية

أنبوب نانوي (توضيح)


Estrella de Guerra es un personaje ficticio en el Universo Marvel.

Biografía del personaje ficticio
Poco se sabe de Estrella de Guerra antes de formar parte de la Guardia Imperial Shi'ar, así como también se sabe poco del origen de sus poderes. Sin embargo lo que sí se sabe es que la unión de B'nee y C'cil que se conoce como Estrella de Guerra es únicamente una de las tantas agrupaciones de estas razas que trabajan para el Imperio Shi'ar. Este Estrella de Guerra llegó a ser miembro de la Elite de la Real Guardia Imperial y protegió al Emperador D'Ken, pero no participó en la lucha contra los X-Men, que buscaban rescatar a la secuestrada Lilandra. Estrella de Guerra también formó parte del equipo que se enfrentó a los X-Men en la luna, por la vida de Jean Grey, peleando contra Coloso y Bestia. Mientras B'nee derrotaba a Bestia con sus rayos eléctricos, C'cee no podía derrotar a Coloso, que los derrotaría a los dos.

Cuando Lord Samedar y Ave de Muerte intentaron arrebatar a Lilandra el trono, Estrella de Guerra se les unió y combatió a los Imperiales fieles a Lilandra. Oráculo y sus compañeros fieles, hubieran derrotado a Estrella de Guerra y al resto de los traidores de la Guardia Imperial, pero el traicionero Lord Samedar activó una bomba que había ocultado en Estrella de Guerra, derrotando a Oráculo y a sus compañeros, permitiéndole capturarles, hasta que Lilandra regresó y les liberó. Se desconoce como Estrella de Guerra fue exonerado de sus delitos de traición, pero su siguiente aparición fue como un miembro más de la Guardia Imperial Shi'ar.

Cuando estalló la guerra entre Krees y Shi'ar, Estrella de Guerra formó parte del grupo de asalto que fue a la Tierra. Allí intentó secuestrar a Rick Jones, para que le dijera el paradero de la base Kree oculta en la Tierra, pero se encontró con el Capitán América, que le derrotó. Estrella de Guerra logró escapar, y seguir al Capitán América y a los Vengadores Costa Oeste hasta la base kree, y una vez allí, junto a sus compañeros Tempestad, Oráculo y Electrón, robaron el arma que venían a buscar y se marchó, continuando la lucha contra los kree.

Posteriormente formó parte de una operación en la que un grupo de Inhumanos junto al resto de la guardia de Ronan el Acusador intentaron acabar con la vida de la emperatriz Lilandra. La Guardia acabó evitando el acontecimiento gracias a que incorporaron a Delphos, que podía ver el futuro. En el enfrentamiento, Estrella enfrentó a Gorgón y Karnak. Liberada Lilandra al ser suplantada, se acusó del asunto a Jason de Sparta, el futuro padre de Starlord.

Tal vez por sus antiguas traiciones o por nuevos actos delictivos, Estrella junto con Husar, Neutrón y Telaraña Alada fueron expulsados durante un tiempo de la Guardia exiliándolos a la Tierra. Allí se aliaron con Martillo Estelar, un miembro de la raza D'Bari, para enfrentarse a los X-Men aunque fueron derrotados en una lucha en la que Cable noqueó a Estrella.

Con la llegada al imperio de Vulcano y su política agresiva, algunos de los antiguos guardianes castigados fueron perdonados y recuperados a filas. De este modo Húsar fue uno de los miembros de la Guardia Imperial convocado por Vulcano para montar un retén de seguridad durante la boda de éste con Ave de Muerte llegando a pelear con los Saqueadores que querían sabotearla. Durante las luchas, Vulcano asesinó a D'Ken y a Corsario proclamándose emperador, por lo que la Guardia Imperial se puso a sus órdenes.

A las órdenes de Vulcano durante la guerra de los Shi'ar con los Scy'ar Tal, Estrella estuvo presente en el enfrentamiento entre Araki con sus Comandos de la Muerte Shi'ar contra los Saqueadores de Kaos. La Guardia acabó uniendo fuerzas en la guerra con los Saqueadores, pero al final Estrella y sus compañeros tuvieron que seguir órdenes y acabar encarcelando a la mayor parte de los Saqueadores pese a que colaboraron juntos. Tiempo después, el resto de los Saqueadores capitaneados por Lilandra fueron a su rescate y Estrella, junto con otros compañeros, los Comandos de la Muerte y los nuevos miembros de la Guardia Imperial intentaron impedirlo sin éxito, lo que acabó con la espina dorsal de Ave de Muerte y aceptando que la Guardia Imperial se uniera al ejército en las misiones expansivas de Vulcano.

Estrella fue uno de los miembros de la Guardia Imperial convocado por el nuevo emperador para provocar una masacre entre los krees durante la celebración de las bodas entre Ronan y la princesa Cristal de los Inhumanos. Durante la batalla, Estrella ayudó a secuestrar a Lilandra. Al final de esta misma Guerra de Reyes, terminada trágicamente con una explosión que aparentemente acabó con la vida de Vulcano y del rey Rayo Negro y con el asesinato de Lilandra, Estrella junto con otros Guardianes acudió al entierro de su antigua majestad y contempló cómo Gladiador acababa haciéndose pese a no desearlo con el puesto vacante de Majestor del Imperio Shi'ar, por lo que Estrella y el resto de la Guardia Imperial fueron puestos a sus órdenes.

Poderes y habilidades
Estrella de Guerra es en realidad un simbionte mecanoide de dos seres separados, B'nee y C'cil. B'nee se mueve en una cavidad en la parte posterior de C'cil. B'nee y C'cil parecen comunicarse a través de un medio que puede ser telepático. B'nee y C'cil están vinculados empáticamente para que cuando B'nee sienta dolor, también C'cil. Debido a su baja inteligencia, C'cil depende de B'nee para guiarlo en el combate. B'nee eléctricamente puede shockear a un oponente con su toque, y C'cil posee fuerza sobrehumana y durabilidad.

Estrella de Guerra está entrenado en combate armado y desarmado por la Guardia Imperial Shi'ar, y utiliza un pequeño dispositivo anti-gravedad de la Guardia Imperial que le permite volar.

En otros medios

Televisión
 En la serie X-Men, Estrella de Guerra aparece en La Saga Fénix y La Saga Fénix Oscuro junto con el resto de la Guardia Imperial.

Videojuegos
 Estrella de Guerra aparece en Marvel: Ultimate Alliance. Él aparece en la nave de guerra Shi'ar y lucha contra los héroes junto con Rayo Estelar. Un disco de simulación tiene a Wolverine tratando de evitar que Estrella de Guerra vuele en pedazos la Base Omega de S.H.I.E.L.D.. Él no habla cuando lucha junto a Rayo Estelar, sino que habla en el disco de simulación de Wolverine (donde le da voz John Cygan).

Referencias

Enlaces externos
 Estrella de Guerra en Marvel.com

Héroes de Marvel Comics
Villanos de Marvel Comics
Personajes creados por John Byrne
Personajes creados por Chris Claremont

fr:Liste des membres de la Garde impériale Shi'ar#Warstar

Estrella de Guerra


Genuine este un film de groază german din 1920, regizat de Rober Wiene și produs de Erich Pommer. Rolurile principale sunt interpretate de actorii Fem Andra, Hans Twardowski și Albert Bennefeld.

Personajul omonim al filmului, Genuine, nu este de fapt un vampir, ci mai degrabă o "vampă" (succubus) care își folosește puterile de seducție pentru a-i chinui și controla pe bărbații care o iubesc.

Decorul filmului a fost proiectat în spiritul expresionismului de către artistul César Klein.

Filmul este disponibil online pe YouTube.

Prezentare

De când a terminat un portret al lui Genuine, o mare preoteasă, Percy devine iritabil și retras. Își pierde interesul pentru pictură și refuză să-și vadă prietenii, preferând să-și petreacă timpul singur cu portretul din biroul său. După ce a refuzat oferta unui patron bogat de a cumpăra poza, Percy adoarme în timp ce citește povești din viața lui Genuine. Genuine prinde viață, iese din pictură și evadează.

Genuine este cumpărată de la o piață de sclavi de un bătrân excentric pe nume Lord Melo. El află că ea fusese vândută ca sclavă când oamenii ei au fost cuceriți de un trib rival. Melo o încuie într-o cameră opulentă de sub casa lui, deși ea imploră să fie eliberată.

Guyard, bărbierul, îl vizitează pe Lord Melo în fiecare zi la prânz, deși astăzi îl trimite pe tânărul său nepot Florian în locul lui. Între timp, Genuine iese din închisoarea ei subterană, urcă scara imensă pentru a-l găsi pe Florian bărbierindu-l pe Lordul Melo adormit. Ea îl vrăjește să-i taie gâtul lui Melo cu un brici ascuțit. Florian cade sub vraja lui Genuine, dar când ea îi cere să-și demonstreze dragostea pentru ea luându-și propria viață, el nu poate merge până la capăt și este forțat s-o ajute să scape.

Nepotul lui Melo, Percy, sosește în casă. Și el devine îndrăgostit de Genuine, uitând rapid toate întrebările pe care le-a avut despre moartea subită a bunicului său. Deși și Genuine îl iubește pe Percy, dragostea lor este destinată să fie de scurtă durată. Guyard, stârnit de poveștile lui Florian despre crimă și vrăjitorie, înarmează o mulțime de oameni cu coase și furci și atacă furtunos casa lui Melo. Slujitorul stă în calea lor și este ucis de gloata furioasă. Când bărbații îi găsesc în cele din urmă pe soția și nepotul frizerului, tragedia s-a întâmplat deja: Florian a ucis-o pe Genuine cu mâna sa și se prăbușește lângă trupul ei.
În acest moment, pictorul lui Genuine din povestea cadru se trezește din coșmarul său. Plin de groază, acum vrea să distrugă pictura lui Genuine, dar este împiedicat să facă acest lucru de către prietenii săi, care intră în studio în acest moment și îl conving să vândă pictura clientului care a venit cu ei. De data aceasta pictorul este de acord. Cumpărătorul picturii este Lord Melo, proprietarul lui Genuine din vis.

Distribuție
 Fern Andra - Genuine
 Hans Heinrich von Twardowski - Florian
 Ernst Gronau - Lord Melo
 Harald Paulsen - Percy Melo
 Albert Bennefeld - Curzon
 John Gottowt - Guyard
 Louis Brody - The Malay

Note

Vezi și
 Listă de filme cu vrăjitoare

Legături externe

Filme din 1920
Filme de groază
Filme germane
Filme cu vrăjitoare
Filme regizate de Robert Wiene

Genuine (film)


උදයනිධි ස්ටාලින් තමිල්නාඩුවේ නියෝජ්‍ය මහ ඇමති යනු දෙමළ චිත්‍රපටවල කටයුතු කරන ඉන්දියානු චිත්‍රපට නිෂ්පාදකවරයකු සහ නළුවෙකි. ස්ටාලින් චිත්‍රපට කර්මාන්තය වෙත පිවිසියේ චිත්‍රපට නිෂ්පාදකවරයකු සහ බෙදාහරින්නකු ලෙස රෙඩ් ජයන්ට් මූවීස් නම් ඔහුගේ නිෂ්පාදන ස්ටූඩියෝව ඔස්සේයි. ඔහු කුරුවි (2008), ආදවන් (2009) සහ මන්මදන් අම්බු (2010) වැනි චිත්‍රපට නිර්මාණය කොට ඇත. අනතුරුව රංගන ශිල්පියකු ලෙස ඔහු සිය වෘත්තිය ආරම්භ කළේ ප්‍රේම වෘත්තාන්ත ප්‍රහසන චිත්‍රපටයක් වූ ඔරු කාල් ඔරු කණ්ණාඩි (2012) තුළිනි. එතැන්සිට ඔහු ඔහුගේම චිත්‍රපට නිෂ්පාදනය කරමින් රංගනයේ නියැළෙයි.

ආශ්‍රේයයන්

1977 උපත්
ජීවත්වන්නෝ
චෙන්නායිහි චිත්‍රපට නිෂ්පාදකයෝ
ෆිල්ම්ෆෙයාර් සම්මාන දකුණ ජයග්‍රාහකයෝ
ඉන්දියානු චිත්‍රපට නළුවෝ
කරුණානිධි පවුල
චෙන්නායිහි නළුවෝ
දෙමළ සිනමාවේ නළුවෝ
දෙමළ චිත්‍රපට නිෂ්පාදකයෝ

උදයනිධි ස්ටාලින්


El habitante incierto est un film espagnol réalisé par Guillem Morales, sorti en 2004.

Synopsis
Félix, un architecte, séparé de sa femme Vera, vit seul dans une grande maison. Il refuse les visites mais, une nuit, un homme demande à entrer pour téléphoner. Félix l'autorise et le laisse seul un moment. Quand il revient dans la pièce, l'homme a disparu.

Fiche technique
 Titre : El habitante incierto
 Réalisation : Guillem Morales
 Scénario : Guillem Morales
 Musique : Marc Vaíllo
 Photographie : Sergi Bartrolí
 Montage : Joan Manel Vilaseca
 Production : Joaquín Padró et Mar Targarona
 Société de production : Canal+ España, Rodar y Rodar Cine y Televisión, Televisió de Catalunya et Televisión Española
 Pays :
 Genre : Drame, horreur, thriller
 Durée : 90 minutes
 Dates de sortie :
 :  (festival international du film de Catalogne),

Distribution
 Andoni Gracia : Félix
 Mónica López : Claudia / Vera
 Francesc Garrido : Bruno
 Agustí Villaronga : Martín
 Minnie Marx : Mme. Mueller
 Pere Abelló : Antonio
 Fina Rius : Alicia
 Ruben Ametllé : Diego

Distinctions
Le film a été nommé au prix Goya du meilleur nouveau réalisateur.

Notes et références

Liens externes

Film espagnol sorti en 2004
Film dramatique espagnol
Film d'horreur espagnol
Thriller (film) espagnol
Film sur la violation de domicile
Film mettant en scène un architecte
Premier long métrage sorti en 2004

El habitante incierto


Arley es una parroquia civil del distrito de North Warwickshire, en el condado de Warwickshire (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Arley tiene una superficie de 8,06 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Arley tenía 2798 habitantes (49,93% varones, 50,07% mujeres) y una densidad de población de 347,15 hab/km². El 20,19% eran menores de 16 años, el 72,73% tenían entre 16 y 74 y el 7,08% eran mayores de 74. La media de edad era de 38,43 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 27% estaban solteros, el 55,67% casados y el 17,33% divorciados o viudos.

El 97,61% de los habitantes eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 1,04% de la población, mientras que el 1,36% había nacido en cualquier otro lugar. Según su grupo étnico, el 98,64% eran blancos, el 0,5% mestizos, el 0,29% asiáticos, el 0,32% negros, el 0,14% chinos y el 0,11% de cualquier otro. El cristianismo era profesado por el 79%, el budismo por el 0,11%, el judaísmo por el 0,11%, el islam por el 0,18%, el sijismo por el 0,18% y cualquier otra religión, salvo el hinduismo, por el 0,39%. El 12,82% no eran religiosos y el 7,21% no marcaron ninguna opción en el censo.

1344 habitantes eran económicamente activos, 1287 de ellos (95,76%) empleados y 106 (4,24%) desempleados. Había 1192 hogares con residentes, 58 vacíos, y 3 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Parroquias civiles de Warwickshire

Arley (Warwickshire)


Modalisme er i kirkehistorisk sammenhæng den opfattelse, at Treenigheden af Kristus og Helligånden kun repræsentere forskellige åbenbaringsformer (modus) for Gud. Modalisme begyndte at sprede sig efter år 200 blandt andet af Sabellius (som også er kendt for sabellianisme).
Denne overbevisning blev dog hårdt bekæmpet af f.eks. teologen Tertullian, og blev hurtigt afvist af den kirkelige teologi. I det 3. og 4. århundrede blev der på baggrund af denne strid indført læren om Treenigheden.

Kristologi

Modalisme


Dağlıca, Kahramanmaraş ilinin Afşin ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Yerleşimin adı, Batlamyus'un 150 yılı kayıtlarında  Mároga ya da Márôgous, 1928 yılı Türkçe kayıtlarda ise Marabuz ya da Marağuz olarak geçmektedir. Daha önceleri köy iken, 29 Şubat 1972 tarihindeki kararla belediye statüsü alarak beldeye dönüştü. 12 Kasım 2012'de TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile mahalle oldu.

Coğrafya
Dağlıca, Kahramanmaraş il merkezine 18038 km, Afşin ilçe merkezine 38 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar
 YerelNET

Afşin'in mahalleleri
6360 sayılı yasaya göre kaldırılan belediyeler

Dağlıca, Afşin


Rudolf I. (Raoul Ier le Vaillant) (umro 14. listopada 1152.) bio je francuski plemić te grof Vermandoisa; sin princa Huga Francuskog i njegove supruge, grofice vladarice Adelajde od Vermandoisa. Kralj Henrik I. Francuski i grof Herbert IV. od Vermandoisa bili su Rudolfovi djedovi. Filip I. Francuski bio je Rudolfov stric, dok je Luj VI. bio Rudolfov bratić u prvom koljenu.

Godine 1125., Rudolf je oženio Eleonoru, kćer Stjepana, grofa Bloisa, ali je brak poništen 1140. Rudolf je iz ljubavi oženio gospu Pétronille od Akvitanije, 1140., koja mu je rodila djecu:
Grofica Elizabeta od Vermandoisa — umrla bez djece
Grof Rudolf II. od Vermandoisa — umro kao gubavac, bez djece
Grofica Eleonora od Vermandoisa — umrla bez djece

Treća supruga Rudolfa I. bila je Laureta Flandrijska, ali je par bio bez djece.

Izvori i bilješke

Grofovi Vermandoisa
Kapetovići

Rudolf I., grof Vermandoisa


Luminile de la Phoenix sau Luminile Phoenix reprezintă un pretins incident OZN care a avut loc în Phoenix, Arizona și Sonora, Mexic la 13 martie 1997.

Lumini de descrieri diferite au fost raportate de mii de oameni între orele 19:30 și 22:30 MST, de-a lungul a 480 km, începând cu Nevada, prin Phoenix până la marginea orașului Tucson, Arizona.

Au existat două presupuse evenimente distincte implicate în incident: o formațiune triunghiulară de lumini care au trecut pe deasupra statului Arizona și o serie de lumini staționare observate în zona Phoenix. Al doilea grup de lumini a fost identificat mai târziu de către Forțele Aeriene ale Statelor Unite ale Americii  ca rachete de semnalizare aruncate de aeronave A-10 Warthog care realizau exerciții de pregătire la Barry Goldwater Range în sud - vestul Arizonei. Cu toate acestea, mulți experți resping asemenea explicații pe baza analizei video: luminile au rămas la o înălțime constantă păstrând mereu aceeași distanță relativă între ele, precum și caracterul stabil al emisiilor, lucru care nu se observă în cazul rachetelor de semnalizare.

Lumini asemănătoare au mai fost observate la 6 februarie 2007 și în 2008, dar aceste evenimente au fost explicate ca fiind lumini intermitente, aeronave militare F-16 de la Baza Aeriană Luke, balize de semnalizare, baloane cu heliu civile.

Martori
Martorii susțin că au observat un OZN întunecat (stelele de pe cer dispăreau la trecerea lui și apoi apăreau după ce acesta trecea) și imens în formă de V (având mărimea a câtorva terenuri de fotbal) care se deplasa fără a scoate niciun sunet și care avea cinci lumini sferice (posibile emisii luminoase ale motoarelor). Fife Symington, guvernatorul statului Arizona în acel moment, a fost un martor al acestui incident. În calitatea sa de guvernator a ridiculizat ideea că obiectul ar fi de origine extraterestră,  dar, câțiva ani mai târziu, Symington  a denumit luminile văzute ca ceva "nelumesc" , după ce a recunoscut că a mai văzut un OZN similar.

Într-un interviu acordat cotidianului The Daily Courier din Prescott, Arizona, Symington a afirmat: "Sunt pilot și cunosc fiecare mașină care zboară. Era mai mare decât orice am văzut vreodată. Rămâne un mare mister. Alți oamenii l-au văzut, oameni responsabili. Nu știu de ce oamenii ar ridiculiza așa ceva". Symington a mai spus anterior că "era enorm și inexplicabil. Cine știe de unde a venit? O mulțime de oameni l-au văzut și l-am văzut și eu. A fost dramatic. Și nu puteau fi rachete de semnalizare, deoarece era prea simetric. Avea un contur geometric, o formă constantă."

O explicație dată de reporterul Phoenix New Times Janet Gonzales care a urmărit o casetă video a obiectului masiv întunecat a fost că erau mai multe avioane în formație care formau un contur iluzoriu dar asta nu explică dispariția stelelor dintre cele cinci lumini.

Filme conexe
 The Phoenix Lights...We Are Not Alone Documentary, Lynne D. Kitei, M.D., producător executiv, în colaborare cu Steve Lantz Productions. Bazat pe cartea The Phoenix Lights...A Skeptic's Discovery That We Are Not Alone, îi prezintă pe astronautul Dr. Edgar Mitchell, fostul guvernator Fife Symington, fostul vice-primar, investigatori, militari, piloți și martori.
 The Appearance of a Man, regizat de Daniel Pace.
 Night Skies, un film de groază cu Jason Connery, A.J. Cook și Ashley Peldon, despre luminile de la Phoenix.  A avut premiera direct-pe-DVD în SUA la 23 ianuarie 2007.
 They Came from Outer Space (titlu anterior: Phoenix Lights: The Movie), un film SF thriller regizat de Ajex McKenzie; cu Ossie Beck, Mackenzie Firgens, Yvette Rachelle, Matt Mercer, Terin Alba, Courtney Gains, Mark Arnold, Michael LeMelle, Aaron Mills și Luke Amsden.
Out of the Blue este un documentar despre OZN-uri și cuprinde investigații despre Luminile de la Phoenix.
The Phoenix Incident, un film SF scris și regizat de Keith Arem, cu Yuri Lowenthal și Troy Baker, despre Luminile de la Phoenix.

Referințe și note

Legături externe
Thephoenixlights.net
Flare Rebuttal by Eyewitness Steve Blonder

 Dickerson, John. "Unidentified" , Times Publications, November 2006

Incidente OZN
1997 în statul Nevada
1997 în statul Arizona
1997 în Statele Unite ale Americii
1997 în Mexic

Luminile de la Phoenix


NGC 6821 je prečkasta spiralna galaktika u zviježđu Orlu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6821
  Auke Slotegraaf: NGC 6821 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6800 - 6849

6821

NGC 6821


Fuente Dé é uma localidade da Espanha no município de Camaleño e na comarca de Liébana, situada na extremidade ocidental da província e comunidade autónoma da Cantábria. Em 2021 tinha 14 habitantes.

É um dos locais mais conhecidos e concorridos do Parque Nacional dos Picos da Europa. Situa-se num circo glaciar, de grande interesse geomorfológico, onde abundam as faias e onde nasce o rio Deva. É também um destino popular de alpinismo e caminhada, de onde partem diversos percursos.

Teleférico
Fuente Dé dispõe de um teleférico, com 753 metros de desnível e  de comprimento. Na extremidade superior do teleférico, conhecido como El Cable, situado a  de altitude, há um miradouro virado a sul, de onde se tem uma vista privilegiada dos maiores cumes dos Picos da Europa.

No passado existiu outro teleférico, não para turistas mas para transportar minério de Lloroza para Fuente Dé, construído em 1903 por uma empresa mineira. O atual foi aberto ao público em 1966, com cabinas com capacidade para sete passageiros. Após os últimos trabalhos de melhoramentos e ampliação de capacidade, terminados em 1990, as cabinas passaram a ter capacidade para 28 passageiros e o teleférico passou a poder transportar 500 pessoas por hora.

Notas e referências

Localidades da Espanha
Localidades da Cantábria
Liébana

Fuente Dé


Ataxigamia es un género de insectos blatodeos (cucarachas) de la familia Blaberidae, subfamilia Epilamprinae.

Dos especies pertenece a este género:
 Ataxigamia bicolor Shelford, 1910
 Ataxigamia tatei Tepper, 1893

Distribución geográfica
Se pueden encontrar en Australia.

Referencias

Blaberidae
Géneros de blatodeos

Ataxigamia


Os termos giro interno e giro externo são passos de dança que aplicam-se apenas ao giro individual do parceiro (não aplicado ao giro do casal), que são executados começando com as mãos dadas (muitas vezes à esquerda do líder/condutor e à direita do seguidor/conduzida) movendo-se respectivamente em direção ao "interior" do casal (ao longo da linha imaginária entre os centros dos parceiros, interno) ou de modo oposto (externo).

As voltas podem ser executadas de várias maneiras e usando diferentes apoios de mão. Em danças como swing e salsa, as voltas internas e externas geralmente se referem às viradas nas axilas executadas pelo seguidor. Nessas danças, o braço direito do seguidor é normalmente usado para liderar uma curva (mais comumente pelo braço esquerdo do líder, mas às vezes pelo braço direito do líder quando uma posição cruzada ou de "aperto de mão" é usada), uma virada interna é normalmente uma para a esquerda (sentido anti-horário), enquanto uma curva para fora é uma curva para a direita (sentido horário). No entanto, se o braço esquerdo do seguidor for usado para iniciar a curva, a direção pretendida da curva pode ser oposta.

O "giro interno" é mais intuitivo e claro, pois se inicialmente o casal estiver em uma posição aberta de apoio único, um de frente para o outro. Para iniciar o giro interno, o líder move o braço do seguidor para dentro e, inversamente, para a curva externa. Em outras posições o termo não é tão claro, pois em algumas danças,  alguns  preferem usar este termo de acordo com seu uso no balé, baseado no footwork ao invés do estilo do braço. No balé, ao descrever piruetas, um giro para fora ( en dehors ) é o giro na direção da perna de trabalho. Consequentemente, uma volta para dentro ( en dedans ) é a volta na direção da perna de apoio, com por exemplo rond de jambe. A última definição é inequívoca, mas em outros contextos só é aplicável a um único passo. Por exemplo, de acordo com esta definição, as curvas encadeadas são curvas internas e externas alternadas, embora a direção da rotação seja a mesma. Portanto, é comum nomear a figura de giro de acordo com a direção do primeiro passo de giro.

Técnicas de dança

Giros internos e externos (dança)


Morula, embriyonik gelişiminin çok erken bir evresindeki embriyoya verilen isim. Gelişimin bu evresine de morula denir. Hücreler yığınıdır.

Morula, Latince morus (dut) kelimesinden türetilmiştir. Döllenme (fertilizasyon) sonunda oluşan tek hücreli zigot hızlıca bölünmeye başlar, böylece blastomerler (hücreler) oluşur. Blastomer (hücre) sayısı 16'ya ulaştığında zigot morula diye adlandırılır. Döllenmeden (fertilizasyon) 3-4 gün sonrasına kadar sürer.

Ortalama bir blastula yaklaşık 32 hücreye (blastomer) sahiptir, bir tür hücreler yığınıdır. Morula uterusa (rahime) doğru fallop tüplerinden aşağı doğru hareket eder, döllenmeden yaklaşık olarak 4 gün sonra rahime ulaşır ve bu sırada blastomerlerin arasına sıvı girer ve birikir. Bunun sonucu olarak iç tarafta sıvı dolu bir boşluk oluşur. İçinde sıvı dolu bir boşluk olan morulaya artık blastosist adı verilir.

Ayrıca bakınız
 Blastosist
 Gastrulasyon

Embriyoloji
Gelişim biyolojisi

Morula


Taksim (Arapça: تَقْسِيم ; Yunanca: ταξίμι taksimi), Türk müziğinde ve birçok Orta Doğu kültürünün müziğinde ritimsiz ve tek kişi tarafından yapılan  bir doğaçlamaya denir. Genelde tek bir makamda yapılır, ancak bazen bir makamda başlayıp başka bir makamda bitebilir, ya da ortada başka bir makama geçiş yapıp tekrar başladığı makam'a dönebilir.

Klasik Türk müziğinde genelde bir şarkıdan önce yapılır. Amacı, gruptaki çalgıcıların kişisel kabiliyetlerini göstermek ve dinleyicilerde bir makama aşinalık yaratmaktır.

Giriş taksimi, ara taksimi, son taksim, geçiş taksimi, fihrist taksim gibi çeşitleri bulunmaktadır.

Dış bağlantılar

 http://www.turkmusikisi.com/temel_bilgiler/turk_musikisinde_taksim.htm
 http://www.NeyTaksim.com Ney taksimleri dinleme sitesi

Müzik terimleri
Klasik Türk müziği formları
Arap müziği
Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti'nde müzik
Kıbrıs Cumhuriyeti'nde müzik
Yunanistan müziği
Arabesk müzik
Doğaçlama

Taksim (müzik)


An Dichaea tachirensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Gustavo Adolfo Romero ngan Germán Carnevali. An Dichaea tachirensis in nahilalakip ha genus nga Dichaea, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dichaea

Dichaea tachirensis


Agrilus minutulus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Obenberger, 1936.

Referências

minutulus

Agrilus minutulus


Fear of the Dark, İngiliz heavy metal grubu Iron Maiden'ın dokuzuncu stüdyo albümüdür. 12 Mayıs 1992 tarihinde yayımlanmıştır. Bruce Dickinson'ın 1999 yılında gruba dönmeden önce Iron Maiden ile yaptığı son albümdür. Janick Gers'in şarkı yazarı olarak katkıda bulunduğu ilk albümdür. Ayrıca Martin Birch'ün prodüktörlüğünü yaptığı son Iron Maiden albümüdür.

Şarkı Listesi

 "Be Quick or Be Dead" (Dickinson, Gers) – 3:24
 "From Here to Eternity" (Harris) – 3:38
 "Afraid to Shoot Strangers" (Harris) – 6:56
 "Fear Is The Key" (Dickinson, Gers) – 5:35
 "Childhood's End" (Harris) – 4:40
 "Wasting Love" (Dickinson, Gers) – 5:50
 "The Fugitive" (Harris) – 4:54
 "Chains of Misery" (Dickinson, Murray) – 3:37
 "The Apparition" (Harris, Gers) – 3:54
 "Judas Be My Guide" (Dickinson, Murray) – 3:08
 "Weekend Warrior" (Harris, Gers) – 5:39
 "Fear of the Dark" (Harris) – 7:18

Kadro
 Bruce Dickinson: Vokal
 Steve Harris: Bas Gitar, Geri Vokal
 Dave Murray: Gitar
 Janick Gers: Gitar
 Nicko McBrain: Baterist

EMI Records albümleri
Iron Maiden albümleri
1992 albümleri
Heavy metal albümleri

Fear of the Dark (albüm)


Gemerček este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 90 de locuitori. Se învecinează cu Rimavská Sobota, , Gortva și Hodejov.

Istoric
Localitatea Gemerček este atestată documentar din 1427.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Gemerček


Als Metall-Halbleiter-Kontakt wird in der Halbleiterphysik und -technik im Allgemeinen ein Kontakt zwischen Metallen und Halbleitern bezeichnet. Metall-Halbleiter-Übergänge kommen bei der Kontaktierung von halbleitenden Materialien vor und stellen somit eines der wichtigsten Elemente bei Halbleiterbauelementen und mikroelektronischen Schaltkreisen dar. Sie können aber auch eigenständige Bauelemente darstellen, wie  zum Beispiel die Schottky-Diode.

Diese Übergänge treten allgemein in zwei Formen auf, zum einen als polungsunabhängige Kontakte mit einer linearen Strom-Spannungs-Charakteristik, sogenannte ohmsche Kontakte, zum anderen stark polungsabhängige Kontakte mit der Strom-Spannungs-Charakteristik einer Diode, sogenannte Schottky-Kontakte. Welche Form sich an der Kontaktstelle eines Metalls und eines Halbleiters ausbildet, hängt primär von der Lage der Fermi-Energie im Metall und dem Halbleiter ab, und ist damit auch abhängig von der Dotierung des Halbleiters. Detaillierte Beschreibungen hierzu finden sich in den Artikeln der beiden Kontaktformen.

Literatur

Halbleiterelektronik
Festkörperphysik

Metall-Halbleiter-Kontakt


Gustavo González López est un militaire et homme politique vénézuélien, né à Carrizal (État de Miranda) le . Actuel directeur du renseignement national vénézuélien, le Servicio Bolivariano de Inteligencia Nacional depuis le , poste qu'il a déjà occupé de 2014 à 2018, et directeur du Conseil de sécurité et de renseignement de la Présidence de la République depuis le , il a été ministre des Relations intérieures, de la Justice et de la Paix entre 2015 et 2016.

Notes et références

Ministre vénézuélien de l'Intérieur
Ministre vénézuélien de la Justice
Militaire vénézuélien du XXe siècle
Naissance dans l'État de Miranda
Naissance en novembre 1960

Gustavo González López


رحلة رقم 903 التابعة لخطوط عبر العالم الجوية (TWA) كانت رحلة اعتيادية منتظمة تقلع من بومباي، الهند متجهة إلى مطار آيدل وايلد في نيويورك عبر مطار الملك فاروق في القاهرة ومطار روما شيامبينو في روما.

أقلعت الطائرة (أطلق عليها اسم نجمة ماريلاند) وهي من طراز لوكهيد إل-749 كونستليشن ، ليلة 31 أغسطس 1950. غادرت القاهرة في الساعة 23:35 متجهة إلى روما وعلى متنها 55 شخصًا (48 راكبًا وسبعة من أفراد الطاقم) وكان الطقس في حالة جيدة.

وبعد اقلاع الطائرة ووصولها لارتفاع 10,000 قدم (3,000 متر)، لاحظ الطاقم أن المحرك رقم 3
بدأ بالاشتعال وبدا أنه من الضروري العودة وبسرعة للقاهرة. وعند طريق العودة للقاهرة انفصل المحرك من بدن الطائرة، مما أجبر الطيار لمحاولة الهبوط بالصحراء على مسافة 65 ميلا شمال غربي المدينة. اصطدمت الطائرة برمال الصحراء بالقرب من وادي النطرون واشتعلت بها النيران. وقد مات جميع من كان بها وعددهم 55 راكبا مع الطاقم.

وجد المحققون الحطام متناثرًا على مسافة تزيد عن 500 ياردة (460 م) حيث عُثر على حطام الطائرة محترقًا تمامًا تقريبًا. كانت الجثث متفحمة بشكل سيئ ، مما تسبب في تأخير تحديد هوية الضحايا. أفاد مراسل يونايتد برس انترناشونال أن الطائرة اصطدمت بسكة حديد ضيقة عند اصطدامها بالأرض وأتلفت مسافة كبيرة من السكة.

من بين القتلى كانت نجمة السينما المصرية كاميليا. والمهندس المعماري البولندي ماسيج نوفيكي ، الذي كان يعمل على تصميم مدينة شانديغار الجديدة ؛ وعالم الرياضيات الهندي س. س. بيلاي ، الذي كان في طريقه للمشاركة في المؤتمر الدولي لعلماء الرياضيات بجامعة هارفارد.

وبعد تحقيقات مكثفة، وجد أن احتمال وقوع الحادث كان بسبب فشل القضيب الخلفي الرئيسي للمحرك الثالث. مما أدى إلى ارتفاع حرارة المحرك واشتعال النيران به وانفصاله عن جسم الطائرة.

انظر أيضا
 قائمة حوادث الطائرات المدنية

مراجع

وصلات خارجية
 Aviation Safety Network

مصر في 1950
أحداث أغسطس 1950
حوادث طائرات بسبب حريق أثناء الرحلة
حوادث طائرات بسبب فشل المحرك
حوادث طائرات ركاب مدنية بسبب خطأ ميكانيكي
حوادث طائرات لوكهيد كونستليشن
حوادث طيران في 1950
حوادث طيران في مصر
أحداث أغسطس 1950 في إفريقيا

خطوط عبر العالم الجوية الرحلة 903


An Ceratocaryum fimbriatum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Hans Peter Linder. An Ceratocaryum fimbriatum in nahilalakip ha genus nga Ceratocaryum, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ceratocaryum

Ceratocaryum fimbriatum


5334 Mishima este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5334 Mishima este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Susono de Makio Akiyama și Toshimasa Furuta. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,27 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 7,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

5334 Mishima