Aparatul genital al femeii este alcătuit din glande sexuale (ovare), trompe uterine, uter, vagin, vulvă; localizate în partea inferioară a cavității abdominale. Ovarele sunt responsabile de producerea ovulelor care, la maturizare, sunt expulzate în pâlnia trompelor uterine. Trompele se deschid în uter, organ asemănător unui sac, al cărui perete gros și musculos este căptușit cu o mucoasă. Uterul continuă cu vaginul, care se deschide la exterior prin vulvă. Organele sexuale exterioare ale unei femei au o structură complexă fiind reprezentate prin: labile vaginale, aparatul erectil (clitorisul și bulbii vestibulari) și glandele anexe (glandele vestibulare mari și glandele vestibulare mici). În timpul sarcinii, embrionul și fătul se dezvoltă în uter.

Anatomie

Vulvă

Vuva include totalitatea organelor sexuale externe: labii, aparatul erectil, deschiderea vaginală și uretrală, glandele vestibulare mari și mici.
 Labiile vaginale, sau buzele vaginale, sunt alcătuite din două perechi de pliuri fine ale pielii care protejează celelalte structuri al vulvei. Provine din latinescul "labia" care înseamnă buze;

 Aparatul erectil este alcătuit din clitoris și  bulbii vestibulari, partea vizibilă fiind reprezentată doar de glandul clitorisului (o moviliță de mărimea unui bob de mazăre). Clitorisul este alcătuit din doi corpi cavernoși care proeminează la suprafață cu gland, acoperit de epiteliu pluristratificat pavimentos. În momentul excitației sexuale, clitorisul fiind atins este stimulat, provocând un fel de căldură și plăcere, o stare generală de excitare.

 Orificiul uretrei este amplasată între vagin și glnadul clitorisului. Uretra nu face parte din organele sexuale, totuși este un orificiu situat între buzele vaginale mici, eliminând urina în afara corpului.

 Orificiul vaginal este o deschizătură mai largă, comparativ cu cea a uretrei, care desemnează limita dintre organele genitale externe și interne. La fetele virgine deschiderea vaginală este înconjurată de o membrană epitelială denumită himen. În timpul primului act sexual sau a introducerii unui obiect străin în vagin, a traumatismelor zonei vulvare sau în momentul nașterii - himenul se întinde și se rupe, fapt care poate provoca dureri, iar intrarea în vagin devine, relativ, mai largă.

Vagin

Vaginul este un pasaj de trecere între uter și vulvă.

Flora vaginală normală este determinată de bacteriile anaerobe acidolactice (Lactobacilus sp.) care, prin fermentarea glicogenului din epiteliul vaginal în acid lactic, asigură mucoasei un pH ușor acid. Sunt răspândite și alte bacterii anaerobe din genurile Bacteroides, Peptostreptococus, Eubacterium, Fusobacterinm, Veillonella. Bacteriile aerobe sunt reprezentate de Streptococcus viridans, Stafolococcus epidermidis, Gardnerella vaginalis. Mai rar, în microflora vaginală se întâlnesc și fungi din genul Candida. În cazul perturbării florei bacteriene vaginale normale are loc scăderea acidității și apariția infecțiilor. Funcția fermentativă a bacterioflorei, sinteza vitaminelor, imunostimulatorilor și altele substanțe asigură funcționarea normale a ecosistemului vaginului. Mediul acid creat de lactobacili asigură proprietățile protectorii ale vaginului, inhibând dezvoltarea microorganismele patogene.

Uter

Uterul este o cavitate în formă de pară răsturnată. Aproximativ în partea de mijloc, uterul prezintă o îngustare numită istm, care îl divizează în două regiuni diferite ca formă și dimensiuni: corpul uterin și colul uterin. Pereții săi sunt formați din țesut muscular subțire. De la media de 6 - 8 centimetri înălțime și între 3 - 4 centimetri lățime, în cursul sarcinii dimensiunile lui se măresc considerabil (la sfârșitul sarcinii înălțimea uterului este de aproximativ 30 de centimetri). Uterul este așezat în continuarea vaginului, în poziție ușor înclinată spre în față, deasupra vezicii urinare. Uneori se poate întâmpla ca poziția lui să fie și orientată ușor spre posterior (spre în spate), în acest caz fiind vorba despre retroversie uterină (uter retrovers). Uterul își schimbă ușor poziția în cursul ciclului menstrual. El este susținut de ligamente care îi conferă o anumită flexibilitate și în același timp îl împiedică să coboare în vagin. Peretele uterin este căptușit de o mucoasă numită endometru. Această mucoasă, destinată să găzduiască oul fecundat, bogată în vase sanguine și structuri glandulare, suportă importante modificări în funcție de perioadele ciclului menstrual și de vârsta femeii.

Trompă uterină

De fiecare parte a fundului uterin se desprind trompele uterine sau trompele lui Fallope. Sunt două tuburi flexibile, cu lungimea de 10 - 12 centimetri și cu diametrul interior puțin mai mare decât grosimea unui fir de păr. Ele se termină la nivelul fiecărui ovar printr-un pavilion cu franjuri mobili (fimbrii). Aceste fimbrii captează ovocitul eliberat la suprafața ovarului. Trompele uterine reprezintă locul de "rendez - vous" dintre ovocit și spermatozoizi. Aici va avea loc fecundarea. Rolul trompelor uterine este de a asigura supraviețuirea și trecerea spermatozoizilor și a ovocitului spre locul de fecundație și trecerea ovocitului fecundat înapoi spre uter, unde se va implanta în endometru.

Ovar

Ovarele, câte unul pe fiecare parte a uterului, sunt de mărimea unei căpșuni mai mari. Ovarele conțin celulele sexuale ale unei femei și mai sunt numite și ouă sau ovule. Ovarele unei nou-născute conțin un număr foarte mare de celule sexuale dar aceste celule nu sunt destul de dezvoltate pentru a produce copii, până când fata nu ajunge la o anumită vârstă. Pubertatea, perioada în care corpul unei fete începe să se transforme într-unul al unei tinere femei, se poate declanșa în orice moment de la 9 ani până la 13 sau 14 ani. La pubertate, o fată are în jur de 300.000-400.000 de celule sexuale. Acestea nu mai pot produce copii după vârsta de 50 de ani.

Sân

Sânii (sau mamelele) sunt așezați simetric în partea anterioară a regiunii toracice, fiind alcătuiți din glanda mamară și țesutul celuloadipos, (țesutul conjunctiv, țesut adipos) dispus între lobii glandulari care o înconjoară, vasele sangvine, vasele limfatice și nervii toracici.

Forma și dimensiunile sânilor diferă la fiecare femeie în funcție de vârsta, constituția corpului, dietă, rasă, faza ciclului menstrual, excitație sexuală, prezența sau absența sarcinii. La adolescente sânii au formă semiovoidală, la femeile adulte sunt rotunjiți, de formă semisferică, con turtit sau cilindrică, discoidală, piriformă, discoidală. Odată cu înaintarea în vârstă sânii pot atârna, luând un aspect pedicular.

De regulă, dimensiunile medii ale unui sân, la femeia adultă de vârstă reproductivă, sunt: 12 cm în sens transversal (orizontal), 10 cm în sens vertical și 5 cm în sens sagital (grosimea de la peretele toracic spre suprafața areolară). Totuși, ca și în cazul formei, se atestă a diversitate a parametrilor, atât la nivel individual, cât și în funcție de factorii fiziologici interni.

Suprafața exterioară rotunjită a sânilor, poate fi divizată în trei zone: periferică, areolară și mamelonară.

Zona periferică este netedă, cu tegument fără deosebiri față de restul corpului, având foliculi piloși, glande sebacee și glande sudoripare. Marginea inferioară a zonei periferice a sânului este marcată de pliul inframamar.

Zona areolară (areola mamară)  reprezintă o zonă circulară, proeminentă, cu diametrul de 15-30 mm, colorată roz sau brun, amplasată în partea apicală a sânului. Pielea areolei conține multiple glande sebacee hipertrofiate (glandele Montgomery) care secretă o substanță uleioasă lubrifiantă protejând mamelonul în timpul alăptării. Glandele sudoripare lipsesc. Pilea areolei mamare este dublată de mușchiul subareolar, cu o grosime de 1,5-2 mm. Mușchiul subareolar formează inele concentrice la baza mamelonului, capabil să se contracte și să inducă erecția mamelonului.

În centrul sânului se află zona mamelonară (mamelonul). Sub pielea mamelonului se află fibre musculare orizontale, care înconjoară canalele galactofore, și fibre musculare verticale, situate longitudinal. În vârful mamelonului sunt amplasate orificiile canalelor galactofore prin care se elimină laptele matern.

La femeia adultă fiecare glandă mamară este alcătuită din 15—20 de lobi glandulari, izolați de septuri de țesut conjunctiv lax și țesut adipos. Glandele mamare sunt complexe de tip alveolar (acinos) și reprezintă extremitățile profunde ale canalelor galactofore care converg spre mamelon pentru a se exterioriza prin orificii în vârful acestuia. În partea anterioară a fiecărui canal galactofor este câte o dilatare numită sinus lactifer (sinus lactiferi), destinat să acumuleze laptele matern secretat în alveole. Canalele galactofore care se deschid în sinusurile lactifere provin din  unirea a numeroaselor canale lactifere (ductus lactiferi). Ductele lactofere își au originea în profunzimea glandei, din tubii alveolari lactiferi (ductuli alveolares lactiferi), care până la declanșarea lactației prezintă muguri în așteptare. În timpul sarcinii și lactației, mugurii lactiferi rse dezvoltă în numeroasele alveole ce sintetizează laptele.

Canalele lactifere se deschid în vârful mamelonului care prezintă o proeminență a pielii. Epidermul mamelonului este bogat pigmentat, iar papilele dermale care pătrund în stratul bazal al epiteliului au un aspect ramificat și cuprind numeroși receptori nervoși. Abundența terminațiilor senzitive se datorează faptului că eliminarea laptelui prin canalele galactofore constituie un act reflex, receptorii în cauză fiind excitați în timpul suptului.

Glanda mamară atinge dezvoltarea maximă în timpul sarcinii. Din momentul implantației embrionului în peretele uterin se realizează o creștere intensă a canalelor alveolare din lobuli și generarea acinilor la extremitățile lor. La mijlocul gestației începe procesul de secreție în celulele glandulare mamare. În preajma nașterii începe eliminarea colostrului (colostrum).

Dezvoltare

Evoluție pubertară

În anul 1962 Tanner și Marshall formulează sistemul standard clinic de descriere a dezvoltării pubertate normale în 5 stadii. Fetițele încep pubertatea cu dezvoltarea sânilor și cu dezvoltarea schelelată, urmate de apariția părului pubian, axilar și a menarhei.

Fiziologie

Ovogeneză. Ciclu menstrual

Ovarul are funcția de a dezvolta și elibera în fiecare lună un ovul; de a secreta hormonii sexuali care favorizează fecundarea ovulului și pregătesc organismul feminin pentru sarcină.

Ovogeneza constă dintr-o serie de transformări pe care le suferă celula germinativă până la stadiul de ovul matur. Celula germinativă primordială are un număr complet (diploid) de cromozomi. Ea se divide formând ovogonii, iar prin diviziunea mitotică a acestora rezultă ovocitele de ordinul I.

În momentul ovulației se produce prima diviziune meiotică din care rezultă: o celulă mare, ovocitul II și primul globul polar. Ovocitul II este expulzat, prin ruperea foliculului, în trompa uterină unde are loc a doua diviziune mitotică, rezultând preovulul care nu se mai divide și devine ovul fecundabil, cu numărul de cromozomi redus la jumătate și al doilea globul polar.

Ovulul ajunge prin trompele uterine în uter și, dacă nu a fost fecundat, este eliminat cu secrețiile uterine.

Epiteliul folicular care a rămas în urma ovulației începe să prolifereze și formează corpul galben, care secretă atât progesteron, cât și estrogen. Dacă ovulul nu este fecundat, corpul galben, aproximativ a 24-a zi a ciclului, începe să degenereze, se cicatrizează. Dacă ovulul a fost fecundat, corpul galben persistă, are o activitate endocrină intensă în primul trimestru al sarcinii.

Răspunsul sexual

În literatura de specialitate, в ciclului răspunsului sexual este descris după Masters și Johnson care cuprinde patru faze: excitație, platou, orgasm și relaxare. Dar, se întâlnesc și alte modalități de a descrie modificările morfo-fiziologice ce se petrec în corpul feminin în timpul actului sexual.

Faza de excitație are un rol important în atingerea a orgasmului. În faza de excitație, un rol deosebit revine stimulării zonelor erogene: în special muntele lui Venus, labiile vaginale ale vulvei, fiind urmate de buze, gât, sâni, fese, fața internă a coapselor, chiar și părul sau urechile. Sensibilitatea regiunilor erogene prezintă particularități individuale pentru fiecare femeie. Aparatul cardiovascular reacționează prin creșterea ritmicității bătăilor inimii și a respirației. În rezultatul stimulării sexuale se produce:
 Dilatarea pupilei ochilor.
 Erecția mameloanelor.
 Plierea areolei mamare.
 Mărirea în volum a sânilor.
 Umflarea labiilor mari, îndepărtându-se lărgesc considerabil fanta vulvară.
 Turgescența glandului clitoridian, făcându-se văzut de sub pilea prepuțului.
 Umectarea și inițierea lărgirii vaginului.
 Uterul ocupă poziție anterioară.
Toate semnalele excitației sexuale manifestă deosebiri individuale pentru fiecare femei.

Ulterior, în faza în platou se intensifică reacțiile din faza precedentă, cresc tensiunea arterială, ritmul cardiac și respirația, se contractă mușchii cefei, gâtului, brațelor și picioarelor:
 Pe suprafața pielii sânilor, în special, dar și a regiunilor epigastrale, feței, gâtului, apar pete de culoare roz sau roșii, ca urmare a fluxul abundent de sânge;
 Sânii se măresc și devin mai proeminenți.
 Labiile mari își accentuează pigmentația.
 Labiile mici se lărgesc de 2-3 ori, devenind de culoare roșie sau maro - spre violacee.
 Glandele lui Bartholin secretă o substanță vâscoasă pentru a ușura penetrarea vaginului.
 Clitorisul se retrage către muntele lui Venus, fiind extrem de receptiv la stimulările indirecte.
 Vaginul se alungește și se lărgește în partea superioară, adoptându-se pentru primirea penisului. În același timp, datorită vasocongestiei venelor are loc îngustarea treimii inferioare a vaginului formând așa numită platformă orgasmatică. Pereții vaginali elimina lubrifiant, facilitând penetrarea și prevenind formarea microtraumatismelor vaginali.
 Uterul se reorientează spre marele bazin.
Pentru faza de platou, Masters și Johnson menționează inevitabilitatea orgasmul, chiar și fără penetrare vaginală, în cazul continuării stimulării sexuală a vulvei, atingerii maximului erecției clitorale și a turgescenței  labiilor vaginale.

Orgasmul constituie culminarea ciclului răspunsului sexual, apogeul plăcerii sexuale. În timpul orgasmului se produc pulsația vulvei și contractarea platformei orgasmice, care include contracția sincronizată ale mușchilor plevieni, vaginali și uterini. Orgasmul feminin durează în medie 20 de secunde, în unele cazuri până la 60 s. Unele femei sunt capabile să obțină orgasme multiple în timpul unui act sexual.

Fecundație

La ejacularea spermei, milioane de spermatozoizi sunt eliminați la nivelul fornixului vaginal și pe suprafața colului uterin. Aciditatea ridicată a vaginului nu permite supraviețuirea spermatozoizilor. În schimb, secreția glandelor cervicale este alcalină, facilitând deplasarea spermatozoizilor spre uter. În mucusul cervical spermatozoizilor se mișcă cu viteza medie între 25 și 50 mm/sec. De aici, spermatozoizii ajung în cavitatea uterină și se deplasează în regiunea ampulară a trompelor uterine, unde are loc fecundația. Contracțiile orgasmice ale uterului pot favoriza mișcarea gameților masculini prin cavitatea lui. Fecundația reprezintă procesul fuzionarea a spermatozoidului cu ovul, formând o singură celulă cu denumirea de zigot. În cazul în care nu este fecundat, ovulul moare la 12 - 24 de ore după ovulație.

Implantare
Implantare reprezintă atașarea blastocelului de endometru (mucoasa internă) uterului. Implantarea are loc la aproximativ 6 zile de la fecundație (cu variații individuale). Din acest moment se inițiază sinteza hormonilor specifici sarcinii care împiedică eliminarea mucoasei uterine (faza menstruală a ciclului).

Sarcina

În timpul sarcinii sânii suportă o serie de modificări atingând dezvoltarea maximă. Pielea areolei și mamelonului devine mai închisă la culoare. Din momentul implantației embrionului în peretele uterin se realizează o creștere intensă a canalelor alveolare din lobuli și generarea acinilor la extremitățile lor. La sfârșitul sarcinii alveolele sunt dezvoltate complet. În a doua lună a sarcinii glanda mamară începe să crească, sânii mărindu-se în volum. În perioada a II-a a sarcinii, glandele sebacee voluminoase din areola mamară se hipertrofiază transformându-se în tuberculii Montgomery. În apropierea nașterii începe secreția colostrului.

Naștere

Nașterea este un proces care cuprinde totalitatea fenomenelor fiziologice ce duc la expulsia fătului din cavitatea uterină prin colul uterin și vagin, care formează canalul de naștere. De regulă, nașterea are loc între 38-42 de săptămâni de la fecundare, în momentul când fătul devine viabil pentru existența lui extrauterină. Altfel spus, nașterea este un proces natural de ducerea pe lume de către femeie a unei noi vieți.

Lăuzie

În perioada de lăuzie, organismul femeii revine treptat la starea de dinainte de sarcină. Această perioadă durează până la 6-8 săptămâni.

Lactație

Laptele uman reprezintă o emulsie acvatică complexă, care conține lipide (inclusiv: trigliceridul lactic, acizii grași — predecesori de trigliceride), proteine (specifice pentru lapte sunt cazeina, lactoglobulinele și lactoalbuminele), glucide (incluzând laptele dizaharida lactoza sau zahărul lactic), săruri și apă.

În următoarele zile după nașterea, se realizează transferul la o secreție intensă a laptelui matern. Funcționalitatea glandei mamare este coordonată de scoarța cerebrală și hipotalamus, care manifestă acțiune neurohormonală asupra hipofizei în care se sintetizează prolactina și oxitocina, importante în procesul de secreție a laptelui. Declanșarea procesului de elaborare a laptelui, are loc de regulă între zilele 2-4 de după naștere. Producerea laptelui are loc în alveole cu aspect de vezicule sferice sau alungite. Celulele glandulare din alveole (lactocitele) comunică lateral prin joncțiuni de tip zonă ocludentă și desmozomi, fiind amplasate într-un strat pe membrana bazală.

La suprafața apicală a lactocitelor proemină microvili cu dimensiuni reduse. Sub porțiunile bazale ale lactocitelor se află celule mioepiteliale cu aspect de coșuleț, care tapetează cu prelungirile lor suprafața externă a alveolei.

Secreția lichidului lactic multicomponent este asigurată de structură fină și complexă a celulelor glandulare. În celulele glandulare din alveole (lactocite) este foarte dezvoltat reticulul endoplasmatic rugos și cel neted formate de tubuli și cisterne. În aparatul Golgi, bine dezvoltat în lactocite, se finalizează sinteza și condensarea cazeinei și lactozei. De asemenea, lactocitele prezintă microtubuli și microfilamente, în special în porțiunea apicală a citoplasmei. Se presupune, că microtubulii asigură transportarea produselor de secreție spre suprafața apicală a lactocitelor.

În procesul de secreție a componentelor laptelui particulele de lipide se deplasează spre membrana apicală și, rămânând învelite de această membrană, ajungă deasupra marginii lumenale a lactocitului. În timpul extruziei, picătura de lipide înfășurată de o porțiune de membrană se desprinde de citoplasmă și rămâne în cavitatea alveolară. Aici, picăturile de lipide se fragmentează, se transformă într-o emulsie fină la care se adaugă cazeina, lactoza, săruri, deci se acumulează laptele, care umple cavitatea alveolei. Expulzia laptelui din alveolă în ductele lactifere este facilitată prin contracția celulelor mioepiteliale. În general, la finisarea perioadei de lactație, glanda mamară suferă fenomenul de involuție, dar o parte din alveole, apărute în timpul sarcinii, persistă.

Alăptarea la sân este o normă în societate, mamele sunt încurajate să alăpteze. Alăptarea la sân este importantă pentru copil deoarece, laptele matern conține anticorpi prin care a trecut mama și alți agenți care îl protejează de unele boli infecțioase, printre care enterocolita, infecții ale tractului respirator, de diabet de tipul 1, etc.

Vezi și
 Aparatul genital uman
 Aparatul genital masculin
 Ginecologie
 Obstetrică

Referințe

Bibliografie
 Albu, A. R.; et al. Curs de obstetrică, ginecologie și neonatologie. București: Editura Universitară "Carol Davila", 2017. 391 p. ISBN 978-973-708-976-2
 Ancar, Virgiliu; Ionescu, Cringu. Ginecologie. București: Editura Național, 1999. 349 p. ISBN 973-9459-10-2
 Ardeleanu, Valeriu. Ginecologie. Galați: Zigotto, 2008. 241 p. ISBN 978-973-1724-69-0
 Bari, Maria. Obstetrica și ginecologie practica. București: Editura Didactică și Pedagogică, 2004. 124 p. ISBN 973-30-1996-8
 Cernețchi, O.; Eșanu, Taisia; SÂRBU, Zinaida. Obstetrică. Ginecologie. Manual pentru studenții Facultăților de Stomatologie, Medicină Preventivă și Sănătate Publică. Chișinău: Medicina, 2008. 272 p. ISBN 978-9975-915-36-6
 Graziottin, Alessandra; Gabini, Dania. Anatomy and physiology of genital organs – women. Handbook of Clinical Neurology, Vol. 130 (3rd series), 2015, PP. 39-60 doi: 10.1016/B978-0-444-63247-0.00004-3.
 Friptu, V; et al. Obstetrică și ginecologie. Suport de curs. Chișinău: Medicina, 2018. 387 p. ISBN 978-9975-82-099-8
 Navolan, D.; Stoian, D.; Craina, C. Sexologia de la A la Z. Ediția a II-a . Timișoara: Editura "Victor Babeș", 2020. 255 p. ISBN 978-606-786-192-2
 Ștemberg, M.;  Gladun, E.; Friptu, V.; Corolcova, N. Obstetrică practică. Chișinău: Reclama, 2004. 428 p. ISBN 9975-932-95-9
 Vârtej, Ioana; Poiană, Cătălina; Vârtej, Anca. Ginecologie endocrinologică. București: Editura ALL, 2014. 711 p. ISBN 978-606-587-287-5
 Vârtej, Petrache. Ginecologie. București: Editura ALL, 1997. 501 p. ISBN 973-9229-68-9

Aparatul genital feminin

Aparatul genital feminin


11442 Seijin-Sanso este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
11442 Seijin-Sanso este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kiso de Hiroki Kosai și Kiichiro Hurukawa. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,22 ua, o excentricitate de 0,04 și o înclinație de 5,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 11001-12000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1976
Centura de asteroizi

11442 Seijin-Sanso


Krottenbach ist ein Stadtteil der kreisfreien Stadt Nürnberg und hat zusammen mit Mühlhof 2.356 Einwohner. Zusammen mit Gerasmühle, Lohhof, Mühlhof und Holzheim bildet der Distrikt 552 Krottenbach den statistischen Bezirk 55 (Krottenbach, Mühlhof) und gehört zum Nürnberger PLZ-Bezirk 90453.

Lage
Krottenbach liegt am Südwestrand des Stadtgebiets von Nürnberg. Die Nachbarstadtteile Lohhof und Gerasmühle (im Norden) und Mühlhof und Holzheim (im Süden) sind neben Krottenbach die einzigen Stadtteile Nürnbergs, deren Gebiet hauptsächlich westlich der Rednitz liegt. Östlich der Rednitz liegt der Stadtteil Reichelsdorf. Jenseits der Nürnberger Stadtgrenze im Nordwesten und Westen schließen sich das Stadtgebiet von Stein und das Gemeindegebiet von Rohr an.

Geschichte
Der Ort wurde 1267 als "Crotenbach" erstmals urkundlich erwähnt.

Gegen Ende des 18. Jahrhunderts gab es in Krottenbach 14 Anwesen. Das Hochgericht übte das brandenburg-ansbachische Oberamt Schwabach aus. Der Nordteil des Ortes wurde vom Richteramt Roßtal des Oberamtes Cadolzburg beansprucht. Die Dorf- und Gemeindeherrschaft hatten das Klaraamt Nürnberg und das Kastenamt Schwabach gemeinsam inne. Grundherren waren das Kastenamt Schwabach (4 Halbhöfe, 1 Viertelhof, 1 Hirtenhaus), die Reichsstadt Nürnberg (Mendelsche Zwölfbrüderhausstiftung: 1 Gut; Landesalmosenamt: 1 Gut; Klaraamt: 1 Halbof, 1 Viertelhof; Schlüsselfelder-Stiftung: 1 Gut; von Haller: 1 Gut; von Scheurl: 1 Höflein) und die Rieter'sche Stiftung Kornburg (1 Halbhof). Es gab zu dieser Zeit 11 Untertansfamilien.

Von 1797 bis 1808 unterstand der Ort dem Justiz- und Kammeramt Schwabach. Im Rahmen des Gemeindeedikts wurde Krottenbach 1808 dem Steuerdistrikt Reichelsdorf (II. Sektion) und der Ruralgemeinde Deutenbach zugeordnet. Zwei Anwesen unterstanden in der freiwilligen Gerichtsbarkeit bis 1848 dem Patrimonialgericht Mörlach. 1922 wurde Krottenbach nach Stein eingegliedert.

1950 fand man in Krottenbach Münzen, die im Jahre 1443 vergraben worden waren.

Einwohnerentwicklung

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Georg (Dietersdorf) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession gehören zur Pfarrei Heilige Familie (Nürnberg).

Baudenkmäler

Im Westen befindet sich vom Bayerischen Landesamt für Denkmalpflege ausgewiesene Steinkreuz Schusserkreuz.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Stadtteil von Nürnberg
Statistischer Distrikt von Nürnberg
Ersterwähnung 1267

Krottenbach (Nürnberg)


පාරිසරික නීතිය විවිධ මානුෂ්‍යය ක්‍රියාකාරකම් නිසා ස්වාභාවික පරිසරයට සිදුවන බලපෑම්, උපද්‍රවයන් වලින් ආරක්ෂා කිරීමට සම්මත කරගන්නා ලද සංකීර්ණ වූත් බද්ධ වූත් ව්‍යවස්ථාවන්, පොදු නීතිය, ගිවිසුම්, සම්මේලන, රෙගුලාසි සහ ප්‍රතිපත්තීන් වලින් සමන්්විත නීති පද්ඳතිය පරිසර නීතිය යි. සමහර පරිසර නීති මඟින් මනුෂ්‍යය ක්‍රියාකාරකම් වල ස්වාභාවය සහ එහි බලපෑම් වල ප්‍රමාණාත්ක ව පාලනය කරනු ලබයි. උදා අවසර ලබා දිය හැකි මට්ටමේ අපවිත්‍ර කිරීමේ හෝ හානි දායක ක්‍රියාකාරකම් සඳහා අවසර ලබා දීම් නියම කිරීම. අනෙකුත් පරිසර නීති ඒවායේ ස්වභාවයෙන් ම මානව ක්‍රියාකාරකම් සිදු වීමට පෙර විය හැකි බලපෑම් අවබෝධ කරගෙන ඒවා වැලැක්වීම අරමුණු කර ගෙන ඇත. විශාල කාර්මික ආර්ථිකයන් හිමි රටවල පාරිසරික නීතිය 1960 ගණන් වල දී වෙන ම නීතියක් ලෙස කරලියට පැමිණුනි. එතැන් පටන් ලොව පුරා බොහෝ රටවල් පරිසර නීති ගණනාක් ම සම්මත කරන ලද මුත් ඒවා ක්‍රියාත්මක කරවීම එතරම් සතුටු දායක නැත. පරිසර නීතිය මෑත කාලීනව ධරණීය සංවර්ධනය ප්‍රවර්ධනය කිරීමේ තීරණාත්මක නියමයක් බවට පත්විය. ආරක්ෂක මූලධර්ම, මහජන සහාභාගිත්වය, පාරිසරික යුක්තිය, විනාශ කරන්නා ගෙවිිය යුතු මූලධර්මය වැනි ප්‍රතිපත්ති සංකල්ප පාරිසරික නීති සංශෝධනය කෙරෙහි බලපා ඇත. පාරම්පරික අණ කිරීම මඟින් පාලනය කිරීමෙන් ඔබ්බට ගිය කාර්්‍යයක්ෂම පාලන ක්‍රමවේදයක් සම්බන්ධයෙන් සැලකිය යුතු මට්ටමින් පරීක්ෂණයන් සිදු කරගෙන යයි. පාරිසරික බදු, කර්මාන්ත වලින් සිදු වන විමෝචන අවසර ලබාදීම, අයි. එස්. ඕ 14000 සහතිකය සහ හුවමාරු කරගැනීමේ එකඟතා මේ ආකාරයට ගන්නා ලද පියවර කිහිපයකි. පාරිසරික නීති අයි.යූ.සී.එන් ඇකඩමිය ලොව පුරා නීති විද්‍යාල 60 කගේ එකතුවෙන් පාරිසරික නීතිය සම්බන්ධ පරීක්ෂණ කිරීම සහ ඉගැන්වීම සඳහා විශේෂයෙන් තනන ලද ජාලයකි.

පාරිසරික නීතිය


فورونياكي (Вороняки) هي مدينة في مقاطعة لفيفسكا في أوكرانيا.

مدن أوكرانيا

فورونياكي (لفيفسكا)


Naldo Naldi, né le  à Florence et mort en , est un homme de lettres italien de la Renaissance.

Biographie
Né à Florence le , Naldo Naldi fut disciple de Marsile Ficin, qui parle de lui avec éloge dans différents endroits de ses ouvrages. Il mérita par ses talents la bienveillance particulière de Laurent de Médicis, et fut l'ami de Politien et des autres hommes célèbres qui brillaient alors à la cour de Florence. Naldo Naldi mourut vers l'an 1513.

Œuvres

 Vie de Giannozzo Manetti, publiée par Burmann dans le tome 9 du Thesaur. antiquit. ital., et par Muratori sur un manuscrit que l'on croit autographe dans les Scriptor. rer. italicar., ,  ; elle est écrite avec élégance et renferme des détails intéressants ;
 une Épître à Matthias Corvin, et un Poème en quatre livres sur la fameuse bibliotheca Corviniana. Peter Jaenichen a inséré ce poème dans les Meletemata Thorunensia, 1731, in-8°, , et Matthias Bel dans la Notitia Hungariæ novæ historico-geographica, . Cet ouvrage était en manuscrit dans la bibliothèque de Mencke ( du catalogue).

Naldi réussissait surtout dans la poésie ; on a plusieurs morceaux de lui dans le tome 4 des Carmina illustrium poetarum italorum, 1719- 1726, et l'on en conserve en manuscrit des recueils entiers dans la bibliothèque Riccardiana et dans la Laurentienne (voy. Bandini, Catal. codicum latin. bibl. Laur., , ). Un poème de Naldo Naldi est imprimé en tête de l'édition de 1491 de la traduction latine des Œuvres de Platon par Ficin. Giulio Negri, dans sa Storia degli scrittori fiorentini, indique tous les ouvrages de ce poète dont on connaissait des copies.

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Écrivain italien du XVe siècle

Naldo Naldi


Suillus bovinus (Carl von Linné, 1753 ex Henri François Anne de Roussell, 1806) din încrengătura Basidiomycota în familia Suillaceae și de genul Suillus, este o ciupercă comestibilă care coabitează, fiind un simbiont micoriza (formează micorize pe rădăcinile arborilor). Buretele este numit în popor lumânărică sau sfârcuri uscate. Apare în România, Basarabia și Bucovina de Nord foarte des, numai sub pini pe soluri sărace și acide, dar câteodată și pe cele calcaroase, prin păduri de conifere sau mixte, bărăgan și mlaștini,  mai frecvent întâlnit în zonele de câmpie, mai rar se găsește în regiunile subalpine. Apare deseori în mase, dezvoltându-se în grupuri de tufe în apropierea pomului simbiont, din (iunie) iulie până în octombrie (noiembrie).

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 5-11 cm, este destul de cărnoasă și compactă moale, dar ușor elastică, fiind inițial semisferică cu marginea răsfrântă în jos, apoi convexă și la bătrânețe întinsă și adâncită în mijloc, marginea fiind adesea îndoit ondulată. Cuticula este netedă, lucioasă pe vreme uscată, dar lipicioasă și cleioasă la umezeală. Ea nu se separă ușor de pălărie, maximal pe o treime din diametru. Coloritul este variabil: palid gălbui, gălbui-ocru, gălbui-cenușiu, portocaliu-gălbui, gălbui-maroniu, la maturitate de obicei cu o bordură albicioasă pe o margine atunci ascuțită.
 Tuburile și porii: sunt galben-măslinii, scurte (10 mm), compuse din 3-4 tubulețe mai scurte, unghiulare, la început aderate, ulterior ușor decurente la picior precum dificil separabile de pălărie. Porii sunt atât alungiți cât și rotunzi, la început palid gălbui, mai târziu cenușiu-gălbui, galben-măslinii. Porii ciupercii sunt inițial mici și devin apoi în vârstă largi și alungiți, Fiind neregulați, unghiulari și împărțiți în profunzime prin septe. Coloritul inițial alb, corespundă mai târziu în mod normal cu cea a pălăriei, dar devine la bătrânețe nu rar murdar brun-ruginii.
 Piciorul: are o înălțime de 4-8 cm și o lățime de 0,6-1,5 cm, este cilindric, adesea îndoit, plin, destul de subțire dar elastic, de un colorit gălbui-ocru, devenind spre bază din ce în ce mai roșiatic și flocos. Acolo se pot vedea hifele portocaliu-rozalii ale miceliului. Tulpina nu prezintă un inel.
 Carnea: este moale, dar destul de elastică, fiind de culoare crem-gălbuie, adesea străbătută de o rețea roșiatică în picior care nu se decolorează după tăiere. Fiartă devine rozalie, roșiatică sau purpurie. Mirosul este ușor fructuos, gustul dulce acrișor, dar ceva fad. Ciuperca este adesea năpădită de larvele unor diptere din familia Mycetophilidae care se dezvoltă în interiorul corpurilor de fructificație.
 Caracteristici microscopice: are spori palid gălbui, netezi și fusiformi, cu o mărime de 7-10 x 2-5,4 microni. Pulberea lor este brun-măslinie.
 Reacții chimice: Buretele se colorează sub aburi de aburi de amoniac violaceu până brun pe pălărie, roz până albăstrui în carne, iar porii precum piciorul devin roșiatici, cu anilină în întregime roz, cu Hidroxid de potasiu în carne lila-roz până roșiatic-roz și cu sulfat de fier în întregime gri-albăstrui.

Confuzii
Bureții pot fi confundați numai cu specii asemănătoare, cu toate comestibile, din familia Suillaceae, de exemplu cu Suillus bresadolae, Suillus cavipes, Suillus collinitus, Suillus flavidus, Suillus granulatus, Suillus placidus, Suillus plorans, Suillus tridentinus, Suillus variegatus, Suillus viscidus comestibil, (se dezvoltă sub larici)
sau cu Boletus ferrugineus sin. Xerocomus ferrugineus, Chalciporus piperatus, sin. Boletus piperatus, Xerocomellus chrysenteron, Xerocomellus porosporus sin. Boletus porosporus, Xerocomus porosporus, Xerocomellus pruinatus sin. Boletus pruinatus, Xerocomus pruinatus, și Xerocomus subtomentosus din familia Boletaceae, respectiv Gyrodon lividus, din familia Paxillaceae.

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare
Este o specie comestibilă, care ar trebui să fie ingerată numai în stadiu tânăr. Când este matură, gustul devine fad, iar carnea ceva elastică și năpădită de viermi. Cel mai bine se folosește împreună cu alte ciuperci de pădure. Aroma îi este intensificată prin uscare. Atunci este destul de apreciată pentru aromatizarea mâncărurilor. Se pretează și la conservarea în oțet sau ulei.

Note

Bibliografie
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Giacomo Bresadola: "Iconographia Mycologica, vol. XIX, Editura Società Botanica Italiana, Milano 1931, p. 902+tabl.
 Bruno Cetto: vol. 1-3, 7 (vezi sus)
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Csaba Locsmándi, Gizella Vasas: "Ghidul culegătorului de ciuperci: ciuperci comestibile și otrăvitoare", Editura Casa, Oradea 2013
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Meinhard Michael Moser: " Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Suillus bovinus, film 1, în limba italiană
 Suillus bovinus, film 2, în limba franceză

Suillus
Micoriză
Ciuperci comestibile
1753 în știință

Suillus bovinus


ملك حفني ناصف (27 ربيع الأول 1304 هـ / 25 ديسمبر 1886م - 1 محرم 1337 هـ / 17 أكتوبر 1918م) أديبة مصرية وداعية للإصلاح الاجتماعي، وإنصاف وتحرير المرأة المصرية في أوائل القرن العشرين.

الدوريات
ولدت في حي الجمالية بالقاهرة، وشاء القدر أن يتفق يوم مولدها مع زفاف الأميرة «ملك» إلى الأمير "حسين كامل" الذي صار سلطانًا بعد ذلك، فسمّاها أبوها باسم الأميرة. وهي كُبرى سبعة أبناء حفني ناصف بك رجل القانون والشاعر، وأستاذ اللغة العربية وأحد مؤسسي الجامعة المصرية.

اعتبرت ملك ناصف أول امرأة مصرية جاهرت بدعوة عامة لتحرير المرأة، والمساواة بينها وبين الرجل، كما اعتبرت أول فتاة مصرية تحصل على الشهادة الابتدائية العام 1900. عرفت بثقافتها الواسعة وكتاباتها في العديد من الدوريات والمطبوعات، وكانت تجيد اللغتين الإنجليزية والفرنسية وتعرف شيئا من اللغات الأخرى، وهذا ما ساعدها في عملها.

نظمت أول قصيدة لها في رثاء السيدة عائشة التيمورية التي توفيت عام 1902، لتكون أول قصيدة تنشر لها في الجرائد ويبدأ اسمها في التردد بالمحافل الأدبية.

بدأت تعليمها في المدارس الأجنبية، ثم التحقت بالمدرسة السنيَّة، حيث وحصلت منها على الشهادة الابتدائية سنة 1900، وهي أول سنة تقدمت فيها الفتيات لأداء الامتحان للحصول على تلك الشهادة، وكانت ملك أول فتاة مصرية نالت هذه الشهادة، ثم انتقلت إلى القسم العالي (قسم المعلمات) بالمدرسة نفسها، وكانت أولى الناجحات في عام 1903. وبعد تدريب عملي على التدريس مدة عامين تسلَّمت الدبلوم عام 1905 كما حصلت على شهادة في التعليم العالي لاحقًا. وقد عملت مدرسة في القسم الذي تخرجت فيه بالمدرسة السنيَّة حتى زواجها.

زواجها
تزوجت في عام 1907 بأحد أعيان الفيوم شيخ العرب عبد الستار الباسل، رئيس قبيلة الرماح الليبية بالفيوم. عاشت في قصر الباسل بالفيوم وهي إحدى ضواحي مركز إطسا، وفي البيئة الجديدة  التي أقامت فيها بعد الزواج اتخذت اسم «باحثة البادية» اشتقاقًا من بادية الفيوم التي تأثرت بها.  وفي تلك البيئة عرفت عن قرب الحياة المتدنية التي تعيشها المرأة، ومن ثم وقفت نشاطها على الدعوة إلى الإصلاح وتحرير المرأة بما لا يتعارض مع الدين أو التقاليد.

وقد تركت تجربة الزواج في نفس ملك ناصف أثرا سلبيا، فقد شاءت الظروف ألا تنجب بعد مرور سنوات على زواجها، فعانت مما تعانيه المرأة العاقر في مجتمع البادية، فكانت موضع السخرية، والاستخفاف، فجرح كبرياؤها، وهنا صدمت المرأة المثقفة بتقاليد البادية، وزاد من معاناتها أن أعاد زوجها إلي عصمته زوجته الأولي التي كان قد طلقها قبل زواجه بها، والتي كان قد أنجب منها بنتاً، وعاشت سبع سنوات في هذه المعاناة، عبرت عن دخيلتها في كتاباتها، بالألم والحزن، فكانت في كتاباتها ثائرة على الطلاق، علي نحو يعكس تجربتها الخاصة في الحياة. فكرست قلمها لقضايا حرية المرأة في المجتمع، والطلاق، والمرأة العاقر. كانت المفاجأة الكبرى في حياتها حينما خضعت لتشخيص طبيب مشهور في أمراض النساء، فاكتشفت أن سبب عدم إنجابها يرجع إلى زوجها، وليس إليها، حيث كان قد أصيب بعد زواجه الأول، وإنجاب ابنته، بمرض اضطره إلى إجراء عملية جراحية، أصيب بسببها بالعقم، فسبب لها هذا حزناً فوق حزنها.

أعمالها
قامت ملك ناصف بتأسيس "اتحاد النساء التهذيبي"، ليضم الكثير من السيدات المصريات والعربيات وبعض الأجنبيات، والذي يهدف إلى توجيه المرأة إلى ما فيه صلاحها، والاهتمام بشؤونها، كما كوَّنت جمعية للتمريض لإغاثة المنكوبين المصريين والعرب، وكانت الأساس لما عُرِف فيما بعد بـ " الهلال الأحمر" وذلك إبان اعتداء إيطاليا على طرابلس، الأمر الذي جعل مصر تهبّ لنصرتها. وكان من مهمات الجمعيّة التي شكلتها إرسال المعونات من أغطية، وملابس، وأدوية، لضحايا هذا العدوان، وأقامت بمنزلها بالقاهرة مدرسة لتعليم الفتيات مهنة التمريض، وكفلت لهذه المدرسة كل احتياجاتها من مالها الخاص. كما بدأت في إنشاء مشغل للفتيات وملجأ للمعوزات، وقررت أن توقف خمسة وثلاثين فدانا على انجاز المشروع، إلا أن موتها حال دون ذلك.

وكانت "باحثة البادية" من أوائل الداعيات إلي حقوق المرأة، حيث بدأت في الإعلان عن رأيها في صحيفة المؤيد، ثم توالى نشر مقالاتها في "الجريدة".وقد تناولت وجوب تعليم المرأة، باعتباره الوسيلة الوحيدة لتحرير عقلها وتقويم أخلاقها. وقد جمعت هذه المقالات في كتاب من جزأين تحت عنوان "النسائيات"، ونشرته عام 1910 نشر الجزء الأول منه وكان يضم 24 مقالا، وخطبتين وقصيدة واحدة بينما ظل الجزء الثاني محفوظًا كمخطوطات لم تنشر حتى اليوم. ولها أيضًا كتاب آخر بعنوان (حقوق النساء) حالت وفاتها دون إنجازه. وتدور معظم أعمالها حول تربية البنات، وتوجيه الآراء، ومشاكل الأسرة.

واتجهت باحثة البادية إلى الخطابة وإلقاء المحاضرات العامة على السيدات في دار الجريدة وفي الجامعة المصرية، وفي الجمعيات النسائية، وكانت خطيبة مطبوعة ذات تأثير في نفوس سامعيها، حتى إن "أحمد زكي باشا" الملقب بـ "شيخ العروبة" كان يُثني عليها، ويقول بأنها أعادت العصر الذهبي الذي كانت فيه ذوات العصائب يناضلن أرباب العمائم في ميدان الكتابة والخطابة.

من ناحية أخرى مثلت "باحثة البادية " المرأة المصرية في المؤتمر المصري الأول عام 1911 لبحث وسائل الإصلاح، وقدَّمت فيه المطالب التي تراها ضرورية لإصلاح حال المرأة المصرية. وتلخّصت اقتراحات "باحثة البادية" في عشر نقاط، رأت أن المطالب التي قُدِّمت إلى المؤتمر ليتوفر على درسها قد خلت منها، فسارعت إلى تقديمها، وتتلخص في:
 تعليم البنات الدين الإسلامي الصحيح.
 تعليم البنات التعليم الابتدائي والثانوي.
 تعليم التدبير المنزلي والصحة وتربية الأطفال.
 تخصيص عدد من البنات لتعلم الطب وفن التعليم حتى يقمن بكفاية النساء في مصر واتباع الطريقة الشرعية في الخِطْبة، والالتزام بالحجاب

الحجاب معركة لا تنتهي
في أثناء هذه الفترة كانت تدور معركة قلمية حامية الوطيس بين دعاة خلع الحجاب وأنصار الحجاب، وبلغ من حدة المعركة أن اشتبك فيها الكثيرون من أقطاب الأدب والفكر، وكانت هذه المعارك من آثار الضجة التي أشعلها كتاب تحرير المرأة والمرأة الجديدة لقاسم أمين؛ فكان من المنطقي أن تنزل باحثة البادية إلى الساحة متسلحة بثقافتها الواسعة، وتنشئتها المعتدلة ومعرفتها بأحكام الشرع ومبادئه، ففندت آراء الداعيين إلى خلع الحجاب، والذين أرجعوا تأخر الشرق إليه فكان لها كلمة مأثورة قالت فيها: إن الأمم الأوروبية قد تساوت في السفور، ولم يكن تقدمها في مستوى واحد، فمنها الأمم القوية، ومنها الأمم الضعيفة، فلماذا لم يسوّ السفور بينها جميعا في مضمار التقدم، إذا كان هو الأساس للرقي الحضاري كما يزعم هؤلاء.

قصائدها
من قصيدة "رأي في الحجاب":"

ومن قصيدة «خير النساء»:

وفاتها
أصيبت بمرض الحمى الإسبانية، وتوفيت في 11 محرم 1337 هـ الموافق فيه 17 أكتوبر 1918 عن سن «32 سنة» في منزل والدها بالقاهرة، ودفنت في مقابر أسرتها في «الإمام الشافعي». وقد شيعتها إلى مثواها الأخير سيدات عصرها، على رأسهن هدى شعراوي، بذلك كانت ملك حفني ناصف أول امرأة يتم إقامة حفل تأبين لها والذي أقيم في جامعة القاهرة.

وقد رثاها حافظ إبراهيم وخليل مطران بقصيدتين، وكذلك الأديبة اللبنانية مي زيادة. وتم إطلاق اسمها على عديد المؤسسات والشوارع في مصر تقديرًا لدورها في مجال حقوق المرأة.

مصادر

وصلات خارجية

 ملك حفني ناصف.. باحثة البادية، إسلام أون لاين
 خطوة على الإصلاح: (في ذكرى مولدها: 27 ربيع الأول 1304 هـ)، إسلام أون لاين، 17 يونيو 2007

كاتبات من القاهرة
أعلام النهضة
شاعرات مصريات
كاتبات مصريات في القرن 20
كتاب باللغة العربية
مواليد 1304 هـ
مواليد 1886
نسويون إسلاميون
نسويون مصريون
وفيات 1337 هـ
وفيات 1377 هـ
وفيات 1918
شعراء مصريون في القرن 20

ملك حفني ناصف


Plantae Wilsonianae, (abreviado Pl. Wilson.), es un libro con descripciones botánicas, escrito por Charles Sprague Sargent y editado en el año 1911-1913, con el nombre de Plantae Wilsonianae: An Enumeration of the Woody Plants Collected in Western China (Biosystematics, Floristic and Phylogeny Series)

Referencias

Enlaces externos
Descripción en IPNI

Libros de botánica
Publicaciones científicas
Libros de 1911
Libros de 1913
Libros de Estados Unidos
Libros en inglés

Plantae Wilsonianae


Rockİstanbul. 2004 ve 2005 yıllarında İstanbul Kilyos sahilinde yapılmış olan festival.

2004 yılında
 Faithless
 Queensryche
 Starsailor
 Anathema
 Evergrey
 Teoman
 Pentagram
 Bülent Ortaçgil

2005 yılında
 Megadeth
 Garbage
 Kraftwerk
 JJ72
 The Kills
 Andy Smith
 Andromeda
 Duman
 Mor Ve Ötesi
 Kurban
 Gürol Ağırbaş
 Ceza
 Demirhan Baylan
 Dorian
 Deli Gömleği
 Çilekeş gibi gruplar sahne almıştır.

Kaynakça

İstanbul'daki müzik festivalleri
Türkiye'deki rock müzik festivalleri

Rockİstanbul


James Andrew Miller (født 30 august 1983 i Sparta Township, New Jersey i USA), er en amerikansk MMA-udøver som siden 2008 har konkurreret i organisationen Ultimate Fighting Championship (UFC). Han har på nuværende tidspunkt rekorden over flest sejre i UFC's letvægtsklasse og er lille bror til tidligere UFC-kæmper Dan Miller.

Tidlige liv
Født og opvokset i Sparta Township, New Jersey og som den yngste af 3 brødre konkurrerede Miller i brydning i high school på Sparta High School, såvel som et års college-brydning på Virginia Tech. Miller havde oprindeligt ikke tænkt sig at bryde på Virginia Tech, men hans længsel efter at konkurrere voksede og han begyndte, derfor senere på året. Men Miller fortsatte ikke med at bryde for universitet på grund af "uenigheder" med sine trænere og programmet. Han har sort bælte i Brasiliansk Jiu-jitsu under Jamie Cruz. Miller begyndte at træne MMA i 2005, da han begyndte på Planet Jiu Jitsu i Sparta, New Jersey med sin bror Dan Miller.

MMA-karriere

Tidlige karriere
Miller fik sin første professionelle kamp den 19. november, 2005 mod Eddie Fyvie på Reality Fighting 10. Miller styrede kampen og vandt via enstemmig afgørelse. Miller fik 2 yderligere sejre i organisationen mod Kevin Roddy og Joe Andujar, begge via submission i 1. omgang. De hurtige sejre gav Miller en titel-chance hvor han kæmpede mod Muhsin Corbbrey for Reality Fighting-letvægts-titlen. Miller fik Corrbrey ned på gulvet i 2. omgang og overfaldt ham før han sikrede sig en armbar-submission sejr. I sit første titelforsvar, mødte Miller den fremtidige UFC-letvægts-mester Frankie Edgar på Reality Fighting 14. Edgar styrede kampen, men Miller forsøgte sig med en guillotine-submission i sidste omgang. Edgar klarede sig igennem kvælertaget og vandt via enstemmig afgørelse.

Ultimate Fighting Championship
Jim og hans bror Dan skrev kontrakt med UFC i juli 2008. Miller fik sin debut på UFC 89 hvor han besejrede David Baron via rear-naked choke-submission i 3. omgang.

Miller var herefter sent erstatning for Frankie Edgar mod Matt Wiman på UFC: Fight for the Troops. Miller dominerede Wiman i 3. omgang og vandt via enstemmig afgørelse (30-27, 30-27, 30-26).

På UFC 100, vandt Miller en blodig ensidet enstemmig afgørelse over TUF-vinderen Mac Danzig.

Miller skulle have mødt Thiago Tavares den 19. september, 2009 på UFC 103, men Tavares var tvunget til at melde afbud på grund af en knæskade under træning. UFC-nykommeren Steve Lopez trådte ind som reserve for Tavares. Begge kæmpere udvekslede slag i en lige kamp, men Miller vandt efter at Lopez skadede sin skulder i 2. omgang.

Miller mødte det stærke håb Charles Oliveira den 11. december, 2010 at UFC 124. Miller besejrede Oliveira via en kneebar-submission i 1. omgang og udvidede sin sejrsstime til 6 i træk og vandt Submission of the Night-bonusen.

Miller mødte Nate Diaz den 5. maj, 2012 i hovedkampen på UFC on Fox: Diaz vs. Miller. Han tabte kampen via submission, for første gang i sin professionelle karriere, i 2. omgang på grund af et guillotine choke.

Miller mødte Joe Lauzon den 29. december, 2012 på UFC 155, hvor han erstattede Gray Maynard. Han vandt kampen via enstemmig afgørelse, og begge kæmpere fik Fight of the Night-prisen for deres optræden. Sejren gav også Miller flest sejre i UFC's letvægts-historie.

Miller mødte Donald Cerrone den 16. juli, 2014 i hovedampen på UFC Fight Night: Cerrone vs. Miller. Efter en lige kamp i 1. omgang, blev Miller besjeret via knockout i 2. omgang.

Miller mødte Diego Sanchez den 5. marts, 2016 på UFC 196. Han tabte kampen via enstemmig afgørelse.
Miller mødte herefter Takanori Gomi den 9. juli, 2016 på UFC 200. Han vandt kampen via TKO i 1. omgang.

Efter ikke at have modtaget nogen som helst form for skade i sin tidligere kamp fik Miller hurtigt en rematch mod Joe Lauzon den 27. august, 2016 på UFC on Fox 21. Han vandt en lige kamp via split decision. The win also earned Miller his fifth Fight of the Night bonus award.

Miller mødte herefter Thiago Alves den 12. november, 2016 på UFC 205. Han vandt kampen via enstemmig afgørelse.

Miller mødte Dustin Poirier 11. februar, 2017 på UFC 208. Han tabte en lige kamp på majority decision. Begge kæmpere fik Fight of the Night-prisen.

Miller mødte Anthony Pettis den 8. juli, 2017 på UFC 213. Han tabte kampen via enstemmig afgørelse.

Miller mødte Francisco Trinaldo den 28. oktober, 2017 på UFC Fight Night: Brunson vs Machida. Han tabte kampen via enstemmig afgørelse.

Miller mødte Dan Hooker den 21. april, 2018 på UFC Fight Night: Barboza vs. Lee. Han tabte kampen via knockout i 1. omgang.

Privatliv
Jim blev gift 2008. Parret har 4 børn sammen og deres første blev født i juni, 2010. Før deres karriere i MMA, arbejdede Jim og hans bror Dan med kontruktion med deres far.

Mesterskaber og priser

MMA
 Ultimate Fighting Championship
 Fight of the Night (6 gange)
 Submission of the Night (3 gange
 Fight of the Year (2012) vs. Joe Lauzon
 Fleste sejre i UFC's letvægtklasse (16)
 United States Kickboxing Association
 USKBA Welterweight Championship
 Cage Fury Fighting Championships
 Cage Fury Fighting Championships Lightweight Championship
 1 succesfuldt titelforsvar
 Reality Fighting
 Reality Fighting Lightweight Championship
 Sherdog
 2012 All-Violence First Team

Referencer

Eksterne henvisninger
 Jim Miller – UFC.com
 Jim Miller – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA

Jim Miller


An Platanthera ussuriensis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Eduard August von Regel, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Maximowicz. An Platanthera ussuriensis in nahilalakip ha genus nga Platanthera, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platanthera

Platanthera ussuriensis


Kırmızı dev, yıldız evriminin geç aşamalarında ve düşük ya da orta kütlede (yaklaşık 0.3-8 güneş kütlesi (M☉) ile) olan bir dev yıldız. 4.700 °C ya da daha düşük sıcaklıkta olabilir. Dış atmosferi şişkin ve seyrektir. Kırmızı devin dış görünümü sarı-turuncudan kırmızıya uzanabilmektedir ve K ve M tayfsal tipini içerir ayrıca S sınıfı yıldız ve karbon yıldızı.

En yaygın kırmızı devler RGB adlı bölgenin sonunda dır ancak hala hidrojenin helyuma füzyonun devam eder. Diğer kırmızı devler, "thered clump" yıldızlar, sürecin soğuma aşamasındaki, çekirdeklerinde helyum-karbon füzyonu yaparlar ve asimptotik dev aşamasındaki yıldızlar, çekirdeklerinin dışında helyum yanan kabukları olan karbon-oksijen çekirdekli, ve bazen de hidrojen yanması olan kabuklu olanlar.[1]

En yakın kırmızı dev Gamma Crucis, 88 ışık yılı ileridedir ancak bir şekilde kırmızı dev
olarak tanımlanmış turuncu yıldız Arcturus 36 ışık yılı ötededir.

Karakteristikleri
Çekirdeğinde hidrojen kaynağı tükenmiş kırmızı devler çekirdeğini çevreleyen bir kabuk içinde hidrojen termonükleer füzyon başlatırlar. Bunlar Güneş'in yarıçapından onlarca yüzlerce kat daha büyüktür. fakat, dış yüzeylerinin sıcaklığı daha düşüktür ve bu onlara kırmızı turuncu bir görünüm verir. Düşük enerji öz kütlesine rağmen güneşten daha fazla parlaktırlar bunun sebebi büyük olmalarından dolayıdır. Kırmızı devler güneşten 100 kat ile birkaç yüz kat daha fazla parlaktırlar. K veya M spektrallerinin yüzey sıcaklıkları, o 3.000-4.000 K civarındadır ve yarıçapları güneşten yaklaşık 20-100 kat daha
fazladır. Yatay şekilde olanları daha sıcaktır fakat asimptotik dev şeklinde olan yıldızlar yaklaşık 10 kat daha parlaktır ama ikisi de kırmızı dev şeklinde olanlardan daha az bilindiktir.

Gelişimi
Kırmızı devlerin yaklaşık 0.3 M☉ - 8 M☉ aralığındaki kitlelerin ana-dizi yıldızlarından evrimleştiği kabul edilmektedir. [7] yıldızlararası ortamda çöken molekül bulutunun içindeki bir yıldız, hidrojen ve helyum içerir, eser miktarlarda "metal" de içermektedir. (yıldız yapıda, bu sadece 2 kat daha büyük atom sayısına, yani hidrojen veya helyum olmayan herhangi bir eleman anlamına gelmektedir). Bu
unsurlar tüm yıldız boyunca karıştırılır. Çekirdek füzyon tepkimesini başlamak için yeterince yüksek bir sıcaklığa (birkaç milyon kelvin) ulaşır ve hidrostatik denge kurduğunda yıldız ana dizisine ulaşır. Ana dizi ömrü boyunca, yıldızın içindeki hidrojen yavaş yavaş helyum'a dönüşür; çekirdek neredeyse tüm
hidrojen kaybettiğinde ana-dizi'nin hayat biter. Ana-dizi'nin ömrü yaklaşık 10 milyar yıldır. Çok büyük yıldızlar daha küçük yıldızlardan daha hızlı ve ortantısız yanar bu yüzden ömrü daha kısadır. [1]

Yıldız özünde yakıt olarak hidrojen tükettiğinden, nükleer reaksiyonlar artık devam edemez ve böylece çekirdek kendi yerçekimi ile etkileşime girer. Bu sıcaklık ve basınç ile çekirdek etrafında bir kabuk içinde füzyonun devam etmesi için ilave olarak hidrojen getirir. Daha yüksek sıcaklıklar 1,000-10,000 arasında yıldızın parlaklığı artırmak için yeterli reaksiyon oranlarının artmasına yol açar. Sonra
yıldızın dış katmanları yıldızın yaşamının kırmızı-dev aşamasına başlamadan, büyük ölçüde genişletir. Yıldız genişledikçe, yıldızın yanan kabuğunun ürettiği enerji daha düşük bir yüzey sıcaklığı, çok daha büyük bir yüzey alanına yayılır - dolayısıyla bir kırmızı dev haline gelir. Aslında, renk olarak genellikle turuncudur. Bu anda, yıldız Hertzsprung-Russel(H-R) diagramının kırmızı dev aşamasuan yükselir. [1] dış tabakalar konveksiyon yoluyla yüzeye enerjiyi taşırlar. Bu, tarihte ilk defa yıldızın yüzeyde yanmasına (çekirdeğinde değil). Bu olay eşelemek olarak adlandırılır.

Kırmızı dev aşamasına doğru yıldızın izlediği evrimsel süreç,çekirdeğin yıldızın kütlesine bağlı olarak tamamen çökmesiyle biter.

Güneş ve yıldızlar için 2 M☉'dan az [8] elektron dejenerasyon basıncı, çarpışmasını önlemek için yeteri kadar yoğun olacaktır. Çekirdek dejeneresi sonrasında,  üç-alfa süreci ile helyum karbonla füzyon başlamak için 108 K sıcaklığına ulaşana kadar ısıtmaya devam edecektir. Dejenere çekirdek Bu sıcaklığa ulaştığında, tüm çekirdek aynı anda helyum ile füzyona başlar. Dejenere olması için yeterli yoğunluk önce daha büyük  olan yıldızın çekirdeğinde 108 K e ulaşacak, böylece helyum füzyonu daha sorunsuz başlar. Yıldız bir kez çekirdeğinde helyum füzyonu aşamalarını geçirdiğinde artık kırmızı dev olarak adlandırılmaz [1]. Bir yıldızın çekirdeğin de helyum füzyonunun olduğu aşama, metal bakımından fakir yıldızların yatay dalı olarak adlandırılır. Bu isimle adlandırılırlar çünkü birçok yıldız kümeleri H-R diyagramının yatay çizgisi üzerindedir. H-R
diyagramında metalce zengin helyum-füzyon yıldızlar yerine kızıl küme denir. [9]

Helyum füzyonu yakacak kadar kütleli yıldızlarda, merkezdeki helyum tükenip yıldız bir daha çökmeye başladığında helyumun dış kabukta füzyon olmasını sağlayan analojik bir süreç belirir.

Aynı zamanda hidrojen hemen dışarısında yanan kabuk içindeki helyumla füzyona başlayabilir. Bu yıldızı asimptotik kırmızı dev e koyar, ikinci kırmızı dev evresinde. [10] Karbon oksijen çekirdeğinde helyum füzyon sonuçları doğurur. Yaklaşık 8 M☉ altında bir yıldız [8] karbon-oksijen çekirdek füzyonu başlatamaz. Bunun yerine, asimptotik dev fazının sonunda yıldızı  beyaz cüce oluşur. Dış kütle ve bir
gezegenimsi bulutsu ile ejeksiyon yıldızının oluşturulması sağlanır. Yıldızın evrimi kırmızı dev faz ile biter. [1] kırmızı dev aşaması, hemen hemen tüm toplam bir milyar yıl sürer. Yatay-dal ve asimptotik dev-şube on kat hızlı hareket eder.

Yıldız yaklaşık 0.2 - 0.5 M☉ aralığındaysa, [8] Bu enerji kırmızı deve dönüşmek için yeterli fakat helyum füzyonu oluşturmak için yetersizdir. [7] Bu "ara" yıldızlar biraz serin ve parlaklık artırmak ancak kırmızı-dev şube ve helyum çekirdek flaş ucu elde asla. Kırmızı-dev yükselişi sona erdiğinde birçok post-asimptotik dev yıldız gibi dış katmanları kaybolur ve daha sonra bir beyaz cüce haline gelir.

Kırmızı dev olmayan yıldızlar
Çok düşük kütleli yıldızlar tamamen konvektif [11] [12] helyumu hidrojen ile kaynaştırmak milyarlarca yıl alır.[13] Çok büyük yıldızlar için parlaklık ve sıcaklık sürekli fazlaca artar, ama hiçbir zaman kırmızı dev aşamasında veya helyum çekirdeği flaşının parlaklığına ulaşamaz. Sonunda yıldız tamamen
konvektif olmaktan çıkar. Kütleye bağlı olarak,hidrojen kabuğun yakımının zamanının artması için sıcaklığı ve yakım devam eder, yıldız Güneş den bile sıcak olabilir ve on kat daha parlak olur. Birkaç milyar yıl sonra, daha az parlak ve daha soğuklaşırlar, hidrojen kabuğun yanması devam etse bile. Bunlar
soğuk beyaz cüceye dönüşür. [14]

Gelecekteki Yaşanabilirlikleri
Çok yüksek kütleli yıldızlar süperdevlerden oluşurlar ve kendisini 4. HR diyagramına götüren evrimsel izi kırmızı devin sağ tarafından takip ederler. Bunlar genellikle tip II süpernova olarak hayatına son verirler. En kütleli yıldızlar, devlere ya da süper devlere dönüşmeden Wolf-Rayet yıldızlara dönüşebilir.

Gezegenler
Şubat 2014 itibarıyla Kırmızı dev olduğu bilinen M-tipi HD 208.527, 220.074 ve HD, gezegenler
[17] Pollux, Gama Cephei ve Iota Draconis'dir.

Gelecekteki yaşanabilirlikleri

Kızmızı deve
evrimleşme, yıldızın gezegenimsi sistemini gerileteceği geleneksel olarak öne
sürülse de, olduğunda, yaşanılamaz. Bazı araştırmaların öne sürdüğüne göre, 1 M☉ yıldızın evrimleşmesi
sırasında, kırmızı deve, yaşanılabilir bir alanda birkaç kez barınabilir 109 yaşında
2 AU,108 yaşında 9 AU etrafında iken, belki de yaşanılabilir bir dünya için
yeterli zaman vardır. Kırmızı yıldız aşamasından sonra, bu şekilde yaşanılabilir
bir alan, 7 ve 22AU arasında, olucaktır 109 ıl içerisinde.[18]

Gezegenlerdeki Genişleme
Haziran 2014
itibarıyla, dev yıldızların çevresinde 50 dev gezegen bulunmuştur. Bu yıldızlar
güneş sistemi çevresinde bulunan dev gezegenlerden daha büyüktür. Bunun sebebi
dev yıldızların güneşten daha büyük olmasıdır (daha küçük büyük yıldızlar hala
olduğu gibi devam eder ve dev yıldız olmazlar) ve daha büyük kütleli yıldızların
daha büyük gezegenler olması beklenir. Fakat gezegenlerin kütleleri çevrelerinde
bulunan dev yıldızlar ile bağımsızdır böylelikle gezegenler kırmızı dev
evresinde büyümeye devam edebilir. Çok daha büyük bir etki dev gezegenin
yörünge mesafesi dışarısında genişler gezegene yıldızdan rüzgarla gelen
birikimle birlikte kütle aktarımına neden olur buna Roche lobu denir. [19]

Çok bilinen örnekler
Gece
gökyüzünde belirgin parlak kırmızı devler, kırmızı süperdevler ve büyük Antares
(Alpha Scorpii),Betelgeuse (Alpha Orionis) ve Aldebaran (Alfa Tauri), Arcturus
(Alfa Bootis) ve Gama Crucis (Gacrux) içerir.

• Mira (ο
Ceti), kırmızı M-tipi asimptotik dev dal devi.

• Albireo (β
Kuğu), K-tipi dev.

• 4
Cassiopeiae (4 Cas), bir M-tipi dev.

Kırmızı dev olarak Güneş
Ayrıca
bakınız: Güneş § Yaşam evreleri

5 milyar ila
6 milyar yıl içinde, Güneş'in çekirdeğindeki hidrojen yakıtı tüketilmiş olacak ve
genişleme başlayacaktır. En büyük seviyeye ulaştığında dünyanın yörüngesine
ulaşacak. Daha sonra tamamen atmosferini kaybedecek. Güneşin evrimi kırmızı
devden itibaren modellenmiştir, fakat Güneş'in dünyayı yutacağımı yoksa
yörüngesinde tutacağımı hala açıklanabilmiş değildir. Güneş hidrojen yaktığında
bir kısım kütle kaybeder. Önümüzdeki 5-6 milyarlık zaman dilimindeki
gezegenlerin yörüngelerini hesaplarken önemli belirsizlikler bulunmaktadır,
yani Dünya'nın kaderi iyi anlaşılmış değildir. En parlak, kırmızı-dev halindeki
güneş o zaman birkaç bin kat daha parlak olacak ama yüzey sıcaklığı yarısı
kadar olacaktır. Güneş kırmızı dev aşamasında, Dünya üzerinde üzerindeki tüm
suları kaynatarak uzaya göndererek ve böylelikle dünyadaki yaşamı bitirecektir.

Kaynakça
https://en.wikipedia.org/wiki/Red_giant

Kırmızı dev


William Law (16869 April 1761) was a Church of England priest who lost his position at Emmanuel College, Cambridge when his conscience would not allow him to take the required oath of allegiance to the first Hanoverian monarch, King George I. Previously, William Law had given his allegiance to the House of Stuart and is sometimes considered a second-generation non-juror. Thereafter, Law continued as a simple priest (curate) and when that too became impossible without the required oath, Law taught privately and wrote extensively. His personal integrity, as well as his mystic and theological writing greatly influenced the evangelical movement of his day, as well as Enlightenment thinkers such as the writer Dr. Samuel Johnson and the historian Edward Gibbon. In 1784, William Wilberforce (1759–1833), the politician, philanthropist, and leader of the movement to stop the slave trade, was deeply touched by reading William Law's book A Serious Call to a Devout and Holy Life (1729). Law's spiritual writings remain in print today.

Early life
Law was born at King's Cliffe, Northamptonshire, in 1686, the son of Thomas Law, a grocer. In 1705 he entered Emmanuel College, Cambridge as a sizar, where he studied the classics, Hebrew, philosophy and mathematics. In 1711 he was elected fellow of his college and was ordained. His brothers Farmery and Nathaniel also studied at Cambridge University and were ordained. He resided at Cambridge, teaching and taking occasional duty until the 1714 accession of George I, when his conscience forbade him to take the oaths of allegiance to the new government and of abjuration of the Stuarts. His Jacobitism had already been betrayed in a tripos speech. As a non-juror, he was deprived of his fellowship.

For the next few years Law is said to have been a curate in London. By 1727 he lived with Edward Gibbon (1666–1736) at Putney as tutor to his son Edward, father of the historian, who says that Law became the much-honoured friend and spiritual director of the family. In the same year he accompanied his pupil to Cambridge and lived with him as governor, in term time, for the next four years. His pupil then went abroad but Law was left at Putney, where he remained in Gibbon's house for more than 10 years, acting as a religious guide not only to the family but to a number of earnest-minded people who came to consult him. The most eminent of these were the two brothers, John and Charles Wesley, the poet John Byrom, the Newtonian physician George Cheyne, and Archibald Hutcheson, MP for Hastings.

The household dispersed in 1737. Law retired to King's Cliffe by 1740, where he had inherited from his father a house and a small property. There, he was joined by Elizabeth Hutcheson, the rich widow of his old friend (who recommended on his death-bed that she place herself under Law's spiritual guidance) and Hester Gibbon, sister to his late pupil. For the next 21 years, the trio devoted themselves to worship, study and charity, until Law died on 9 April 1761.

Bangorian controversy and after

The first of Law's controversial works was Three Letters to the Bishop of Bangor (1717), a contribution to the Bangorian controversy on the high church side. It was followed by Remarks on Mandeville's Fable of the Bees (1723), in which he vindicated morality; it was praised by John Sterling, and republished by F. D. Maurice. Law's Case of Reason (1732), in answer to Tindal's Christianity as old as the Creation is to some extent an anticipation of Joseph Butler's argument in the Analogy of Religion. His Letters to a Lady inclined to enter the Church of Rome are specimens of the attitude of a High Church Anglican towards Roman Catholicism.

Writings on practical divinity
A Serious Call to a Devout and Holy Life (1729), together with its predecessor, A Practical Treatise Upon Christian Perfection (1726), deeply influenced the chief actors in the great Evangelical revival. John and Charles Wesley, George Whitefield, Henry Venn, Thomas Scott, and Thomas Adam all express their deep obligation to the author. The Serious Call also affected others deeply. Samuel Johnson, Gibbon, Lord Lyttelton and Bishop Home all spoke enthusiastically of its merits; and it is still the work by which its author is popularly known. It has high merits of style, being lucid and pointed to a degree.

In a tract entitled The Absolute Unlawfulness of the Stage Entertainment (1726), Law was agitated by the corruptions of the stage to preach against all plays, and incurred some criticism the same year from John Dennis in The Stage Defended.

His writing is anthologised by various denominations, including in the Classics of Western Spirituality series by the Catholic Paulist Press.

The devotional writer Andrew Murray was so impressed by Law's writings that he republished a number of his works, stating "I do not know where to find anywhere else the same clear and powerful statement of the truth which the Church needs at the present day."

Mysticism

In his later years, Law became an admirer of the German Christian mystic Jakob Böhme. The journal of John Byrom mentions that, probably around 1735 or 1736, the physician and Behmenist George Cheyne had drawn Law's attention to the book Fides et Ratio, written in 1708 by the French Protestant theologian Pierre Poiret. It was in this book that Law came across the name of the mystic Jakob Böhme. From then on, Law's writings such as A Demonstration of the Errors of a late Book (1737) and The Grounds and Reasons of Christian Regeneration (1739), contained a mystical note. In 1740 appeared An Earnest and Serious Answer to Dr. Trapp and in 1742 An Appeal to All that Doubt. The Appeal was greatly admired by Law's friend George Cheyne, who wrote on 9 March 1742 to his good friend, the printer and novelist Samuel Richardson: "Have you seen Law's Appeal ... it is admirable and unanswerable". John Byrom wrote a poem based on An Earnest and Serious Answer, which was found among the manuscripts of Samuel Richardson after his death in 1761.

Law's mystical tendencies caused the first breach in 1738 between Law and the practical-minded John Wesley after an exchange of four letters in which each explained his own position. After eighteen years of silence, Wesley attacked Law and his Behmenist philosophy once again in an open letter in 1756 in which Wesley wrote:

I have scarce met with a greater friend to darkness except 'the illuminated Jacob Behmen'. But, Sir, have you not done him an irreparable injury? I do not mean by misrepresenting his sentiments; (though some of his profound admirers are positive that you misunderstand and murder him throughout) but by dragging him out of his awful obscurity; by pouring light upon his venerable darkness. Men may admire the deepness of the well, and the excellence of the water it contains: But if some officious person puts a light into it, it will appear to be both very shallow and very dirty. I could not have borne to spend so many words on so egregious trifles, but that they are mischievous trifles: ... bad philosophy has, by insensible degrees, paved the way for bad divinity.

Law never responded to this open letter, though he had been deeply upset, as testified by John Byrom.

After seven years of silence, Law further explored Böhme's ideas in The Spirit of Prayer (1749–1750), followed by The Way to Divine Knowledge (1752) and The Spirit of Love (1752–1754). He worked on a new translation of Böhme's works for which The Way to Divine Knowledge had been the preparation. Samuel Richardson had been involved in the printing of some of Law's works, e.g. A Practical Treatise upon Christian Perfection (second edition of 1728), and The Way to Divine Knowledge (1752), since Law's publishers William and John Innys worked closely with Samuel Richardson.

Law had taught himself the "High Dutch Language" to be able to read the original text of the "blessed Jacob". He owned a quarto edition of 1715, which had been carefully printed from the Johann Georg Gichtel edition of 1682, printed in Amsterdam where Gichtel (1638–1710) lived and worked.

After the death of both Law and Richardson in 1761, Law's friends George Ward and Thomas Langcake published a four-volume version of the works of Jakob Böhme between 1764 and 1781. It was paid for by Elizabeth Hutcheson. This version became known as the Law-edition of Böhme, even though Law had never found the time to contribute to this new edition. As a result of this, it was ultimately based on the original translations made by John Ellistone and John Sparrow between 1645 and 1662, with only a few changes. This edition was greatly admired by Samuel Taylor Coleridge and William Blake. Law had found some illustrations made by the German early Böhme exegetist Dionysius Andreas Freher (1649–1728), which had been included in this edition. Upon seeing these symbolic drawings, Blake said during a dinner party in 1825 "Michel Angelo could not have surpassed them".

Law's Admiration for Isaac Newton and Jakob Böhme
Law greatly admired both Isaac Newton, whom he called "this great philosopher" and Jakob Böhme, "the illuminated instrument of God". In part I of The Spirit of Love (1752) Law wrote that in the three properties of desire one can see the "Ground and Reason" of the three great "laws of matter and motion lately discovered [by Sir Isaac Newton]". Law added that he "need[ed] no more to be told that the illustrious Sir Isaac [had] ploughed with Behmen's heifer" which had led to the discovery of these laws.

Law added that in the mathematical system of Newton these three properties of desire, i.e. "attraction, equal resistance, and the orbicular motion of the planets as the effect of them", are treated as facts and appearances, whose ground appears not to be known. However, Law wrote, it is in "our Behmen, the illuminated Instrument of God" that:

Their Birth and Power in Eternity are opened; their eternal Beginning is shown, and how and why all Worlds, and every Life of every Creature, whether it be heavenly, earthly, or hellish, must be in them, and from them, and can have no Nature, either spiritual or material, no kind of Happiness or Misery, but according to the working Power and State of these Properties. All outward Nature, all inward Life, is what it is, and works as it works, from this unceasing powerful Attraction, Resistance, and Whirling."

Aldous Huxley quotes admiringly and at length from Law's writings on mysticism in his anthology The Perennial Philosophy, pointing out remarkable parallels between his ( Law's ) mystical insights and those of Mahayana Buddhism, Vedanta, Sufism, Taoism and other traditions encompassed by Leibniz's concept of the Philosophia Perennis. Huxley wrote:
Granted that the ground of the individual soul is akin to...the divine Ground of all existence...what is the ultimate nature of good and evil, and what the true purpose and end of life? The answers to these questions will be given to a great extent in the words of that most surprising product of the English eighteenth century, William Law...a man who was not only a master of English prose, but also one of the most interesting thinkers of his period and one of the most endearingly saintly figures in the whole history of Anglicanism.

Veneration
Law is honoured on 10 April on the calendars of the Church of England and the Episcopal Church.

List of works
 Remarks upon a Late Book, Entituled, The Fable of the Bees (1724)
"A Practical Treatise Upon Christian Perfection" (1726)
 A Serious Call to a Devout and Holy Life (1729)
 A Demonstration of the Gross and Fundamental Errors of a late Book called a Plain Account, etc., of the Lord's Supper (1737)]
 The Grounds and Reasons of the Christian Regeneration (1739)An Earnest and Serious Answer to Dr Trapp's Sermon on being Righteous Overmuch (1740)
 An Appeal to All that Doubt (1742]
 [http://www.ccel.org/ccel/law/prayer/files/prayer.html The Spirit of Prayer (1749, 1750)
 The Way to Divine Knowledge (1752)
 The Spirit of Love (1752-1754)
A Short but Sufficient Confutation of Dr Warburton's Projected Defence (as he calls it) of Christianity in his Divine Legation of Moses (1757). Reply to The Divine Legation of Moses.
A Collection of Letters on the Most Interesting and Important Subjects, and on Several Occasions (1760)
 Of Justification by Faith and Works, A Dialogue between a Methodist and a Churchman (1760)
 An Humble, Earnest and Affectionate Address to the Clergy  (1761) renamed "The Power of the Spirit" by Andrew Murray in his 1896 reprint.
You Will Receive Power
The Way to Christ by Jakob Boehme, translated by William Law
The Supersensual Life by Jakob Böhme, translated by William Law (1901)

Notes

References
Abbey, Charles J., The English Church in the 18th Century, 1887.
Baker, Eric W., A Herald of the Evangelical Revival: A Critical Inquiry into the Relation of William Law to John Wesley and the Beginnings of Methodism, The Epworth Press, 1948.
Foster, Richard J., Celebration Of Discipline, San Francisco: Harper & Row, 1988.
Huxley, Aldous, The Perennial Philosophy, 1945.

Lecky, W.E.H, History of England in the 18th Century, 1878–90.
Overton, John Henry, William Law, Nonjuror and Mystic, 1881.
Stephen, Leslie, English Thought in the 18th century.

Tighe, Richard, A Short Account of the Life and Writings of the Late Rev. William Law, 1813.
Walker, A.Keith. William Law: His Life and Work SPCK, 1973.
Walton, Christopher, Notes and Materials for a Complete Biography of W Law, 1848.

Attribution:

External links

The Life and Works of William Law - all 17 known works.

 William Law Page with the William Law Edition of Jakob Böhme
 The Mystical Writings of William Law webpage

1686 births
1761 deaths
18th-century English Anglican priests
18th-century English Christian theologians
18th-century Christian mystics
English Anglican theologians
People from North Northamptonshire
Anglican saints
Anglican universalists
Protestant mystics
English Christian universalists
18th-century Christian universalists
Christian universalist clergy
Harold B. Lee Library-related 19th century articles
Early modern Christian devotional writers
Anglican devotional writers

William Law


Bredene Koksijde Classic var den 17. udgave af cykelløbet Bredene Koksijde Classic (tidligere kendt som Handzame Classic). Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 22. marts 2019. Løbet blev vundet af tyske Pascal Ackermann fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
 Rasmus Byriel Iversen kørte for
 Jonas Aaen Jørgensen kørte for
 Nicolai Brøchner kørte for
 Andreas Stokbro kørte for
 Tobias Kongstad kørte for
 Mathias Norsgaard Jørgensen kørte for
 Rasmus Bøgh Wallin kørte for
 Mikkel Bjerg kørte for
 Jakob Egholm kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

2019
UCI Europe Tour 2019

Bredene Koksijde Classic 2019


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Vráble enthält die vier nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Vráble im Okres Nitra.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Vrable


An Digitaria remotigluma in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni De Winter, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Clayton. An Digitaria remotigluma in nahilalakip ha genus nga Digitaria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Digitaria (Poaceae)

Digitaria remotigluma


Syngdu 2 (enska: Sing 2) er bandarísk teiknimynd frumsýnd 2021.

Tenglar

Bandarískar teiknimyndir
Kvikmyndir frumsýndar 2021
Illumination-kvikmyndir
Universal Pictures-kvikmyndir

Syngdu 2


Vokesimurex cabritii (nomeada, em inglês, Cabrit's murex; em francês, murex chevreau; na tradução para o português chevreau significando "cabrito") é uma espécie de molusco gastrópode marinho do gênero Vokesimurex, pertencente à família Muricidae da ordem Neogastropoda. Foi classificada por A. C. Bernardi em 1859; originalmente nomeada Murex cabritii (no gênero Murex) no texto "Description d'espèces nouvelles", publicado no Journal de Conchyliologie. 7(3): 301-303.; seu descritor específico sendo uma homenagem a "M. Cabrit, de Bourdeaux, dono de uma finíssima coleção de conchas onde se sobressai uma magnífica série de Murex". É nativa do oeste do oceano Atlântico, da Carolina do Norte à Flórida, no sudeste dos Estados Unidos, até golfo do México e no mar do Caribe, das Antilhas à Colômbia; considerada de procedência desconhecida por ocasião de sua descoberta para a ciência.

Descrição da concha
Concha delicada e bem esculpida, de até quase 9 centímetros de comprimento quando bem desenvolvida, mas normalmente com dimensões de até 5 a 6 centímetros; de coloração amarelada ou alaranjada a rosada, apresentando espiral baixa e canal sifonal fino e destacado; suas varizes exibindo alguns espinhos curtos na espiral e na volta corporal, enquanto espinhos longos, em três fileiras, ocupam o seu canal sifonal, variando em número. Columela lisa e branca, aporcelanada. Lábio externo circular e dotado de grossos espinhos. Abertura dotada de opérculo córneo, de coloração avermelhada a amarelada.

Habitat e uso
Vokesimurex cabritii ocorre em águas de profundidade de até 150 metros, na zona nerítica. É um item cobiçado entre os colecionadores, sendo que as encontradas nas praias ou em depósitos de conchas, após as tempestades, têm seus espinhos desgastados, enquanto que as dragadas ou capturadas em redes de camarão apresentam seus espinhos longos e pontiagudos.

Ligações externas
 Vokesimurex cabritii (Estados Unidos), no Flickr, por Pei-Jan Wang.

Gastrópodes
Muricidae
Animais descritos em 1859
Fauna dos Estados Unidos
Fauna do México
Fauna do Caribe

Vokesimurex cabritii


La Fundación Nacional de Parques Zoológicos y Acuarios de Venezuela (FUNPZA), como institución oficial, creada por el Ejecutivo Nacional según Decreto N° 1.436, de fecha 24 de enero de 1991 y constituida el 15 de mayo de 1991 bajo la adscripción y tutela del Ministerio del Poder Popular para Ecosocialismo y Aguas, MINEA (antes Ministerio del Poder Popular para el Ambiente, MINAMB), tiene funciones públicas expresas asignadas en el decreto de su creación, sus estatutos, y el Reglamento de la Ley de Protección de Fauna Silvestre (Gaceta Oficial de la República de Venezuela No 5.302 del 29-01-1999), en concordancia con la Ley de Gestión de Diversidad Biológica (Gaceta Oficial de la República Bolivariana de Venezuela No 39.070 del 01-12-2008) y la Resolución Ministerial MARN N° 137 (Gaceta Oficial de la República de Venezuela No 36.314 del 16-10-1997) que regula el registro y funcionamiento de los parques zoológicos y acuarios nacionales. FUNPZA es una unidad operativa de apoyo y gestión de la Estrategia Nacional de Diversidad Biológica que promueve el valor social de la protección a la naturaleza y propicia el desarrollo de conciencia conservacionista en la población. Las competencias de FUNPZA son evaluar, supervisar, y controlar el funcionamiento de los zoológicos, acuarios y afines privados y públicos (colecciones privadas, centros de cría en cautiverio y otros), en funcionamiento o por crearse dentro del territorio nacional, además de promover el desarrollo técnico y profesional del personal adscrito a dichas instituciones.incluyen la recogida de animales, los acuerdos de intercambio entre los centros de conservación ex situ, y apoyo legal. Igualmente, presta asesoría, apoyo técnico y veterinario a la Dirección Nacional de Diversidad Biológica del MINEA y a cualquier institución que le solicite en el campo de la conservación ex situ e in situ de especies. Entre sus responsabilidades FUNPZA diseña las normas técnicas para el manejo de las colecciones cautivas, establece los requerimientos para su exhibición y conservación en los zoológicos, acuarios y centros afines e implementa y desarrolla normativas y procedimientos en los centros y granjas comunitarias para el aprovechamiento de especies.

Entre las funciones de FUNPZA están: integrar a las comunidades en el funcionamiento de los zoológicos y acuarios venezolanos, promoviendo los saberes de ecología comunitaria e incentivando la participación y el sentido de identificación con la fauna autóctona; promover la creación de centros de conservación ex situ, en colaboración con comunidades organizadas que puedan albergar fauna decomisada por tráfico ilícito o fauna entregada voluntariamente; además, atender la demanda de la Estrategia Nacional de Diversidad Biológica en materia de prioridades de especies que requieren apoyo de conservación ex situ y que deben ser incorporadas en los parques zoológicos y acuarios de acuerdo con sus necesidades de conservación y nivel de amenaza. También velar por el mantenimiento de altos niveles de bienestar de fauna cautiva, asegurando el bienestar óptimo y comportamiento natural de los animales en cautiverio; crear los planes operativos y colecciones en Parques Zoológicos, Acuarios y otros centros de albergue de fauna y flora de Venezuela, de forma que permita la planificación y manejo de especies cautivas; además de promover el intercambio con instituciones de investigación, universidades y organizaciones de conservación que contribuyan con la investigación necesaria para fortalecer la gestión de los Parques Zoológicos, Acuarios y otros centros de conservación ex situ de especies amenazadas.

Enlaces externos
 The National Foundation of Zoological Parks and Aquariums

 *
Venezuela
Gobierno de Venezuela
Fundaciones de Venezuela


The Black Castle este un film de groază american din 1952, regizat de Nathan H. Juran. Rolurile principale sunt interpretate de actorii Richard Greene, Boris Karloff și Stephen McNally.

Rezumat

Sir Ronald Burton (Greene), un gentleman britanic, investighează dispariția a doi dintre prietenii săi la moșia austriacă a sinistrului conte von Bruno (McNally). În secret, Bruno caută răzbunare împotriva conducătorilor unei forțe britanice care i-a întors pe nativi împotriva lui în Africa colonială: prietenii dispăruți ai lui Burton se numără printre victimele lui Bruno, iar Burton este acum și el în capcană. Burton intenționează să scape cu contesa abuzată de Bruno, dar acoliții contelui îi opresc.

Distribuție
 Richard Greene - Sir Ronald Burton, alias Richard Beckett
 Boris Karloff - Dr. Meissen
 Stephen McNally -  Contele Carl von Bruno
 Rita Corday - Contesa Elga von Bruno (ca Paula Corday)
 Lon Chaney, Jr. - Gargon
 John Hoyt - Contele Steiken
 Michael Pate - Contele Ernst von Melcher
 Nancy Valentine - Therese von Wilk
 Tudor Owen - Romley
 Henry Corden - Fender
 Otto Waldis -  Krantz the Innkeeper

Producție
Filmul urma să fie regizat de Joseph Pevney, cu Nathan Juran ca regizor artistic. Pevney a fost nemulțumit de scenariu și când Universal a refuzat să facă modificările pe care și le dorea, a părăsit producția filmului. Universal a decis să-l promoveze pe Juran ca regizor cu două săptămâni înainte de începerea filmărilor. Timpul de filmare a fost de douăzeci de zile.

Juran a afirmat că a fost ajutat foarte mult de distribuție, în special de Boris Karloff (care "a pus atât de mult în personajul său care nici nu era în scenariu"), cât și de regizorul său asistent, Bill Hammond. Universal a fost impresionat de munca lui Juran și i-a oferit un contract de un an ca regizor.

Note

Vezi și
 Listă de filme americane din 1952

Filme din 1952
Filme de groază din anii 1950
Filme în limba engleză
Filme Universal Pictures
Filme regizate de Nathan H. Juran
Filme cu acțiunea în secolul al XVIII-lea
Filme americane

The Black Castle


صالح حشاد ضابط طيار مغربي سابق، كان يحمل رتبة كومندوم سكادرون أريين ويعد من أوائل الطيارين المغاربة حيث كان من المتخرجين الأوائل في هذا المجال من المغاربة. يصفه بعض الدارسين في المغرب بكونه أحد أحسن وأبرع الطيارين الذين مروا في تاريخ المغرب. وقد ضل مجهولا في بلده نظرا لارتباط اسمه محاولة انقلاب أوفقير على الملك الحسن الثاني.

طفولة حشاد

ولد الطيار صالح حشاد في بني ملال بالضبط في قرية أولاد ايعيش في المغرب عام 1938، وكان ينتمي إلى أسرة متوسطة. كان الطيار ضيفا على برنامج شاهد على العصر الذي يقدمه الإعلامي أحمد منصور مقدم البرنامج الذي بثته قناة الجزيرة سنة 2009 وروى صالح حشاد في إحدى الحلقات وقال لمقدم البرنامج أنه عندما كان طفلا صغيرا، قام بعض الجنود الفرنسيين بقمع ثورة في مدينة خريبكة المغربية وقد استعملوا لإخماد هذه الثورة طائرة حربية كانت تحلق فوق المدينة وتطلق النار بواسطة مدافع رشاشة، وقد نجى بأعجوبة من الطلقات العشوائية التي أطلقت من هذه الطائرة، ومنذ ذلك اليوم قرر أن يصبح طيارا.

الدراسة العسكرية

التحق بالمدرسة العسكرية في مراكش في فبراير عام 1957، ثم أرسِل للتدريب على الطيران الحربي في فرنسا حيث أكمل دراسته عام 1959. كان أحد طياري الميغ التي أهداها السوفيات إلى الملك محمد الخامس في العام 1960، كما كان صالح حشاد آخر طيار ودع الميغ السوفياتية عام 1965 في استعراض جوي جرى في المغرب وذلك بعد التحالف الكامل الذي أقامه الحسن الثاني ملك المغرب آنذاك مع الولايات المتحدة الأميركية. أرسِل بعدها حشاد للدراسة والتدريب على الطائرات أف 5 الأميركية فائقة السرعة وذلك في قاعدة فنس إيرفورس في ولاية أوكلاهوما الأميركية حيث بقي هناك إلى العام 1967 وكان الأول على دفعته حيث تفوق حتى على الطيارين الأميركيين وحصل على أعلى درع عسكري أميركي يمنح للطيارين المقاتلين آنذاك. عاد صالح حشاد إلى المغرب ليصبح طيارا في قاعدة القنيطرة الجوية ثم أرسِل مرة أخرى إلى الولايات المتحدة الأميركية عام 1968 وبقي عاما كاملا يدرس أحدث التقنيات العسكرية في الكلية الجوية في قاعدة مونتغمري في ولاية ألاباما وكان الطيار الوحيد غير الأمريكي الذي شارك بطائرته في حفل التخرج وذلك بسبب تفوقه وبراعته العسكرية.

المحاولة الانقلابية
عاد صالح حشاد بعد انتهاء دراسته في الولايات المتحدة إلى قاعدة القنيطرة الجوية في المغرب حيث تدرج في المسئوليات بها من قائد سرب إلى قائد فيلق جوي ثم رئيسا للعمليات في القاعدة. وفي 16 أغسطس 1972 انقلبت حياته رأسا على عقب، فقد كان قائد سرب الطائرات التي أقلعت من قاعدة القنيطرة الجوية لمرافقة طائرة ملك المغرب الحسن الثاني حال دخول الأجواء المغربية قادما من فرنسا، فوجئ حشاد الذي كان قائدا للسرب بثلاثة من الطيارين المرافقين له يفتحون نيران أسلحتهم على طائرة الحسن الثاني المدنية التي أصيبت في معظم أجزائها، ورغم إصابة طائرة الملك إصابات قاتلة حتى أن بعض محركاتها بدأت تحترق إلا أنها تمكنت من الهبوط ونجا الحسن الثاني في تلك المحاولة الانقلابية الشهيرة الفاشلة التي قادها الجنرال محمد أوفقير وزير الدفاع آنذاك والتي كانت الثانية ضد الحسن الثاني خلال عام واحد بعد محاولة انقلاب الصخيرات التي وقعت في العاشر من يوليو/ تموز عام 1971، قبض على الطيار صالح حشاد وعلى من بقي على قيد الحياة من المشاركين في المحاولة الانقلابية وعلى رأسهم قائد سلاح الطيران وقائد قاعدة القنيطرة الجوية وأعدم الكثير من الطيارين والضباط. أما قائد المحاولة الجنرال محمد أوفقير فهناك روايات متعددة عن مصيره، بعضها يشير إلى أنه قد انتحر بينما تشير أخرى إلى أنه قد نحر، وحكم على صالح حشاد بالسجن عشرين عاما قضى منها ثمانية عشر عاما في  سجن تازمامرت.

وصلات خارجية
 فيديو : جميع حلقات شاهد على العصر - صالح حشاد'''(قناة الجزيرة 2009)

مواليد 1938
عسكريون مغاربة
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
طيارون مغاربة
طيارون عسكريون مغاربة

صالح حشاد


La A86 también conocida como Segundo Periférico o Super-periférico de Paris, es una autopista francesa en forma de bucle alrededor de París, a una distancia de entre 2 y 7 kilómetros del «Bulevar Periférico». Está considerada como la segunda de las cuatro vías de circunvalación de París. Es una vía con un muy alto nivel de tráfico, con una media en 2009, de hasta 275.000 vehículos al día.

Historia
Su construcción ya formaba parte del Plan de infraestructuras de Paris entre 1960 y 1965 pero no comenzaron las obras hasta 1968. El itinerario seguía esencialmente el recorrido de la RN186 largo de 78 kilómetros. El primer tramo se abrió en 1969 al este entre Rosny-sous-Bois y Fontenay-sous-Bois.

El crisis del petróleo de 1972 afecto el proyecto y finalmente no se finalizó hasta 2009. En 1994 existían 50 kilómetros entre Nanterre y La Courneuve y entre Antony y Versalles. En 2000 existían 64 kilómetros formando una ruta continua entre Rueil-Malmaison y Versailles. En 2009 se sumó un tramo de 5 kilómetros de Rueil-Malmaison hasta A13 y en 2011 los últimos 10 kilómetros entre el A13 y el Puente de Colbert formado por un túnel de dos niveles fue inaugurado.

Itinerario
La función básica de esta autopista es conectar la Prefecturas de la Petite Couronne de Paris.
 Antony
 Créteil
 Nogent-sur-Marne
 Bobigny
 Saint-Denis
 Nanterre
 Versailles

Salidas

Otras circunvalaciones
Las cuatro vías de circunvalación son:
 «Bulevar Periférico» (Primera vía de circunvalación)
 «Segundo Periférico» (Segunda vía de circunvalación)
 La «Franciliana» (Tercera vía de circunvalación)
 La «Gran Circunvalación de París» (Cuarta vía de circunvalación)

Interior
 El «Bulevar Periférico», es el primero de los cuatro ejes de circunvalación por autopista de la capital francesa. Discurre en su práctica totalidad, muy próximo al límite interior del término municipal (o comunal) de París y tiene una longitud de 35km.

Exterior
 En un radio de en torno a 20 kilómetros del "Periférico", se ubica el Tercer Periférico de París conocido como la "Franciliana", formado por un conjunto de autopistas, a las que está proyectado dar continuidad en varios tramos, para cerrar la circunvalación completa en torno a París.
 En una distancia variable según el tramo, de entre 100 y 200 kilómetros de la capital, se encuentra el Cuarto Periférico de París conocido como la "Gran Circunvalación de París", que comprende varias autopistas que rodean la capital circunvalándola. Su finalidad es permitir evitar el paso por las inmediaciones de París, reduciendo la congestión.

Notas y referencias

A86
Vías de circunvalación urbanas de Francia

Autopista A86 (Francia)


Türkiye İşçi Sendikaları Konfederasyonu, kısaca Türk-İş, 1952 yılında kurulan Türkiye'nin en büyük işçi konfederasyonudur. Genel merkezi Ankara'dadır. Genel Başkanı Ergün Atalay'dır. 34 üye sendikası vardır.

Üye sendikalar

Genel başkanları ve Genel sekreterleri

Genel başkanları
 İsmail İnan (1952-1953)
 Mahmut Naci Kurt (1953-1957)
 Nuri Beser (1957-1960)
 Seyfi Demirsoy (1960-1973)
 Halil Tunç (1973-1979)
 İbrahim Denizcier (1979-1982)
 Şevket Yılmaz (1982-1992)
 Bayram Meral (1992-2002)
 Salih Kılıç (2003-2007)
 Mustafa Kumlu (2007-2013)
 Ergün Atalay (2013-günümüz)

Dış bağlantılar
 Türk-İş resmi sitesi

TÜRK-İŞ


Saveta Bogdan (n. 16 ianuarie 1946, Sângeorz-Băi, județul Bistrița-Năsăud) este o interpretă de muzică populară românească.

Referințe

Nașteri în 1946
Nașteri pe 6 ianuarie
Cântărețe române
Cântăreți români de muzică populară

Saveta Bogdan


BO Carinae (BO Car / HD 93420 / SAO 238447) es una estrella variable en la constelación de Carina.
De magnitud aparente máxima +7,18, es una estrella lejana que se encuentra a una incierta distancia.
Su posible pertenencia al cúmulo estelar Trumpler 15 permite estimar que está a 2500 pársecs (8150 años luz) del sistema solar.

BO Carinae es una supergigante roja de tipo espectral M4I con una temperatura efectiva de 3525 K.
Tiene un radio 800 veces más grande que el del Sol, lo que equivale a 3,7 UA por lo que si estuviese en el centro del Sistema Solar, los cuatro planetas más cercanos al Sol —entre ellos la Tierra— estarían englobados en el interior de la estrella.
Su luminosidad bolométrica —considerando todas las longitudes de onda— alcanza las cifra de 78.000 veces la luminosidad solar.
Pierde masa en forma de polvo a razón de 0,3 x 10-9 masas solares por año.

Catalogada como una variable irregular LC —al igual que TZ Cassiopeiae o V528 Carinae—, el brillo de BO Carinae fluctúa entre magnitud +7,18 y +8,15, sin que se conozca periodicidad alguna.

Véase también
 Lista de estrellas variables
 Lista de estrellas más grandes conocidas

Referencias

Supergigantes rojas
Estrellas variables
Variables irregulares
Constelación de Carina

BO Carinae


Saara Aalto (født 20. maj 1987) er en finsk sangerinde, som deltog i sæson 13 i Storbritanniens X Factor, hvor hun blev nr 2. Hun repræsenterede Finland ved Eurovision Song Contest 2018 i maj med sangen "Monsters", som havnede på en 25. plads.

Eksterne henvisninger

Sangere fra Finland
X Factor-deltagere
Finlands Eurovision Song Contest-deltagere
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2018

Saara Aalto


Çokak, Adana ilinin Kozan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Köy nüfusunun çoğunu Selanik Türkleri oluşturmaktadır.

Coğrafya
Adana iline 88 km, Kozan ilçesine 20 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kozan'ın mahalleleri

Çokak, Kozan


La cascada de Dindéfelo (en francés: Cascade de Dindéfelo o Dindéfello) es una caída de agua de la Reserva Natural Comunitaria de Dindéfelo. Tiene 115 metros de altura, la de mayor desnivel del Senegal. Está en el sureste del país, muy próxima a la frontera con Guinea, próxima al pueblo de Dindéfelo. La cascada es un importante atractivo turístico.

Véase también
Geografía de Senegal
Geografía de África

Referencias

Cascadas de Senegal

Cascada de Dindéfelo


James Bailey may refer to:

People

Academics
 James Bailey (classical scholar) (died 1864), English schoolmaster
 J. O. Bailey (1903–1979), professor of literature
 Jay Bailey (James E. Bailey, 1944–2001), American biochemical engineer and pioneer of metabolic engineering
 James R. Bailey, professor at George Washington University

Politicians
 James Bailey (American politician) (1801–1880), mayor of Houston, Texas
 James E. Bailey (1822–1885), US Senator from Tennessee
 James Bailey (British politician) (1840–1910), British Conservative Party politician, MP 1895–1906

Sports
 James Bailey (basketball) (born 1957), American basketball player
 James Bailey (darts player) (born 1969), Australian darts player
 James Bailey (rugby union) (born 1983), English rugby player
 James Bailey (footballer) (born 1988), English footballer
 James Bailey (field hockey) (born 1991), English field hockey player

Others
 James Montgomery Bailey (1841–1894), American journalist
 James Anthony Bailey (1847–1906), co-founder of Ringling Brothers and Barnum and Bailey Circus
 James E. Bailey (Medal of Honor) (fl. 1872–1875), recipient during the Indian Wars
 James R. A. Bailey (1919–2000), founder and editor of Drum magazine
 James Bailey (businessman) (fl. 2020), British businessman, CEO of Waitrose
 James Thomas Bailey, founder of ComedySportz Los Angeles
 James Bailey, veterinary anesthesiologist, on the Animal Planet show Emergency Vets

Fictional characters
 James Bailey (Coronation Street), from British soap opera Coronation Street

See also
 Jim Bailey (disambiguation)
 Jimmy James Bailey (born 1954), Honduran footballer
 James Bayley (disambiguation)
 James Baillie (disambiguation)
 James Bailie (1890–1967), Northern Irish unionist politician
 James Baily (born 1975), British tennis player

James Bailey


Howhannes Tumanjan (klassisch , reformiert Հովհաննես Թումանյան; * 19. Februar 1869 in Dsegh, Provinz Lori, Russisches Kaiserreich, heute Armenien; † 23. März 1923 in Moskau) war ein armenischer Dichter und Übersetzer, der Gedichte, Balladen, Märchen, Romane, Fabeln sowie kritische journalistische Artikel schrieb. Sein Werk lässt sich in die Strömung des Realismus einordnen. Er konzentrierte sich in seinen Versen auf das harte Leben in der Provinz Lori. Die städtische Siedlung Tumanjan wurde ihm zu Ehren benannt.

Tumanjans Vater Aslan war ein Priester und entstammte der Prinzenfamilie Tumanischwili, eines Zweigs der königlichen Mamikonjan, das sich im 10. Jahrhundert aus Taron (heute Muş in der Türkei) stammend in Kaukasien niederließ. Howhannes Tumanjan erhielt seine Ausbildung an einer Bekenntnisschule in Dschalaloghly und der Nersisjan-Schule der Stadt Tiflis, wohin er bereits in frühen Jahren zog. Sein erstes Gedicht schrieb er im Alter von 12 Jahren, als er in Dschalaloghly zur Schule ging. Dort hatte er im Haus seines Lehrers gewohnt und sich in dessen Tochter Vergine verliebt.

In Tiflis gründete Tumanjan einen literarischen Zirkel, das sich in der Dachkammer seiner Wohnung traf. Diesem Zirkel gehörten unter anderem Awetik Issahakjan und Levon Schant an. Während der Ausschreitungen 1905 zwischen Armeniern und moslemischen "Tataren" 1905 wurde Tumanjan als Friedensstifter zwischen beiden Gruppierungen bekannt. Seine Überzeugung für Friedfertigkeit erklärte er in folgendem Vers:  Im Oktober 1914 trat Tumanjan dem "Komitee zur Unterstützung von Kriegsopfern" bei, das den Verfolgten des Völkermords an den Armeniern half, sich in Etschmiadsin niederzulassen. Er war mit Olga Matschkaljan verheiratet und hatte 10 Kinder.
Nach Howhannes Tumanjan ist u. a. die Staatliche Universität in Wanadsor benannt.

Beleg
 Biografie Tumanjans auf armenianhouse.org (englisch)

Weblinks

 Hovhannes Tumanyan: My Friend Neso 1914
 Krikor Beledian: Hovhannes Tumanyan: A passion for storytelling. In: The UNESCO Courier, Nr. 1, 2019

Autor
Literatur (Armenisch)
Künstler (Russisches Kaiserreich)
Person (Armenische Sozialistische Sowjetrepublik)
Lori (Provinz)
Armenischer Adliger
Familienmitglied des Adelsgeschlechts Mamikonjan
Armenier
Geboren 1869
Gestorben 1923
Mann

Howhannes Tumanjan