Na música, um acorde de passagem é um acorde que conecta/liga as notas de dois acordes diatônicos. Acordes intermediários que ajudam a passar de um acorde diatônico para outro. A passagem pode ser consoantes ou dissonantes.

A passagem pode ser inserido em uma progressão preexistente que se move por uma terça maior ou menor para criar mais movimento.

Por exemplo, na progressão de acordes simples na tonalidade de dó maior, que vai de I7/iii7/ii7/V7:
 | Cmaj7 | Em7 |Dm7 | G7 |
o acorde de passagem diatônico (isto significa "da escala da tônica") (Dm7) pode ser inserido:
 |Cmaj7 Dm7 |Em7 |Dm7 |G7 |
ou o acorde cromático de passagem (Ebm7) pode ser inserido:
 |Cmaj7 |Em7 Ebm7 |Dm7 |G7 |
ou uma ou mais dominantes secundárias podem ser inseridas:
 |Cmaj7 B7 |Em7 A7 |Dm7 |G7 | (neste exemplo, o B7 é o dominante secundário de Em7 e o A7 é o dominante secundário de Dm7)
Um acorde de passagem cromática é "um acorde que não está na escala harmonizada." Por exemplo, um ou mais acordes de sétima diminuta podem ser inseridos:
 |Cmaj7 D# dim7' |Em7 C# dim7 |Dm7 |G7 | (neste exemplo, o D# dim7 é o viio7 de Em7 e o C# dim7 é o viio7 de Dm7)
As passagens podem ser consoantes ou dissonantes e podem incluir substituição de quinta bemol, substituição de escala, substituição de dominante menor, acordes de aproximação e substituição dirigida por linha do baixo elétrico.

Além disso, particularmente em conjuntos menores, como o trio de órgão ou o quarteto de jazz, os instrumentistas da seção rítmica de acompanhamento (por exemplo, guitarra jazz, piano jazz, órgão) podem improvisar acordes de passagem.

Em grandes conjuntos, como uma big band, os músicos de acompanhamento podem ter menos liberdade para improvisar usando a passagem, porque o compositor/arranjador pode já ter escrito os acordes de passagem na parte da trompa, o que pode colidir com a passagem improvisada tocados por um músico acompanhante.

Também depende da velocidade, em uma balada muito lenta, se um músico tocador de acordes adiciona um acorde diminuto improvisado por meio compasso, isso pode "confrontar" com as notas da melodia. Por outro lado, em um bebop extremamente rápido (up-tempo), um músico que acompanha poderia adicionar acordes de passagem improvisados com mais liberdade, devido ser rápido.

Ver também
 Reviravolta
 Reviravolta do blues

Leitura adicional
 R., Ken (2012). Substituição do Tritone DOG EAR para Jazz Guitar, Amazon Digital Services, Inc., ASIN: B008FRWNIW

Arranjo
Improvisação musical
Acordes
!Artigos com microformatos hAudio

Acorde de passagem


Fotoklub Split je fotografski klub iz Splita. Najstariji je fotoklub u Hrvata.

Povijest
Foto klub Split konstituiran je na skupštini u Kinu Karaman 26. travnja 1911. godine. Glavni pokretači i osnivači kluba bili su profesori Realke Umberto Girometta i Juraj Božičević. Uz ova dva foto amatera značajniji prvi aktivni članovi bili su i nastavnik Realke Mirko Fagarazzi, te trgovac Ante Milišić u čijoj su se papirnici u Ilićevom prolazu nasuprot kina Karaman mogli opskrbljivati foto opremom i izlagati radove nakon organiziranih foto izleta.

Neprilike oko dva svjetska rata nisu samo utjecale na prestanak klupskog okupljanja, vec i na uništavanje fotografske građe. Tek su se 1950. u okrilju organizacije Narodna tehnika obnavlja institucionaliziranje amaterske fotografske djelatnosti kroz Klub foto i kino amatera. Nakon odvajanja od "Kino kluba Split" i iseljenja iz prostorija na Rivi 1952. g. Foto klub se smjestio u Marmontovoj ulici u sklopu "Izložbenog salona Galić" od kojeg se odvojio 1956. g. kada organiziranjem 2. Klupske izložbe definitivno počinje živjeti svoju djelatnost sa svojim gradom i puno puno šire do današnjih dan.

Klub je ostvario uspjeh i veliki ugled. Godine 2008., Fotoklub je treći od 83 svjetska grada i jedini u Hrvatskoj imao izložbu World Press Photo. Mnogi fotografi žele izlagati u Fotoklubu Splitu, a izložbe se dogovaraju godinu dana unaprijed. Ugledni svjetski fotografi žele biti članovi Fotokluba Splita, kao što su Nenad Reberščak i Stephan Lupino.

Fotoklub Split danas je žarište kulturnoga života Splita i jedna je od najposjećenijih ustanova u Hrvatskoj s više od 100.000 posjetitelja godišnje i jedina fotogalerija u Hrvatskoj koja je otvorena 365 dana u godini. Kuriozitet je da klub svake godine otvara izložbu u novogodišnjoj noći, pa je taj događaj prvi kulturni događaj godine u Hrvatskoj.

Zaštita

Ministarstvo kulture Republike Hrvatske uvrstilo je prostor Galerije fotografije i Fotoklub Split u popis kulturnih dobara, čime se štiti izložbeni i uredski prostor, pomoćne prostorije i foto-laboratorij. To je najznačajnije priznanje u 103 godine povijesti Fotokluba Split, koji je postao prva foto-galerija u Hrvatskoj koja nosi titulu kulturnog dobra.

Pod oznakom Z-6235 zavedeni su kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Poznati članovi
U klubu je ponikao velik broj fotografa koji su ostavili ili još ostavljaju bitnog traga u hrvatskoj fotografiji. Moglo bi se govoriti o trima naraštajima umjetnika fotografije poniklih iz Fotokluba Split. Značajnija imena prve generacije između ostalih su Ljubomir Garbin, Ivan Filipin, Nikola Vučemilović, Ivo Eterović, Petar Jović, Andro Damjanić i Zvonimir Buljević, dok srednjoj pripadaju Aljoša Krstulović, Ante Verzotti, Feđa Klarić, Stipe Božić, Pero Dragičević, Čedomir Butina i Branko Ostojić. Treći naraštaj poznatih hrvatskih fotografa poniklih u Fotoklubu Split čine Matko Biljak, Tom Dubravec, Božidar Vukičević, Rino Efendić, Valentino Bilić Prcić, Ivan Bura, Paun Paunović, Duje Klarić, Zvonimir Brkan, Ante Brkan i nekoliko zanimljivih fotografkinja: Jelena Popić, Ivana Kragić, Maja Prgomet, Jelena Balić i Lili Zaneta.

Izvori

Split
Fotografija u Hrvatskoj
Hrvatske udruge

Fotoklub Split


Józef Michał Juszyński (* 18. September 1793 in Bieliny, Polen; † 24. November 1880 in Sandomierz) war Bischof von Sandomierz.

Leben

Am 28. Oktober 1816 zum Priester geweiht, wurde er am 15. April 1859 zum Bischof von Sandomierz bestellt. Konsekriert wurde er am 10. Juli 1859 durch den Erzbischof von Warschau Antoni Melchior Fijałkowski.

Seine letzte Ruhestätte fand er in der Krypta der Kathedrale von Sandomierz.

Weblinks

Römisch-katholischer Bischof (19. Jahrhundert)
Pole
Geboren 1793
Gestorben 1880
Mann
Person (Sandomierz)

Józef Michał Juszyński


Koroliwka (ukrainisch ; die russische Entsprechung lautet Koroljowka/) heißen folgende Orte in der Ukraine:

Oblast Chmelnyzkyj:
Koroliwka (Chmelnyzkyj), Dorf im Rajon Chmelnyzkyj

Oblast Dnipropetrowsk:
Koroliwka (Nowomoskowsk), Dorf im Rajon Nowomoskowsk

Oblast Iwano-Frankiwsk:
Koroliwka (Kolomyja), Dorf im Rajon Kolomyja
Koroliwka (Iwano-Frankiwsk), Dorf im Rajon Iwano-Frankiwsk

Oblast Kiew:
Koroliwka (Makariw), Dorf im Rajon Makariw
Koroliwka (Fastiw), Dorf im Rajon Fastiw

Oblast Kirowohrad:
Koroliwka (Oleksandrija), Dorf im Rajon Oleksandrija

Oblast Luhansk:
Koroliwka (Krasnodon), Dorf im Rajon Krasnodon

Oblast Lwiw:
Koroliwka (Solotschiw), Dorf im Rajon Solotschiw
Koroliwka (Stryj), Dorf im Rajon Stryj

Oblast Schytomyr:
Koroliwka (Swjahel), Dorf im Rajon Swjahel
Koroliwka (Korosten), Dorf im Rajon Korosten
Koroliwka (Schytomyr), Dorf im Rajon Schytomyr

Oblast Tscherkassy:
Koroliwka (Uman), Dorf im Rajon Uman

Oblast Ternopil:
Koroliwka (Tschortkiw, Borschtschiw), Dorf im Rajon Tschortkiw, Stadtgemeinde Borschtschiw
Koroliwka (Tschortkiw, Towste), Dorf im Rajon Tschortkiw, Siedlungsgemeinde Towste

Oblast Winnyzja:
Koroliwka (Kosjatyn), Dorf im Rajon Kosjatyn
Koroliwka (Lypowez), Dorf im Rajon Lypowez

 Koroliwka (Poliske), ehemaliges Dorf in der Oblast Kiew, Rajon Poliske

Koroliwka


An Eriocaulon longipetalum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Alfred Barton Rendle. An Eriocaulon longipetalum in nahilalakip ha genus nga Eriocaulon, ngan familia nga Eriocaulaceae.

Mabibilngan ini ha Angola. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriocaulon

Eriocaulon longipetalum


Krpeljići su naseljeno mjesto u općini Travnik, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Nalazi se sjeveroistočno od Travnika, kod Guče Gore.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 722

 Muslimani - 583
 Hrvati - 133
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 6

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 629

 Bošnjaci - 521
 Hrvati - 96
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 12

Izvori

Naselja u županiji Središnja Bosna
Travnik

Krpeljići


Gerena, İspanya'nın güneybatı köşesinde bulunan özerk bölge Endülüs'ün, Sevilla eyaletine bağlı bulunan belediyesi. 2002 yılındaki sayıma göre nüfusu, 5,601'dir.

Gerena


Probele de schi fond au fost incluse în programul olimpic începând cu Jocurile Olimpice de iarnă din 1924 de la Chamonix.

Clasament pe medalii
Actualizat după Jocurile Olimpice de iarnă din 2014.

Sportivii cei mai medaliați

Referințe
  Schi fond la Comitetul Olimpic Internațional
  Schi fond la Jocurile Olimpice  pe Sports Reference

Schi fond la Jocurile Olimpice


SilkAir Flight 185 var en ruteflyvning med et Boeing 737-fly fra Jakarta i Indonesien til Singapore, som 19. december 1997 med stor fart styrtede nærmest lodret i Musi-floden nord for Palembang i Sydsumatra, hvorved alle 104 ombordværende omkom.
Flyets Cockpit Voice Recorder og Flight Data Recorder (sorte bokse) var kort inden frakoblede og styrtet anses for at være en selvmordshandling begået af flyets 41-årige kaptajn Tsu Way Ming.

Eksterne henvisninger
 Cockpit Voice Recorder Database (NTSB-rapport )
 Criminal Occurrence description  - Aviation Safety Network
 Mayday Air Crash Investigation Silk Air Flight 185 Pilot Suicide HD DOC 2015 - YouTube (77 minutter)
 SilkAir Flight 185 - Pilot Suicide - YouTube (48 minutter)

Flyulykker og -hændelser i 1997
Flyulykker og -hændelser i Indonesien
Boeing-fly
Forsætligt begåede flyulykker

SilkAir Flight 185


Vikrant Bhargava ( भार्गव ) (né le ) est un homme d'affaires britannique d'origine indienne (né à Jaipur au Rajasthan), notamment cofondateur et ancien directeur marketing de l'une des plus grandes sociétés de jeux d'argent en ligne : l'opérateur de casino en ligne PartyGaming, qui l'a fait devenir milliardaire.

En décembre 2021, Il fait partie des hommes d'affaires nommément cités par les Pandora Papers comme ayant investi beaucoup d'agents dans les fonds de l'un des géants de l'industrie locative de maisons unifamiliales nord américain, le groupe Pretium Partners / Progress Residential, co-fondé par Donald R. Mullen, lequel a pris selon le Consortium international des journalistes d'investigation des dispositions juridiques permettant à ses investisseurs étrangers de bénéficier d'une exposition limitée aux impôts américains, d'après des experts fiscaux ayant analysé les Pandora Papiers.

Il est parfois décrit comme amateur de voyages et de photographie (hobbie), et philanthrope, et Shonali Ayesha Banerjee le classait en 2020 parmi ceux qui font, de manière stratégique, du « philanthrocapitalisme ».

Enfance
Bhargava, ancien élève de l'Institut indien de gestion de Calcutta a obtenu un baccalauréat en technologie et en génie électrique à l' Institut indien de technologie de Delhi.

Carrière
Bhargava démarre comme agent de crédit chez Bank of America ; il y était responsable de la gestion de l'exposition au crédit et des revenus pour le compte d'entreprises clientes.

Il est aussi analyste commercial dans la division du développement commercial de British Gas.

Début 2000, il rejoint PartyGaming (anciennement iGlobalMedia), une start-up créée en 1997.Il y est directeur marketing. Selon lui, il n'a jamais joué au poker dans un vrai casino.

En juillet 2001, il supervise le marketing et le lancement de PartyPoker, alors que son concurrent Paradise Poker gagnait aussi du terrain.

En Juin 2005 PartyGaming est le site de poker en ligne réputé le plus populaire au monde (selon Bhargava, aux heures de pointe, Party Poker accueille simultanément plus de  en ligne contre moins de  deux ans plus tôt). Bhargava en détient 15 % des parts, avec notamment Dikshit, son ami de l'Institut indien de technologie de Delhi, qui en tant que cofondateur (en 1998) en détient environ 40 % des parts. Bhargava, qui n'a alors que , est chargé de lancer une introduction en bourse (Initial Public Offering) à la Bourse de Londres. Les bénéfices de PartyGaming ne sont pas publiés, mais le bruit court qu'ils auraient été d'environ  de dollars ( de livres sterling) en 2004 et pourrait être de  de dollars en 2005, assez pour propulser l'entreprise (évaluée par certains à 6 milliards de dollars) vers l'indice . Alors que l'entreprise avait été estimée à environ  de livres sterling deux mois plus tôt, Bhargava la valorise en bourse, à  de livres sterling (soit une capitalisation boursière dépassant à celle de British Airways, faisant craindre une seconde bulle Internet).
C'est alors que Vikrant Bhargavaet se fait connaitre du monde de la Finance spéculative, devenant le « visage » de Partygaming lors de son introduction en bourse en 2005. C'est, à l'époque, la plus grande introduction en bourse d'une société Internet à la Bourse de Londres, évaluée à plus de  de dollars.. Cité dans eGaming Review, John Shepherd, directeur des communications d'entreprise de PartyGaming, a attribué à Bhargava la transformation de PartyGaming en une entreprise de plusieurs milliards de livres. Au moment de quitter PartyGaming, la fortune de Bhargava était estimée à  de livres sterling ( de dollars à l'époque), ce qui le fait entrer dans le groupe des milliardaires indiens. Au même moment, les autres propriétaires de l'entreprises se faisaient très discrets note The Guardian : Mme Parasol a démissionné quelques jours avant l'introduction en bourse du barreau de l'État, ainsi que son mari James Russell DeLeon.

Déboires avec les États-Unis
PartyGaming devient un moment l'acteur phare du poker en ligne (sa marque PartyPoker détenant plus de 50 % de part de marché), mais, les jeux d'argent en général, et sur Internet en particulier où ils sont encore moins transparents, suscitent la méfiance et des enquêtes. Des autorités et des investisseurs s'inquiètent du caractère opaque en général des entreprises de jeux d'argent, souvent associés aux mafias et au blanchiment d'argent. Le poker joué dans le cyberespace où des milliards de dollars sont échangés échappe-t-il au risque d'être associé au crime organisé. Bhargava répond que des contrôles rigoureux sont effectués, comme chez PartyGaming, et qu'en raison d'une valeur moyenne des dépôts assez basse le risque est faible ; selon lui, pour blanchir de l'argent, .

Il apparait cependant alors que :
 PartyGaming dispose d'une licence de jeu en ligne, mais déposée dans le paradis fiscal de Gibraltar où sont également basés une partie de ses serveurs (et les profits faits en ligne par des bookmakers britanniques tels que Ladbrokes et Victor Chandler). PartyGaming y est installé dans le même immeuble que Cassava Enterprises (qui possède le casino en ligne 888.com) ;
 Près de 90 % des revenus de PartyGaming affluent des États-Unis, où le Wire Act, interdit les jeux de hasard dans tous les États, faisant que les jeux en ligne sur Internet sont illégaux. Vikrant Bhargava et l'entreprise risquent donc des poursuites judiciaires et de lourdes amendes, d'autant que ces bénéfices échappent à l'impôt américain ;
 PartyGaming s'avère monter des opérations complexes, avec des bases à Londres, un centre d'appels de 1 000 employés à Hyderabad en Inde, et des bases à Gibraltar et au Canada. En outre, Ruth Parasol sa fondatrice (détentrice de 20 % des actions) a des antécédents dans la pornographie sur Internet où elle a fait le début de sa fortune plus de dix ans plus tôt (son mari, James Russel DeLeon, avocat et entrepreneur en logiciels, détient aussi 20 % des actions), et les modalités de son introduction en bourse, ainsi que sa spectaculaire réussite, suscitent des interrogations et des questions éthiques de la part de divers observateurs ;
 Bhargava fait valoir à ses investisseurs que selon lui, que le Wire Act ne s'appliquerait qu'aux événements sportifs, et non au poker, un jeu très prisé et ancré dans la culture des universités et de l'armée américaines. Cependant, la législation américaine finit par recadrer les jeux d'argent en ligne (en ) qui profitaient d'un vide ou d'un flou juridique, PartyGaming quitte le marché américain, ce qui entraine une chute (- 58 %) du cours de ses actions.

En , Bhargava annonce quitter le conseil d'administration de la société en fin d'année. Il démissionne aussi de son poste de direction dans l'entreprise.

Bhargava investisseur
Bhargava utilise ensuite sa fortune pour créer et présider une société d'investissement privée, Veddis Ventures, enregistrée dans le Paradis fiscal de Gibraltar.

À la suite d'un appel de Donald R. Mullen, il investit (secrètement) beaucoup d'argent dans le groupe Pretium Partners / Progress Residential, ce qui sera rendu public en 2021 par les Pandora Papers.

Selon la Commission électorale anglaise, Bhargava a fait un don d'environ  au Parti conservateur via deux de ses sociétés, Stellite Finance et Aria Properties.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes
 Article de fond du Guardian
 Article de fond du Telegraph India
 Article de Time Magazine
 L'article sur la branche d'activité hindoue
 Entretien dans le Guardian

Bibliographie
 .

Étudiant de l'Institut indien de technologie de Delhi
Naissance en 1972
Naissance à Jaipur

Vikrant Bhargava


An Dianella revoluta in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Brown. An Dianella revoluta in nahilalakip ha genus nga Dianella, ngan familia nga Xanthorrhoeaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 D. r. divaricata
 D. r. minor
 D. r. revoluta
 D. r. tenuis
 D. r. vinosa

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dianella

Dianella revoluta


A Real Casa da Moeda Norueguesa (Den Kongelige Mynt) é uma casa da moeda na Noruega responsável pela produção de moedas de coroa norueguesa. Fundada em 1686 como parte da Kongsberg Silverworks, a casa da moeda foi adquirida pelo Banco Central da Noruega em 1962 e posteriormente incorporada em 2001 em uma empresa privada, sendo o Banco Central da Noruega permanecendo o único proprietário e acionista. A empresa foi renomeada "Det Norske Myntverket" (A Casa da Moeda Norueguesa). Em 2003, o Banco Central vendeu a totalidade da sua participação, 50% à Samlerhuset AS e 50% à Casa da Moeda da Finlândia.

O símbolo da casa é um martelo cruzado com a picareta.

Referências

Casas da moeda

Real Casa da Moeda Norueguesa


Spekülasyon ya da vurgunculuk, herhangi bir varlığın düşük bir fiyattan alınarak daha yüksek bir fiyata satılmasıdır. Varlıklar, menkul kıymet, gayrimenkul, makine ve teçhizatlar, patentler vb. alım-satıma tabi değerlerin tamamı spekülasyona konu olabilir. Spekülasyonun, normal bir ticari faaliyetten farkı, geleceğe ilişkin beklentilerin alınıp-satılması, speküle edilmesidir. Esas faaliyet alanında stoklarını çeviren bir kişi ya da kurumun faaliyeti spekülasyon değildir.

Spekülasyon bir suç değildir. Aksine borsalar ve piyasaların varlık sebepleri insanları spekülasyon yapmaya davet ederek ve onları bu yönde teşvik ederek her menkul kıymetin hak ettiği fiyata (ya da değere) ulaşmasını sağlamaktır .

Spekülatör

Spekülatör, menkul kıymetleri ucuz bir fiyatla alıp daha ileri bir tarihte, alış fiyatından daha yüksek fiyatla satmayı hedefleyen kişidir. Spekülatör, en ucuz olduğunu düşündüğü anda menkul kıymetleri satın alır ve zirvede olduğunu düşündüğü zaman satar. Alış fiyatı satış fiyatından küçükse spekülatör kâr eder. Alış fiyatı satış fiyatından yüksekse (alınan şey alındığı fiyattan daha ucuza satılmışsa) spekülatör zarar eder. Bu açıklamadan anlaşılabileceği gibi spekülatör, bilgisine ve bilgiyi değerlendirebilme yeteneğine güvenerek risk üstlenen kişidir. Garantili kazanç yoktur. Spekülatörün yanlış öngörüleri zarara uğramasına neden olabilir. Spekülatör risk üstlendiğinden arbitrajcıdan farklıdır.

Kaynakça
 Egemen Eroğlu'nun Arbitraj Spekülasyon Manipülasyon adlı makalesi

Para yönetimi
Finansal piyasalar

Spekülasyon


Silex /ˈsaɪlɛks/ er en betegnelse, der dækker over forskellige former for formalet sten. I moderne sammenhænge henviser ordet til en fint formalet, næsten ren form for silica eller silikat.

I slutningen af 1500-tallet henviste ordet til pulveriseret eller formalet "flint" (dvs. sten, generelt forstået som klassen af "hårde sten")

Det blev senere brugt af Antoine Lavoisier i 1787 til at beskrive eksperimenter, hvor sådanne jordarter er nævnt som kilden til hans isolering af grundstoffet silicium. Silex anvendes nutildags oftest som beskrivelse af fintmalede silikater, der bruges som pigmenter i maling.

Gammeldags anvendelse af ordet
 Ordet "silex" blev tidligere brugt til at henvise til flint og hornsten, og somme tider til andre hårde sten.
 På latin henviste "silex" oprindeligt til enhver hård sten, men refererer nu oftest specifikt til flint.
 På mange latinske sprog bruges "silex" eller et lignende ord til at henvise til flint. Selv om det moderne ord "silex" har samme etymologi, har dets nuværende betydning ændret sig. De er falske venner.

Referencer

Atomfysik

Silex


Efeler, Aydın ilinin en büyük ve merkez olarak kabul edilen ilçesidir. 12 Kasım 2012'de TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile Aydın merkez ilçesinin kaldırılması sonucu kurulmuştur. İlçede Atatürk Kent Meydanı ve Aydın Büyükşehir Belediye binası bulunur. Ayrıca Forum Aydın ve Kipa AVM olmak üzere iki tane alışveriş merkezi yer alır. Aydın Adnan Menderes Üniversitesi'nin merkez kampüsü bu ilçede bulunmaktadır.

Tarihin bilinen en eski notaya dökülmüş şarkısı, Efeler ilçesi sınırlarında bulunan Tralleis Antik Kenti'nde keşfedilmiştir. Eser, Seikilos'a aittir ve ismi "Seikilos Ağıdı"dır. Seikilos Ağıdı, Danimarka Kopenhag Milli Müzesi'nde sergilenmektedir.

TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile kurulan Efeler Belediyesi'nin başkanı Mehmet Fatih Atay'dır.

Nüfus

Kardeş Şehirler
 (2019)

 (2019)

 (2021)

 (2022)

Spor

İlçede, Didim ilçesinde kurulan ama sonradan Efeler ilçesinde faaliyet göstermeye başlayan Efeler 09 SFK isimli spor kulübü vardır. 2022-2023 itibarıyla, 3. Lig'de mücadele etmektedir.

Resimler

Kaynakça

Dış bağlantılar
 T.C. Efeler Belediyesi
 T.C. Efeler Kaymakamlığı

Efeler


Sjeverna liga za neovisnost Padanije (tal. Lega Nord per l'Indipendenza della Padania) skraćeno Sjeverna liga (tal. Lega Nord, LN) je parlamentarna, desničarska i federalistička stranka u Italiji.

Politička stranka Lega Nord se 1990-ih i 2000-ih zauzimala za neovisni sjever Italije(Padanija), ali se posljednjih godina etiketira kao nacionalistička stranka koja se proslavila politikom protiv migranata iz Afrike i Azije i ilegalnih migracija. Sada je fokus talijanski nacionalizam, ali su i dalje za autonomiju sjevera Italije.

Povijest

Osnivanje i početak

4. studenoga 1989. stvorena je pod imenom Pokret Sjeverna liga" kao unija više stranaka sa sjevera Italije.
Pokret ističe se u narednim godinama, kao jedan od najvažnijih u sjevernoj Italiji, što dovodi njihove kandidate na nekoliko lokalnih vlasti, od kojih je grad Milano, jedan od najznačajnijih poslovnih i financijskih središta Europske unije.

1992. godine, Sjeverna liga dobiva 80 mjesta u talijanskom parlamentu.

Koalicija s desnicom
Povodom izbora u ožujkom 1994., Sjeverna liga sklapa koaliciju s Silvijem Berlusconijem, koji je osnovao partiju pod nazivom Forza Italia, zajedno su formirali koaliciju desnog centra "Pol Slobode". Berlusconi međutim vodi dvije koalicije s kojim je stvorio vladu, jednu na sjeveru s Ligom, a drugu na jugu s Nacionalnom Alijansom i Kršćansko-demokratskim centrom. Takvo stanje nestabilnosti vodi vrlo brzo do raspada koalicije i izlaska Lige iz vlade, koja nakon malo vremena pada.

Separatističke tenzije 1996.

Tijekom izbora 1996., je Sjeverna liga kandidirala samostalno i osvojila rekordnih 10,4 % glasova u zemlji, što je značilo 87 poslanika. Ova odluka je kaznila novu Berlusconijevu koaliciju desnog centra i favorizovala pobjedu nove koalicije lijevog centra, pod nazivom L'Ulivo (hrv. Maslina), koju je predvodio Romano Prodi. Zbog jake podrške birača (30 % u Venetu, 25 % u Lombardiji), 15. rujna 1996., Sjeverna liga, je radikalizirala svoj položaj, predložila odcjepljenje sjeverne Italije (Padanije) i sazvala demonstracije duž rijeke Po, koje su se završile u Veneciji s provokativnim proglasom neovisnosti Padanije sa strane lidera Lige Umberta Bosija:

Nova koalicija s desnicama
U narednim izborima Liga je prolazila kroz stalan pad birača (2001. osvajajući 3,9 % glasova), što je primoralo stranku da se vrati u pogodbu s partijama desnog centra. Na izborima 2001., Liga je učestvovala na izborima u koaliciji "Kuća sloboda", koja je pobijedila izbore i formirala novu vladu.

Na europskim izborima 2004. i na regionalnim 2005., Liga se oporavila od naglog izbornog pada i dobila prvo 4,9 % (2004.) pa 5,6 % (2005.) ukupnih glasova.

Na nacionalnim izborima za Skupštinu 2006 godine, Liga je osvojila 4,5 % preferencija, iako će desničarska koalicija izgubiti te izbore. Na izborima 2008. Liga se predstavila u koaliciji s Narodom slobode i Pokretom za autonomiju Juga.
Ovaj put dolazi do odlučnog porasta: 8,30 % glasova za Dom poslanika i 8,06 % za Senat.

Danas
2010. na regionalnim izborima, Liga dobiva 35,5 % glasova u Venetu i ukupno više od 9% glasova na nacionalnom nivou. Dobiva unutar desničarske koalicije mjesta predsjednika Veneta i Pijemonta.

Trenutno, Sjeverna liga brani projekat fiskalnog federalizma i protivi se ratifikaciji Lisabonskog ugovora. Promovira borbu protiv imigracije u Italiji.

Poznata je po svojim anti-muslimanskim stavovima i bila je jedna od rijetkih stranaka u Italiji koja se protivila NATO bombardiranju Jugoslavije 1999., proglašenju neovisnosti Kosova od Srbije i učestvovanju Italije u NATO agresiji na Libiju. Interesantno je također što je predsjednik Lige u Europskom Parlamentu, Mario Borgecio povodom uhićenja generala Mladića, izjavio da za njega on nije ratni zločinac nego patriota, da je proces protiv njega političko nasilje i da su Srbi mogli zaustaviti prodiranje islama u Europu.

Galerija

Vidi još
 Sjeverna Italija

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica

Talijanske političke stranke
Talijanski iredentizam
Euroskeptične stranke

Lega Nord


Ender Konca, (d. 22 Eylül 1947, İstanbul) Türk eski millî futbolcudur.

Futbolculuk kariyeri

Kulüp takımları kariyeri

İlk yılları

Futbola Kasımpaşa altyapısında başlayan futbolcu, daha 16 yaşını doldurmadan şampiyonluk grubunda mücadele etmesine karşın şapmiyonluk şansı kalmayan takımın 8 Haziran 1963'te Gençlerbirliği ile oynadığı maçta 90 dakika sahada kalarak ilk profesyonel lig maçına çıkmış oldu. Sonraki sezon da sadece bir maçta forma giydi. Sezon sonunda Kasımpaşa, lig sonuncusu olarak küme düştü. 2. Lig'de düzenli olarak forma giymeye başlayan futbolcu, kariyerinin ilk golünü 27 Aralık 1964'te Ülküspor'a kaydetti. Sonraki sezon kariyerinin ilk hat-trick'ini Güneşspor'a yaptı. 14 maçta attığı 9 golle dikkat çekse de 1. Lig'e yükselemediler.

Genç futbolcu 2. Lig'de oynamasına rağmen gösterdiği performans ile 1966-67 sezonunda İstanbulspor'a transfer oldu. 32 maçın hepsinde 90 dakika olmak üzere forma giyen futbolcu, sezonu 5 golle tamamladı. İlk 1. Lig golünü 8 Ekim 1966'da Vefa'ya attı. Son haftaya kadar küme düşme mücadelesi veren takım başarılı olamayıp küme düşse de Konca, istikrarlı futbolu ile daha büyük takımların dikkatini çekmişti.

Eskişehirspor

1967 yılında efsanevi futbolcularından biri haline geleceği Eskişehirspor'a transfer oldu. 24 Eylül 1969'da 3-0 kazandıkları Fenerbahçe ile oynanan maç ile ilk kez Eskişehirspor formasını giydi. İlk golünü ise Türkiye Kupası birinci turunda Gençlerbirliği'ne attı. 10 Aralık 1967'da Şekerspor'u 3-0 yendikleri maçta 2 gol atarak, Eskişehirspor forması ile ilk lig gollerini attı. Sezonu 12 golle bitirip, takımın en golcü ismi olurken 31 Aralık 1967'de Altınordu'yı 6-1 yendikleri maçta hat-trick yaptı. O sezon Türkiye Kupası'nda yarı finale çıkıp Fenerbahçe'ye elendiler.

1968-69 sezonunda Eskişehirspor, Galatasaray ile şampiyonluk yarışındaydı. Konca, attığı 7 golle takımına destek verirken şampiyonluk yarışı son haftaya kadar sürdü. Galatasaray, Şekerspor'u yenince Eskişehirspor dördüncü büyük olma fırsatını yakalayamamış oldu. Ancak takım, Balkan Kupası'na katılma hakkı kazandı.

1969-70 sezonunda ise son haftaya kadar olmasa da şampiyonluk yarışının içinde olan Eskişehirspor, bir kez daha lig ikincisi olma başarısını gösterdi. Türkiye Kupası'nda da başarılı sonuçlar alan takım finale yükseldi. İlk maçta Eskişehir'de Göztepe'yı 2-1 yenerken Konca gollerin birini kaybetmişti. Ancak, İzmir'de aldıkları 3-1'lil mağlubiyet ile kupada da ikinci oldular. Sezon sonunda başlayan Balkan Kupası'nda deplasman maçlarını kaybederlerken, evindeki maçları kazandılar. Avrupa'da ilk kez forma giyen Konca, turnuvadaki tek golünü de turnuvayı kazanan Bulgar ekibi Beroe'yı 3-1 yendikleri maçta attı.

1970-71 sezonu Eskişehirspor tarihinin en önemli sezonlarından biri oldu. Fuar Şehirleri Kupası'nda Türkiye'yi temsil etme şansını yakalayan Eskişehirspor, ilk turda İspanyol devi Sevilla FC'yi ilk maçta 1-0 yenilip, Eskişehir'deki ikinci maçta da 79. dakikada 1-0 geriye düşmesine rağmen 10 dakikada 3 gol bularak eledi ve tarih yazdı. Konca, iki maçta da 90 dakika forma giymişti. İkinci turda ise ilk maçı 3-2 yenmelerine rağmen ikinci turda 6-1 yenilerek, FC Twente tarafından elendiler. Ligi bu sefer dördüncü bitirirlerken, hem Türkiye Kupası hem de Cumhurbaşkanlığı Kupası'nı kazanarak başarılarını taçlandırdılar. Galatasaray'ı 3-2 yendikleri Cumhurbaşkanlığı Kupası finalinde Konca bir gol kaydetti. Bu maç, Konca'nın ilk Eskişehir döneminin son maçıydı.

Eintracht Frankfurt

Mayıs 1971'de Eintracht Frankfurt ile anlaşarak, Alman liginde forma giyen ilk Türk futbolculardan biri oldu. Frankfurt ekibinin küme düşmeyeceği kesinleşince sözleşme imzalandı ve temmuz sonunda yeni takımının kadrosuna dahil oldu. 14 Ağustos 1971'de Hamburg ile oynanan birinci hafta maçında ünlü teknik adam Erich Ribbeck tarafından sahaya ilk 11'de sürülerek ilk Bundesliga maçına çıktı ve 70 dakika sahada kaldı. 13 Ekim 1971'de Borussia Mönchengladbach maçında ilk golünü kaydetti. İlk sezonunda 7 gol kaydeden futbolcu, takımının beşinci olarak UEFA Kupası vizesi almasına destek oldu. Sonraki sezona Liverpool ile oynadıkları UEFA Kupası maçları ile başladı ancak güçlü rakiplerine ilk turdan elendiler. Ligde ise golle buluşamayan futbolcu, ilk yarının sonlarına doğru kadrodaki yerini kaybetti ve devre arasında takımdan ayrıldı.

Fenerbahçe SK

Almanya'dan döndükten sonra yarım sezon forma giyemeyen futbolcu, 1973-74 sezonu öncesi Fenerbahçe'ya transfer oldu. 9 Eylül 1973'te Samsunspor karşısında ilk kez sarı-lacivertli formayı giyen futbolcu, ilk golünü ise 23 Eylül'de Boluspor ile 1-1 berabere kaldıkları maçta kaydetti. İlk kupasına Galatasaray ile oynanan Türkiye 50. Yıl Kupası ile yaklaşsa da penaltılarla kupayı kaybettiler. Konca, kendi penaltısını gole çevirmişti. Fenerbahçe ile o sezon UEFA Kupası'nda da mücadele edip, 2. turda elendiler. Sezon sonunda ise kariyerinin ilk Süper Lig şampiyonluğunu kazanırken, Türkiye Kupası'nı da müzelerine götürdüler. Ancak Cumhurbaşkanlığı Kupası'nı Beşiktaş'a 3-0 yenilerek kaybederek, sezonun üçüncü kupasını kazanamadılar.

1974-75 sezonuna Türkiye Spor Yazarları Derneği Kupası ile başladılar. Lige ise Trabzonspor galibiyeti ile başlarlarken, Konca galibiyet golünü atıyordu. O sezon ilk kez Şampiyon Kulüpler Kupası'nda forma giyerken, Jeunesse d Esch takımına gol atarak Fenerbahçe'nin Avrupa tarihine geçti. Fenerbahçe, sezon sonunda bir kere daha şampiyon olurken, bu sefer Türkiye Kupası yerine Cumhurbaşkanlığı Kupası'nı müzesine götürdüler. Geçen sezonun rövanşını Beşiktaş'tan alan Fenerbahçe'de Konca, ikinci golün asistini yapmıştı.

1975-76 sezonu Fenerbahçe için başarısız geçti. 3 gol attığı ligde Trabzonspor'un gerisinde kalarak ikinci olurken, Türkiye Kupası ve Başbakanlık Kupası'nda da başarısız oldular. Tek teselli sezon başında bir kez daha kazanılan TSYD Kupası'ydı. Sonraki sezon da sadece resmi olmayan TSYD Kupası ve Van Depremzedelerine Yardım Kupası'nı müzeye götürürlerken, Konca sadece bir Türkiye Kupası maçında golle buluştu. Sezon sonunda Fenerbahçe ile yollarını ayırdı.

İkinci Eskişehir dönemi

Konca, 30 yaşında büyük başarılar yakaladığı Eskişehirspor'a geri döndü. Ancak, ilk sezonunda küme düşmekten son haftalarda kurtularak eski başarılarını tekrarlayamadı. 1981-82 sezonuna kadar formasını giydiği Eskişehirspor ile son sezonu dışında ligin ortalarında yer alıp, Türkiye Kupası'nda da başarı elde edemediler. 1981-82 sezonu son haftasında saha içi olaylar nedeniyle yarıda kalıp, Beşiktaş'ın hükmen kazandığı maçın sonucunda Beşiktaş yıllar sonra şampiyonluk kazanırken, Eskişehirspor küme düştü. 35 yaşındaki futbolcu takımı bırakmayarak bir sezon da 2. Lig'de Eskişehirspor forması giydi. Ancak, Gençlerbirliği'nin ardından grup ikincisi olarak 1. Lig'e yükselemediler. 7 Ağustos 1983'te Sakaryaspor ile oynanan jübile maçında 11. dakikada oyundan çıkarak futbol hayatına son verdi.

Millî takım kariyeri
35 kez millî takımlara çağrılan Ender Konca, 12 kez Türkiye U-18, 8 kez Türkiye U-21 ve 14 kez de Türkiye forması olmak üzere toplam 34 kez millî formayı giymiştir ve müsabakalarda 11 gol kaydetmiştir.

1966'da Avrupa 18 Yaş Altı Futbol Şampiyonası'na katılan Türkiye'nin kadrosunda yer aldı ve Macaristan ile 2-2 berabere kalınan maçta golleri kaydetti. Bir sonraki sene Türkiye'de düzenlenen turnuva kadrosunda yine yer buldu. Gol atamasa da beş maçta da oynayan futbolcu, Avrupa üçüncülüğü yaşadı. 1968 ve 1969'da ise ümit millî takım ile Balkan Oyunları'na katıldı.

9 Ekim 1968'de Bulgaristan ile oynanan hazırlık maçı ile ilk kez A millî formayı giydi. 1970 FIFA Dünya Kupası elemelerinde 3 maç forma giyip, SSCB'ye bir gol kaydetti. 1969'da düzenlenen RCD Kupası'nda İran ile oynanan maçta forma giyip 2 gol attı. Turnuvayı kazanan takım Türkiye oldu. Konca, EURO 1972 ve 1974 FIFA Dünya Kupası elemelerinde de forma şansı buldu. 17 Ekim 1973'te İspanya ile oynana hazırlık maçında son kez millî formayı giydi. 4 yıl sonra Balkan Kupası'nda Bulgaristan ile oynayan millî takım kadrosuna çağrılsa da forma şansı bulamadı.

Teknik direktörlük kariyeri
Aktif futbol hayatını tamamladıktan sonra antrenörlük ve teknik direktörlük yaptı. Maltepespor'da başladığı takım antrenörlüğüne, 1991-1993 yılları arasında Fenerbahçe'da teknik direktör Jozef Vengloš'un yardımcılığını yaptı. 1993-1997 arasında Adanaspor, Göztepespor, Maltepespor, Düzcespor ve Artvin Hopaspor'da takım teknik sorumlusu oldu. 1997-98 sezonunun ilk yarısında Fenerbahçe'ye bu sefer "gençlik gelişim antrenörü" olarak geri döndü. Sezonun ikinci yarısında ise Gaziantepspor'da yardımcı antrenörlük yaptı. 1998-2003 arasında teknik sorumluluğa devam eden Konca, Sarıyer, Artvin Hopaspor, Maltepespor, İstanbul Kartal Belediyespor ve son olarak Eyüpspor'da bu görevi sürdürdü.

İstatistikleri

Millî rakım istatistikleri

Millî takım golleri
NOT:Evsahibi olarak Türkiye baz alınmıştır.

Futbolcu Başarıları

Kulüp Takımları

Millî takım

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Kicker Dergisi İnternet Sitesi - Futbolcu Ender Konca Profili
 * weltfussball.de İnternet Sitesi - Ender Konca Profili

1947 doğumlular
İstanbul doğumlu futbolcular
Türk erkek futbolcular
Resim aranan futbolcular
Türk teknik direktörler
Eskişehirspor futbolcuları
Fenerbahçe SK futbolcuları
İstanbulspor futbolcuları
Eintracht Frankfurt futbolcuları
Türkiye millî futbol takımı futbolcuları
Süper Lig futbolcuları
Bundesliga futbolcuları
Türk gurbetçi futbolcular
Almanya'daki gurbetçi futbolcular
Almanya'daki Türk gurbetçiler
Sarıyer SK teknik direktörleri
Adanaspor teknik direktörleri
Eyüpspor teknik direktörleri
Düzcespor teknik direktörleri
Süper Lig teknik direktörleri
1. Lig teknik direktörleri
Yaşayan insanlar
Türkiye 21 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Türkiye 18 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Forvet futbolcular
Orta saha futbolcuları

Ender Konca


Filip Lesniak (n. 14 mai 1996) este un fotbalist slovac care joacă pe postul de mijlocaș pentru echipa AaB din Superliga Daneză. Bunicul său este antrenorul Ján Kozák, iar unchiul său este fotbalistul Ján Kozák jr.

Carieră

Tottenham Hotspur
Lesniak și-a început cariera de fotbalist la FC VSS Kosice din Slovacia, înainte de a se alătura Academiei de tineret a Tottenham Hotspur în ianuarie 2012. După ce a trecut prin rândurile Academiei lui Tottenham Hotspur, Lesniak a semnat primul său contract la profesioniști în iulie 2014.

La începutul sezonului 2016-2017, Lesniak a fost de acord cu împrumutul la Slovan Liberec din Cehia. La 31 iulie 2016 a debutat în campionat împotriva lui Mlada Boleslav. Lesniak a jucat încă două meciuri pentru Liberec, debutând în turul preliminar al Europa League împotriva lui Admira Wacker Mödling și jucând un meci în cupă. S-a întors la Tottenham la 31 decembrie 2016.

El a debutat în Premier League pe 18 mai 2017 împotriva lui Leicester City, dându-i o pasă de gol lui Harry Kane, care a marcat al patrulea hat-trick al sezonului. După expirarea contractului său la 9 iunie 2017 a fost lăsat să plece de la Tottenham Hotspur alături de alți 5 jucători ai academiei.

Aalborg BK
Lesniak a ajuns la AaB din Superliga din Danemarca la 4 iulie 2017, cu care a semnat un contract de trei ani. După ce a ajuns la echipă, Lesniak a fost acompaniat de compatriotul Jakub Sylvestr, care a semnat și el cu Aalborg.

Lesniak și-a făcut debutul pentru Aalborg BK, intrând din postura de rezervă în a doua repriză în locul lui Magnus Christensen, într-o înfrângere cu 4-1 împotriva lui SønderjyskE în al doilea meci al sezonului.

Cariera la națională
Lesinak a jucat pentru Slovacia U17 la Campionatul European de tineret sub 17 ani și laCampionatul Mondial U-17 și pentru Slovacia U19.

În martie 2016, Lesinak a fost convocat la Slovacia U21 pentru care și-a făcut debutul într-o victorie cu 4-0 asupra Estoniei U21.

Referințe

Fotbaliști ai Premier League
Fotbaliști ai Tottenham Hotspur FC
Mijlocași
Fotbaliști slovaci
Oameni în viață
Nașteri în 1996

Filip Lesniak


(10100) Burgel, denumire internațională (10100) Bürgel, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
10100 Bürgel este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tautenburg de Freimut Börngen. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,41 ua, o excentricitate de 0,18 și o înclinație de 1,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 10001-11000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

10100 Bürgel


An Isidrogalvia schomburgkiana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Daniel Oliver, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Robert William Cruden. An Isidrogalvia schomburgkiana in nahilalakip ha genus nga Isidrogalvia, ngan familia nga Tofieldiaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Isidrogalvia

Isidrogalvia schomburgkiana


Binche-Chimay-Binche 2016 var den 29. udgave af cykelløbet Binche-Chimay-Binche. Løbet var en del af UCI Europe Tour-kalenderen og blev arrangeret 4. oktober 2016. Løbet blev vundet af Arnaud Démare fra .

Hold og ryttere

Danske ryttere
Lars Bak kørte for

Resultater

Eksterne henvisninger

Binche-Chimay-Binche
UCI Europe Tour 2016

Binche-Chimay-Binche 2016


Baba Bölüm II The Godfather film serisinin ikinci filminde kullanılan parçaları içeren albümdür. 1974 yılında Music Corporation of America tarafından çıkarıldı.

Parça listesi
 "Main Title/The Immigrant" 3:27
 "New Carpet" 2:00
 "Kay" 3:00
 "Ev'ry Time I Look in Your Eyes/After the Party" 2:35
 "Vito and Abbandando" 2:38
 "Senza Mamma/Diuri-Ciuri/Napule Ve Salute" 2:36
 "Godfathers at Home" 2:35
 "Remember Vito Andolini" 2:52
 "Michael Comes Home" 2:19
 "Marcia Stilo Italiano" 2:02
 "Ninna Nanna a Michele" 2:22
 "Brothers Mourn" 3:21
 "Murder of Don Fanucci" 2:50
 "End Title" 3:51

Kaynakça

2
1974 albümleri

Baba Bölüm II (albüm)


Rejsen til Melonia (originaltitel: Resan till Melonia) er en svensk-norsk animeret eventyr- og fantasyfilm fra 1989 instrueret af Per Åhlin. Filmen er en fantasiversion af William Shakespeares kendte skuespil fra 1600-tallet Stormen.

Eksterne henvisninger

Animationsfilm fra Sverige
Svenske film fra 1989
Animationsfilm fra Norge
Norske film fra 1989

Rejsen til Melonia


Carneirinho es un municipio brasileño del estado de Minas Gerais, en la microrregión de Frutal. Su población estimada en 2008 por el IBGE era de 9.129 habitantes con un área de 2.061 km² y una densidad demográfica de 4,10 hab/km². Está situado a 470m de altitud en relación con el nivel del mar, siendo que el relieve tiene topografía caracterizada por superficies planas ligeramente onduladas, típicas de la región de la meseta Central del Brasil. La temperatura media anual es de 30 °C. La precipitación pluvial media de los últimos 10 años es de 1.450 mm con 120 días de lluvias concentradas.

Se encuentra situado en la confluencia de los ríos Grande y Paranaíba.

Galería

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Minas Gerais

Carneirinho


AFC Ajax er en hollandsk fodboldklub for kvinder, hjemmehørende i Amsterdam. Holdet repræsenterer AFC Ajax i kvindernes Eredivisie. Holdet blev etableret i 2012.

Resultater i BeNe League / Eredivisie

Aktuel trup

Referencer

Fodboldklubber i Nederlandene
Kvindefodboldklubber
Etableret i 2012

AFC Ajax (kvinder)


An Cynodon incompletus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck. An Cynodon incompletus in nahilalakip ha genus nga Cynodon, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Cynodon (Poaceae)

Cynodon incompletus


An Oberonia rimachila in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni David Lloyd Jones ngan Mark Alwin Clements. An Oberonia rimachila in nahilalakip ha genus nga Oberonia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Queensland. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oberonia

Oberonia rimachila


Republička liga Crne Gore (Crnogorska republička nogometna liga) je bila liga trećeg stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1982./83.
Sudjelovalo je 14 klubova, a prvak je bio "Ivangrad" iz danešnjih Berana.

Ljestvica

 Ivangrad – tadašnji naziv za Berane
 Titograd – tadašnji naziv za Podgoricu

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutrašnje poveznice

Vanjske poveznice

Izvori

 (ćir.) Novak Jovanović: Fudbalska takmičenja u Crnoj Gori : 1925-1985 , Cetinje, 1991., UDK: 796.332.093(497.16)"1925/1985", str. 58
 (ćir.) Zdravko V. Gavrilović: Od Sloge do Iskre : (monografija) : 85 godina fudbala u Bjelopavlićima 1919-2004 , Podgorica, 2004., UDK: 796.332(497.16)"1919/2004" 796.332:061.2(497.16)(091), str. 352-354

1982-83 1
CG 1 republička
1982-83 1 republička
1982-83 1

Crnogorska republička nogometna liga 1982./83.


Teorema de Hurwitz puede ser referido a varios teoremas llamados en honor a Adolf Hurwitz:
 Teorema de Hurwitz (análisis complejo)
 Fórmula de Riemann–Hurwitz en geometría algebraica.
 Teorema de Hurwitz (álgebras de división normadas), un teorema de estructura que expone que hay cuatro álgebras de división normada sobre los números reales.
 Teorema de automorfismos de Hurwitz sobre superficies de Riemann.
 Teorema de Hurwitz (teoría de números)

Teorema de Hurwitz


Tahoma is a humanist sans-serif typeface that Matthew Carter designed for Microsoft Corporation. Microsoft first distributed it, along with Carter's Verdana, as a font with Office 97.

While similar to Verdana, Tahoma has a narrower body, smaller counters, much tighter letter spacing, and a more complete Unicode character set. Carter first designed Tahoma as a bitmap font, then "carefully wrapped" TrueType outlines around those bitmaps. Carter based the bold weight on a double pixel width, rendering it closer to a heavy or black weight. In contrast with some other sans-serif typefaces, including Arial, the uppercase "I" (eye) is distinguishable from lowercase "l" (ell), which is especially important in technical publications. Since 2010, Ascender Corporation has offered italic and small caps versions of Tahoma.

Tahoma is often compared with Frutiger, another humanist sans-serif typeface. In an interview by Daniel Will-Harris, Carter acknowledged that Tahoma has some similarities with his earlier Bell Centennial typeface.

The Tahoma typeface family was named after the Native American name for the stratovolcano Mount Rainier (Mount Tahoma), which is a prominent feature of the southern landscape around the Seattle metropolitan area.

Bundling
Tahoma was an official font supplied with Office 97, Office 2000, and Office XP, and was freely distributed with Word Viewer 97.

Tahoma was the default screen font used by Windows 2000, Windows XP, and Windows Server 2003 (replacing MS Sans Serif) and was also used for Skype and Sega's Dreamcast packaging and promotional material. Bundled in the font library of Windows, the typeface was widely used as an alternative to Arial.

In 2007, Apple announced that Tahoma would be bundled with the next version of Mac OS X v10.5 ("Leopard"). Leopard also shipped with several other previously Microsoft-only fonts, including Microsoft Sans Serif, Arial Unicode, and Wingdings.

As of 2016, Tahoma is still widely in use as a standard in multiple applications and programming environments. For example, a new Delphi VCL application uses Tahoma as its default font.

Free replacement
The Wine project includes the free and open-source fonts Wine Tahoma Regular and Wine Tahoma Bold released under GNU Lesser General Public License designed to have identical metrics to the Tahoma font. This was done because Tahoma is available by default on Windows, and many applications expect the font to be available. Before Wine included a Tahoma replacement font, some applications, such as Steam, would not display any text at all, rendering them nearly unusable.

See also
Verdana
Tahoma (disambiguation)

References

External links

Microsoft typography information on Tahoma

Humanist sans-serif typefaces
Microsoft typefaces
Windows XP typefaces
Typefaces and fonts introduced in 1994
Typefaces designed by Matthew Carter
IPA typefaces
Arabic typefaces
Latin-script typefaces
Thai typefaces
Hebrew typefaces

Tahoma (typeface)


Operation Horseshoe was a 1999 alleged plan to ethnically cleanse Albanians in Kosovo. The plan was to be carried out by Serbian police and the Yugoslav army.

In 2011, former Bulgarian Foreign Minister Nadezhda Mihaylova (Neynsky) revealed in a TV documentary that the Bulgarian government had turned over to Germany an unverified report compiled by its military agency which "made clear" the existence of the plan, even though the military intelligence warned that the information could not be verified.

Expulsions of ethnic Albanians did occur during the Kosovo War as Serbian forces expelled 848,000–863,000 Kosovo Albanians and caused the displacement of up to 590,000 within Kosovo.

History
In a press conference on 6 April 1999, German Foreign Minister Joschka Fischer stated that the German government had information that the Yugoslav government had been planning a massive ethnic cleansing operation in Kosovo codenamed "Horseshoe" since 26 February 1999 and had started to implement the operation in March 1999 before the peace talks in France had concluded. Fischer accused Milošević of engaging in "ethnic warfare" directed against his own people in which a whole ethnic group had become the "victim of systematic expulsion" to "reorient the political geography" of Kosovo.

In a press conference on 9 April 1999, German Defense Minister Rudolf Scharping provided further details. He presented maps containing the names of towns and villages that showed arrows representing Yugoslav army and police militia units progressively encircling Kosovo in a horseshoe-shaped pincer movement. Scharping stated, "Operation Horseshoe provided clear evidence that President Milosevic (sic) had long been preparing the expulsions from Kosovo and that he had simply used the time gained by the Rambouillet peace talks to organise army and police units for the campaign".

Contemporaneous reports from other countries supported Fischer's allegations. The Times of London reported on 8 April 1999 that "The CIA was aware as early as last autumn of a plan, codenamed Operation Horseshoe, to kill or drive them out over several months. A village a day was the rate that Mr Milosevic (sic) calculated the West would wring its hands over without acting." The British Foreign Secretary Robin Cook told a UK parliamentary committee "that there was a plan developed in Belgrade known as Operation Horseshoe which was for the cleansing of Kosovo of its Kosovo population. That plan has been around for some time".

However, in 2012 former Bulgarian Foreign Minister Nadezhda Neynsky acknowledged that the Bulgarian government had delivered information to Germany and NATO about Milošević's alleged plan for the ethnic cleaning of Kosovo. This was in contrast to a statement made by a spokesman for the Bulgarian Foreign Ministry in March 2000, which denied that Neynsky (then Mihaylova) had handed over information to the German Foreign Minister Joschka Fischer. In 2012 Neynsky stressed that Fischer took the report of the Bulgarian military intelligence very seriously, although Bulgarian military intelligence had warned that the information could not be verified.

Yugoslav Army military operations

Operations before NATO intervention

Daniel L. Byman and Kenneth M. Pollack date Operation Horseshoe's effective beginning to the summer of 1998, when hundreds of thousands of Kosovar Albanians were driven from their homes. Hanspeter Neuhold stated that KLA attacks after the Holbrooke-Milošević Agreement of October 1998 resulted in new Serb offensives which culminated in Operation Horseshoe directed not only against KLA fighters but also including systematic expulsions of Kosovar civilians. Michael J. Dziedzic stated that the Serbian offensive, known as Operation Horseshoe, was already in motion on 20 March 1999.

The UK Parliament Select Committee on Foreign Affairs cited an Organization for Security and Co-operation in Europe report concluding that before the start of the NATO bombing, the Serbian military campaign did not appear to be oriented towards cantonization (i.e. "aiming to bring together localities according to their ethnic composition") but rather consisted of

 "activity wherever there was KLA activity, and wherever it was suspected there were KLA sympathisers;
 efforts to control the main communication routes;
 with the approach of the bombing, securing Kosovo's borders."

Operations after NATO intervention
Jeremy Black and John Norris both state that after the beginning of NATO bombing of Yugoslavia on 24 March 1999, Serbian forces accelerated Operation Horseshoe.

The UK Parliament Select Committee on Foreign Affairs stated that "regardless of whether Operation Horseshoe really existed," after the bombing began, "expulsions took place in practically every municipality."

According to the verdict of the ICTY, while there is no mention of Operation Horseshoe per se,

Number of refugees

According to the United Nations High Commissioner for Refugees, by March 1999 (prior to NATO bombing), more than 200,000 Albanian civilians were internally displaced, almost 70,000 Albanians had fled the province to neighboring countries and Montenegro, and a further 100,000 Yugoslav nationals, mostly Kosovar Albanians, had sought asylum in Western Europe. Also, thousands of ethnic Albanian villages in Kosovo had been partially or completely destroyed by burning or shelling.

Within three weeks of the start of NATO strategic bombing during the Kosovo War, there were 525,787 refugees from Kosovo in neighboring countries. A month later, on 12 May, the total number of refugees had risen to 781,618. By June 1999, the Yugoslav military, Serbian police and paramilitaries expelled 862,979 Albanians from Kosovo; the claim was disputed by many Serbian politicians. and several hundred thousand more were internally displaced, in addition to those displaced prior to March.

Approximately 440,000 refugees crossed the border to Albania and 320,000 to Macedonia. Montenegro hosted around 70,000 refugees, and Bosnia and Herzegovina received more than 30,000. Amnesty International estimated that "nearly one million people have been forced to flee Kosovo".

Radio Television of Serbia never showed the columns of Albanians expelled by Serbian police and paramilitaries except when a convoy of fleeing Albanians was killed by NATO bombs. Moreover, Milošević's propaganda tried to convince the international public that huge columns of refugees fleeing Kosovo were because of NATO's bombing, not Yugoslav Army military operations.

Indictments and Verdicts
The International Criminal Tribunal for the Former Yugoslavia charged Slobodan Milošević and other Yugoslav officials with crimes against humanity including murder, forcible population transfer, deportation and persecution of Kosovo civilians. Kelly M. Greenhill observed that Operation Horseshoe was not included in this indictment.

Upon the conclusion of the trial, Presiding Judge Iain Bonomy stated that "It was the deliberate actions of these forces during this campaign that caused the departure of at least 700,000 Kosovo Albanians from Kosovo in the short period of time between the end of March and beginning of June 1999":

 Slobodan Milošević, President of Yugoslavia and Supreme Commander of the Yugoslav Army - died in 2006 during trial.
 Dragoljub Ojdanić, Chief of General Staff - sentenced to 15 years in prison; granted early release in August 2013.
 Nebojša Pavković, Commander of Third Army, which was responsible for Kosovo - sentenced to 22 years in prison.
 Vladimir Lazarević, Commander of the Pristina Corps of Third Army - sentenced to 15 years in prison; granted early release, having served two thirds of his sentence, on 7 September 2015, effective 3 December 2015.
 Vlajko Stojiljković, Interior Minister and Commander of the Serbian police - committed suicide in 2002, after the adoption of a law on cooperation with the Hague Tribunal.
 Sreten Lukić, Chief of Staff of the Serbian Police in Kosovo - sentenced to 22 years in prison. Upon appeal, the sentence was reduced on 23 January 2014 to 20 years.
 Nikola Šainović, Deputy Prime Minister of Yugoslavia - sentenced to 22 years in prison. On 26 August 2015, three months after the request by his lawyers, he was released from the prison after serving (including pretrial detention and time served) two thirds of his sentence.
 Milan Milutinović, President of the Republic of Serbia - acquitted.

Controversy
The existence of Operation Horseshoe was immediately denied by the Yugoslav officials. Slobodan Milošević labeled it as a "fabrication of the German Defence Ministry". Milošević denied a policy of ethnic cleansing during the NATO bombing in Kosovo and stated that "when aggression stops, when bombing stops, then it will be very easy to continue (the) political process".

Ratomir Tanić, a witness at Milošević's subsequent war crimes trial, said that Horseshoe was a colloquial nickname for a "completely different" Yugoslav army plan that should come into effect only if the ethnic Albanian population took the side of the foreign aggressor in case of aggression on Yugoslavia. The Army would then "neutralising the Albanian strongholds". Tanić stated that the army leadership did not use this plan during the Kosovo War "because there was no external aggression or Albanian rebellion".

In April 2000, Heinz Loquai, a retired German brigadier general, published a book on the war that claimed that the German government's account had been based on a general analysis by a Bulgarian intelligence agency of Yugoslav behaviour in the war that was turned into a specific "plan" by the German Defence Ministry. According to Loquai, the Bulgarian analysis concluded that the goal of the Yugoslav government was to destroy the Kosovo Liberation Army, not to expel the entire Albanian population. He also pointed to a factual flaw in the German government's presentation by naming the plan "Potkova", which is the Croatian and Bulgarian word for horseshoe, but the Serbian word is potkovica.

In a 2008 article published in the European Journal of Communication, Mark A. Wolfgram observed that

Aftermath
It is unclear how much advance planning there was for the alleged ethnic cleansing of Kosovo, but the removal of ethnic Albanians was counterproductive as, according to British reporter and political analyst Tim Judah, it removed any possibility that Serbia would be allowed to retain control of Kosovo. The government of Serbia did not expect NATO to initiate its bombing campaign. The systematic destruction of Kosovo Albanian identity documents would have made it more difficult for them to prove their citizenship.

See also
 Ethnic cleansing
 Identity cleansing
 Joint Criminal Enterprise
 Propaganda in the Yugoslav Wars
 War crimes in the Kosovo War
 Stenkovec camp

References

External links
 Operation Horseshoe (Committee on Foreign Affairs Report)
 Milosevic and Operation Horseshoe, The Guardian, 18 July 1999
 Erasing History: Ethnic Cleansing in Kosovo (Report released by the U.S. Department of State)
 "Operation Horseshoe" —propaganda and reality (World Socialist Web Site)

Ethnic cleansing in the Yugoslav Wars
Military operations of the Kosovo War

Operation Horseshoe


The First Tour of the Angels fue la primera gira de conciertos de la banda de power metal sinfónico Nightwish, del 31 de diciembre de 1997 al 13 de noviembre de 1998.

Nightwish tocó sólo ocho conciertos ya que Jukka Nevalainen y Emppu Vuorinen fueron a por su servicio militar obligatorio, y Tarja Turunen no había terminado sus estudios.

Hay un bootleg del show en Tavastia disponible en YouTube, llamado Live at the Tavastia Club. En el DVD End of Innocence podemos observar material grabado del primer show en Huvikeskus en 1997, lamentablemente sin audio. El video de Sacrament of Wilderness fue grabado en el show en Huvikeskus en 1998 - el cual fue el primer show con el nuevo bajista Sami Vänskä.

Canciones

Total
Angels Fall First
"Elvenpath"
"Beauty and the Beast"
"The Carpenter"
"Astral Romance"
"Angels Fall First"
"Tutankhamen"
"Know Why the Nightingale Sings"
Oceanborn
"Sacrament of Wilderness"
Hasta la fecha no se ha confirmado la presencia de estas canciones:
"Nymphomaniac Fantasia"
"A Return to the Sea"
"Once Upon a Troubadour"
"The Forever Moments"
"Piano solo"

Setlist
Un setlist típico consistiría de:
"Elvenpath"
"The Carpenter"
"Tutankhamen"
"Angels Fall First"
"Know Why the Nightingale Sings"
"Astral Romance"
"Beauty and the Beast"

"Sacrament of Wilderness" fue tocada por primera vez el 13 de noviembre de 1998.

Fechas

Miembros
 Tarja Turunen  - voz
 Tuomas Holopainen  - teclados y voz masculina
 Emppu Vuorinen  - guitarra
 Jukka Nevalainen  - batería
 Marianna Pellinen  - teclados y coros
 Samppa Hirvonen  - bajo (hasta el 6 de marzo de 1998)
 Sami Vänskä  - bajo (13 de noviembre de 1998)

Referencias

Giras musicales de 1997
Giras musicales de 1998

The First Tour of the Angels


The deputy prime minister of Australia is the deputy chief executive and the second highest ranking officer of the Australian Government. The office of deputy prime minister was officially created as a ministerial portfolio in 1968, although the title had been used informally for many years previously.  The deputy prime minister is appointed by the governor-general on the advice of the prime minister. When Australia has a Labor government, the deputy leader of the parliamentary party holds the position of deputy prime minister. When Australia has a Coalition government, the Coalition Agreement mandates that all Coalition members support the leader of the Liberal Party becoming prime minister and the leader of the National Party becoming the deputy prime minister.

The 2017–18 Australian parliamentary eligibility crisis resulted in the position being made vacant for the first time since its official creation. Barnaby Joyce, the then-incumbent, was ruled ineligible to be a member of parliament by the High Court of Australia sitting as the Court of Disputed Returns on 27 October 2017, as he held New Zealand citizenship at the time of his election in contravention of Section 44 of the Constitution of Australia. Julie Bishop would act in the place of the prime minister during the vacancy in the deputy premiership. Joyce regained the position on 6 December 2017 after he won the by-election for the seat of New England several days earlier.

History

Originally the position of deputy Prime Minister was an unofficial or honorary position accorded to the second-highest ranking minister in the government. The unofficial position acquired more significance following the 1922 federal election, which saw the governing Nationalist Party lose its parliamentary majority.  The Nationalists eventually reached a coalition agreement with the Country Party, which called for Country Party leader Earle Page to take the second rank in the Nationalist-led ministry of Stanley Bruce.  While Page's only official title was Treasurer, he was considered as a deputy to Bruce.

Although no office of that name had officially been created, by 1946 the title "deputy prime minister" was being used in the Commonwealth of Australia Gazette.

From then until 1968, the Coalition agreement between the Liberals (and their predecessors) and Country Party called for the leader of the Country Party (subsequently the National Party) to rank second in Cabinet. That continues to be case when the Coalition is in government. In the case of Labor governments, the party's deputy leader ranks second in Cabinet.

On 19 December 1967, John McEwen, the long-serving leader of the Country Party in the Coalition government, was sworn in as interim Prime Minister following the sudden death in office of Prime Minister Harold Holt. (There was discussion that deputy Liberal leader and Treasurer William McMahon should assume the office.  McMahon had planned a party room meeting on 20 December to elect a new leader, intending to stand for the position himself. However, this was pre-empted by McEwen who publicly declared on the morning of 18 December that he would not serve in a McMahon government.) McEwen was sworn in as prime minister on the understanding that his commission would continue only so long as it took for the Liberals to elect a new leader. Governor-General Lord Casey also accepted the view put to him by McEwen that to commission a Liberal temporarily as Prime Minister would give that person an unfair advantage in the forthcoming party room ballot for the permanent leader. McEwen's appointment was in keeping with the previous occasion when the main non-Labor party was without a leader; Earle Page of the Country Party was interim prime minister between 7 and 26 April 1939—the period between Joseph Lyons' sudden death and the United Australia Party naming Robert Menzies his successor.

The Liberal leadership ballot was rescheduled for 9 January 1968. As it turned out, McMahon did not stand, and Senator John Gorton was elected, replacing McEwen as prime minister on 10 January 1968. McEwen reverted to his previous status as the second-ranking member of the government, as per the Coalition agreement.  He had unofficially been deputy prime minister since becoming Country Party leader in 1958, and since 1966 had exercised an effective veto over government policy by virtue of being the longest-serving member of the government; he had been a member of the Coalition frontbench without interruption since 1937. To acknowledge McEwen's long service and his status as the second-ranking member of the government, Gorton formally created the post of Deputy Prime Minister, with McEwen as the first holder of the post.

According to parliamentary records, in the time before the position of deputy prime minister was officially created, the position was known as "deputy leader of the Government."

Since 1968 only three deputy prime ministers have gone on to become prime minister: Paul Keating, Julia Gillard, and Anthony Albanese. Both Keating and Gillard succeeded incumbent prime ministers who lost the support of their party caucus mid-term. Meanwhile, Albanese who briefly served as deputy prime minister in 2013, later led the Labor party to victory at the 2022 Australian federal election, and was sworn-in as prime minister on 23 May 2022. Frank Forde, who had been deputy Labor leader when John Curtin died, was interim prime minister between 6 and 13 July 1945, when a leadership ballot took place that elected Ben Chifley as Curtin's successor.

In November 2007, when the Australian Labor Party won government, Julia Gillard became Australia's first female, and first foreign-born, deputy prime minister.

In 2017, the position became vacant for a period of 40 days, the only time in its history when it has been unoccupied.  As part of the 2017–18 Australian parliamentary eligibility crisis, it emerged that the then-incumbent Barnaby Joyce was a citizen of New Zealand by descent (jus sanguinis – by right of blood) at the time of the 2016 federal election.  Joyce told the House of Representatives that he was advised of his citizenship status on 10 August 2017 by the New Zealand High Commission and his renunciation of his dual citizenship became effective on 15 August 2017. Nevertheless, he asked for his case to be referred to the High Court of Australia (sitting as the Court of Disputed Returns) for adjudication, and they ruled that his election was invalid under section 44 of the Constitution of Australia.  The government immediately issued writs for a by-election for the seat of New England to be held on 2 December 2017, which Joyce won easily.  Governor-General Sir Peter Cosgrove re-appointed Joyce as deputy prime minister on 6 December 2017.

In practice, only National party leaders or Labor Party deputy leaders have held the position.

Duties
The Deputy Prime Minister has always been a member of the Cabinet, and has always held at least one substantive portfolio. It would be technically possible for a minister to hold only the portfolio of Deputy Prime Minister, but this has never happened.

Succession

The Deputy Prime Minister becomes Acting Prime Minister if the Prime Minister is unable to undertake their role for a short time, for example if they are ill, overseas or on leave (and if both are unavailable, then another senior minister takes on this role). If the Prime Minister were to die, then the Deputy Prime Minister would be appointed Prime Minister by the Governor-General, until the government votes for another member to be its leader.

Salary
Members of parliament receive a base salary of $203,030, which is set by the Remuneration Tribunal (an independent statutory authority). Ministers receive an additional amount, which is determined by the government itself based on the recommendations of the Remuneration Tribunal. The deputy prime minister receives an additional 105 percent of the base salary, making for a total salary of $416,212. The holder of the office also receives various other allowances and entitlements.

List of deputy prime ministers of Australia
The following individuals have been officially appointed as deputy prime minister of Australia since the office of deputy prime minister was created as a ministerial portfolio in 1968:

Living former deputy prime ministers
As of , there are 11 living former deputy prime ministers of Australia, the oldest being Brian Howe (born 1936). The most recent former deputy prime minister to die was Doug Anthony (1971–72, 1975–83), on 20 December 2020. The most recent serving former deputy prime minister to die was Tim Fischer (1996–99), on 22 August 2019.
 Paul Keating (1990–91)
 Brian Howe (1991–95)
 Kim Beazley (1995–96)
 John Anderson (1999–05)
 Mark Vaile (2005–07)
 Julia Gillard (2007–10)
 Wayne Swan (2010–13)
 Anthony Albanese (2013)
 Warren Truss (2013–16)
 Barnaby Joyce (2016–18, 2021–22)
 Michael McCormack (2018–21)

References

External links
The official site of the Deputy Prime Minister of Australia

Lists of government ministers of Australia
Prime Minister of Australia

Deputy Prime Minister of Australia


An Philodendron toshibae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni M.L.Soares ngan Simon Joseph Mayo. An Philodendron toshibae in nahilalakip ha genus nga Philodendron, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Philodendron

Philodendron toshibae


Dan Lupașcu (n. 19 noiembrie 1962) este un jurist român, fost judecător, în prezent avocat și profesor universitar.

A activat ca judecător peste 25 de ani, ocupând mai multe funcții de conducere în cadrul instanțelor judecătorești, iar în perioada (2003-2011) a fost membru al Consiliului Superior al Magistraturii, fiind ales primul președinte al acestei instituții, reînființate în anul 1993.

Origine și educație
Dan Lupașcu s-a născut în comuna Zvoriștea, județul Suceava. A studiat la Facultatea de Drept a Universității din București, pe care a absolvit-o în 1990, ca șef de promoție.

În anul 2001, la aceeași instituție de învățământ superior, a obținut titlul științific de doctor în drept, cu teza de doctorat "Punerea în executare a pedepselor principale".

Carieră profesională

Judecător
În anul 1990, Dan Lupașcu a fost numit judecător stagiar la Judecătoria sectorului 5 București, instanță la care, din decembrie 1994 și până în  august 1997, a fost delegat ca vicepreședinte.
Ulterior a fost președinte al Tribunalului București (1997-1999) și al Curții de Apel București (1999-2006 și 2011-2012).
După încetarea mandatului de președinte al Curții de Apel București, Dan Lupașcu nu a mai candidat pentru alte funcții, reluându-și locul de judecător la aceeași instanță, susținând într-un interviu că în continuare dorește să facă "cel mai important lucru pe care-l poate face cineva în magistratură, anume să împartă dreptate".

Activitatea sa ca judecător și manager de instanță este în general apreciată.
În calitate de președinte al Tribunalului București și, ulterior, al Curții de Apel București s-a preocupat în mod deosebit, împreună cu unii reprezentanți ai Consiliului Superior al Magistraturii și ai Ministerului Justiției, de: eficientizarea activității de judecată, crearea unor condiții corespunzătoare de lucru pentru  instanțe, stabilirea și implementarea unui volum optim de activitate pentru judecători și grefieri și sporirea încrederii în justiție. În timpul mandatelor sale aproape toate instanțele judecătorești din circumscripția Curții de apel București s-au mutat în sedii noi ori reamenajate (cel mai reprezentativ exemplu fiind Palatul de Justiție din București), a fost repus în funcțiune Tribunalul Ilfov și a fost înființată Judecătoria Cornetu. Dan Lupașcu a avut inițiativa creării unui nou site pentru Curtea de apel București (ce permite turul virtual al Palatului de Justiție), stabilirii denumirii sălilor de ședință din Palatul de Justiție, afișării numelor judecătorilor în sălile de judecată, deschiderii unui muzeu al justiției ș.a.

Unele decizii pronunțate de către complete de judecată din care a făcut parte au fost controversate în presă. Astfel, în martie 2004, pe fondul unor divergențe cu ministrul justiției Rodica Stănoiu, Dan Lupașcu a fost acuzat într-un articol publicat în cotidianul România Liberă, sub semnătura jurnalistului Silviu Alupei, că împreună cu avocatul-deputat Ion Neagu "patronează mafia din justiție", întrucât în anul 2001 a decis eliberarea cetățeanului turc Husayn Saral, arestat pentru jaf armat în țara natală. Cercetările efectuate de Inspecția Generală a Ministerului Justiției nu au confirmat acuzațiile.

Un alt scandal mediatic a provocat și decizia pronunțată de Curtea de Apel București în soluționarea contestației în anulare formulată de către Dan Voiculescu. În calitate de președinte al completului de judecată, Dan Lupașcu a făcut opinie separată, considerând că trebuia admisă calea de atac, motivând că judecătorii care au soluționat apelul se aflau în stare de incompatibilitate.

Membru al Consiliului Superior al Magistraturii
Dan Lupașcu a fost ales de trei ori în adunările generale ale judecătorilor ca membru în CSM, conducând această instituție atât în calitate de secretar general (2003-2004), cât și ca președinte.
În calitate de secretar general, în septembrie 2004 a semnat, împreună cu ceilalți membri ai CSM, protocolul de preluare - de la Ministerul Justiției și Parchetul General - a atribuțiilor privitoare la cariera magistraților, declarând cu acea ocazie că "este un moment unic în istoria noastră juridică".

În prima zi de exercitare a noilor atribuții -1 octombrie 2004- Consilul Superior al Magistraturii a fost confruntat cu un imens scandal mediatic privind conduita unei judecătoare de la Tribunalul București, acuzată că a jucat într-un film porno. În calitate de secretar general al CSM, Lupașcu a declarat: "sunt mâhnit că tocmai astăzi, când CSM și-a intrat în atribuții, primim acest cadou", fiind revoltat de faptul că, deși știa de câteva luni, Parchetul nu a adus la cunoștința CSM-ului cazul respectiv. Pe baza verificărilor efectuate prin inspectori, colegiul de conducere al Curții de apel București, condus de Dan Lupașcu, a decis exercitarea acțiunii disciplinare, fapt ce i-a atras aprecieri pentru "intrasigența și fermitatea cu care acționează pentru protejarea imaginii justiției române".  Ulterior, întrucât a criticat expertiza criminalistică de identificare a persoanei, Lupașcu a fost acuzat că o apără pe respectiva judecătoare. De asemenea, i s-a reproșat că nu a gestionat bine cazul sub aspect mediatic, context în care a cerut să se ia act că demisionează din funcția de conducere la CSM. La solicitarea unanimă a membrilor CSM, a revenit asupra cererii sale.

La data de 12 ianuarie 2005, cu ocazia alegerii sale ca președinte al CSM, Dan Lupașcu, făcând aluzie la încercările de influențare politică a justiției, declara în prezența șefului statului: "Numai cel care nu este stăpân pe el poate cădea victima unei influențe politice. Consiliul Superior al Magistraturii este o corabie care plutește, chiar dacă tsunami din stânga și tsunami din dreapta încearcă să-i schimbe cursul".

Atât în calitate de președinte al CSM, cât și ca membru, Dan Lupașcu a avut numeroase dispute cu ministrul justiției Monica Macovei și cu președintele Traian Băsescu pe tema reformei justiției și a independenței sistemului judiciar. Acuzat că, împreună cu alți colegi, blochează reforma cerută de Comisia Europeană, Dan Lupașcu a susținut o altă viziune a acestui proces, declarând, printre altele, că "reforma justiției trebuie să se facă de jos sau și de jos" și în niciun caz "din ură" pentru sistemul judiciar. Totodată, Lupașcu s-a opus modificării legilor justiției în anul 2005, a dezavuat "telereforma" și "telearestările", a militat pentru administrarea bugetelor instanțelor de către CSM sau Înalta Curte de Casație și Justiție, numirea tuturor șefilor instanțelor și parchetelor de către CSM (prin concurs), finanțarea corespunzătoare a instituțiilor judiciare, asigurarea unui volum optim de activitate la instanțe și parchete, îmbunătățirea salarizării magistraților, eliminarea participării magistraților în birourile electorale, crearea unui corp de inspectori  judiciari care să funcționeze ca instituție autonomă. De asemenea, a susținut identitate de statut la judecători și procurori, criticând funcționarea procurorilor sub autoritatea ministrului justiției.

La finalul mandatului, prima echipă de conducere a noului CSM, formată din președinte-judecător Dan Lupașcu și vicepreședinte-procuror Liviu Dăscălescu a fost felicitată de președintele Traian Băsescu pentru contribuțiile aduse reformei în justiție. Referitor la independența justiției, șeful statului a afirmat că "anul 2005 a fost cel mai fast din 1946 încoace". De asemenea, comisarul european Jonathan Scheele a remarcat cu același prilej "succesul CSM în privința organizării interne și coordonarea activității instanțelor".

În ianuarie 2006, Dan Lupașcu a refuzat invitația premierului Călin Popescu-Tăriceanu de a participa la o întâlnire politică la Guvern, afirmând că "nu va accepta subordonarea CSM-ului în fața executivului sau a politicului", poziție apreciată în unele publicații.

Criticat pentru un potențial conflict de interese - întrucât deținea atât funcția de președinte al Curții de Apel București, cât și pe cea de membru CSM, iar majoritatea inspectorilor judiciari proveneau de la această instanță -Dan Lupașcu a optat de la 1 ianuarie 2007 pentru activitate permanentă la CSM, deși Decizia nr. 375/2005 a Curții Constituționale permitea, fără excepții, cumulul de funcții.

În iunie 2009, judecătorul Dan Lupașcu a reprezentat Consiliul Superior al Magistraturii la ședința Curții Constituționale în care s-a dezbătut cererea de soluționare a conflictului juridic de natură constituțională dintre autoritatea judecătorească, reprezentată de Consiliul Superior al Magistraturii, pe de o parte, și autoritatea executivă, reprezentată de Guvernul României și Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești, pe de altă parte, cererea formulată de președintele Consiliului Superior al Magistraturii.

La o ședință a CSM din septembrie 2009, președintele Traian Băsescu a criticat dur activitatea membrilor CSM, reproșându-le că au o abordare greșită a termenului de "independență", cerându-le să ia măsuri pentru încetarea protestelor magistraților.
Pe fondul acestor critici, Dan Lupașcu i-a reproșat șefului statului că "nu cunoașteConstituția" și "în loc să ajute justiția, mai mult o înfundă".

În ianuarie 2011, Președintele României a afirmat, printre altele, că "niciun sistem de justiție din UE nu a făcut atâta rău vreunei țări, precum cel românesc", acuzații combătute ferm de judecătorul Dan Lupașcu.

Candidatura lui Dan Lupașcu din 2010 pentru un nou mandat la CSM a fost contestată cu succes în justiție. În acest litigiu, Dan Lupașcu a invocat o excepție de neconstituționalitate de care depindea soluționarea pe fond a cauzei, excepție ce a fost respinsă, cu majoritate de voturi, de către Curtea Constituțională.
Hotărârea Senatului de validare a alegerii sale în CSM a fost desființată, tot cu majoritate de voturi, de către Curtea Constituțională, decizia fiind salutată de Comisia Europeană. Ulterior pronunțării acestei decizii și plecării sale din CSM, Lupașcu a fost acuzat de conduită ilicită și lipsă de independență în exercitarea funcției. La solicitarea sa, Inspecția Judiciară a efectuat verificări, constatând că acuzațiile sunt nefondate, situație în care Plenul CSM, prin hotărârea din 17 martie 2011 a admis cererea de apărare a reputației profesională, apreciind că "prin gravitatea afirmațiilor denigratoare, neconforme cu realitatea, la adresa domnului judecator dr. Dan Lupașcu, articolele de presa menționate sunt în masura să influențeze negativ și nejustificat opinia publică în legatura cu integritatea și probitatea morală și profesională a magistratului în cauza și să-l supună discreditarii, afectându-i astfel reputația profesională și imaginea publică".

Ca membru și, respectiv, președinte al Consiliului Superior al Magistraturii, Dan Lupașcu s-a implicat în anul 2004, împreună cu alți colegi, în procesul de elaborare a legilor justiției și a legislației secundare (regulamente, cod deontologic), a întocmit planul de organizare pentru noul CSM și a întreprins demersuri pentru crearea site-ului și asigurarea unui sediu acestei instituții. În același timp, a fost criticat în special pentru modalitatea de promovare a unor magistrați la Înalta Curte de Casație și Justiție, pentru pretinsa protejare a unor colegi și pentru noua sa candidatură la CSM.

Lupașcu a fost lider de proiect al țării candidate pentru implementarea Convenției de twinning dintre România și Germania, având ca obiectiv: "Consolidarea funcționării sistemului judiciar" din România și a organului său reprezentativ – Consiliul Superior al Magistraturii", a participat la numeroase reuniuni interne și internaționale privind autoritatea judecătorească, iar numele său a apărut de mai multe ori în presă ca un posibil ministru al justiției.

Cadru didactic
În paralel cu activitatea de judecător, Dan Lupașcu a desfășurat activitate didactică la Universitatea Creștină "Dimitrie Cantemir" din București (1993-1995), Universitatea din București (1994-1995), Institutul Național al Magistraturii (1993 la zi) și  Universitatea "Nicolae Titulescu" din București (2002 la zi).

Are gradul didactic de profesor universitar și predă la Facultatea de Drept a Universității "Nicolae Titulescu" din București disciplinele Dreptul familiei, Drept internațional privat și Organizare judiciară, iar la Institutul Național al Magistraturii este formator la disciplina Drept civil.

Avocat
În anul 2016, după retragerea din magistratură, a înființat Cabinetul individual de avocatură "Lupașcu Dan''.
Pregătirea teoretică pluridisciplinară și îndelungata experiență de judecător i-au facilitat integrarea rapidă în rândul avocaților.
Prin cabinetul propriu ori sub forma conlucrării profesionale, avocatul Dan Lupașcu a acordat/acordă asistență juridică cetățenilor români sau străini, îndeosebi în dosare penale complexe, cunoscute în presă sub denumirile: dosarul "Limuzina''; dosarul "Mineriada''; dosarul "Rompetrol II''; dosarul "Gala Bute''; dosarul extrădării unui cetățean turc ș.a.

Activitate științifică
Dan Lupașcu a făcut parte din două echipe de cercetare științifică (2008-2011), a fost corespondent național într-un proiect european de cercetare având ca beneficiar Comisia Europeană (2015) și a publicat mai multe lucrări juridice (studii, articole, note, monografii, cursuri universitare, culegeri de jurisprudență, culegeri de acte normative). De asemenea, a făcut parte din numeroase comisii de elaborare a unor acte normative și colegii de redacție ale unor publicații juridice.

Activitate în cadrul societății civile
Dan Lupașcu este membru fondator al Asociației Magistraților din România, organizație din care s-a retras în anul 1998, ca reacție la unele declarații publice făcute de persoane din conducerea asociației.

În perioada 1998-2002 a fost deputat în Adunarea Eparhială a Sfintei Arhiepiscopii a Bucureștilor din cadrul Patriarhiei Române, membru în Comisia Culturală.

Distincții, premii, diplome
În anul 2000, Președintele României Emil Constantinescu i-a conferit Ordinul Național "Steaua României în grad de ofițer" pentru "merite deosebite în elaborarea jurisprudenței, reformarea justiției și corecta aplicare a legilor".

Două dintre lucrările științifice la a căror elaborare a participat Dan Lupașcu au fost premiate de Uniunea Juriștilor din România.

Dan Lupașcu a primit diploma de "cetățean de onoare" al comunei natale, precum și alte diplome din partea Consiliului Superior al Magistraturii, Uniunii Juriștilor din România, Inspectoratului General al Poliției Române, Uniunii Internaționale a Executorilor Judecătorești, Uniunii Executorilor Judecătorești din România, Curții de Arbitraj Comercial Internațional și Primăriei municipiului Călărași etc.

În anul 2005, Centrul European de Comandă al Statelor Unite ale Americii i-a acordat o Diplomă de apreciere pentru "remarcabilul ajutor oferit Biroului avocatului-judecător al Centrului de comandă europeană al SUA, Ambasadei SUA, Biroului de Apărare și Cooperare din București și proiectului de studiu juridic din decembrie 2004".

Referințe

Legături externe
 Curriculum vitae Dan Lupașcu, Lista lucrărilor științifice elaborate singur sau, după caz în colaborare ori coordonate de către Dan Lupașcu , Facultatea de drept, Studii universitare de licență, Studii universitare de master pe site-ul Universității Nicolae Titulescu din București;
 Pledoaria lui Dan Lupașcu în fața judecătorilor Curții Constituționale, www.juridice.ro, 18 iunie 2009 (video);
 Dan Lupașcu, Ziua Justiției, iulie 2012;
 Conferința Noul Cod civil - Perspective practice, Noua reglementare a tutelei, aprilie 2012.

Interviuri
 Lupașcu: Magistrații nu sunt absurzi, dar vor să li se conserve statutul, Mediafax, 2 iunie 2009;
 Dan Lupașcu în dialog cu Adina Anghelescu-Stancu și Răzvan Savaliuc despre noua candidatură și viitorul CSM, www.juridice.ro, 19 august 2010;
 INTERVIU: Lupașcu: Alternanța la guvernare nu trebuie însoțită de nihilism în privința justiției, Mediafax, 28 octombrie 2010;
 Dan Lupașcu în dialog cu Andrei Săvescu, despre starea Justiției și alte lucruri foarte interesante (video), www.juridice.ro, 31 decembrie 2011;
 DUPĂ 18 ANI DE ȘEFIE - Președintele Curții de Apel București se întoarce judecător de scaun, dar nu se predă! Judecătorul Dan Lupașcu despre viitorul său: "Șarpele iese la atac doar dacă prada merită!", www.luju.ro, 2 iulie 2012.

Nașteri în 1962
Juriști români în viață
Judecători români
Avocați români
Profesori universitari români
Cetățeni de onoare din România
Ofițer al Ordinului Steaua României

Dan Lupașcu


Lost in a Moment er det tredje studiealbum fra den norske musiker Lene Marlin. Det blev udgivet den 13. juni 2015.

"My Lucky Day" blev brugt i 2007 til en reklame for Kinder Surprise.

Spor
"My Lucky Day" – 3:44
"All I Can Say" – 4:35
"How Would It Be" – 3:55
"Hope You're Happy" – 4:17
"What If" – 3:51
"Leave My Mind" – 4:26
"When You Were Around" – 3:51
"Never to Know" – 4:04
"Eyes Closed" – 3:41
"It's True" – 4:00
"Wish I Could" – 4:28
"Blanket in a Park" (Japan Bonus Track) – 3:29

Den taiwanesiske udgave med CD og DVD havde også "Still Here" som bonustrack.

Hitlisteplaceringer

Referencer

Debutalbum fra 2005
Lene Marlin-album

Lost in a Moment


Kamiane (, , Kamennoïé) est une commune urbaine de l'oblast de Zaporijjia, en Ukraine. Elle compte  en 2021.

Géographie
Le village se trouve à 1 km de la rive droite de la rivière Mokra Moskovka. Le village de Koupryianivka se trouve en amont à 4,5 km. Le village de Droujelioubivka est à 1,5 km.

Histoire
Les khoutors de Troujenik et de Vozdvijenka sont fondés en 1886 et sont à l'origine du village de Kamenny formé en 1945. Il reçoit son statut de commune urbaine en 1986. La commune comprenait 1 617 habitants en 1989 et 1 217 habitants en 2013. Une carrière de granit y est en activité.

Références

Commune urbaine dans l'oblast de Zaporijjia

Kamiane (oblast de Zaporijjia)


Arista Records er bandarísk tónlistarútgáfa í eigu Sony Music Entertainment. Félaginu var áður stjórnað af BMG Entertainment, deild undir Bertelsmann. Það var stofnað árið 1974 af Clive Davis og hefur verið í núverandi formi síðan 2018 þegar það var endurskipulagt. Arista er eitt af aðal fjóru fyrirtækjunum undir Sony Music, ásamt Columbia Records, RCA Records og Epic Records.

Tenglar
 Vefsíða Arista Records

Bandarískar tónlistarútgáfur

Arista Records


Dan Bilzerian, nume la naștere Dan Brandon Bilzerian ()  un jucător profesionist de poker, cunoscut pentru contul său de Instagram în care își etalează averea.

Note

Legături externe
Site web
Dan Bilzerian pe IMDb
Dan Bilzerian pe Instagram
Dan Bilzerian pe cinemagia

Bibliografie
Cum arată viața tânărului care a făcut 100 de milioane de dolari din poker - GALERIE FOTO Ioana Matei, 28 martie 2014, Business Magazin

Nașteri pe 7 decembrie
Nașteri în 1980
Jucători de poker americani
Americani în viață
Candidați prezidențiali americani din 2016

Dan Bilzerian


Ulrichshausen ist ein Gemeindeteil der Gemeinde Wörnitz im Landkreis Ansbach (Mittelfranken, Bayern).

Geografie
Das Dorf liegt an der oberen Wörnitz. Das Dorf Großulrichshausen lag links der Wörnitz, der Weiler Kleinulrichshausen rechts der Wörnitz. Im Osten befindet sich der Ulrichshausener Berg (), der eine Erhebung der Sulzachrandhöhen ist, die wiederum einen Abschnitt der Frankenhöhe darstellen.

Die Kreisstraße AN 4 führt nach Waldhausen (1,7 km südlich) bzw. die Staatsstraße 2419 kreuzend nach Dombühl (2,5 km nordwestlich). Eine Gemeindeverbindungsstraße führt zur Kreisstraße AN 5 (1,3 km westlich) zwischen Bösennördlingen (0,8 km nördlich) und Mühlen (1,4 km südlich). Von dieser Gemeindeverbindungsstraße zweigt 0,1 km nördlich eine Gemeindeverbindungsstraße ab, die nach Morrieden zur AN 5 führt (1,2 km nördlich).

Geschichte
1802 gab es im Ort neun Haushalte, die alle der Reichsstadt Rothenburg untertan waren.

Mit dem Gemeindeedikt (frühes 19. Jahrhundert) wurden Groß- und Kleinulrichshausen dem Steuerdistrikt und der Ruralgemeinde Wörnitz zugewiesen.

Einwohnerentwicklung
Einwohner

Wohngebäude

Religion
Der Ort ist seit der Reformation evangelisch-lutherisch geprägt und nach St. Martin (Wörnitz) gepfarrt. Die Einwohner römisch-katholischer Konfession sind nach Kreuzerhöhung (Schillingsfürst) gepfarrt.

Literatur

Weblinks

Fußnoten

Ortsteil von Wörnitz
Ort im Landkreis Ansbach
Dorf
Ort an der Wörnitz

Ulrichshausen


Anouk Aimée (fransk udtale: [anuk ɛme]) (født Nicole Françoise Florence Dreyfus den 27. april 1932) er en fransk skuespillerinde.

Begge Anouk Aimées forældre var skuespillere. Hun studerede skuespil og dans før sin film debut som 14-årig i 1950. Hun fik sit gennembrud det følgende år i En sommers lykke. Aimée spillede derefter i en række intetsigende roller, men hendes kærlige, varme og mystiske personlighed blomstrede igen i film som Det søde liv og Manden og kvinden. Hun blev nomineret til en Oscar for bedste kvindelige hovedrolle for sidstnævnte.

Hun har været gift fire gange, bl.a. med skuespiller Albert Finney fra 1970 til 1978.

Filmografi (udvalg)
 1949 – En sommers lykke
 1959 – Rejsen
 1959 – La tête contre les murs
 1960 – Det søde liv
 1961 – Lola
 1962 – Sodoma og Gomorra
 1963 – 8 ½
 1966 – Manden og kvinden
 1968 – En aften - et tog
 1969 – The Appointment
 1969 – Justine
 1969 – Fotomodellen Lola
 1986 – Un homme et une femme, 20 ans déjà
 1994 – Prêt-à-porter
 1995 – Les cent et une nuits de Simon Cinéma
 2002 – Napoleon (TV-serie) (miniserie, 4 afsnit)
 2004 – Happily Ever After
 2006 – Hotel Harabati
 2011 – Tous les soleils

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Frankrig
Filmskuespillere fra Frankrig
Personer fra Paris
Golden Globe for bedste kvindelige hovedrolle - Drama
Cesar for bedste kvindelige hovedrolle
Ærescesar

Anouk Aimée


Hæ Gosi voru íslenskir grínsjónvarpsþættir sýndir á Skjá einum frá 2010-2013 í þremur þáttaröðum. Sú fyrsta var sýnd haustið 2010 og innihélt 6 þætti, önnur var sýnd haustið 2011 og innihélt 8 þætti og sú þriðja var sýnd vorið 2013 og innihélt einnig átta þætti. Þættirnir voru í leikstjórns Arnórs Pálma Arnarsonar. Með aðalhlutverk í þáttunum fóru Árni Pétur Guðjónsson, Kjartan Guðjónsson, Helga Braga Jónsdóttir, María Ellingsen, Þórhallur Sigurðsson, Hjálmar Hjálmarsson, Hannes Óli Ágústsson, Bjarni Snæbjörnsson, Saga Garðarsdóttir, Valur Freyr Einarsson og fleiri. Höfundar þáttana voru Arnór Pálmi Arnarson, Heiðar Mar Björnsson, Baldvin Z og Katrín Björgvinsdóttir.[1]

Þættirnir fjalla um fjölskyldu á Akureyri. Þeir fjalla um tvo bræður (Árna Pétur og Kjartan), faðir þeirrar sem gekk nýverið útúr skápnum (Þórhallur Sigurðsson), eiginkonur bræðrana (Maríu og Helgu Brögu), Krumma (Hjálmar Hjálmarsson) og aðstoðarmann hans (Hannes Óli Ágústsson).
Íslenskir grínþættir
Íslenskir sjónvarpsþættir
Íslenskir gamanþættir í sjónvarpi
Stofnað 2010
Lagt niður 2013

Hæ Gosi


Oday Ibrahim Mohammed Dabbagh (Jerusalém, 3 de dezembro de 1998) é um jogador de futebol palestino. Atua como atacante do F.C. Arouca e na Seleção Palestina de Futebol.

Biografia
Em 21 de agosto de 2021, Dabbagh se juntou ao Arouca da Primeira Liga Portuguesa por um contrato de dois anos. Ele fez sua estreia em 28 de agosto e saiu do banco aos 80 minutos na derrota por 0 a 3 para o Porto. Em 18 de setembro, Dabbagh marcou seu primeiro gol no empate em 2-2 contra a Vitoria.

Com apenas 20 anos, Dabbagh foi convocado, pela Seleção Palestina de Futebol, para a Copa da Ásia de 2019 e jogou contra Austrália e Jordânia.

Títulos e Prêmios

Títulos Coletivos

 2020/21 - Campeonato Kuwaitiano de Futebol: Campeão (Al-Arabi SC)

Prêmios Individuais

 2020/21 - Campeonato Kuwaitiano de Futebol: Chuteira de Ouro (13 gols)
 2017 - Jogos Islâmicos da Solidariedade: Artilheiro (03 gols)

Futebolistas da Palestina

Oday Dabbagh


1988 මාර්තු 22 වෙනිදා ඉපදුණු උදාරි_වර්ණකුලසූරිය තම ප්‍රාථමික හා ද්විතියික අධ්‍යාපනය ලැබුවේ මීගමුව ආවේ මාරියා කන්‍යාරාමයේය. ඉන් පසුව ඇය ඇමෙරිකානු උසස් අධ්යාපන ආයතනයෙන් ළමා මනෝ විද්‍යාව පිළිබඳ ඩිප්ලෝමාවක් ලැබුවා.

ඇය ප්‍රේක්ෂකයන් අතරට සමීප වූයේ සුජීව ප්‍රසන්න ආරච්චිගේ , බොද මීදුම් ටෙලි නාට්‍යයෙනි. උදයකාන්ත වර්ණසූරිය මහතා විසින් අධ්‍යයක්ෂනය කල පායන්න හිරු සේ චිත්‍රපටයේ ප්‍රධාන චරිතය හරහා ඇය ශ්‍රීලංකා සිනමාවට එක්වුනා.

චිත්‍රපට
2010 - පායන්න හිරු සේ
2011 - මහින්දාගමනය
2012 - සිහිනය දිගේ එන්න
2016 - ආදරණීය කතාවක්

ටෙලිනාට්‍යය
බොඳමීදුම් - සංසලා - ස්වාධීන රූපවාහිනීය
සිහින පියාපත් - මන්දාකිණි - ස්වාධීන රූපවාහිනීය
ආදර දෑසක් - මධූ - ස්වාධීන රූපවාහිනීය

බාහිර සබැඳි

 Udari Warnakulasooriya Photos

උදාරි වර්ණකුලසූරිය


Alchemilla splendens er fjölær jurt af rósaætt (Rosaceae). Hún vex í Mið-Evrópu (Alpafjöllum; Austurríki, Frakkland, Þýskaland, Ítalía og Sviss).

Heimildir

Maríustakkar

Alchemilla splendens


Borna Marinić (Zagreb, 1992.), hrvatski povjesničar i novinar.

Životopis
Rodio se u Zagrebu. U Zagrebu završio osnovnu i srednju školu. Studirao povijest na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Znanstveno ga najviše zanima Moderna i suvremena povijest te tematika Domovinskog rata, jer ga je tema privlačila još od djetinjstva. Višegodišnji pripadnik Frame Dubrava. Kroz Framu se povezao i s Pastoralom mladih u kojem je predstavnik Filozofskog fakulteta u Odjelu za dušobrižništvo studenata. Dana 1. svibnja 2013. godine u rad pokrenuo je stranicu "Dogodilo se na današnji dan – Domovinski rat".

Piše knjige, filmove, uređuje radijske minute. Godinama se bavi temom Domovinskog rata. Urednik i voditelj Facebook stranice Dogodilo se na današnji dan – Domovinski rat, od 2013. godine. Dvije je godine radio u HRT-ovoj emisiji TV kalendar. Autor je više knjiga i dokumentarnih filmova na temu Domovinskog rata. Na Hrvatskome katoličkom radiju  od ožujka 2019. uređuje i vodi emisiju Domoljubne minute.

Djela

Knjige
Specijalna jedinica policije "OSA" u Domovinskom ratu, 2018.
I mi smo branili Hrvatsku : Romi u Domovinskom ratu, 2019.

Dokumentarni filmovi
 Atentat na Hrvatsku
 urednik epizode u serijalu Kako je obranjena Hrvatska
 Krvavi Uskrs
 film o akciji Borovo selo
 Antifašisti, 2019.
 Ivan Sokač – život za Hrvatsku, 2020.

Izvori

Vanjske poveznice
Facebook Dogodilo se na današnji dan - Domovinski rat

Hrvatski povjesničari
Hrvatski novinari

Borna Marinić


An Leptothrium senegalense in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Clayton. An Leptothrium senegalense in nahilalakip ha genus nga Leptothrium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Leptothrium

Leptothrium senegalense


Johann von Hoverbeck, seit 1663 Johann Freiherr von Hoverbeck  (*  1. Dezember 1606 in Aleksandrowice bei Krakau; † 6. April 1682 in Hohenstein, Ostpreußen) war ein deutscher Diplomat.

Hoverbecks Vater, Nikolaus von Hoverbeck, Abkömmling einer alten flandrischen Adelsfamilie, war 1570 von Brabant  nach Alexandrowice, einem Gutsdorf bei Krakau,  ausgewandert, angeblich aus Glaubensgründen. Overbecks Mutter war Ursula Gutteter-Dobrodziejski aus einer Patrizierfamilie deutscher Abstammung in Krakau; ihr polnischer Adelstitel wird angezweifelt. Der Vorname des Großvaters Hoverbecks väterlicherseits lautete ebenfalls Johann.

Leben
1614 ging Hoverbeck auf  das Gymnasium in Danzig.  Seit 1626  unternahm er eine ausgedehnte Kavalierstour  nach Deutschland, in die Niederlande, nach England (Universität Oxford, London) Frankreich (Paris, Akademie Sedan), Italien und Ungarn. Zwischendurch leistete er im Ausland Kriegsdienste. So nahm er als Artilleriekommissar u. a. 1628 an der Eroberung von La Rochelle teil, und im Sommer 1629 beteiligte er sich an einem Feldzug in Holland.

Im Juni 1630 kehrte er nach Hause zurück. Er trat 1631  in den kurbrandenburgischen Staatsdienst ein und wurde dort mit "preußischen, polnischen und anderen ausländischen Sachen" befasst. Nachdem er 1632 Gesandtschaftssekretär geworden war, wurde er 1634 zum kurbrandenburgischen Gesandten in Polen bestellt. Am  28. März 1639 erhielt er das Indigenat für Preußen. 1643 wurde er zum Geheimrat ernannt und zum Baron erhoben. Am 1. Dezember 1654 wurde ihm das Erbtruchsessamt der Kurmark Brandenburg übertragen. Als Vertrauter des Großen Kurfürsten trat Hoverbeck für ein gutes Verhältnis zu Polen ein und trug damit wesentlich zur außenpolitischen Stabilisierung Brandenburg-Preußens bei. Er unterzeichnete u. a. den Vertrag von Wehlau. 1658 erhielt er das Indigenat auch für Polen. 1659/1660 war er als Bevollmächtigter des Kurfürsten Friedrich Wilhelm von Brandenburg am Vertrag von Oliva beteiligt. Mit einem Diplom vom 20. August 1663 wurde Hoverbeck in den Reichsfreiherren-Stand erhoben.

Aus Dank für seine diplomatischen Verdienste übereignete ihm der Große Kurfürst 1653 den Gutsbezirk Eichmedien in Masuren. Im Dorf Eichmedien hatte früher ein Schloss gestanden, das jedoch inzwischen zerstört worden war und von dem nur noch das Kellergeschoss und die Fundamente übrig geblieben waren. Hoverbeck ließ an derselben Stelle ein neues repräsentatives Herrenhaus errichten, das 1680, zwei Jahre vor seinem Tod, fertiggestellt war.  Johann von Hoverbeck  war der Vater von Johann Dietrich von Hoverbeck (1652–1714), der ebenfalls eine diplomatische Laufbahn einschlug, und von Ludwig von Hoverbeck.

Literatur
 Peter Bahl: Der Hof des Großen Kurfürsten. Studien zur höheren Amtsträgerschaft Brandenburg-Preußens (Dissertation Freie Universität Berlin, 1999). Böhlau, Köln Weimar Wien 2001, S. 505–506 (eingeschränkte Vorschau).
 Rudolf Vierhaus (Hrsg.): Deutsche Biographische Enzyklopädie. 2. Auflage, Band 5, Saur, München 2006, S. 155.
 Max Hein: Johann von Hoverbeck. Ein Diplomatenleben aus der Zeit des Großen Kurfürsten. 1925.
 Bernhard Erdmannsdörffer (Hrsg.): Urkunden und Actenstücke zur Geschichte des Kurfürsten Friedrich Wilhelm von Brandenburg. Politische Verhandlungen. Band 1, Berlin 1864 (Online-Fassung); Band 2, Berlin 1865 (Digitalisat).
 Ernst Heinrich Kneschke: Neues allgemeines deutsches Adels-Lexicon. Band 4: Graffen – Kalau v. Kalheim. Leipzig 1863, S. 493–494 (Digitalisat).
 Johann Friedrich Gauhe: Genealogisch-Historisches Adels-Lexicon des Heiligen Römischen  Reichs. Teil II (letzter Teil), Leipzig 1747, S. 838 (Digitalisat).

Preußischer Diplomat
Person (Brandenburg)
Freiherr
Deutscher
Geboren 1606
Gestorben 1682
Mann

Johann von Hoverbeck