The Universal Wrestling Federation was a 1986 re-branding of wrestler-turned-owner Bill Watts' Mid-South Wrestling promotion. Watts' goal was to elevate his promotion from a relatively smaller, regional-level business, to a national-level rival of the World Wrestling Federation (WWF, now known as WWE). However, Watts' business strategy quickly swung from "overnight" success to catastrophic failure, resulting in the 1987 sale of the UWF to another rival: Jim Crockett Promotions (owner of Mid-Atlantic Wrestling, Georgia Championship Wrestling, the National Wrestling Alliance (NWA)'s most important championships, and the predecessor of World Championship Wrestling). The promotion began as an NWA territory, NWA Tri-State, founded by Leroy McGuirk in the 1950s. Tri-State/Mid-South/UWF promoted in Oklahoma, Arkansas, Louisiana and Mississippi until 1987.

Because Watts did not register the "Universal Wrestling Federation" name with the United States Patent and Trademark Office, businessman Herb Abrams was able to use it to launch an unrelated wrestling promotion of the same name in 1990.

History

NWA Tri-State (1950s–1979)
A former territory wrestler who was blinded in a 1950 auto accident, Leroy McGuirk eventually took over promoting a wrestling circuit covering Oklahoma, Louisiana and Mississippi. Until 1973, "Cowboy" Bill Watts had been one of Tri-State's most popular wrestlers. After leaving Tri-State for Eddie Graham's Championship Wrestling from Florida, Watts returned to Tri-State in 1975. NWA Tri-State fought a two-year promotional war against International Championship Wrestling that included the "outlaw" promotion filing an antitrust lawsuit against McGuirk and Watts.

Mid-South Wrestling (1979–1986)
In 1979, Bill Watts bought the Tri-State Wrestling territory from Leroy McGuirk, and re-branded it Mid-South Wrestling (MSW; officially, the Mid-South Wrestling Association). One of Watts' first acts as owner was to withdraw the company from the National Wrestling Alliance (NWA). However, MSW would remain loosely aligned with the NWA, continuing to have the NWA World Heavyweight Champion defend the title on MSW shows, which spiked live event sales. (During the "territory" system [1940s-1980s], the NWA World Heavyweight Champion would travel to each NWA-affiliated territory to defend the title against its top-drawing local star.) MSW then added Arkansas to its circuit. In 1982, MSW expanded to Oklahoma when McGuirk closed his personal, Oklahoma-based promotion. McGuirk also formed an alliance with Houston promoter Paul Boesch to feature Mid-South talent on shows at the Sam Houston Coliseum (one of the most famous arenas in professional wrestling), and other parts of southeastern Texas. Mid-South used Shreveport, Louisiana as the base for its television tapings, which were first housed in the studios of KTBS-TV until they were moved around 1982 to the Irish McNeel Sports for Boys club, located on the Louisiana State Fairgrounds.

Instead of the cartoon-ish characters and interviews common to the Hulkamania-era WWF, Mid-South Wrestling's content focused on: energetic matches performed before raucous and packed crowds; characters whose personas blurred the line between good and evil; an intensely physical, athletic wrestling style; and an episodic TV show format. The promotion ran shows in a mix of small venues and gigantic arenas. In 1980, a card pitting a "blinded" Junkyard Dog against Freebird Michael Hayes in the main event drew nearly 30,000 fans for a show presented by a promotion less than one year old. In 1984, Watts came out of retirement to team with a masked Junkyard Dog (under the name Stagger Lee) to face the Midnight Express to cap an angle in which the Express and manager Jim Cornette beat Watts on TV. Its undercard featured a showdown between Magnum T.A. and Mr. Wrestling II. The 1984 show drew 22,000 fans—an unimaginably large crowd for a regional territory show.

In the mid-1980s, MSW began to expand nationally. In 1985, longtime wrestling fan Ted Turner invited Watts to air MSW's weekly TV show on Turner's SuperStation TBS network. Turner wanted an alternative to the World Wrestling Federation show airing in the coveted 2-hour, Saturday-evening timeslot, which the WWF had acquired when it bought out the majority ownership of Georgia Championship Wrestling. (see: Black Saturday) Turner was angered by the WWF show because McMahon had promised him it would feature matches and promos taped in TBS' Atlanta studios (as Georgia Championship Wrestling had done for years). But instead of fresh, locally-produced content, the WWF's TBS show only presented clips and highlights from other WWF TV shows – some, depending on TV market, airing at the same time the TBS show did. (Eventually, the WWF would shoot local, in-studio matches, but only infrequently, and they were usually predictable squash matches.) MSW quickly became TBS' highest-rated show, so Watts positioned MSW to take over once Turner could force the WWF off his network. Watts' luck ran out, however, when former Georgia Championship Wrestling co-owner Jim Barnett helped broker a deal enabling North Carolina-based Jim Crockett Promotions' (led by Jim Crockett, Jr.) to buy the Saturday timeslot from McMahon, and become TBS' sole pro wrestling show. Watts made one more attempt at going national the following year. As part of that plan, Watts replaced Mid-South Wrestling's parochial brandname with a more corporate, ambitious (and WWF-like) one: the Universal Wrestling Federation.

Universal Wrestling Federation (1986–1987)
In March 1986, MSW "went national" (the goal of the most ambitious regional promotions of this era), re-launching as the Universal Wrestling Federation, and securing a syndication deal airing their two one-hour, weekly TV programs (the lesser show, Power Pro Wrestling debuted in 1984) in major markets across the United States. The TV tapings were also taken out of Shreveport and moved on location at various live shows throughout the Mid-South/UWF territory. New wrestlers, mostly from World Class Championship Wrestling (WCCW), joined the company, as did former WCCW co-promoter Ken Mantell. Despite the UWF's strong early ratings and critical praise, it could not compete nationally with Jim Crockett Promotions (JCP) and the WWF, as both had stronger TV distribution and larger live event, pay-per-view (and, in the WWF's case, merchandise licensing) revenue streams. The UWF was further hurt when the oil-based economy of its richest local market—Oklahoma—fell into a severe recession in fall, 1986. This left the blue collar core of the UWF's fanbase with far less disposable income to spend on things like attending wrestling shows.

Watts sold the UWF to JCP on April 9, 1987, and many of the UWF's top stars were either retained by JCP, or immediately left for the WWF or WCCW. Unlike the other NWA-affiliated promotions JCP had bought out in the mid-1980s, the UWF did not immediately end; JCP kept its brand—and its three championships—alive in TV storylines until December 1987, when JCP's NWA-affiliated characters defeated all of the UWF characters in a series of "title vs. title" unification matches, among others. Only a few UWF wrestlers were well-received by JCP's fanbase; they included: the Fabulous Freebirds, Shane Douglas, Rick Steiner, Eddie Gilbert, and UWF centerpiece "Dr. Death" Steve Williams. Most UWF imports were gone from JCP's roster within a year; however, one wrestler would go from UWF midcarder/tag team act, to breakout star in JCP, and the wrestling industry as a whole: Sting. Sting's UWF tag team (as The Blade Runners) partner would later become a WWF wrestling legend, too: The Ultimate Warrior.

In April 1988, JCP, one of the biggest and late stage casualties of the "going national" war with the WWF, sold its collection of territories and titles to Ted Turner's TBS. Turner re-branded JCP "World Championship Wrestling," naming the new company after its TBS TV show. Ironically, "Cowboy" Bill Watts ended up running the same business that had swallowed his own: In spring of 1992, WCW hired Watts was as its latest Executive Vice President; he held the role less than a year.

World Wrestling Entertainment acquired most of the Mid-South/UWF video archive, absorbing it into its WWE Libraries collection in 2012 -- with a notable exception: Mid-South/UWF matches taped for Houston Wrestling which aired on KHTV in Houston. Those rights are held by the estate of Paul Boesch, who was the Houston territory's promoter. Select episodes of Mid-South are available for viewing on the WWE Network and on the NBCUniversal-owned Peacock streaming service in the United States.

Storylines
The Battle of New Orleans was a long-playing brawl between Eddie Gilbert, Terry Taylor, Chris Adams and Sting, which began in the ring and spilled out into the concession area. Beer kegs, chairs, tables, popcorn machine and anything the four wrestlers could get their hands on were used in the brawl which lasted nearly 15 minutes. Sting and Gilbert fought outside the ring, when Rick Steiner came in and piledrived Shane Douglas. With Taylor on top, referee Randy Anderson made the pinfall. Later, Adams came out and told Anderson what had happened, which prompted Gilbert and Taylor to gang-up on Adams. Sting came in to even the sides, and that resulted in an all-out brawl outside the ring. Gilbert was the mastermind of this famous angle and received huge praise from fellow promoters and wrestlers.

Adams was engaged in a storyline involving Iceman King Parsons and Taylor, which evolved out of the UWF Tag Team Championship tournament in February 1987. Originally, Adams and Iceman were one of the eight teams participating, and Taylor was teamed with Sam Houston. In a semi-finals match, Adams and Iceman wrestled against "Dr Death" Steve Williams and Ted DiBiase until Skandor Akbar's Devastation Inc. charged the ring to attack Williams and DiBiase. The match ended when Williams and DiBiase were counted out, and Adams and Parsons won the match. Adams, who was helping Williams and DiBiase fight off Akbar and his army, wanted the match to continue, but Parsons wanted the win. After a lengthy argument, Adams and Parsons split, and Chris chose Savannah Jack as his new tag team partner. Iceman sucker-punched Savannah during a match and injured him, thus Adams had to choose another tag partner. He chose Terry Taylor, whose team lost a semi-final match to Rick Steiner and Sting. Taylor and Adams eventually won the UWF tag team titles, and held the belts for two months.

Meanwhile, Adams and Parsons engaged in a lengthy feud, which lasted for more than a decade (the two had feuded earlier in WCCW when Adams was the heel and Parsons was the babyface), with Parsons frequently referring to Adams as "Jailbird," a reference to Adams serving jail time in 1986 on an assault conviction. Taylor and Adams, who dominated the UWF tag team scene, lost a match to Steiner and Sting when Taylor kicked Adams foot off the rope as he was being pinned by Sting. A face-vs-face bout between Adams and Taylor marked Taylor's heel turn as he piledrived Adams on the floor. The Taylor-Adams war proved to be one of the most violent feuds in the UWF, with an equal intensity to the feud Adams had with the Von Erichs in World Class. The feud did have a short interruption when Taylor was injured in an automobile accident, but picked up again by the summer and carried over to World Class by 1988. Taylor and Adams promoted a famous angle in August which involved a press conference, where Taylor spoke about his situation with Adams and then left. Chris later took questions, which prompted Taylor to attack Adams with a chair. The following week, Adams conducted an interview vowing revenge against both Taylor and Eddie Gilbert.

Other famous UWF angles included promoter Bill Watts being attacked and having the flag of the Soviet Union draped on him by Eddie Gilbert, Missy Hyatt cold-cocking John Tatum after joining forces with Gilbert, Skandor Akbar throwing a fireball at Hacksaw Jim Duggan ("blinding" him temporarily), and the Freebirds breaking Steve Williams' arm. Williams recruited Oklahoma Sooners (and future Dallas Cowboys head coach) Barry Switzer into training and getting back into the ring. It paid off on July 11, 1987 when Dr. Death defeated Big Bubba Rogers (Ray Traylor) to win the UWF Heavyweight Championship. The Freebirds became faces around that time, as they began feuding with Skandor Akbar's army as well as The Angel of Death.

A prelim wrestler, Mike Boyette, wrestled in the UWF and is believed to be one of the very few wrestlers to never win a match. Video editors for the show even put together a music video of his various losses in the ring, set to the Little River Band song "Lonesome Loser". "Gorgeous" Gary Young also competed in the UWF, claiming that he was a rookie. He actually had five years experience under his belt. Young's claims prompted Jim Ross to begin referring to him as a "five-time rookie of the year."

As the UWF's merge with "the NWA" was taking place, Terry Taylor, who held the UWF Television Championship, began an angle with the NWA World Television Champion, Nikita Koloff. Taylor stole the NWA TV title belt during an NWA show, but Koloff (with help from Dusty Rhodes) reclaimed it before their official in-ring encounter. They met at Starrcade 1987, and Nikita unified the two titles as the final leg of the NWA-UWF merger was finished. Williams would successfully defend the UWF Heavyweight Title on the same show versus Barry Windham. Williams immediately left to do a series of lucrative performances in Japan; the title was retired while he was in Asia.

Sting, Rick Steiner, Eddie Gilbert, Missy Hyatt, announcer Jim Ross, Brad Armstrong and the aforementioned Taylor became permanent NWA roster members, among others. The Freebirds, Savannah Jack, Iceman King Parsons, matchmaker Frank Dusek, and promoter Ken Mantell joined the new Wild West Wrestling promotion, which later merged with World Class Championship Wrestling. "Gentleman" Chris Adams, who initially stayed with Jim Crockett Promotions post-UWF, left due to a money dispute and returned to World Class in November 1987. DiBiase, Big Bubba Rogers, One Man Gang, and Sam Houston joined the WWF, joining fellow UWF alumnus "Hacksaw Jim Duggan", who the WWF had signed in February 1987. The Sheepherders, who originally joined Crockett after the merger, left in mid-1988 for the WWF, where they were renamed the Bushwhackers. Terry Taylor also departed, appearing in World Class for a few months (feuding with Chris Adams and Kevin Von Erich), then the WWF in mid-1988 as The Red Rooster. Taylor would go on to have a long WWF/WWE career behind-the-scenes, holding various management and creative team roles.

Former personnel

Announcers
Mid-South's main television broadcasting team included Bill Watts and Boyd Pierce, with KTBS-TV staff announcer Reisor Bowden serving as ring announcer. Jim Ross joined Mid-South after the closure of Leroy McGuirk's Tri-State promotion in Oklahoma, and remained through the transition to UWF. Bill Watts's son Joel Watts was later added to the Mid-South/UWF broadcasting team, and also worked behind-the-scenes as a producer of the TV program.

Following Jim Crockett Promotions' purchase of the UWF, both Bill and Joel Watts exited the promotion and Jim Ross was joined by various partners including Magnum T. A., Michael P.S. Hayes and Missy Hyatt. Veteran JCP announcer Bob Caudle became Ross's permanent partner near the closure of UWF. Frank Dusek and Toni Adams also served as ringside commentators during the course of its UWF tenure; both of whom moved on to World Class.

Wrestlers of NWA Tri-State/Mid-South/UWF

 Chris Adams
 Toni Adams
 Afa
 Skandor Akbar
 André the Giant
 Angel of Death
 Brad Armstrong
 Bill Ash
 The Assassin
 "Mr USA" Tony Atlas
 Ox Baker
 The Barbarian
 Jessie Barr
 Pat Barrett
 Black Bart
 Don Bass
 Brian Blair
 Tully Blanchard
 Nick Bockwinkel
 Mike Bond
 Matt Borne
 Mike Boyer
 Bruiser Brody
 Leroy Brown
 The Brute
 King Kong Bundy
 Ray Candy
 Coco Samoa
 Charlie Cook
 Wendell Cooley
 Tiger Conway Jr.
 Jim Cornette (Manager)
 Dennis Condrey
 Art Crews
 Dark Journey
 John Davidson
 Rick Davidson
 Ted DiBiase
 Shane Douglas
 Jim Duggan
 Bobby Duncum
 Frank Dusek
 Bobby Eaton
 Eli the Eliminator
 Paul Ellering
 Fishman
 Ric Flair
 The French Angel
 The Grappler
 The Grappler II
 "Gorgeous" Jimmy Garvin
 Mike George
 Robert Gibson
 Eddie Gilbert
 Terry "Bam Bam" Gordy
 "Crazy" Luke Graham
 The Great Kabuki
 Chavo Guerrero
 Hector Guerrero
 "Playboy" Garry Hart
 Stan "The Lariat" Hanson
 Freebird Michael "P. S." Hayes
 "Gorgeous" Gino Hernandez
 Hercules Hernandez (Hercules WWE)
 Tim Horner
 Mike Hudspeth
 Rock Hunter (wrestler turned manager)
 Missy Hyatt (Manager)
 The Iron Sheik
 Bill Irwin
 Savannah Jack
 Cactus Jack
 Junkyard Dog
 Leilani Kai
 Kamala
 Cajun Kenly
 Killer Khan
 King Cobra
 Krusher Khruschev
 Sonny King
 Kelly Kiniski
 "The Russian Bear" Ivan Koloff
 Nikita Koloff
 "Killer" Karl Kox
 Kortsia Korchenko
 "The Big Cat" Ernie Ladd
 Buddy Landel
 Charlie Lane
 Jose Lothario
 Arn Anderson
 Mad Dog Boyd
 Velvet McIntyre
 Dutch Mantel
 Judy Martin
 Mil Máscaras
 The Masked Superstar
 Hiro Matsuda
 Shawn Michaels
 Butch Miller
 The Missing Link
 The Mongolian Stomper
 Ricky Morton
 "King Kong" Mosca
 "Captain Redneck" Dick Murdoch
 Jim "The Anvil" Neidhart
 Mr. Olympia)
 One Man Gang
 Paul Orndorff
 Bob Orton, Jr.
 Pork Chop Cash
 "Iceman" King Parsons
 Tank Patton
 Al Perez
 David Peterson
 "Leaping" Lanny Poffo
 Big John Quinn
 Tom Renesto jr
 Johnny "Crash" Rich
 Wendi Richter
 "Hacksaw" Butch Reed
 "The American Dream" Dusty Rhodes
 Buddy Roberts
 Jake Roberts
 Col. Buck Robley
 "Blade Runner" Rock (The Ultimate Warrior)
 Big Boss Man
 Bob Roop
 Billy Romeo
 Vinnie Romeo
 Nelson Royal
 The Russian Brute
 Brett Sawyer
 Buzz Sawyer
 Sika
 "Iron" Mike Sharpe
 Dick Slater
 Vladic Smirnoff
 Snowman
 Bob Stabler
 Joe Stark
 Tom Statan
 Dennis Stamp
 Rick Steiner
 Sting
 Adrian Street
 Chief Jay Strongbow
 Big John Studd
 Sunshine
 The Super Destroyer
 Bob Sweetan
 Magnum T. A.
 "Hollywood" John Tatum
 Terry Taylor
 "Big" Tug Taylor
 Edcar Thomas
 Tony Torres
 The Turk
 "Handsome" Johnny Valentine
 Jack Victory
 Doug Vines
 Nikolai Volkoff
 Kerry Von Erich
 Koko B. Ware
 "Cowboy" Bill Watts
 Luke Williams
 "Dr. Death" Steve Williams
 Barry Windham
 Ed Wiskoski
 Mr. Wrestling II
 Yoshiaki Yatsu
Gary Young
 Oliver Humperdink

Tag teams and stables

 The Fabulous Freebirds (Michael Hayes, Terry Gordy, and Buddy Roberts)
 The Samoan Warriors (Afa and Sika)
 Devastation Inc. (Skandor Akbar, The Samoan Warriors, One Man Gang, Killer Khan, Vladic Smirnoff, Savannah Jack, Leroy Brown, Ted DiBiase, Kamala, The Missing Link, and Bill Irwin )
 The Rat Pack (Ted DiBiase, Hacksaw Duggan, and Matt Borne)
 Ted DiBiase and Hacksaw Duggan
 Ted DiBiase and "Dr. Death" Steve Williams
 Ivan and Nikita Koloff
 The Lightning Express (Brad Armstrong and Tim Horner)
 Rock 'N Roll Express (Ricky Morton and Robert Gibson)
 The Jive Tones (Pez Whatley and Tiger Conway)
 The Midnight Express (Bobby Eaton and Dennis Condrey)
 Junkyard Dog and Dick Murdoch
 Junkyard Dog and Mr. Olympia
 Junkyard Dog and Killer Karl Kox
 The Sheepherders (Butch Miller and Luke Williams)
 Terry Taylor and Chris Adams
 The Blade Runners ("Blade Runner" Rock and "Blade Runner" Flash)
 Hot Stuff International, Inc. (Hot Stuff Eddie Gilbert, Rick Steiner, "Blade Runner" Rock, and "Blade Runner" Sting)
 H & H International, Inc. (Hot Stuff Eddie Gilbert, Missy Hyatt, Rick Steiner, Sting, and Jack Victory)
 John Tatum and Jack Victory
 The Bruise Brothers (Pork Chop Cash and Mad Dog Boyd)
 The Super Destroyer and The Grappler
 The Graplers (The Grappler and The Grappler #2)
 Mr. Wrestling II and Tiger Conway Jr
 Mr. Wrestling II and Col. Buck Robley
 One Man Gang and Killer Khan
 Hiro Matsuda and Yoshi Yatsu
 The Davidsons (Rick Davidson and John Davidson)
 "Hacksaw" Butch Reed and Jim "The Anvil" Neidhart
 The Pretty Young Things (Koko Ware and Norvell Austin)
 The Fantastics (Bobby Fulton and Tommy Rogers)

Championships

NWA Tri-State

Mid-South Wrestling

Universal Wrestling Federation

References

External links
 TRIBUTE PAGES for Legends of Mid-South
 Tri-State/Mid-South Title Histories
 UNIVERSAL WRESTLING ARCHIVES

Independent professional wrestling promotions based in the Southwestern United States
Jim Crockett Promotions
National Wrestling Alliance members
Professional wrestling in Arkansas
Professional wrestling in Louisiana
Professional wrestling in Mississippi
Professional wrestling in Oklahoma

de:Universal Wrestling Federation#UWF (Bill Watts)

Universal Wrestling Federation (Bill Watts)


The Nazca Plate or Nasca Plate, named after the Nazca region of southern Peru, is an oceanic tectonic plate in the eastern Pacific Ocean basin off the west coast of South America. The ongoing subduction, along the Peru–Chile Trench, of the Nazca Plate under the South American Plate is largely responsible for the Andean orogeny. The Nazca Plate is bounded on the west by the Pacific Plate and to the south by the Antarctic Plate through the East Pacific Rise and the Chile Rise respectively. The movement of the Nazca Plate over several hotspots has created some volcanic islands as well as east–west running seamount chains that subduct under South America. Nazca is a relatively young plate both in terms of the age of its rocks and its existence as an independent plate having been formed from the break-up of the Farallon Plate about 23 million years ago. The oldest rocks of the plate are about 50 million years old.

Boundaries

East Pacific and Chile Rise

A triple junction, the Chile Triple Junction, occurs on the seafloor of the Pacific Ocean off Taitao and Tres Montes Peninsula at the southern coast of Chile. Here, three tectonic plates meet: the Nazca Plate, the South American Plate, and the Antarctic Plate.

Peru–Chile Trench

The eastern margin is a convergent boundary subduction zone under the South American Plate and the Andes Mountains, forming the Peru–Chile Trench. The southern side is a divergent boundary with the Antarctic Plate, the Chile Rise, where seafloor spreading permits magma to rise. The western side is a divergent boundary with the Pacific Plate, forming the East Pacific Rise. The northern side is a divergent boundary with the Cocos Plate, the Galapagos Rise.

The subduction of the Nazca plate under southern Chile has a history of producing massive earthquakes, including the largest ever recorded on earth, the moment magnitude 9.5 1960 Valdivia earthquake.

Intraplate features

Hotspots

A second triple junction occurs at the northwest corner of the plate where the Nazca, Cocos, and Pacific Plates all join off the coast of Colombia. Yet another triple junction occurs at the southwest corner at the intersection of the Nazca, Pacific, and Antarctic Plates off the coast of southern Chile. At each of these triple junctions an anomalous microplate exists, the Galapagos Microplate at the northern junction and the Juan Fernandez Microplate at the southern junction. The Easter Island Microplate is a third microplate that is located just north of the Juan Fernandez Microplate and lies just west of Easter Island.

Aseismic ridges

The Carnegie Ridge is a  and up to  feature on the ocean floor of the northern Nazca Plate that includes the Galápagos archipelago at its western end. It is being subducted under South America with the rest of the Nazca Plate.

Plate motion
The absolute motion of the Nazca Plate has been calibrated at  east motion (88°), one of the fastest absolute motions of any tectonic plate. The subducting Nazca Plate, which exhibits unusual flat slab subduction, is tearing as well as deforming as it is subducted (Barzangi and Isacks). The subduction has formed, and continues to form, the volcanic Andes Mountain Range. Deformation of the Nazca Plate even affects the geography of Bolivia, far to the east (Tinker et al.). The 1994 Bolivia earthquake occurred on the Nazca Plate; this had a magnitude of 8.2 , which at that time was the strongest instrumentally recorded earthquake occurring deeper than .

Aside from the Juan Fernández Islands, this area has very few other islands that are affected by the earthquakes that are a result of complicated movements at these junctions.

Geologic history

The precursor of the Nazca Plate, Juan de Fuca Plate, and the Cocos Plate was the Farallon Plate, which split in the late Oligocene, about 22.8 Mya, a date arrived at by interpreting magnetic anomalies. Subduction under the South American continent began about 140 Mya, although the formation of the high parts of the Central Andes and the Bolivian orocline did not occur until 45 Mya. It has been suggested that the mountains were forced up by the subduction of the older and heavier parts of the plate, which sank more quickly into the mantle.

See also
2010 Chile earthquake
Caribbean Plate

References

Bibliography
Extreme Science site: "A Lesson in Plate tectonics" The basics explained.
Galapagos rise junction (map)
Juan Fernandez and Easter microplate (map)
Muawia Barazangi and Bryan L. Isacks, "Spatial distribution of earthquakes and subduction of the Nazca plate beneath South America" in Geology Vol. 4, No. 11, pp. 686–692. Abstract
Mark Andrew Tinker, Terry C. Wallace, Susan L. Beck, Stephen Myers, and Andrew Papanikolas, "Geometry and state of stress of the Nazca plate beneath Bolivia and its implication for the evolution of the Bolivian orocline" in Geology 24(5), pp. 387–390 Abstract
Cahill, T. and B. Isacks (1992). "Seismicity and shape of the subducted Nazca plate." Journal Geophysical Research 97 (12)
James, D. (1978). "Subduction of the Nazca plate beneath Central Peru." Geology 6 (3) pp 174–178
Martin Meschede and Udo Barckhausen, "Plate tectonic evolution of the Cocos-Nazca spreading center"

Tectonic plates
Geology of Chile
Natural history of Oceania
Natural history of South America
Geology of the Pacific Ocean

Nazca Plate


Santo Amaro Portekiz'de Vila Nova de Foz Côa belediyesine bağlı olan, 15,31 km² yüzölçümüne sahip, 94 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Vila Nova de Foz Côa

Santo Amaro (Vila Nova de Foz Côa)


Ritsuryō (jap. kanji 律令, hiragana りつりょう), japanski povijesni zakonski sustav zasnovan na filozofiji konfucijanizma i legalizma (japanski kanji 法家, ほうか). Politički sustav sukladan ritsuryōu zove se ritsuryō-sei (jap. kanji 律令制, hiragana りつりょう せい). Kyaku (jap. kanji 格) su amandmani ritsuryōa. Shiki (jap. 式) su proglašenja zakonskih prijedloga zakonom. Ritsuryō određuje kazneni zakon (jap. ritsu, kanji 律 ) i upravni zakon (jap. ryō, kanji 令 ), pa iz imena tih dvaju skupina zakona koji čine ovaj sustav nastala je kovanica ritsuryō.

U vrijeme kasnog razdoblja Asuke (kasno 6. stoljeće - 710.) i razdoblja Nare (710. – 794.), Carski dvor u Kyotu (jap. Kyōtogosho, kanji 京都御所, hiragana きょうとごしょ), pokušavajući replicirati kineski rigorozni politički sustav dinastije T'ang, napisali su i sproveli neke zbornike Ritsuryōa. Tijekom stoljeća, ritsuryōska država proizvela je sve više i više informacija koje su bile brižno arhivirane. Ipak protjekom vremena u razdoblju Heiana, institucije ritsuryōa evoluirale su u politički i kulturni sustav bez povratne veze.

645. godine Taikanske reforme (jap. Taika no Kaishin, kanji 大化の改新 ) bile su prvi znak provedbe sustava, kao što je promjena upravnog sustava u gōri-sei.

Jedan od ritsuryō-seija je Zbirka zakona Taiho.

Vidi
Ekirei

Izvori

Povijest Japana
Povijest prava

Ritsuryō


The Coinage Act of 1792 (also known as the Mint Act; officially: An act establishing a mint, and regulating the Coins of the United States), passed by the United States Congress on April 2, 1792, created the United States dollar as the country's standard unit of money, established the United States Mint, and regulated the coinage of the United States. This act established the silver dollar as the unit of money in the United States, declared it to be lawful tender, and created a decimal system for U.S. currency.

By the Act, the Mint was to be situated at the seat of government of the United States. The five original officers of the U.S. Mint were a Director, an Assayer, a Chief Coiner, an Engraver, and a Treasurer (not the same as the Secretary of the Treasury). The Act allowed that one person could perform the functions of Chief Coiner and Engraver. The Assayer, Chief Coiner and Treasurer were required to post a $10,000 bond with the Secretary of the Treasury.

The Act pegged the newly created United States dollar to the value of the widely used Spanish silver dollar, saying it was to have "the value of a Spanish milled dollar as the same is now current".

History
Although some of the provisions in the 1792 Coinage Act were adjusted as time went by, the majority of the rules specified in this Act remained in effect for decades.  Essentially, it provided the framework for all subsequent coinage design and production. The Act called for an image emblematic of liberty as well as the word "liberty", and the year of the coinage. It further declared that on the reverse of each gold and silver coin there would also be the representation of an eagle, with the inscription, "UNITED STATES OF AMERICA". On the reverse of the copper coins, there express the denomination of the coin as one-cent or half-cent. The Act specified the issuing of three gold coins comprising a $10 gold coin called an "eagle", a $5 coin called a "half eagle", and a $2.5 coin called a "quarter eagle". The Act also authorized construction of a mint building in Philadelphia, the nation's capital at the time.  This was the first federal building erected under the United States Constitution.  Mint director David Rittenhouse laid the building's cornerstone on July 31.

An Act to Provide For a Copper Coinage
On May 8, 1792, An Act to Provide For a Copper Coinage [1 Stat. 283]] was signed into law by President George Washington. It followed the precedent of the Fugio cent of 1787 in establishing the copper cent, from which descends today's one-cent piece.  The Act also stipulated that "the director of the mint... be authorized to contract for and purchase a quantity of copper, not exceeding one hundred and fifty tons... to be coined at the mint into cents and half-cents... and be paid into the treasury of the United States, thence to issue into circulation."  Furthermore, it said that "no copper coins or pieces whatsoever except the said cents and half-cents, shall pass current as money, or shall be paid, or offered to be paid or received in payment for any debt, demand, claims, matter or thing whatsoever." It also stated that people caught trying to knowingly pass or receive foreign copper coinage in a transaction will have it confiscated and all parties fined $10.

Effects
Merchants and bankers were reluctant to bring silver bullion to the Mint because of the disclosure of the illegal silver standard that was previously in effect. The silver coins produced in 1794 & 1795 honored the official overall weight of the coin (at 416 grains), but employed a 0.900 fine standard instead of the Spanish dollar 0.8924 fine standard as prescribed in the Mint Act of April 2, 1792 (Heritage Coin Auction #390, Vol III, p. 117).  Since the overall weight of the coin remained the same, but the purity was increased, each coin had an excess of precious metal content (416 * 0.9 = 374.4 grains; vs. 416 * 0.8924 = 371.2384 grains; thus: 374.4 - 371.2384 = +3.1616 grains); but since the value of the coin was determined by its face value, this excess precious metal was essentially wasted. The most immediate effect of this practice was that depositors ended up paying an additional 3.1616 grains (0.205 grams) of silver bullion (almost 1% extra; 3.1616 / 371.2384 = 0.8%) for every dollar they received (Taxay, 1966, p. 89). When this became widely known, bullion deposits brought to the mint declined significantly in 1796 and 1797.

Authorization and free coinage
The Act authorized production of the following coins:

The coins were to contain the following markings:
One side was to have an impression emblematic of liberty, with the inscription "Liberty", and the year of the coinage.
The reverse side of each of the gold and silver coins was to have the figure or representation of an eagle with the inscription "UNITED STATES OF AMERICA".
The reverse of the copper coins was to have an inscription expressing the denomination.

Images of Liberty would remain a standard part of US coinage through the 19th century and into the early 20th. While European coins typically included a portrait of the reigning monarch, the idea of depicting a real, as opposed to an allegorical, figure was considered unacceptable in the republican United States. The image of Liberty used on US coins generally reflected contemporary standards of female beauty, and was redesigned every few decades to reflect the changing times, although the Seated Liberty image which graced coins starting in 1837 would end up being used for over half a century. Not until the Lincoln cent, issued in 1909 to commemorate the centenary of President Lincoln's birth, would a real person be depicted on a US coin.

The Act defined the proportional value of gold and silver as 15 units of pure silver to 1 unit of pure gold. Standard gold was defined as 11 parts pure gold to one part alloy composed of silver and copper. Standard silver was defined as 1485 parts pure silver to 179 parts copper alloy. The Act also specified the dollar as the "money of account" of the United States, and directed that all accounts of the federal government be kept in dollars, "dismes", cents, and "milles", a mille being one-tenth of a cent or one-thousandth of a dollar.  The silver content of a dollar under this act was almost exactly equal to 1/5 of the silver content of the contemporary British pound sterling, or 4 British shillings.

Under Sec.14, any person could bring gold or silver bullion and have it coined for free or later for a small fee, exchange it immediately for an equivalent value of coin. The paragraph summary states: "Persons may bring gold and silver bullion, to be coined free of expense;"

Quality control measures were implemented in that from each separate mass of gold or silver used to produce coins, three coins were set aside by the treasurer. Each year on the last Monday in July, under the inspection of the Chief Justice, the Secretary and Comptroller of the Treasury, the Secretary of State, and the Attorney General, the coins were to be assayed and if the coins did not meet established standards, the officers were disqualified from office. The meetings later became formalized as the United States Assay Commission, which continued meeting until it was disbanded in 1980.

Section 19 of the Act established a penalty of death for debasing the gold or silver coins authorized by the Act, or embezzlement of the metals for those coins, by officers or employees of the mint; this section of the Act apparently remains in effect and would, in theory, continue to apply in the case of "any of the gold or silver coins which shall be struck or coined at the said mint". (At present the only gold or silver coins struck by the US mint are the American Silver Eagle and the American Gold Eagle coins, some proof coinage at the San Francisco Mint, such as the silver US State Quarters, and much of the Commemorative coinage of the United States.) All other sections of the act have been superseded, as the Coinage Act of 1834 changing the silver-to-gold weight ratio. Various acts have subsequently been passed affecting the amount and type of metal in U.S. coins, so today there is no legal definition of the term "dollar" to be found in any U.S. statute. Current statutes regulating coinage in the United States may be found in Title 31 of the United States Code.

See also

Coinage Act of 1834
Coinage Act of 1849
Coinage Act of 1853
Coinage Act of 1857
Coinage Act of 1864
Coinage Act of 1873
Coinage Act of 1965
Mill (currency)

References

Further reading

External links

Facsimile of the Coinage Act of 1792 in the Statutes at Large from the Library of Congress
Facsimile of the Act to provide for a Copper Coinage in the Statutes at Large from the Library of Congress

1792 in American law
United States federal currency legislation
United States Mint
Presidency of George Washington
2nd United States Congress
1792 in economics

Coinage Act of 1792


Hanan Daud Khalil Mikhail (Awwad)–Ashrawi (în ; n. 8 octombrie 1946) este o activistă, lider, legiuitor și cărturar palestinian care a ocupat funcția de membru al Comitetului de Conducere și pe cea de purtător oficial de cuvânt al delegației palestiniene pentru procesul de pace în Orientul Mijlociu, începând cu Conferința de pace de la Madrid din 1991. În 1996, Ashrawi a fost numită ministrul învățământului superior și al cercetării din Autoritatea Națională Palestiniană. Anterior numirii ea a fost decanul Facultății de Arte a Universității Birzeit și șef al Comitetului pentru Asistență Juridică al acesteia, funcții ocupate începând de la jumătatea anilor 1970.

În 1996, Ashrawi a fost aleasă în Consiliul Legislativ Palestinian din partea circumscripției Ierusalimului și a fost realeasă pe listele partidului A Treia Cale în 2006.  Intrând în istorie ca prima femeie care a ocupat un post în cel mai înalt organism executiv din Palestina, ea a fost aleasă membru al Comitetului Executiv al OEP în 2009 și în 2018.

În calitate de activist pentru societatea civilă, Ashrawi a fondat Comisia Independentă pentru Drepturile Omului în 1994 și a îndeplinit până în 1995 funcția de comisar-general a acesteia. În 1998 a fondat MIFTAH, Inițiativa Palestiniană pentru Promovarea Dialogului Global și Democrației, și continuă și în prezent să servească în calitate de șef al consiliului de administrație al acesteia. În anul 2000, Ashrawi a înființat Coaliția Națională pentru Responsabilitate și Integritate (AMAN).

Ashrawi este membru în consiliile consultative și internaționale ale mai multor organizații globale, regionale și locale care se ocupă de o serie de aspecte precum drepturile omului, drepturile femeilor, formarea de politici, pacificare și construirea națiunilor.

Hanan Ashrawi a fost recompensată cu numeroase premii la nivel mondial, inclusiv valoroasa decorație franceză "Legiunea de onoare" în 2016 ; Premiul Mahatma Gandhi pentru Pace și Reconciliere în 2005; Premiul Sydney pentru pace în 2003; Premiul Olof Palme în 2002; premiul "Pâine și trandafiri", acordat în 1999 de organizația International Women of H.O.P.E.; premiul "Apărător al Democrației", acordat de organizația Parlamentari pentru Acțiune Globală; premiul "50 de femei ale secolului"; Premiul Internațional Jane Addams pentru Leadership Feminin, acordat în 1996; premiul Fundației Pearl S. Buck; medalia de aur a Premiului Pio Manzu pentru Pace, acordată în 1994; Premiul Internațional pentru Pace Marissa Bellisario, acordat în 1992.

Ashrawi este autoarea mai multor cărți, articole, poezii și nuvele despre cultura, literatura și politica palestiniană. Cartea ei This Side of Peace, publicată în 1995 la editura Simon & Schuster, a dobândit recunoaștere globală. Ashrawi a obținut o diplomă de licență și a absolvit un masterat în domeniul artelor la Universitatea Americană din Beirut și un doctorat în literatura medievală și comparativă la Universitatea Virginia din Statele Unite ale Americii. În plus, ea este beneficiarul a unsprezece doctorate onorifice primite de la universități din Statele Unite, Canada, Europa și din lumea arabă.

Hanan Ashrawi este căsătorită cu Emile Ashrawi și au împreună două fete, Amal și Zeina.

Copilăria
Ashrawi este fiica a doi părinți palestinieni creștini și s-a născut pe 8 octombrie 1946 în orașul Nablus, în timpul mandatului britanic pentru Palestina. Orașul este acum parte a Cisiordaniei ocupate de Israel. Tatăl ei, Daoud Mikhail, era medic și a fost unul dintre fondatorii Organizației pentru Eliberarea Palestinei, iar mama sa, Wadi'a Ass'ad Mikhail, era asistentă în oftalmologie.

Educație
Familia Ashrawi a locuit în Nablus, apoi s-a mutat în însoritul oraș Tiberias din nordul Palestinei, unde a rămas până la înființarea statului Israel, în 1948. În acel an, familia Mikhail a fost relocată de forțele mandatului britanic de la Tiberias la Amman, în Iordania, ca urmare a războiului arabo-israelian. Inițial, tatăl ei a rămas în teritoriul devenit statul Israel, dar s-a alăturat mai târziu familiei în Iordania.

În 1950 familia sa a reușit să se stabilească la Ramallah, la acea vreme parte a Cisiodaniei anexate de Iordania. Acolo a urmat școala Prietenilor din Ramallah, o școală pentru fete înființată de Quakeri. Activismul ei a fost inspirat de tatăl său, care milita pentru un rol mai important al femeilor în societate și a fost în mod repetat arestat și închis de către autoritățile iordaniene pentru activitatea sa în cadrul Partidului Arab Naționalist Socialist și Organizației pentru Eliberarea Palestinei. Ulterior, Hanan Ashrawi și-a luat licența și a obținut un master în literatură la facultatea de limba engleză a Universității Americane din Beirut.

Pe vremea când studia literatura la Universitatea Americană, Ashrawi a avut o relație romantică cu jurnalistul Peter Jennings de la ABC News, care era la acea vreme șeful de redacție a biroului ABC News din Beirut. Când a izbucnit Războiul de Șase Zile, în 1967, Hanan Ashrawi, pe atunci o tânără studentă de 22 de ani în Liban, a fost declarată absentă de autoritățile israeliene și i s-a interzis reîntoarcerea în Cisiordania. În următorii șase ani Ashrawi a călătorit și și-a completat educația obținând un doctorat în literatură medievală și comparativă la Universitatea Virginia. I s-a permis în sfârșit să se alăture familiei în 1973, în virtutea programului de reunificare a familiilor.

Viața personală
Pe 8 august 1975, Hanan s-a căsătorit cu Emile Ashrawi, un creștin din Ierusalim, fotograf și director de teatru. Împreună au două fete, Amal și Zeina.

Ashrawi deține 11 doctorate onorifice de la universități din Statele Unite, Canada, Europa și din lumea arabă. Printre acestea un doctorat primit în iunie 2008 la Universitatea Americană din Beirut; un doctorat în științe umaniste la Universitatea Americană din Cairo, primit în iunie 2003; un doctorat în drept civil la Universitatea Saint Mary din Halifax, Canada, în octombrie 2000; un doctorat în științe umaniste la Colegiul Smith din Northampton, Massachusetts, în 1999; un doctorat în științe umaniste la Colegiul Earlham din Richmond, Indiana, în 1999; un doctorat la Vrije Universiteit Brussel din Belgia, în 1997; un doctorat în drept la Universitatea din Bath, în Marea Britanie, în 1993; și un doctorat la Seminarul Teologic din Alexandria, Virginia, în 1993.

Ea este membră a numeroase comitete și consilii internaționale. Printre altele, ea este sau a fost componentă a următoarelor organizații: TAKREEM Arab Achievement Awards, consiliul consultativ al Centrului pentru Studii Transregionale al Universității Princeton; Consiliul pentru Relații Externe din Washington D.C.; "Deir Yassin Remembered" din New York; "Fondul pentru viitorul copiilor noștri" din Washington D.C.; Inițiativa pentru Pace și Cooperare în Orientul Mijlociu, proiect special al Search for Common Ground; Comisia Internațională pentru Intervenție și Suveranitate Statală; Institutul Internațional pentru Democrație și Sprijin Electoral din Stockholm, Suedia; membră a secretariatul general al ONU al Grupului pentru Dialog între Civilizații; Mercy Corps din Washington; Peace Works; Task Force on Higher Education (o inițiativă a Băncii Mondiale, Universității Harvard și UNESCO); Centrul Carter pentru drepturile omului; Centrul pentru Dialog din Olanda; Banca Mondială, sucursala pentru Orientul Mijlociu și regiunea Africii de Nord; Institutul de Cercetare al Națiunilor Unite pentru Dezvoltare Socială (UNRISD); Institutul Palestinian pentru Diplomație Publică (PIPD); membră a consiliului consultativ "Know Thy Heritage" al Fundației Creștine Ecumenice pentru Țara Sfântă; patron onorific al Consiliului pentru înțelegere arabo-britanică; Beyond Conflict (anterior Proiectul pentru Justiție în Perioade de Tranziție) din New York, Statele Unite; grupul consultativ al UN Women Executive Directors Civil Society.

Pe 26 septembrie 2009, într-un interviu acordat lui Riz Khan în emisiunea One on One a postului Al Jazeera în limba engleză, Ashrawi își definea astfel rolul său actual: "mă văd în principal ca o ființă umană cu o misiune multidimensională. Pe scurt, mai mult decât politician sunt palestiniană, sunt femeie, sunt activistă și umanistă. Și în același timp simt că adesea lucrurile sunt împinse către noi în loc să fie rezultatul unei alegeri calme și deliberate.

Politică și activism

În timp ce studia în Liban și i s-a interzis de către Israel întoarcerea în Cisiordania, ea a devenit purtătoarea de cuvânt a Uniunii Generale a Studenților Palestinieni din Liban, a ajutat la organizarea grupărilor revoluționare feminine și a servit ca ghid pentru reporterii străini care vizitau taberele de refugiați palestinieni.

Ashrawi a reușit să se întoarcă în Cisiordania în urma programului de reunificare a familiilor din 1973 și a pus bazele departamentului de limbă engleză de la Universitatea Birzeit. A activat ca șef de catedră al acestuia între 1973 și 1978, iar apoi din nou, între 1981 și 1984. Între 1986–1990 a ocupat funcția de decan al facultății de arte a universității. A rămas profesor al Universității Birzeit până în 1995, publicând numeroase poezii, nuvele, documente și articole despre cultura, literatura și politica palestiniană.

Activismul politic al lui Ashrawi în teritoriile palestiniene a început odată cu cariera ei academică la Universitatea Birzeit. În 1974 ea a fondat proiectul "Comitetul pentru asistență juridică și acțiune privind drepturile omului" al universității. Activitatea ei politică a făcut un salt în 1988, în timpul Primei Intifada, când s-a alăturat comitetului politic al acesteia, ocupând un post în cadrul Comisiei Diplomatice până în 1993. Între 1991 și 1993 a servit ca purtător oficial de cuvânt al delegației palestiniene la convorbirile din cadrul procesului de pace în Orientul Mijlociu și ca membru al comitetului de conducere și a celui executiv al delegației.

Între 1993 și 1995, odată cu semnarea Acordurilor de la Oslo de către Yasser Arafat și Yitzhak Rabin, au fost puse bazele auto-administrării palestiniene în Gaza și zonele A și B din Cisiordania, iar Ashrawi a condus comitetul pregătitor al Comisiei Palestiniene Independente pentru Drepturile Cetățenilor din Ierusalim. Începând din 1996, ea a servit și ca membru ales în Consiliul Legislativ Palestinian din partea guvernoratului Ierusalim. În 1996, Ashrawi a fost numită ministru al Învățământului Superior și Cercetării din Autoritatea Palestiniană, dar a demisionat în 1998, în semn de protest față de corupția politică, în special față de felul cum Arafat gestiona convorbirile de pace.

În 1998, Ashrawi a fondat MIFTAH, Inițiativa Palestiniană pentru Promovarea Dialogului Global și Democrației, o inițiativă care urmărește respectarea drepturilor omului pentru palestinieni, democrația și pacea.

În noiembrie 2004, Ashrawi a susținut la Insitutul "Joan B. Kroc" pentru Pace și Justiție al Univeristății din San Diego un discurs intitulat "Concept, context și proces în instaurarea păcii: experiența palestiniano-israeliană", în cadrul seriei de prelegeri distinse. În aprilie 2007, Hanan Ashrawi a vizitat Centrul Palestinian din Washington și a susținut un discurs intitulat "Palestina și pacea: provocările care ne stau în față".

În iulie 2011 ea a reprezentat poporul palestinian într-o întâlnire cu ministrul canadian de externe John Baird, pe care l-a convins să viziteze teritoriile palestiniene. În mai 2019, Statele Unite i-au refuzat acordarea unei vize pentru a-și vizita familia stabilită acolo. Cu doar o lună înainte, statul american refuzase în mod similar acordarea unei vize activistului palestinian pentru drepturile omului Omar Barghouti.

Premiul Sydney pentru pace
În 2003, lui Ashrawi i-a fost acordat Premiul Sydney pentru pace. Nominalizarea ei a fost salutată de Mary Robinson (fost Înalt Comisar ONU pentru Drepturile Omului și fost președinte al Irlandei) și de arhiepiscopul Desmond Tutu. Madeleine Albright, fost Secretar de Stat al Statelor Unite, a sprijinit de asemenea nominalizarea, declarând că "ea [Ashrawi] este o genială purtătoare de cuvânt a cauzei sale".

Nominalizarea lui Ashrawi a stârnit controverse în rândul unora dintre organizațiile politice evreiești. Michael Kapel, membru al comitetului de conducere al Consiliului Australia/Israel și Afaceri Evreiești, a numit-o "un apologet al terorii islamice". Activista Antony Loewenstein a argumentat în cartea My Israel Question că mass-media australiană și diferite organizații evreiești au defăimat-o și discreditat-o pe Hanan Ashrawi pentru a o împiedica să câștige Premiul Nobel pentru Pace. Legat de această controversă, politicianul israelian Yael Dayan a declarat "iar această Hanan Ashrawi... cred că e foarte curajoasă și contribuie mult la procesul de pace". Baruch Kimmerling, sociolog al Universității Ebraice, a scris: "ca israelian, ca evreu și ca academician, îmi pare foarte rău și sunt rușinat că membri ai comunității evreiești australiene acționează împotriva acestei nominalizări legitime".

Lucrări publicate

 Antologia literaturii palestiniene (ed).
 Nuvela palestiniană modernă: Introducere în critica practică
 Literatura contemporană palestiniană sub ocupație
 Poezia și ficțiunea contemporană palestiniană
 Traducerea literară: Teorie și practică
 Această tabără a păcii: O mărturie personală ()

Note

Legături externe

 Lecture transcript and video of Ashrawi's speech at the Joan B. Kroc Institute for Peace & Justice at the University of San Diego, November 2004

Nașteri în 1946
Miniștri palestinieni
Politicieni palestinieni
Antisionism
Absolvenți ai Universității Americane din Beirut
Absolvenți ai Universității Virginia
Laureați ai Premiului Olof Palme
Profesori universitari palestinieni
Cadre didactice ale Universității Birzeit
Doctorate onorifice conferite de Universitatea Virginia
Critici literari palestinieni
Membri ai Organizației pentru Eliberarea Palestinei
Membri ai Consiliului Legislativ Palestinian
Activiști palestinieni pentru drepturile omului
Anglicani
Oameni din Nablus
Palestinieni în viață

Hanan Ashrawi


هانز لوتر  سياسي ألماني (1879-1962). تولى منصب المستشار في جمهورية فايمار من يناير 1925 إلى مايو 1926، وأثناء توليه هذا المنصب توفي الرئيس الألماني فريدريش إيبرت في فبراير 1925، فتولى لوتر منصب رئيس الجمهورية لفترة مؤقتة من 28 فبراير إلى 12 مارس 1925 لحين انتخاب رئيس جديد. خلفه أولاً رئيس مؤقت هو  ثم خلفه بشكل نهائي باول فون هيندنبورغ.

حياته الباكرة
وُلد هانز لوتر في برلين في العاشر من مارس 1879 لعائلة لوثرية، والده أوتو (1848-1912) تاجر ثري، ووالدته ويلهيلمين لوتر (اسمها قبل الزواج هوبنر).

بعد تخطيه امتحان أبيتور في مدرسة لايبنتز جيمنازيوم\ألمانيا، درس لوتر القانون في جنيف وكيل وبرلين بين عامي 1897 و1901. أشرف على تدريسه أوتو فون جيرك وفرانز فون ليست وهاينريش برونر وغوستاف فون شمولر وهوغو بروس. نال لوتر لقب الدكتوراه في الحقوق بعد أطروحته مسؤولية المجلس الفيدرالي في حل النزاعات على العرش في الرايخ الألماني. تجاوز لوتر امتحان المقيّمين عام 1906 وعمل في إدارة بروسيا في مجلس مدينة تشارلوتنبرغ بين عامي 1906 و1907، والتي أصبحت الآن جزءًا من برلين.

تزوج لوتر مرتين، زوجته الأولى جيرترود (اسمها قبل الزواج شميدت 1880-1924) بين عامي 1907-1924، والثانية جيرترود سيولي (اسمها قبل الزواج موتز) عام 1953، وحظي بثلاث بنات من زواجه الأول.

مسيرته السياسية

الإمبراطورية الرومانية والسياسات المحلية
انتُخب لوتر لعضوية مجلس مدينة ماغديبورغ عام 1907، وهناك زاد مساحة المنطقة المخصصة لحديقة شريبر عشرة أضعاف، وقاضى مصنع البوتاس الإقليمي لتلويثه مياه الشرب. شغل لوتر عضوية مجلس مدينة بروسيا (لاحقًا رابطة المدن الألمانية) من فبراير 1913 إلى صيف 1918، وبعدها أصبح عمدة مدينة إسن. سعى خلال الثورة إلى إقناع مجالس العمال والجنود الثورية بالتعاون مع إدارة المدينة وقبول دور العمدة القيادي. كان لوتر عضوًا في المجلس الاقتصادي الإمبرالي المؤقت بحكم وظيفته كعمدة لإسن بدءًا من 1920.

جمهورية فايمار وسياسات الرايخ الألماني
خلال إنشاء مجلس وزراء فيلهلم كونو في نوفمبر 1922، عُرض على لوتر وزارة الشؤون الاقتصادية ووزارة الداخلية لكنه رفضهما، واستلم وزراة الأغذية والزراعة في الأول من ديسمبر 1922 بعد إجبار الوزير السابق كارل مولر على الاستقالة عقب استلام مهامه بثلاثة أيام فقط بسبب اتهامه بالتواصل مع انفصاليي جمهورية رينيش. بقي لوتر في هذا المنصب في مجلس وزراء جوستاف شتريسمان، مركزًا على توصيل إمدادات الغذاء إلى الجماعات الأكثر تضررًا من التضخم.

عندما عدل ستريسمان من مجلسه في السادس من أكتوبر 1923، تولى لوتر وزارة المالية وحافظ على حقيبته الوزارية في كلا المجلسين الذين قادهما فيلهلم ماركس. بالتالي كان لوتر مسؤولًا عن الإصلاح النقدي الذي أنهى التضخم المفرط وأدى إلى ظهور عملة مارك جديدة مستقرة. بحلول 15 أكتوبر، قدم لوتر خطة تجمع عناصر الإصلاح النقدي أعدها الاقتصادي كارل هيلفريش بناءً على أفكار سلف لوتر رودلف هيلفردنج. نُفذت الخطة في 15 أكتوبر 1923 بمساعدة قانون الطوارئ (Ermächtigungsgesetz) المطبق في 13 أكتوبر 1923 الذي منح الحكومة سلطة إصدار مراسيم في الشؤون المالية والاقتصادية. ساعدت السياسة النقدية المقيدة التي اعتمدها يالمار شاخت في إدارة بنك الرايخ على استقرار العملة، وكذلك القرارات التي اتخذها لوتر لسد عجز الميزانية. فيما يتعلق بالإيرادات، نجح لوتر في تطبيق ثلاث خطط لرفع الضرائب بشكل طارئ رغم المعارضة التي واجهتها، إذ قدم مواعيد استحقاق دفع الضرائب، وزاد قيمة المدفوعات المسبقة للضرائب المقدرة، ورفع ضرائب المبيعات، وفرض ضريبة على مكاسب التضخم، وأعاد تقسيم العبء المالي بين الرايخ والولايات.

أما بالنسبة للإنفاق، قلص لوتر مصاريف الموظفين إلى حد كبير، إذ قلل عدد موظفي الرايخ بنسبة 25% على مدى أربعة أشهر، وأوقف الترقيات وثبت المرتبات السنوية تحت مستوى مرتبات 1913.

بعد نجاحه في تحقيق استقرار في العملة، أصبح لوتر عضوًا في مؤتمر لندن 1924 المجرى في يوليو وأغسطس 1924، وهناك كان مسؤولًا عن قضايا السياسات التجارية والمالية. في 30 أغسطس 1924، استُبدل الرايخ مارك بالرينت مارك الذي كان العملة الرسمية، ليصبح الرايخ مارك العملة الجديدة المغطاة بالذهب.

روابط خارجية

مراجع

رؤساء ألمانيا القرن 20
رؤساء ألمانيا بالإنابة
سفراء ألمانيا لدى الولايات المتحدة
سياسيون من برلين
شخصيات جمهورية فايمار
عمدات إسن
مستشارو ألمانيا
مستشارو ألمانيا في القرن 20
مواليد 1879
مواليد في برلين
وزراء مالية ألمانيا
وفيات 1962
وفيات في دوسلدورف

هانز لوتر


La sierra de Guadalupe es una sierra, cordillera volcánica y cadena montañosa que forma parte del Estado de México y la Ciudad de México en México. Se reparte entre la zona norte de la Alcaldía Gustavo A. Madero de la Ciudad de México, y los municipios mexiquenses de Cuautitlán Izcalli (únicamente al sur del municipio), Tlalnepantla de Baz, Tultitlán, Tultepec, Coacalco de Berriozábal, y Ecatepec de Morelos también.

Historia
Desde finales del  ha sufrido un proceso de pérdida de sus zonas forestales y fauna. Este deterioro ambiental aumentó durante la segunda mitad del  debido a la expansión de la mancha urbana de la Ciudad de México.

Parte de la zona Oriente de la sierra fue reforestada con la introducción del árbol de eucalipto. En el año de 1937 se creó el parque nacional El Tepeyac en la porción ya citada, y más tarde en la parte Norte y la zona interior fue creada la zona de preservación ecológica: Reserva Natural Sierra de Guadalupe. La sierra lleva este nombre en honor a la virgen de Guadalupe.

Se le conoce como la sierra «de Guadalupe» por su cercanía a la Basílica de Santa María de Guadalupe, aunque se sabe que este lugar estaba habitado desde el periodo prehispánico por los diversos pueblos que se asentaron en el valle; los aztecas tenían en la base del cerro del «Tepeyacac» (hoy Tepeyac) un adoratorio dedicado a la diosa Tonatzin, que quedó conectado a la ciudad de México-Tenochtitlán por la calzada que se conoce desde la época colonial como la Calzada de los Misterios.

Aspectos físicos

Esta cadena montañosa forma parte de la cordillera que recorre la parte central del país y a la que se le denomina Eje Neovolcánico, dentro del cual se encuentra la cuenca de México; la sierra de las Cruces se ubica en la parte central de esta cuenca, de forma que parece dividirla de no ser por su disminución en altitud en su lado oriental. Anteriormente la bordeaban el lago de Texcoco, al sur, el lago de San Cristóbal, al este, y el lago de Xaltocan, al norte. Queda unida a la sierra de Las Cruces en su parte occidental por montañas de poca altitud.

Las montañas que la conforman son:

La altura promedio que alcanza esta sierra no sobrepasa los 3055, y la máxima altura alcanzada corresponde al picacho Moctezuma, con una altura de , seguida del cerro del Chiquihuite, con una altitud de .

Galería

Véase también
 Parque nacional El Tepeyac

Referencias
 Honey, Martha. Ecotourism and Sustainable Development: Who Owns Paradise? Island Press, Washington, D.C., 1999. ISBN 1-55963-582-7, pp.22-23 .
 Grupo Ambientalista Sierra de Guadalupe, AC. De la Sierra de Guadalupe y de cómo rescatar sus tesoros. [En línea]. [Consulta: 8 de diciembre de 2015]. Disponible en web: http://www.jornada.unam.mx/2005/05/30/eco-b.html

Enlaces externos
 De la Sierra de Guadalupe y de cómo rescatar sus tesoros.
  consultado el 30 de agosto de 2008.

Sierra de Guadalupe (México)


Sjælland kan henvise til:

 Sjælland – største ø i Danmark
 Sjælland (album) – 1. studiealbum af den danske sanger og sangskriver C.V. Jørgensen
 Sjælland (skib, 1860) – skruefregat til den danske flåde

Sjælland (flertydig)


Larry Bishop (nacido el 30 de noviembre de 1948) es un actor, guionista y director de cine estadounidense. Es el hijo de Sylvia Ruzga y el comediante Joey Bishop.  Ha aparecido en varias películas de Hollywood incluyendo Hell Ride.

Sus créditos en la televisión incluye por escribir (y aparecer) en The Hollywood Palace, y apariciones en I Dream of Jeannie, Love, American Style, Laverne & Shirley y Kung Fu.
Sus créditos en películas incluye, Kill Bill: Vol. 2, The Big Fix, The Savage Seven, y Wild in the Streets.

Escribió, dirigió y apareció en Mad Dog Time en 1996. Sus películas más recientes son Hell Ride, con Quentin Tarantino, y Forgotten Pills.

Filmografía

Actor
 1968 : Wild in the Streets por Barry Shear : Abraham Salteen (The Hook)
 1968 : The Savage Seven por Richard Rush : Joint
 1969 : The Devil's 8 por Burt Topper : Chandler
 1969 : I Dream of Jeannie - Episodio: Dick
 1970 : Angels Unchained por Lee Madden : Pilote
 1971 : Chrome and Hot Leather por Lee Frost : Gabe
 1973 : Love, American Style -
 1973 : Kung Fu - Episodio: Major Trapnell
 1973 : The Third Girl from the Left (TV) por Peter Medak :Bradford
 1973 : Soul Hustler por Burt Topper : Brian
 1974 : Shanks por William Castle
 1975 : How Come Nobody's on Our Side? por Richard Michaels : Brandy
 1975 : All Together Now (TV) por Randal Kleiser : Mike
 1976 : Barney Miller - Episodio: Hurley
 1976 : The Day the Lord Got Busted por Burt Topper : Brian
 1978 : Laverne & Shirley - Episodio: Jake
 1978 : The Big Fix por Jeremy Kagan : Wilson
 1979 : Barnaby Jones - Episodios: Harley Jessup / Lee Henderson
 1979 : The Dukes of Hazzard - Episodio: Joey Sagalo
 1979 : High Midnight (TV) por Daniel Haller
 1979 : C.H.O.M.P.S. por Don Chaffey : Ken Sharp
 1980 : Condominium (TV) por Sidney Hayers : Julian Higbee
 1982 : Hey Good Lookin''' por Ralph Bakshi : Stomper (voz)
 1983 : The Sting II por Jeremy Kagan : Gellecher, uno de los guardaespaldas de Lonnegan 1996 : Underworld por Roger Christian : Ned Lynch 1996 : Mad Dogs (Mad Dog Time) por Larry Bishop : Nick 2004 : Kill Bill : Volume 2 por Quentin Tarantino : Larry Gomez 2006 : The Lather Effect por Sarah Kelly
 2008 : Hell Ride por Larry Bishop : Pistolero 2010 : Forgotten Pills por David Hefner : MathisDirector de cine
 1996 : Mad Dog Time 2008 : Hell RideGuionista
 1996 : Underworld por Roger Christian
 1996 : Mad Dog Time 2008 : Hell RideProductor
 1996 : Mad Dog Time (Mad Dog Time)
 2008 : Hell Ride''

Referencias
IMDb

Actores de cine de Estados Unidos
Actores de televisión de Estados Unidos
Directores de cine de Estados Unidos
Guionistas de Estados Unidos
Nacidos en Filadelfia

Larry Bishop


Acanthocladiella, biljni rod iz porodice Sematophyllaceae.

Vrste
 Acanthocladiella albescens (P. de la Varde) H. Rob. & C.F. Reed
 Acanthocladiella congoana Thér. & Dixon
 Acanthocladiella flexilis (Renauld & Cardot) M. Fleisch.
 Acanthocladiella guineensis (Broth. & Paris) H. Rob. & C.F. Reed
 Acanthocladiella julicaulis (Broth. & Paris) H. Rob. & C.F. Reed
 Acanthocladiella kilimandscharica Broth. & P. de la Varde
 Acanthocladiella transvaaliensis Thér. & Dixon

Izvori

Sematophyllaceae

Acanthocladiella


توجد محطات السّكك الحديدية في الجزائر موزعة على ولايات الجزائر.

ولاية أدرار
 محطة قطار أدرار

ولاية الشلف

 محطة قطار بئر صفصاف
 محطة قطار بوقادير
 محطة قطار تنس
 محطة قطار الشلف
 محطة قطار المرجة
 محطة قطار وادي سلي
 محطة قطار وادي الفضة

ولاية الأغواط
 محطة قطار سيدي مخلوف
 محطة قطار متيليلي
 محطة قطار الأغواط

ولاية أم البواقي
 محطة قطار أم البواقي
 محطة قطار عين مليلة
 محطة قطار عين البيضاء

ولاية باتنة
 محطة قطار باتنة
 محطة قطار جامعة الحاج لخضر
 محطة قطار جرمة
 محطة قطار عين التوتة
 محطة قطار عين ياقوت
 محطة قطار فسديس

ولاية بجاية

 محطة قطار إغزر أمقران
 محطة قطار أقبو
 محطة قطار ألاغان

 محطة قطار بني منصور
 محطة قطار تازمالت
 محطة قطار سوق أوفلة
 محطة قطار سيدي عيش
 محطة قطار صدوق
 محطة قطار ضاحية بجاية
 محطة قطار عزيب بن شريف
 محطة قطار فناية الماثن
 محطة قطار القصر
 محطة قطار وادي غير

ولاية بسكرة
 محطة قطار أوماش
 محطة قطار بسكرة
 محطة قطار القنطرة
 محطة قطار لوطاية
 محطة قطار منبع الغزلان

ولاية بشار
 محطة قطار بشار
 محطة قطار بني ونيف

ولاية البليدة

 محطة قطار البليدة
 محطة قطار بني مراد
 محطة قطار بوفاريك
 محطة قطار الشفة
 محطة قطار العفرون
 محطة قطار موزاية
 محطة قطار وادي جر

ولاية البويرة

 محطة قطار الأصنام
 محطة قطار بشلول

 محطة قطار الحانيف
 محطة قطار العجيبية
 محطة قطار عمر
 محطة قطار قادرية

ولاية تمنراست
 محطة قطار تمنراست

ولاية تبسة
 محطة قطار تبسة

ولاية تلمسان
 محطة قطار أولاد ميمون
 محطة قطار تلمسان
 محطة قطار زلبون
 محطة قطار سيدي مجاهد
 محطة قطار صبرة
 محطة قطار العقيد عباس
 محطة قطار عين تالوت
 محطة قطار عين دوز
 محطة قطار عين فزة
 محطة قطار الغزوات
 محطة قطار مغنية
 محطة قطار ندرومة

ولاية تيارت
 محطة قطار تيارت

ولاية تيزي وزو
 محطة قطار بوخالفة
 محطة قطار تادمايت
 محطة قطار تيزي غنيف
 محطة قطار تيزي وزو
 محطة قطار ذراع بن خدة
 محطة قطار ذراع الميزان
 محطة قطار وادي عيسي

ولاية الجزائر

 محطة قطار باب الزوار
 محطة قطار باب الوادي
 محطة قطار بابا علي
 محطة قطار بئر توتة
 محطة قطار بلوزداد
 محطة قطار بولوغين
 محطة قطار تسالة المرجة
 محطة قطار الجزائر الوسطى
 محطة قطار جسر قسنطينة
 محطة قطار الحراش
 محطة قطار حسين داي
 محطة قطار الحمامات
 محطة قطار الدار البيضاء
 محطة قطار الرايس حميدو
 محطة قطار الرغاية
 محطة قطار الرغاية الصناعية
 محطة قطار الرويبة
 محطة قطار الرويبة الصناعية
 محطة قطار زرالدة
 محطة قطار سطاوالي
 محطة قطار سيدي عبد الله
 محطة قطار الشراقة
 محطة قطار عين البنيان
 محطة قطار القصبة
 محطة قطار المقارية
 محطة قطار وادي السمار

ولاية الجلفة
 محطة قطار الجلفة

ولاية جيجل
 محطة قطار بازول
 محطة قطار جيجل
 محطة قطار سيدي عبد العزيز
 محطة قطار العنصر
 محطة قطار الميلية

ولاية سطيف
 محطة قطار سطيف

ولاية سعيدة
 محطة قطار سعيدة

ولاية سكيكدة
 محطة قطار تمالوس
 محطة قطار الحروش
 محطة قطار رمضان جمال
 محطة قطار سكيكدة
 محطة قطار سيدي مزغيش
 محطة قطار صالح بوالشعور
 محطة قطار عين بوزيان
 محطة قطار عين قشرة
 محطة قطار أمجاز الدشيش

ولاية سيدي بلعباس
 محطة قطار جنين مسكين
 محطة قطار حاسي زهانة
 محطة قطار رأس الماء
 محطة قطار رجم دموش
 محطة قطار سيدي إبراهيم
 محطة قطار سيدي بلعباس
 محطة قطار طابية
 محطة قطار عين البرد
 محطة قطار مولاي سليسن

ولاية عنابة
تحتوي ولاية عنابة على العديد من المحطات اهمها:
 محطة قطار عنابة
 محطة قطار مدينة برحال
 محطة قطار مدينة الحجار
 محطة قطار مصنع الحجار
 محطة قطار سيدي عمار
 محطة قطار مدينة البوني
 محطة قطار بوخضرة
 محطة قطار مدينة عين الباردة
 محطة قطار مدينة الذرعان
 محطة قطار وادي زياد

 محطة قطار عنابة

ولاية قالمة
 محطة قطار قالمة

ولاية قسنطينة
 محطة قطار أولاد حميمين
 محطة قطار أولاد رحمون
 محطة قطار بكيرة
 محطة قطار حامة بوزيان
 محطة قطار الخروب
 محطة قطار زيغود يوسف
 محطة قطار سيدي مبروك
 محطة قطار القراح
 محطة قطار قسنطينة

ولاية المدية
 محطة قطار المدية

ولاية مستغانم
 محطة قطار حاسي مماش
 محطة قطار عين النويصي
 محطة قطار فرناكة
 محطة قطار مزغران
 محطة قطار مستغانم

ولاية المسيلة
 محطة قطار المسيلة

ولاية معسكر

 محطة قطار بوهني
 محطة قطار سهويرة
 محطة قطار سيدي بن زرقة
 محطة قطار سيدي عبد المؤمن
 محطة قطار سيق
 محطة قطار عكاز
 محطة قطار الغمري
 محطة قطار المحمدية
 محطة قطار معسكر

ولاية ورقلة
 محطة قطار تقرت
 محطة قطار ورقلة

ولاية وهران

 محطة قطار أرزيو
 محطة قطار أغبال
 محطة قطار الأميرية
 محطة قطار بوتليليس
 محطة قطار بير الجير
 محطة قطار حاسي بن عقبة
 محطة قطار حاسي بونيف
 محطة قطار حاسي مفسوخ
 محطة قطار السانية
 محطة قطار سيدي الشحمي
 محطة قطار قديل
 محطة قطار الكرمة
 محطة قطار المحقن
 محطة قطار مسرغين
 محطة قطار وادي تليلات
 محطة قطار وهران

ولاية البيض
 محطة قطار البيض

ولاية إليزي
 محطة قطار إليزي

ولاية برج بوعريريج

 محطة قطار برج بوعريريج
 محطة قطار تكستار
 محطة قطار عين تسرة
 محطة قطار المجاز
 محطة قطار مزيطة
 محطة قطار المنصورة
 محطة قطار اليشير

ولاية بومرداس

 محطة قطار بغلية
 محطة قطار برج منايل
 محطة قطار بني عمران
 محطة قطار بودواو
 محطة قطار بومرداس
 محطة قطار تيجلابين
 محطة قطار ثنية بني عائشة
 محطة قطار دلس
 محطة قطار سوق الحد
 محطة قطار سي مصطفى
 محطة قطار قورصو
 محطة قطار الناصرية
 محطة قطار يسر

ولاية الطارف
 محطة قطار الطارف

ولاية تندوف
 محطة قطار تندوف

ولاية تيسمسيلت
 محطة قطار تيسمسيلت
 محطة قطار ثنية الأحد
 محطة قطار العيون

ولاية الوادي
 محطة قطار اسطيل
 محطة قطار جامعة
 محطة قطار المغير
 محطة قطار الوادي

ولاية خنشلة
 محطة قطار خنشلة

ولاية سوق أهراس
 محطة قطار سوق أهراس

ولاية تيبازة
 محطة قطار تيبازة

ولاية ميلة
 محطة قطار ميلة

ولاية عين الدفلى

 محطة قطار برج الأمير خالد
 محطة قطار بومدفع
 محطة قطار حسينية
 محطة قطار خميس مليانة
 محطة قطار الروينة
 محطة قطار سيدي بوعبيدة
 محطة قطار سيدي لخضر
 محطة قطار طارق بن زياد
 محطة قطار العامرة
 محطة قطار عريب
 محطة قطار العطاف
 محطة قطار عين بويحيى
 محطة قطار عين تركي
 محطة قطار عين الدفلى

ولاية النعامة
 محطة قطار البيوض
 محطة قطار عين الصفراء
 محطة قطار المشرية
 محطة قطار مغرار
 محطة قطار النعامة

ولاية عين تموشنت
 محطة قطار بني صاف
 محطة قطار شعبة اللحم
 محطة قطار عين تموشنت
 محطة قطار المالح

ولاية غرداية
 محطة قطار غرداية

ولاية غليزان

 محطة قطار جديوية
 محطة قطار زمورة
 محطة قطار غليزان
 محطة قطار المرجة
 محطة قطار المطمر
 محطة قطار وادي أرهيو
 محطة قطار وادي الجمعة
 محطة قطار يلل

مكتبة الصور

المراجع

طالع أيضا

مواضيع ذات صلة
 وزارة النقل الجزائرية
 الشركة الوطنية للنقل بالسكك الحديدية
 المواصلات في الجزائر
 النقل في الجزائر

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للشركة الوطنية للنقل بالسكك الحديدية

شركات سكك حديدية جزائرية
النقل السريع في الجزائر
علامات تجارية جزائرية
قوائم متعلقة بالجزائر
الجزائر

محطات السكك الحديدية في الجزائر


Brachypodium × diazii, hibridna vrsta trave; hemikriptofit iz Španolske. Formula: B. pinnatum × B. racemosum.

Izvori

Brachypodieae
Flora Španjolske

Brachypodium × diazii


Praseodym(III)-bromid (PrBr3) ist ein Salz des Seltenerd-Metalls Praseodym mit Bromwasserstoff. Es bildet grüne hexagonale Kristalle, die hygroskopisch sind. Die Verbindung besitzt eine Kristallstruktur vom Uran(III)-chlorid-Typ.

Einzelnachweise

Praseodymverbindung
Bromid

Praseodym(III)-bromid


Ilie Darie Pomohaci () a fost un haiduc român. Pomohaci nu este menționat în documentele oficiale, însă este prezent în baladele sau legendele populare bucovinene și mai mult, haiducul este ilustrat în lucrarea Amintiri a scriitorului Iraclie Porumbescu. De altfel, Atanasie, tatăl scriitorului (și bunicul compozitorului Ciprian Porumbescu) a făcut parte din ceata haiducului.

Ilie Darie Pomohaci și-a început ucenicia în ceata harambașei Voichița după care și-a format propria bandă, compusă din 11 haiduci, cu care a acționat în special în Bucovina dar și Transilvania și Moldova. Își unește la un moment dat ceata cu cea a celebrului Ștefan Bujor pentru a avea mai multă putere împotriva poterilor (detașamente însărcinate cu prinderea infractorilor). Atât autoritățile habsburgice cât și cele moldovene pun o recompensă importantă pe capul său, astfel că Pomohaci este trădat de un alt haiduc din ceata sa și este capturat în anul 1807. Este judecat și executat prin spânzurare în ianuarie 1808 sub Dealul Iederii din localitatea sa natala Marginea.

Note

Nașteri în secolul al XVIII-lea
Anul nașterii lipsă
Decese în 1808
Decese prin spânzurare
Haiduci români
Români bucovineni
Români din Imperiul Austriac

Ilie Darie Pomohaci


بلدية إيا  هي بلدية تقع في مقاطعة بيسكاي, التي تقع في منطقة الباسك شمالي إسبانيا.

معرض صور

وصلات خارجية
  (بالإسبانية)

مراجع

أماكن مأهولة في بيسكاي
بلديات بيسكاي
مدن ساحلية في إسبانيا

إيا (بسكاي)


Andrusovo-traktaten (,  (Andrusovskoje peremirie), , (Andrusivske peremirja) var en våbenhvile på 13 og et halvt år, undertegnet i 1667 mellem Storfyrstedømmet Moskva og Det polsk-litauiske Realunion som en afslutning på en krig, som havde pågået siden 1658 over områderne, som dækker dagens Ukraine og Hviderusland. I praksis blev traktaten en opsummering af udfallet af krigene fra 1654 efter Perejaslav-traktaten, i og med at Niemież-traktaten fra 1656 var kun af midlertidig karakter. Den var også knyttet til Sveriges militære successer i Karl Gustav-krigene, som udgjorde en trussel mod begge nationer.

Traktaten blev undertegnet den 30. januar 1667 i landsbyen Andrusovo, nær Smolensk, fra russisk side underskrev diplomaten og statsmanden Afanasij Ordin-Nasjtsjokin mens Jerzy Chlebowicz underskrev for Den polsk-litauiske Realunion. Polen-Litauen godtog at afstå Smolensk og Tsjernihiv voivodskap og accepterede russisk kontrol over Ukraine øst for Dnepr. Områderne vest for Dnepr og Hviderusland skulle fortsat være under polsk-litauisk styre. Byen Kiev skulle kun ligge under Rusland til 1669, men Rusland formåede at beholde byen ved at undertegne Den evige fredstraktat med Polen-Litauen i 1686, som også stabiliserede den østlige grænse mellem de to nationer i næsten 100 år, frem til Polens første deling i 1772. Området Zaporizjzja skulle være under fælles styre, mens de to lande skulle samarbejde om at forsvare sig mod Det osmanniske rige.

Traktaten medførte store territoriale tab for Polen-Litauen og blev en endelig stopper for unionens aktive politik i øst. Til trods for indre konflikter formåede Rusland, takket være ydre forhold som Khmelnytskyj-opstanden og den såkaldte Syndflod, at overvinde Storhertugdømmets næsten 100-årige dominans og gik over til offensiv politik, ligesom der derved lagdes grunden for den senere ekspansion, som gav Rusland status som europæisk stormagt.

I Rusland blev aftalen stort set lovprist og set som et vigtigt skridt for at slå sammen tre øst-slaviske nationaliteter; ukrainere, hviderussere og russere inden for en stat, Det russiske kejserrige. I Ukraine bliver traktaten ofte set som et led i delingen af Ukraine mellem dets mægtige naboer.

Rusland i 1600-tallet
Polens historie
Ukraines historie

Andrusovo-traktaten


Palatul Apelor, cunoscut și ca Palatul Societății de Hidroameliorări Timiș–Bega, Palatul Regionalei CFR Timișoara, Palatul Direcției Apelor Banat, este o clădire monumentală, situată la intrarea dinspre centrul orașului spre cartierul Iosefin din Timișoara. Face parte din Situl urban "Vechiul Cartier Iosefin". Construit în 1901 pentru Societatea de Hidroameliorări Timiș Bega, între 1948–2007 a mai adăpostit Regionala CFR Timișoara. Actual aparține din nou Administrației Bazinale de Apă Banat.

Inițial palatul a fost proiectat și executat cu un singur etaj, dar peste 10 ani a fost supraetajat. În 2018 s-a încheiat o reabilitare începută în 2010 prin care s-a refăcut acoperișul, s-a hidroizolat fundația, s-au refăcut instalațiile interioare, s-a construit o nouă casă a scării, s-a amenajat mansarda și s-au refăcut finisajele, atât cele interioare, cât și bogatele decorații exterioare, caracteristice stilului Seccesion. Actual este una dintre cele mai frumoase clădiri din Timișoara.

Istoric
Situat la limita dintre cartierele Iosefin și Elisabetin, palatul a fost construit pentru Societatea de hidroameliorări Timiș–Bega, înființată în 1871 în special pentru gestionarea Canalului Bega, importantă cale de transport în epocă.

Proiectat de arhitectul Lipót Baumhorn, lucrările au început pe baza autorizației de construcție din 13 august 1900, sub conducerea arh. Karl Hart, iar construcția a fost terminată la 29 august 1901. Inițial clădirea a avut un sihgur etaj, dar între 1910–1911 constructorul Arthur Tunner (1876–1976) a supraetajat-o prin inserarea celui de al doilea etaj, păstrând aspectul general.

În 1923 în clădire funcționa Prefectura Poliției și Siguranța Statului. Tot aici, între 1924–1950 a funcționat sindicatul proprietarilor care aveau interese în cursurile de apă.

În 1941 aici era decanatul Facultății de Agronomie și Facultatea de Geografie, refugiate din Cluj.

În 1948 palatul a fost naționalizat și atribuit Regionalei CFR Timișoara. După 1989 Administrația Națională Apele Române a cerut retrocedarea. Aceasta a durat până în 2007, deoarece Regionala CFR a acuzat Apele Române că ar fi întabulat proprietatea cu acte false. Odată retrocedat, palatul a putut fi reabilitat. După reabilitare, palatul este noul sediu al Administrației Bazinale de Apă Banat, prin mutarea de la vechiul sediu din bd. Mihai Viteazu, nr. 32.

Descriere
Palatul, o clădire cu două etaje, are o travee centrală orientată spre est și două aripi de circa 30 m, aripa de la sud fiind situată pe Bd. 16 decembrie 1989, iar cea de la nord pe Splaiul Tudor Vladimirescu. Traveea centrală, unde se află intrarea în clădire, este supraînălțată și dominată de un turn-cupolă, care este o construcție din lemn, actual fiind acoperită cu tablă zincată care imită țigla inițială. Fațada dinspre est a traveei, cu o lungime de circa 17 m, este ornamentată cu coloane duble din ordinul ionic, care pun în valoare frontoanele. Întreaga clădire este foarte bogat ornamentată, cu elemente neobaroce în stilul seccesion eclectic. Decorarea s-a făcut în special cu elemente din mediul acvatic și figuri marine: pești, căluți de mare, scoici, plante acvatice și figuri antropomorfe feminine.

Reabilitarea din 2010–2018

După 1911 la clădire practic nu s-au mai făcut lucrări de întreținere, astfel că Apele Române au avut în vedere necesitatea reabilitării ei, demersurile începând încă din anii 2000, odată cu investiția "Ecologizare canal Bega pe sector Timișoara-frontieră Serbia". Cel ce s-a ocupat de întregul proiect de reabilitare a fost ing. Doru Purdea, angajat al Apelor Române, actual pensionar. În 2009 s-a făcut un studiu de fezabilitate, iar între 2010–2012 s-a lucrat la hidroizolatra fundației, care este din cărămidă.

În 2012 s-au obținut bani de la buget și până în 2013 au fost restaurate fațadele traveei centrale și aripii de sud. Restaurările, ca monument istoric, s-au făcut sub supravegherea arh. Sorin Henț. În continuare însă, Curtea de Conturi Timiș a afirmat că Administrația Bazinală de Apă Banat ar fi societate comercială și că n-ar avea dreptul de a dispune de bani de la buget și a blocat banii respectivi, inclusiv reabilitarea clădirii. Pentru deblocare a fost nevoie de o acțiune în justiție, acțiune care a durat timp de 4 ani, până în 2017. La reluarea lucrărilor a trebuit organizată o nouă licitație, care însă a fost câștigată tot de firma care a efectuat și prima parte a reabilitării, ea fiind autorizată pentru lucrări asupra clădirilor declarate monumente istorice. Costurile totale ale reabilitării au fost de circa 2,7 milioane de euro.

A fost refăcut acoperișul, reparând învelitoarea și înlocuind elementele de  deteriorate. De asemenea, a fost schimbată tinichigeria: jgheaburile și burlanele. La mansardă s-au amenajat 24 de , care vor fi folosite pentru cazarea delegațiilor.

În interior a fost înlocuită tâmplăria degradată: uși și ferestre, dușumele și lambriuri. S-au refăcut pardoselile de mozaic și tencuielile degradate, precum și elementele de rezistență cu probleme, de exemplu unele bolți. S-au refăcut rețelele electrice și de apă–canalizare, iar în camere s-au montat instalații de încălzire și climatizare. Spre curte s-a construit o nouă casă a scării, dotată cu lift.

Inițial clădirea a fost extrem de bogat ornamentată, însă în decursul restaurărilor multe  au fost modificate sau desființate. Totuși, unele ornamente au reușit să fie reproduse după vechi fotografii sau după detalii mai decorează unele clădiri din Timișoara proiectate de Lipót Baumhorn. Vitraliile geamurilor au fost recondiționate la Arad. Clădirea beneficiază de  al fațadelor.

Inaugurarea palatului reabilitat a avut loc la 17 mai 2018, în prezența mitropolitului Banatului, IPS Ioan Selejan și a ministrului Apelor și Pădurilor, Ioan Deneș.

Note

Legături externe

 Galerie cu imagini  la adevarul.ro

Palate din Timișoara
Art Nouveau în România
Monumente istorice din Timișoara
Iosefin (Timișoara)
Fondări în 1901

Palatul Apelor din Timișoara


Petar de Riboldis, gotički kipar, porijeklom iz Bessane kod Milana.

Spominje se u Zadru između 1432. i 1433., gdje je izradio veliki poliptih za glavni oltar franjevačke crkve Sv. Marije Velike. Pomoćnik mu je bio Venceslav iz Njemačke. Navedeni poliptih pozlatio je slikar Dujam Marinov Vušković.
Poliptih je doživio nesretnu sudbinu da je rastavljen na dijelove. Reljef Stigmatizacija sv. Franje dospio je u crkvu paškog staroga grada, dok je reljef Krunjenje Bogorodice ostao u franjevačkoj crkvi u Zadru.
Pripisuje mu se gotička skulptura sv. Kristofora u rapskoj katedrali.

Literatura

 C. Fisković - I. Petricioli, "Zadarski poliptih Petra De Riboldisa", Anali Historijskog instituta JAZU u Dubrovniku, Dubrovnik 1955. – 56., str. 153-179.
 Ivo Petricioli, "Zapažanja o drvenoj gotičkoj skulpturi u Rabu", Rapski zbornik, Zagreb 1987., str. 313. – 316.

Gotika
Kipari

Petar de Riboldis


La Copa de clubes Campeones de la CFU 2006 fue la VIII edición en la historia del Campeonato de Clubes de la CFU. Se disputó entre el 27 de septiembre de 2005 y el 11 de diciembre de 2005.

La disputaron clubes titulares de Jamaica, Surinam, Antillas Neerlandesas, Santa Lucía, Antigua y Barbuda y Dominica, así como el de Islas Vírgenes de Estados Unidos, cuya federación, luego de anteriores intentos, al fin pudo enviar un club a participar en este torneo. Por otro lado, se registró el debut de un equipo de Aruba. Mientras tanto, se produjo la deserción del club North East Stars, por lo que Trinidad y Tobago se ausentó de esta competición por primera vez.

El campeón fue el Portmore United de Jamaica, que al vencer al Robinhood de Surinam en la final, se hizo con el único cupo disponible para la zona caribeña en la Copa de Campeones de la Concacaf 2006.

Primera Ronda
Serie 'A'

Serie 'B'

Serie 'C'

Serie 'D'

Serie 'E'

Cuartos de final
Serie '1'

Serie '2'

Serie '3'

Serie '4'

Semifinales
SF '1'

SF '2'

Final

Goleadores

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial del torneo

2005
Fútbol en 2005

pl:Puchar Mistrzów CONCACAF

Campeonato de Clubes de la CFU 2005


Sarcolaenaceae nom. cons, porodica dvosupnica u redu Sljezolike. Oko 70 priznatih vrsta grmova i drveća u 10 rodova. Endemi su s Madagaskara.

Rodovi
 Familia Sarcolaenaceae Caruel (72 spp.)
 Rhodolaena Thouars (7 spp.)
 Schizolaena Thouars (22 spp.)
 Pentachlaena H. Perrier (4 spp.)
 Eremolaena Baill. (3 spp.)
 Perrierodendron Cavaco (5 spp.)
 Xyloolaena Baill. (5 spp.)
 Leptolaena Thouars (8 spp.)
 Sarcolaena Thouars (8 spp.)
 Mediusella (Cavaco) Hutch. (2 spp.)
 Xerochlamys Baker (8 spp.)

Izvori

Sljezolike

Sarcolaenaceae


«Love Love Love» es un sencillo del artista estadounidense Lenny Kravitz. La canción hace parte del álbum It Is Time for a Love Revolution, lanzado en 2008.

Video
La versión original del video se estrenó en MTV el 3 de junio de 2008.

Posicionamiento en listas

Véase también
 Discografía de Lenny Kravitz

Referencias

Enlaces externos
 Página web oficial de Lenny Kravitz

Sencillos de 2008

Love Love Love (canción de Lenny Kravitz)


"Maroon" é uma canção da cantora e compositora americana Taylor Swift. É a segunda faixa de seu décimo álbum de estúdio, Midnights (2022), lançado pela Republic Records. "Maroon" foi escrita e produzida por Swift e Jack Antonoff. A produção da música é um dream pop com padrões de bateria predefinidos e batidas de trap hipnóticas. Estreando no na terceira posição na Billboard Hot 100 dos Estados Unidos, a música foi bloqueada dos primeiros lugares por "Anti-Hero" e "Lavender Haze" da própria Swift. "Maroon" também atingiu o pico entre os dez primeiros de oito outros países.

Antecedentes
Em 28 de agosto de 2022, Swift anunciou seu décimo álbum de estúdio ao ganhar o prêmio de Vídeo do Ano no MTV Video Music Awards de 2022, com lançamento previsto para 21 de outubro de 2022. Mais tarde, ela revelou o nome do álbum, Midnights e a capa, mas a lista de faixas do álbum não foi revelada imediatamente. Seu colaborador de longa data, Jack Antonoff, que havia trabalhado com ela antes em seus cinco álbuns de estúdio desde 1989 (2014), foi revelado como um dos produtores de Midnights quando ela postou um vídeo em sua conta do Instagram em 6 de setembro de 2022, intitulado "The Making of Midnights".

Em 21 de setembro de 2022, exatamente um mês antes do lançamento de Midnights, ela anunciou uma série curta de treze episódios chamada "Midnights Mayhem with Me" através da plataforma de mídia social TikTok. O objetivo da série era anunciar o título de uma canção da álbum a cada episódio rolando uma gaiola de loteria contendo treze bolas de pingue-pongue numeradas de um a treze, cada bola representando uma faixa. No episódio cinco, Swift revelou "Maroon" em 30 de setembro de 2022 como faixa dois.

Composição
A música foi escrita e produzida por Swift e Jack Antonoff. A produção de "Maroon" é um dream pop. É impulsionada por sintetizadores taciturnos e percussão leve que lembra seu single de 2014, "Blank Space". O instrumental da música apresenta padrões de bateria predefinidos e batidas de trap hipnóticas. Os vocais em camadas de Swift são apoiados por uma música eletrônica ambiente e guitarras monótonas. Jason Lipshutz da Billboard descreveu a produção como "nervosa", enquanto Rick Quinn do PopMatters a chamou de "temperamental".

Recepção da crítica
Courteney Larossa e Callie Ahlgrim do Insider saudaram "Maroon" como um destaque. Lacrossa chama a canção de uma brincadeira "brilhante" com a teoria das cores de Swift sobre o amor, enquanto Ahlgrim afirma que é uma onda nostálgica "brilhante" de suas canções anteriores. O jornalista da Billboard, Jason Lipshutz, elogiou a composição de Swift na música, dizendo que "seu impacto não diminuiu nem um pouco". Jon Caramanica, do The New York Times, não ficou impressionado com a produção, dizendo que os vocais de Swift estão "empilhados a ponto de sufocar". Alexis Petridis, do The Guardian, chamou-a de "excelente", mas também comentou que é "uma das várias canções que você sente que pode surgir repentinamente em um refrão épico, mas nunca o faz". Megan LaPierre do Exclaim! e a ponte, mas sentiu o resto da música "nada assombrosa" em contraste.

Desempenho comercial
"Maroon" estreou com 14.4 milhões de streams no Spotify em seu primeiro dia globalmente, tornando-se o terceiro maior dia de abertura de uma música na história da plataforma, atrás das próprias músicas de Swift. Ele alcançou várias paradas individuais, chegando ao top dez dos Estados Unidos (3), Austrália (4), Canadá (4), Filipinas (4), Malásia (5), Nova Zelândia (5), Cingapura (5), Grécia (9), e África do Sul (9). "Maroon" alcançou a quarta posição na Billboard Global 200.

Nos Estados Unidos, a canção estreou em terceiro lugar na Billboard Hot 100 com 37.6 milhões de streams, 2.900 downloads digitais vendidos e 471.000 airplays. A canção foi bloqueada por suas próprias canções, que são "Lavender Haze", a faixa de abertura de Midnights, e "Anti-Hero", o primeiro single do álbum e seu nono número um na parada. Swift e Midnights são o primeiro artista e álbum a ocupar todo o top dez das paradas Hot 100, Streaming Songs e Digital Songs simultaneamente.

No Canadá, "Maroon" estreou em quarto lugar na Canadian Hot 100, atrás de "Snow on the Beach" de Swift, "Lavender Haze" e "Anti-Hero".[21] Swift e Midnights se tornaram a primeira artista e álbum a ocupar todo o top dez da Canadian Hot 100.[30] A canção passou uma segunda semana entre as dez primeiras posições, no número oito.[31] Em 9 de novembro de 2022, a canção recebeu um certificado de ouro da Music Canada, vendendo 40.000 em streams e vendas.

Tabelas musicais

Certificações

Referências

Canções de 2022
Canções gravadas por Taylor Swift
Canções compostas por Taylor Swift
Canções compostas por Jack Antonoff
Canções produzidas por Jack Antonoff
Canções em inglês
Singles lançados pela Republic Records

Maroon (canção de Taylor Swift)


A eleição municipal de Contagem em 1996 ocorreu no dia 3 de outubro, elegendo o responsável pela prefeitura da cidade, além dos vereadores que cumpririam a legislatura 1997-2000. O prefeito eleito foi Newton Cardoso, do PMDB, em primeiro turno.

Resultado
Foram registrados cerca de 239.859 votos válidos, e não foram informados os números de brancos e nulos. O resultado é:

Contagem
Política de Contagem

Eleição municipal de Contagem em 1996


Džizija (tur. cizye; arap. ğizya, glavarina, danak), porez koji je u Osmanskom carstvu jednom godišnje plaćalo nemuslimansko stanovništvo, umjesto vojne obveze. Porez se mogao plaćati u novcu ili naturi, a od njega su bili oslobođeni žene, djeca, starci, siromašni te odrasli muškarci s fizičkim i psihičkim oštećenjima.

Sakupljače džizija određivao je vezir, a zvali su se džizjedari. Zakonom iz 1855. ta vrsta poreza zamijenjena je vojnicom, ali se naplaćivala sve do Mladoturske revolucije, kada je vojna obveza proširena na sve kršćane.

Literatura

 "Džizija". U: Vojna enciklopedija, sv. 2. Beograd: Izdanje redakcije Vojne enciklopedije, 1970, str. 602.
 H. Kreševljaković, Kapteanije u BOsni i Hercegovini, Sarajevo, 1954.

Osmansko Carstvo

Džizija


Elisa şu anlamlara gelebilir:
 Elisa (isim)
 Elisa Toffoli, İtalyan asıllı sanatçı
 Elisa veya Eliza, Cherubini'nin 1794 tarihli operası
 Elissa veya Dido, Yunan mitolojisinde Kartaca Kraliçesi
 Elisa, Finlandiya merkezli telekomünikasyon şirketi.
 Élisa (film), 1995 yapımı Fransız yapımı bir film
 ELISA veya enzim ilintili immün test, virüs ve parazit enfeksiyonlarında ve bazı hormon testleri gibi çeşitli konularda kullanılabilen biyokimyasal bir teknik

Ayrıca bakınız
 Elise (anlam ayrımı)
 Eliza (anlam ayrımı)

Elisa


Marhancija (lat. Marchantia), biljni rod od pedeset vrsta močvarnih trajnica, smješten u porodicu Marchantiaceae. Poznatija vrsta je jetrica obična (M. polymorpha).

Ostali rodovi koji su u nju uključivani preklasificirani su po drugim porodicama.

Vrste

 Marchantia acaulis
 Marchantia antiqua
 Marchantia assamica
 Marchantia balboi
 Marchantia berteroana
 Marchantia breviloba
 Marchantia cagnii
 Marchantia carrii
 Marchantia cengiana
 Marchantia chenopoda
 Marchantia crenata
 Marchantia debilis
 †Marchantia dictyophylla
 Marchantia emarginata
 Marchantia foliacea
 Marchantia formosana
 Marchantia friedrichsthaliana
 Marchantia geminata
 Marchantia globosa
 Marchantia hartlessiana
 Marchantia hexaptera
 Marchantia inflexa
 Marchantia keniae
 †Marchantia lignita
 Marchantia linearis
 Marchantia longii
 Marchantia macropora
 Marchantia miqueliana
 Marchantia novoguineensis
 Marchantia paleacea
 Marchantia papillata
 Marchantia pappeana
 Marchantia papyracea
 Marchantia philippinensis
 Marchantia pileata
 Marchantia pinnata
 Marchantia plicata
 Marchantia polymorpha
 Marchantia quadrata
 Marchantia quadriloba
 Marchantia romanica
 Marchantia rubribarba
 Marchantia sellae
 †Marchantia sinuata
 Marchantia solomonensis
 Marchantia stoloniscyphulus
 Marchantia streimannii
 Marchantia subgeminata
 Marchantia subintegra
 Marchantia treubii
 Marchantia tusui
 Marchantia vitiensis
 Marchantia wallisii

Izvori

Vanjske poveznice

Jetrenjarnice

Marhancija


නාථගනේ කන්ද ආශ්‍රිතව, හංහමුණ ප්‍රදේශයේ පිහිටා ඇති තවමත් මුල් නාමය හඳුනා නොගත් ආගමික සංකීර්ණයකි.

කොටස්
 කටාරං කෙටූ ගල් ලෙන්
 ලෙන් ලිපිය
 පත්තිනි දේවාලය සහ විහාර ගෙය
 දාගැබ
 ගල් පොකුණ

නාථගනේ

නාථගනේ පුරාණ ආගමික සංකීර්ණය


محمد بك قاسم هو الرئيس الثاني للإذاعة المصرية خلفًا لسعيد باشا لطفي، تولى رئاسة الإذاعة المصرية في الفترة ما بين 22 ديسمبر (كانون الأول) 1947 حتى 15 أغسطس (آب) 1950.

المراجع

إعلاميون مصريون
رواد الإذاعة

محمد بك قاسم


Thomas Wolter (født 4. oktober 1963 i Hamburg, Vesttyskland) er en tysk tidligere fodboldspiller (midtbane/forsvarer).

Wolter spillede hele sin karriere, fra 1984 til 1998, hos Werder Bremen. Han spillede over 300 ligakampe for klubben, og var med til at vinde både to tyske mesterskaber, to DFB-Pokaler samt Pokalvindernes Europa Cup.

Wolter spillede desuden én kamp for Tysklands landshold, en venskabskamp mod Brasilien 16. december 1992.

Efter at have afsluttet sin aktive karriere var Wolter i en årrække træner for Werder Bremens andethold.

Titler
Bundesligaen
 1988 og 1993 med Werder Bremen

DFB-Pokal
 1991 og 1994 med Werder Bremen

DFL-Supercup
 1988, 1993 og 1994 med Werder Bremen

Pokalvindernes Europa Cup
 1992 med Werder Bremen

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Tyskland
Fodboldspillere fra Werder Bremen
Personer fra Hamborg

Thomas Wolter


Voyvodina,  resmi olarak Voyvodina Özerk Bölgesi, Sırbistan devleti sınırları içinde kalan ve denize çıkışı olmayan ve Macaristan, Hırvatistan ve Romanya'yla komşu olan, özerk bir bölgedir.

Konumu

Eski Yugoslavya 6 devlet ve 2 özerk bölgeden oluşuyordu. Bu özerk bölgelerden biri de Voyvodina'dır. Voyvodina, kuzeyde Macaristan, doğuda Romanya ve batıda Hırvatistan ile çevrilidir. Başkenti Novi Sad'dır. Sırbistan-Karadağ'ın oluşturduğu yeni Yugoslavya'da da özerk konumunu sürdürmüştür. Karadağ'ın ayrılmasından sonra Sırbistan Cumhuriyeti altında özerk konumunu korumaktadır. Nüfusu 2.000.000'dur.

İlçeleri

Voyvodina 7 ilçeye (Sırpça: okrug) ve 46 kente (belediye) ayrılmıştır. İlçeler:
 Batı Bačka
 Kuzey Bačka
 Güney Bačka
 Kuzey Banat
 Orta Banat
 Güney Banat
 Srem

Kentleri
Voyvodinanın en büyük kentleri (nüfusuna göre):
 Novi Sad (215,659),
 Subotica (99,471),
 Zrenjanin (79,545),
 Pančevo (76,110),
 Sombor (50,950),
 Kikinda (41,825),
 Sremska Mitrovica (39,041),
 Vršac (36,001),
 Ruma (32,125),
 Bačka Palanka (29,431),
 Inđija (26,244),
 Vrbas (25,887),
 Bečej (25,703),
 Senta (20,363),
 Kula (19,293),
 Apatin (19,289),
 Temerin (19,143).

Kaynakça

Voyvodina


"Rockstars" (em português: Estrelas de rock) é a canção que representou a Alemanha no Festival Eurovisão da Canção 2022 que teve lugar em Turim. A canção foi selecionada através do Germany 12 Points, realizado no dia 4 de março de 2022. Terminou a competição em 25º e último lugar, recebendo apenas 6 pontos, oriundos do televoto.

Canções do Festival Eurovisão da Canção
Alemanha no Festival Eurovisão da Canção
Canções em inglês
Canções de 2022
Singles de 2022

Rockstars (canção de Malik Harris)


Kuhača, dio kuhinjskog pribora jednostavne izrade koji se koristi u pripremi hrane; drvena žlica za miješanje jela koje se kuha ili priprema za kuhanje, pečenje i sl. Koristi se i riječ "varjača".

Čini je dulja drška i žličasto, ovalno ili plosnato proširenje na suprotnom kraju. Kuhače su se tradicionalno izrađivale od drveta. Koristile su ih civilizacije kroz čitavu ljudsku povijest. Njihovi ostaci su nađeni na iskopima iz kamenog, rimskog i drugih doba.

Spadaju u predmete pučke umjetnosti i obrtništva. U novije vrijeme kuhače se izrađuju i od plastike i silikona. U nekim kulturama kuhače s dekorativno izrađenim drškama su dio ljubavnih
i svadbenih rituala. U afričkim kulturama drške su često ukrašene motivima životinja ili dodacima u živim bojama, i namijenjene turističkom tržištu suvenira. U sportskim običajima nekih zemalja britanskog kruga, kuhača se ponekad u šali dodjeljuje pojedincu ili momčad koji su natjecanje završili na posljednjem mjestu.

Vidi još
 Lonac
 Tanjur

Izvori

Pribor za jelo i piće

Kuhača


Lagoa dos Patos (portugiesisch für "Entensee") oder Poço da Alagoinha ist ein See im Westen der portugiesischen Azoren-Insel Flores, der zum Kreis Lajes das Flores gehört.

Er liegt im Landschaftsschutzgebiet Area de Paisagem Protegida da Zona Central e Costa Oeste. Der versteckt liegende See ist 1,3 Hektar groß und wird vom Ribeira do Ferreiro gespeist. Im Gegensatz zu anderen Seen auf Flores ist er kein Kratersee.

Siehe auch
 Liste der Seen der Azoren

Einzelnachweise

Patos
Lajes das Flores
Flores (Azoren)

Lagoa dos Patos (Flores)


Characiformes, Işınsal yüzgeçliler sınıfından  Ostariophysi üst takımına ait bir balık takımı. Örneğin piranalar, tetra balıkları ve neon balıkları gibi birkaç bin balık türünü kapsayan en büyük takımlardan biridir.

Characiformes takımına ait balıkların çoğunun ortak nitelikleri yüzme kesesi ile iç kulakları arasında bulunan kemik elemanları, dişlerinin olması ve sırt ve kuyruk yüzgeçleri arasında bulunan ufak bir yağ yüzgecidir. Bu takımdaki balıklar Güney Amerika, Orta Amerika ve Orta Afrika'nın göllerinde ve ırmaklarında yaşarlar. Bu iki kıtanın tatlı sularında yaygın olmaları, bu takımın tebeşir çağında çoktan var olduğunun ispatıdır.

Kimi türleri yaşadıkları bölgelerin tüketicileri tarafından sevilen yemek balıklarıdırlar ve kimi diğer rengârenk türleri güzelliklerinden dolayı akvaryumcular tarafından sevilirler.

Eskiden bu takım bir familya olarak Cypriniformes takımının içine konulurdu ve bu takımın kimi türleri hakkında aslında Cypriniformes takımına ait oldukları şüphesi hala devam etmektedir.

Dış bağlantılar
 Characiformes @ Aquarium-Guide
 Akvaryumculukta Characiformes

Kaynakça

Characiformes


Onthophagus lunatus é uma espécie de inseto do género Onthophagus da família Scarabaeidae da ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente pela primeira vez no ano de 1868 por Harold.

Referências

Ligações externas

lunatus
Coleópteros descritos em 1868

Onthophagus lunatus


În arhitectura calculatorului, 512-bit (2 512), reprezintă adresele de memorie, magistrale de date de această dimensiune și alte unități de date care au lățimea de 512 biți (64 octeți).

În prezent , nu există microprocesoare care să funcționeze cu numere întregi sau adrese de 512 biți, deși unele procesoare au capacitatea de a lucra cu date de 512 biți.

În iulie 2013, Intel a anunțat seria de procesoare multicore Xeon Phi, destinate utilizării în supercomputere, servere și stații de lucru high-end. Xeon Phi conține o unitate de calcul cu 62 de nuclee cu patru fire de execuție pentru fiecare nucleu, și un motor de procesare paralelă pe 512 biți, capabil de execuția concomitentă a opt operațiuni pe 64 de biți în virgulă mobilă și dublă precizie sau a 16 operațiuni pe 32 de biți și precizie simplă.

Utilizări
Unități de procesare grafică (GPU) din plăcile video NVIDIA GTX280, GTX285, Quadro FX 5800, AMD Radeon R9 290, R9 290X și 295X2, transmit date pe o magistrală de memorie de 512 biți.
Funcțiile hash SHA-512, generează valori hash de 512 biți.

Vezi și
256-bit

Note

Legături externe
 Intel Xeon Phi processors
Intel va schimba piața sistemelor desktop cu procesorul de 72 de nuclee
Instalare Intel Xeon Phi la YouTube

Arhitectura calculatoarelor

512-bit


حسن حيدر باقر الراهب (21 أغسطس 1983-)، لاعب كرة قدم سعودي معتزل ولد في مدينة القطيف في المنطقة الشرقية من المملكة العربية السعودية.

مسيرته الرياضية
كانت بداياته مع نادي الترجي وانتقل بعدها نادي الخليج إلى بزغ نجمه في نادي الخليج السعودي في سيهات وساهم في صعود الفريق إلى الدرجة الممتازة أحد المواسم.

تنقلاته
 انتقل موسم 2008 من فريق الخليج إلى فريق الأهلي وحقق للاهلي بطولة الخليج بعد تسجيلية هدفين في مباراة الذهاب بجدة ومبارة الإياب بالرياض أمام النصر.
 انتقل موسم 2012 إلى نادي نجران السعودي في فترة الانتقالات الصيفية.
 انتقل موسم 2013 إلى النصر السعودي في فترة الانتقالات الشتوية.
 انتقل موسم 2018 إلى الشباب السعودي في فترة الانتقالات الصيفية.

انضمامه للنصر
وقع المهاجم حسن الراهب كشوفات النصر قادماً من نجران حيث أبدى اللاعب موافقته على العرض النصراوي في بداية الأمر إلا أنه تراجع بعد أن أصرت عائلته على التواجد في المنطقة الشرقية بعد أن كان قاب قوسين من التوقيع لنادي الإتفاق السعودي وحمل القميص رقم 99.

انضمامه للشباب
وقع مع الشباب بعد فسخ عقده مع النصر في 29 أكتوبر 2018.

إنجازاته

 كأس الخليج للأندية مع الأهلي 2008.
 كأس ولي العهد السعودي للمحترفين مع النصر 2014.
 دوري المحترفين السعودي مع النصر 2014.
 دوري المحترفين السعودي مع النصر 2015.

اعتزاله
في يوم الإثنين الموافق 12 أكتوبر 2020، أعلن اعتزاله كلاعب كرة قدم عبر تغريدة على تويتر.

مراجع

وصلات خارجية

لاعبو كرة قدم رجالية سعوديون
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من القطيف
شيعة سعوديون
لاعبو النادي الأهلي (السعودية)
لاعبو دوري الدرجة الأولى السعودي
لاعبو دوري المحترفين السعودي
لاعبو كرة قدم سعوديون
لاعبو منتخب السعودية لكرة القدم
لاعبو نادي الترجي (السعودية)
لاعبو نادي الخليج (السعودية)
لاعبو نادي الشباب (السعودية)
لاعبو نادي النصر (السعودية)
لاعبو نادي نجران
مواليد 1403 هـ
مواليد 1983

حسن الراهب