This is a list of aviation-related events from 1910:

Events
Races between aeroplanes and cars are won only by racing cars.
The world's first use of a radio between an aircraft and the ground takes place in the United States.
Hugo Junkers gets a patent for his thick wing/all-metal type aeroplane.
A patent is taken out in Germany for a device that allows a fixed machine gun to be fired from an airplane.
The Imperial German Navy begins to form an air arm.
The Imperial Russian Navy orders its first airplane.
 Lilian Bland builds and flies her own glider, the first biplane built in Ireland, from Carnmoney Hill, soon afterwards fitting an engine and making her first powered flight in late August.
 Pierre Levasseur founds Société Pierre Levasseur Aéronautique, which initially manufactures propellers.

January–March
 January – Missiles are dropped from an airplane for the first time, when United States Army Lieutenant Paul W. Beck drops sandbags simulating bombs over Los Angeles, California.
 4 January – Leon Delagrange is killed in Bordeaux after the wings on his Blériot collapse.
 7 January – Frenchman Hubert Latham is the first pilot to climb to .
 7 January – The first aircraft designed entirely on Brazilian soil is built by Dimitri Sensaud de Lavaud, an engineer, inventor and aviator of French descent, born in Spain and naturalized Brazilian living in Brazil. The airplane, baptized as São Paulo, flies in Osasco, in the state of São Paulo. The flight takes place in front of a group of onlookers and journalists where today's Avenida João Batista is located. It is also the first to take off in Latin America.
 8 January – The Mexican aviator Alberto Braniff with the  Voisin monoplane, imported from France, flies around Mexico City. It was the first flight made by a latin american aviator in Latin America.
 10–20 January – The first aviation meet to be held in the United States, the 1910 Los Angeles International Air Meet at Dominguez Field, is held near Los Angeles, California.
 15 February - In the United Kingdom, the Royal Aero Club is granted its "Royal" prefix.
 25 February - Crew training begins for the British Royal Navy's first rigid airship, HMA No. 1, also known as Mayfly.
 March – The Imperial Russian Navy sends three officers to France to receive flight training. It is the beginning of Russian heavier-than-air naval aviation.
 7 March – English aviator Claude Grahame-White lands his biplane on West Executive Avenue in Washington, D.C. and then lunches with United States Secretary of War Jacob M. Dickinson.
 8 March –  Raymonde de Laroche of France becomes the first woman in the world to receive a pilot's licence.
 10 March – Emil Aubrun (fr) makes the first night flights, in a Blériot XI at Villalugano, Argentina.
 11 March – J. W. Dunne flies one of the first inherently stable aircraft, the Dunne D.5, at Eastchurch.
 13 March – Paul Engelhard (de) makes the first flight in Switzerland, flying a Wright biplane from a frozen lake at St Moritz
 14 March – Louis Paulhan flies  in a straight route from Orleans to Troyes.
 21 March – Harry Houdini achieves one of the first powered flights in Australia.
 28 March – Henri Fabre makes the first flights in a seaplane, the Fabre Hydravion, at Martigues, France.

April–June
 April – The French Aéronautique Militaire is formed as its own command, with a total of five aircraft.
 2 April – Hubert Le Blon, an early Bleriot XI pilot, is killed after crashing onto the rocks at San Sebastian, Spain. He is the second pilot to die in the crash of a Bleriot after Delagrange.
 28 April – Frenchman Louis Paulhan completes the Daily Mails London to Manchester challenge in under 24 hours; the other competitor, Claude Grahame-White, is forced to retire.
 10 May – Ernest Failloubaz makes the first flight in Switzerland by an aircraft built by and flown by a Swiss citizen. The aircraft has been constructed in co-operation with René Grandjean.
 13 May – Gabriel Hauvette-Michelin, an Antoinette pilot, is killed after hitting a racing pylon during takeoff at Lyon. The pylon breaks and falls over crushing him in his cockpit.
 18 May – In Paris, France, the world's first conference on air traffic opens, International Air Navigation Conference.

 27 May – The Caproni Ca.1, the first aircraft manufactured entirely in Italy, is destroyed during its first flight.
 31 May – Glenn Curtiss wins a $10,000 (USD) prize from the New York World for flying in his Hudson Flyer from Albany, New York, to New York City in 2 hours 51 minutes, following the course of the Hudson River.
 2 June – Charles Rolls makes the first successful return (or round-trip) flight across the English Channel.
 17 June – Romanian engineer and inventor Aurel Vlaicu flies his first airplane,  Vlaicu I
 22 June – The first commercial airship flight takes place, as the Zeppelin Deutschland (LZ 7) flies from Friederichshafen to Düsseldorf, Germany, with 20 paying passengers – 10 men and 10 women – on board. Count Ferdinand von Zeppelin is at Deutschlands helm.

July–September
 July – The United States Navy torpedo boat Bagley becomes the first U.S. Navy ship to embark a heavier-than-air aircraft when she takes a flying machine invented by Butler Ames aboard for testing. Tests carried out aboard Bagley of the Butler Ames Flying Machine last until August. The flying machine, which relies on the rotation of two large drums for its lifting power, proves incapable of flight.
 9 July – Frenchman Léon Morane (fr) sets a new speed record of .
 12 July – The French-built Wright airplane of Charles Rolls suffers a broken rudder at an altitude of  and crashes during a contest at Bournemouth. Rolls dies in the crash, becoming the first British aviation fatality.
 13 July – The German blimp Erbslöh suffers an in-flight explosion and crashes near Leverkusen, Germany, killing her entire crew of five.
 6–13 August – First Scottish International Aviation Meeting held at Lanark.
 18 August – John Moissant becomes the first American to pilot an airplane across the English Channel.
 20 August – A military firearm is fired from an airplane for the first time when United States Army Lieutenant Jacob Earl Fickel fires a rifle from a two-seat Curtiss biplane.
 27 August – Frederick "Casey" Baldwin and John McCurdy, using a Curtiss biplane, are the first pilots to send radio messages to the ground.
 28 August – Armand Dufaux pilots a Dufaux 4 biplane  from St. Gingolph to Geneva at an altitude of around , taking 56 minutes and 5 seconds for the crossing of Lake Geneva, the longest flight over "open water" at the time.
 29 August – The Aero Club of Ireland holds its inaugural aviation meeting at Leopardstown Racecourse.
 August – First passenger flight in Ulster: Harry Ferguson pilots Miss Rita Marr.
 6 September – Blanche Stuart Scott makes the first solo airplane flight by a woman in the United States subsequently recognized by the Early Birds of Aviation.
 6 September – The Peruvian Jorge Chávez (Geo Chavez) flies at  over the city of Issy, France.
 11 September – English-born actor-aviator Robert Loraine makes the first aeroplane flight from Wales across the Irish Sea, although he actually lands some  short of the Irish coast in Dublin Bay.
 14 September – The Zeppelin LZ 6 is destroyed by fire in her hangar at Baden-Baden, Germany.
 16 September – Bessica Raiche makes the first solo airplane flight by a woman in the United States to be accredited at the time by the Aeronautical Society of America.
 17 September – Andrew Blain Baird makes the first powered monoplane flight in Scotland, at Ettrick Bay on the Isle of Bute in a self-built machine.
 23 September – Geo Chavez flies the Blériot monoplane over the Alps from Brig (Switzerland) to Domodossola (Italy) reaching a height of , but is fatally injured in a crash landing at the end of his flight and dies four days later.
 25 September - Edmond Poillot is killed flying a Voisin biplane.
 26 September - Captain Washington I. Chambers is designated as the first officer to have oversight over United States Navy aviation programs.
 27 or 28 September – Aurel Vlaicu carries out the first military flight mission in Romania. Delivering a message from Slatina to Piatra-Olt.

October–December
 October – Romanian inventor Henri Coandă builds the Coandă-1910 which he exhibits at the International Aeronautic Salon in Paris. He later claims that this is the first motorjet, and that 2 months later it is flown briefly at the airport in Issy-les-Moulineaux. Most aviation historians assert that the aircraft never flew and was not a motorjet.
 3 October – The first mid-air collision takes place near Milan. Both pilots, Bertram Dickson and Rene Thomas, survive, but Dickson is badly injured.
 11 October – Theodore Roosevelt (President of the United States of America 1901 - 09) becomes the first former American state leader to fly in an airplane when he flies with exhibition pilot Arch Hoxsey at St. Louis. Former Italian Prime Minister Sidney Sonnino flew with Wilbur Wright the previous year at Centocelle near Rome.
 14 October – First confirmed flight over Norway by Carl Cederström.
 15 October – Walter Wellman and his crew of five (including aeronaut and aerial photographer Melvin Vaniman) depart Atlantic City, New Jersey, in the dirigible America to attempt the first transatlantic flight.
 16 October – During a six-hour, , non-stop flight from Compiègne, France, to Wormwood Scrubs, London, England, the French military dirigible Clément-Bayard No.2, piloted by Maurice Clément and carrying six other men, becomes the first airship to cross the English Channel. The overwater portion of the flight takes 45 minutes.
 18 October – Wellman's transatlantic attempt ends when mechanical failures and a shortage of fuel force his dirigible America down in the North Atlantic Ocean about  east of Cape Hatteras, North Carolina, where all aboard are rescued by the ocean liner Trent. Despite America{{}}s failure to cross the Atlantic, the flight has set new world records for nonstop distance flown ( and for endurance (71½ hours nonstop, smashing the previous record, also set by a dirgible, of 37 hours aloft, at time when the airplane record was 5 hours).
 24 October – Blanche Stuart Scott becomes the first American female stunt pilot and the first American woman to pilot an aircraft at a public event, making her debut at an air show at  Fort Wayne, Indiana.
 4 November – Welshman Ernest Willows makes the first airship crossing from England to France with Willows No. 3 City of Cardiff.
 7 November
Pilot Didier Masson takes flight on a biplane designed by E. Lilian Todd across the Garden City aviation field. Todd is credited for being the first woman in the world to design airplanes.
 The first air flight for the purpose of delivering commercial  freight occurs between Dayton, Ohio and Columbus, Ohio in the United States of America by the Wright Brothers and department store owner Max Moorehouse. The trip is made by Wright pilot Philip Parmalee.
 14 November – Eugene Ely takes off from a temporary platform erected over the bow of the light cruiser USS Birmingham in Hampton Roads, Virginia, the first take-off from a ship by a fixed-wing aircraft.
 17 November – Ralph Johnstone, a pilot for the Wright Exhibition Team, becomes the first American pilot to die in a plane crash when his machine breaks apart in mid-air in full view of about 5,000 spectators at Denver, Colorado.
 1 December – The Curtiss Aeroplane Company is founded.
 3 December – The first multiple-fatality airplane accident in history takes places, when Italian Army Lieutenant Enrico Cammarota and Private S. Castellani become the 26th and 27th people to die in a plane crash in a mishap at Aeroporto di Centocelle, near Rome, Italy.
 9 December – The French aviator Georges Legagneux becomes the first person to fly an airplane higher than , reaching an altitude of  in a Blériot monoplane over the Pau airfield near Paris."Record of Current Events", The American Monthly Review of Reviews (January 1911), pp32–35
 16 December – Coandă-1910, the first aircraft powered by a turbo-propulseur'', may have been tested near Paris. Another date given in some sources is 10 December. Experts dispute whether it was tested at all.

 19 December – Imperial Japanese Army Captain Yoshitoshi Tokugawa makes the first heavier-than-air flight in Japan piloting a Farman III biplane.
 20 December – Chile establishes its first military aviation arm, the Chilean Army's Military Aviation Service of Chile.
 21 December – Hélène Dutrieu becomes the first winner of the Coupe Femina (Femina Cup) for a non-stop flight of  in 2 hours 35 minutes.
 22 December – British aviation pioneer Cecil Grace vanishes over the English Channel during a flight from Calais, France, to Dover, England.
 23 December – Lt Theodore Ellyson of the United States Navy is assigned to flight training with the Curtiss company, making him the first naval aviator.
 28 December – French aviator Alexandre Laffont and Spanish passenger Mario Pola are killed at Issy-Les-Molineaux shortly after taking off in an attempt to fly to Belgium with two passengers. Their Antoinette monoplane collapses in midair. Pola was the owner of the aircraft and had hired test pilot Laffont, of the Antoinette Company, to fly it.
 31 December – American pioneers John B. Moisant and Arch Hoxsey are killed on this day within hours of each other. Moisant at New Orleans in the morning and Hoxsey at Los Angeles in the afternoon.

First flights
 Short S.27

April
 Roe II Triplane

May
 27 May – Caproni Ca.1, first aircraft manufactured entirely in Italy

June
 24 June – Roe III Triplane

July
 29 July – Bristol Boxkite

September
 De Havilland Biplane No. 2
 Roe IV Triplane

November
 Martin-Handasyde No. 3 monoplane (from Brooklands)

References

Aviation by year
aviation

1910 in aviation


آن براون (1942 م-1999 م)  ولدت آن براون في بورتسماوث  ملجأ في إنجلترا أثناء الحرب العالمية الثانية. كانت الأولى في عائلتها ممن يدخل الكلية.

لم تتعلم آن القراءة إلا عندما بلغت الثالثة عشرة. وعندما أتقنت هذه المهارة أصبحت تتقدم أكاديميًا حتى تخرجت من جامعة لندن سنة 1964 وحصلت على الدكتوراه سنة 1967. غادرت براون إلى أمريكا سنة 1970 لتلتحق بجامعة . أصبحت متعلمة ونفسانية، عملت على تطوير الطرق التعليمية لتدريس الأطفال لجعل التعليم يبدو أفضل وأسهل للمتعلمين. أدركت بوجود صعوبة في تعلّم الأطفال نتيجة عدم القدرة على استخدام الإستراتيجيات التي تعتمد على كيفية ملاحظة وتحمل الطلاب مسؤولية تعلّمهم كالتلخيص الذي أدى إلى تقدم عميق في علم النفس التربوي والممارسات التعليمية. توفيت آن براون عام 1999 عندما كان عمرها 56 سنة.

انجازات آن براون
 ابتكرت إدراك الإدراك : وهو حقل في علم النفس يدرس كيف يلاحظ ويتحمل الناس مسؤولية تعلّمهم.
 حررت (قبل وفاتها) بحث في مجال التعليم بعنوان  تم نشره في مركز البحث القومي .
 عملت كرئيس في الأكاديمية الوطنية للتعليم  Education، وفازت بثلاث جوائز مهنية أساسية من الجمعيات الوطنية في علم النفس والتعليم.
 كانت براون تجمع جهودها لتحسين التعليم لدى 400 طالب ابتدائي في أوكلند وألاميدا. وقد أشارت النتائج بعد وفاتها إلى المستوى المتقدم الذي وصل إليه الطلاب في قراءة الفهم والاستيعاب والتحليل النقدي.
 ساهمت براون أيضًا في مساعدة الأطفال وبخاصة الفقراء منهم.
 نشرت نظريات براون حول كيفية تعلم الأطفال، وكيف يجب أن يكون التعليم في الثقافات التربوية لمختلف دول العالم، وقامت براون بالتحقق من صحة نظرياتها باختبارها في البيئات التعليمية المختلفة وبخاصة الصعبة منها.
 أرادت براون أن تحقق التقدم التعليمي أيضًا في الرياضيات والعلوم لذا عملت على ابتكار طرق تعليمية جديدة للمدارس الابتدائية.
 رسبروكل تيتشنغ : طريقة تعليمية ابتكرت من قبل براون تقوم على أساس التعليم الجماعي، حيث يتعلم الطلاب من بعضهم البعض. ومن البرامج التي أسستها براون  تبني مجتمعات المتعلمين: حيث يقوم الطلاب بعمل مشاريع البحث في مجموعات.

مراجع

وصلات خارجية
 جامعة بيركلي
 ويكيبيديا الإنكليزية

علماء علم النفس التربوي
أشخاص يعانون من عسر القراءة
حائزون على زمالة غوغنهايم
خريجو جامعة لندن
علماء نفس
علماء نفس بريطانيون
منظرون تربويون بريطانيون
مواليد 1942
مواليد 1943
مواليد في بورتسموث
نظريات التعلم والتعليم
وفيات 1999

آن براون


Bryopsidaceae, porodica zelenih algi smještena u red Bryopsidales, jedini u podredu Bryopsidineae. najvažniji rod je Bryopsis, po kojem su i porodica i red dobili ime.

Rodovi
 Bryopsidella Feldmann ex H.Rietema, 2 vrste
 Bryopsis J.V.Lamouroux, 59 vrsta
 †Jaffrezocodium B.Granier, 1 vrsta
 Lambia Delépine, 1 vrsta
 Pseudoderbesia E.Calderon & R.Schnetter, 2 vrste
 Trichosolen Montagne, 11 vrsta

Izvori

Bryopsidales

Bryopsidaceae


සම්භාව්‍ය යාන්ත්‍ර විද්‍යාවෙහි දී ගම්‍යතාවය යනු ස්කන්ධයෙ හි හා  ප්‍රවේගය හි ගුණිතය වෙ. මෙහි SI ඒකකය Ns හො kg m/s වෙ.

පුස්තක නාමාවලිය

බාහිර සබැඳි

 කොන්සර්වේෂන් ඔෆ් මොමෙන්ටම්  – අ චැප්ටර් ෆ්‍රොම් ඇන් ඔන්ලයින් ටෙක්ස්ට්බුක්

භෞතීය රාශි
යාන්ත්‍ර විද්‍යාව
සංස්ථිති නියම
චලිතය (භෞතික විද්‍යාව)
එස්අයි ව්‍යුත්පන්න ඒකක

ගම්‍යතාවය


Catanzaro (Catanzaro lehçesi: Catanzaru, Grekçe: Katantza'rion), güney İtalya'da Calabria bölgesinde bu bölge idaresine ait bazı idari birimlerin bulunduğu ve aynı ismi taşıyan Catanzaro ilinin merkezi olan şehir ve yerel idare bakımdan bir komündür.

Tarihçe

Birçok kaynağa göre şehir ismi Bizans Grekçe  (kata'- antheros) asıllıdır. Şehrin Lido semtinde içinde Bizans kalıntıları bulunan  "Scolacium" adlı arkeolojik park bulunmaktadır.

Catanzaro 15. yüzyılda Aragon Hanedanının devleti idaresi altında bulunduğu sıralarda ipek sanayiinin kurulması ile çok büyük önem kazanmıştır.

Şehir deprem bölgesinde olup zaman zaman depremden çok büyük hasar görmüştür. Bunlar arasında en ciddileri 1738 ve 1632 depremleridir.

Şehir II. Dünya Savaşı sırasında müttefiklerin hava hücumlarına maruz kalmış ve şehir Katedrali dahil tarihsel merkez yerle bir olmuştur. Katedral ve tarihsel merkez harpten sonra tekrar yapılmıştır.

1970'li yıllarda merkezi hükûmet kararı ile o zamana kadar Catanzaro'da bulunan Calabria bölge daireleri yeni bölge merkezi olarak kabul edilen Reggio Calabria'ya nakledilmiştir. Bu kararı kabul etmeyen Catanzaro halkı büyük protesto hareketlerine geçmişler ve şehirde büyük  çatışmalar çıkmıştır. Sonunda Bölge'nin idare kurulu olan "Calabria Bölgesi Juntası" Cantanzaro'da kalıp diğer bölge dairelerinin Reggio Calabria'da bulunması kararı alınmıştır.

Coğrafi konum

Catanzaro İyon Denizi'nde bulunan "Squillance Körfezi"'ne görecek şekilde konumlanmıştır. Şehrin konumu deniz kıyısından 800m rakımı olan bir tepeye doğru yayılmakta olup şehrin tarihsel merkezi konumu 300m rakımlıdır. Şehir "üç tepe şehri" adı ile anılarak içinde bulunan üç tepedeki üç semtten oluşmaktadır: Bunlar "San Trifone" (günümüzde "San Rocco"); "Del Vesçovato" (günümüzde "Duomo") ve "Del Castello" (günümüzde "San Giovanni") tepeleri ve semtleridir. Şehrin sınırları içinde 8 km uzunuluğunda olan kumsal sahiller, plajlar ve marinalar da bulunmaktadır ve şehir Fiumarella vadisinde de büyümüştür.

Catanzaro şehri nüfusu yaklaşık 150.000 olduğu tahmin edilen şehirleşmiş bir metropoliten bölge içinde bulunmaktadır. Calabria Bölgesi ve bölge meclisi şehrin yakınlarında bulunan 10 belediyenin (özellikle Lamezia Terme şehrinin) katılması ile İyon Denizi ve Tiren Denizi kıyılarında gelişen 200.000 nüfuslu yeni bir metropoliten Catanzaro şehri gelişmesine karar vermiştir.

Şehir Akdeniz Denizi kıyısında deniz sahillerinde olduğu için genellikle mutedil bir Akdeniz iklimi sürmektedir. Fakat rakımı çok yüksek olduğu için kışın kar yağışları da görmektedir.

Şehir sınırları içinden çok hızlı akan; yılın çoğunda çok sınırlı debileri bulunan ama yağmurlu mevsimde büyük sel getiren akarsular bulunur. Bunalar arasında "Fiumarella Deresi" (Catanzaro lehçesi ile "Hjiumareddha" ve eskiden "Zaro Deresi") ve bununla birleşen "Müsofalo Deresi"; "Corax (eskiden Crotalo) Deresi" önemli sayılır.

Demografi

Catanzaro şehrinin  komün sınırları içindeki nüfusu (3.9.2010 tahminlerine gore) 93.246 kişidir ve nüfus yoğunluğu 911,49 kişi/km² olur. Catanzaro komününün belediye sınırları içinde nüfusunun 19. ve 20. yüzyıllarda gelişmesi resmi nüfus sayımı sonuçlarına göre şu gösterimde özetlenmiştir:

Kişi

Görülecek yerler

Morandı-Bisantis Viadükü: Avrupa'da bulunan en uzun ve en yüksek tek kemerli viyadüklerden biri.
Katedral. 16. yüzyılda 1121'de Normanlar tarafından inşa edilen kilise yerine yapılma. 1638 depreminde ön çaphesi yıkılıp yeniden yapılmıştır. 1943'te müttefik hava bombardımanında yeniden tümüyle yıkılmış ve restore edilmiştir.
Norman Kalesi:
Porta di S. Agostino ve Porta di Stratò: Şehir kapıları. 1805'te yıkılan şehir surlarından kalan kısımlar
Palazzo de' Nobili: Yapımı 15. yüzyıl. Günümüzde Belediye Sarayı
Piazza Grimaldi; Şehrin önemli tüccar ailesi olan ve İtalya'nın diğer şehirlerinde de şubeleri bulunan ailenin anısına yapılan bir meydan
İmmacolata Basılıkası.
Santissimo Rosario Kilisesi: Yapımı 15. veya 16. yüzyıl On cephesi Rönesans mimarı stilinde.
Sant'Omobono Kilisesi: 11. veya 12. yüzyıl Bizanslılar  yapımı.
Osservanza veya Santa Teresa Kilisesi. İçinde 16. yapımı "Kutsal Latih Şapeli"nde Antonello Gagini tarafından yapılmış Meryem heykeli vardır.

Komşu beldeler

Catanzaro komününün şu komünlerle ortak sınırları bulunmaktadır::
Borgia, Caraffa di Catanzaro, Gimigliano, Pentone, San Floro, Sellia, Settingiano, Simeri Crichi, Tiriolo

Resimler

Catanzaro

Ayrıca bakınız
Calabria
Catanzaro (il)

Kaynakça

 İtalyanca Wikipedia "Catanzaro" maddesi

Dış bağlantılar
  Catanzaro Belediyesi resmi websitesi

 "ProLoco" sitesinde Catanzaro tarihi
 Calabria Bolgesi turizm idaresi resmi sitesi
 "Catanzaro Turistica" turizm rehberi
 Catanzaro hakkinda turistik bilgiler
  Catanzaro fotograflari galerisi

Catanzaro


Lydia (eigentlich: Lydia Rodríguez Fernández, * 15. Januar 1980 in Madrid) ist eine spanische Popsängerin.

Im Alter von 16 Jahren erschien ihr Debütalbum Lydia, welches direkt ein großer Erfolg in Spanien war. Sie wurde ausgewählt, für ihr Land beim Eurovision Song Contest 1999 in Jerusalem anzutreten. Sie landete mit der Popsingle No quiero escuchar auf dem letzten Platz. Ihr letztes Soloalbum erschien 2002. Im Jahr 2007 war sie für einige Monate als Musicaldarstellerin bei der spanischen Produktion von Jesus Christ Superstar aktiv. 2008 wurde sie die neue Sängerin der bekannten spanischen Soulband Presuntos Implicados.

Diskografie (Alben)

 1996: Lydia
 1998: Cien veces al día
 2002: Si no me pides la vida
 2008: Será (mit Presuntos Implicados)
 2011: Banda Sonora (mit Presuntos Implicados)

Weblinks

Quellen

Musiker (Spanien)
Popsänger
Musicaldarsteller
Interpret eines spanischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Spanier
Geboren 1980
Frau

Lydia (Sängerin)


Boktai: The Sun is in Your Hand is an action-adventure role-playing video game released by Konami for the Game Boy Advance in 2003, and the first game in the Boktai series. The player takes the role of Django, a vampire hunter, who uses a weapon called the "Gun Del Sol" (Solar Gun), that fires bolts of sunlight at enemies. The game made novel use of a light sensor on the cartridge which encouraged playing parts of the game in direct sunlight. The game was produced and designed by Hideo Kojima.

Plot
The game's story takes place in a time period near the end of the world, called the Age of Darkness. The story features the appearance of undead creatures after the natural cycle of life and death was broken. People quickly began dying due to the use and misuse of "Dark Matter", a type of energy that corrupts and destroys life. Those who survived quickly became prey to dark creatures called "Immortals", beings composed of Dark Matter at the cellular level.

The story is set in the city of Istrakan, which had already been overrun by the Immortals. The city was in a hopeless situation as the curse brought the "undeadening" of all, edging the human race closer to extinction. Even the heroes who used to hunt the Immortals have already fallen, and so people's hopes have been shattered.

One day, however, a mysterious boy named Django emerged. He turned out to have the blood of one of the most legendary vampire hunters running in his veins, and was also the heir of the Gun Del Sol. He must go to Istrakan, the City of Death – where many times and places intertwine – in order to prevent the end of the world.

Django's mission to save humanity is reinforced by his desire to avenge his father, Ringo, after his death. He uses sunlight as his weapon throughout his endeavors.

Gameplay

The game's cartridge has a photometric light sensor which measures light exposure. In order to charge the in-game solar weapons, the player must take their Game Boy Advance (GBA) outside in the daytime (as verified by the light sensor). If the player's gun battery runs out of light reserves and there is no sunlight available, then the player must avoid conflicts with enemies or find an in-game "Solar Station" to recharge.

Before a game is started, the player is prompted to set their current time and time zone. The game can then estimate when the sun will rise and set, and simulates the position of the sun inside the game. The player has an advantage during the daytime as vampires cannot be exposed to sunlight. Sunlight also affects the world around the main character - an example is a Solar Tree, a tree that is being damaged by the darkness of the Immortals, and can be cured by playing the game in the sunlight. The outdoor game environment also includes bird chirp sound effects in the morning and a soft orange glow around sunset.

Game combat focuses on stealth. An integral concept is shooting an undead in the back, stunning it, then either running away or killing it. Getting caught by a monster, indicated by a red exclamation point above the head, will reduce the grade received at the end of a stage. A number of other factors also determine the grade received, such as total time taken to complete the level. After a number of dungeon levels the player will reach an "Immortal" level where one of four bosses resides. The player will have to fight their way to the boss creature, or Immortal, and defeat it. The boss is then faced again in the sunlight outside of its lair. In this fight, a weapon called the "Pile Driver" must be charged by the player exposing the game to sunlight. The greater the amount of sunlight, the more damage the Pile Driver will inflict upon the Immortal during the fight.

Reception

The game received "favorable" reviews according to the review aggregation website Metacritic. In Japan, Famitsu gave it a total score of 36 out of 40.

Sequels
Boktai was followed by two sequels on the Game Boy Advance: Boktai 2: Solar Boy Django and Shin Bokura no Taiyō: Gyakushū no Sabata (also known as Boktai 3: Sabata's Counterattack). The latter was released exclusively in Japan. Both GBA sequels employed the use of a solar sensor on their cartridges. A fourth game was released for the Nintendo DS titled Bokura no Taiyō: Django & Sabata, released outside Japan under the title Lunar Knights. The name change was an attempt to rebrand the series after the fourth game abandoned the use of a solar sensor (due to the Nintendo DS using cards instead of cartridges).

Other media
A manga was produced called Solar Boy Django. It was produced by Makoto Hisoka and was loosely based on the Boktai storyline. It was written by Makoto Hisoka and published in Shogakukan's CoroCoro Comic from September 2003 to July 2007. It does not follow the plot of the games directly, although it does include many of the characters, such as the Count and Sabata. An English version of the manga has been made available from a Singapore manga production company. In 2007, Elex Media Komputindo licensed the manga for the Indonesian market with the title Jango the Solar Boy.

Django and Otenko appeared in Mega Man Battle Network 4.

Notes

References

External links

2003 video games
Action role-playing video games
Boktai
Game Boy Advance games
Game Boy Advance-only games
Multiplayer and single-player video games
Role-playing video games
Shōnen manga
Video games developed in Japan
Video games produced by Hideo Kojima
Video games scored by Kazuki Muraoka
Video games scored by Norihiko Hibino
Video games scored by Shuichi Kobori
Video games about vampires

Boktai: The Sun Is in Your Hand


A W engine is a type of piston engine where three or four cylinder banks use the same crankshaft, resembling the letter W when viewed from the front.

W engines with three banks of cylinders are also called "broad arrow" engines, due to their shape resembling the British government broad arrow property mark.

W engines are less common than V engines. Compared with a V engine, a W engine is typically shorter and wider.

W3 engines

One of the first W engines was the Anzani 3-cylinder, built in 1906, to be used in Anzani motorcycles. It is this W3 engine which also powered the 1909 Blériot XI, the first airplane to fly across the English Channel.

The Feuling W3 is a  motorcycle engine that was built by an aftermarket parts company in the United States in the early 2000s. Like radial aircraft engines it has a master connecting rod and two slave rods connected to the pistons.

W6 engines
The Rumpler Tropfenwagen had a Siemens and Halske-built  overhead valve W6 engine, with three banks of paired cylinders, all working on a common crankshaft.

W8 engines

The sole W8 engine to reach production is the Volkswagen Group W8 engine automotive engine, which used a four-bank design and was produced from 2001-2004.

W12 engines

W12 engines with three banks of four cylinders were used by several aircraft engines from 1917 until the 1930s. A three-bank W12 design was also used unsuccessfully by the Life F1 team in the 1990 Formula One season, failing to qualify at every race.

Although less commonly used in automobiles than V12 engines, a W12 petrol engine has been produced by Volkswagen Group since 2001. This four-bank engine—based on two VR6 engines with a common crankshaft—has been used in various cars sold under the Audi, Bentley and Volkswagen brands.

W16 engines

W16 engines are rarely produced, with the notable exception of the Volkswagen Group 8.0 WR16 engine that has been used since 2005. The W16 type of engine can also be found in the Bugatti Veyron, Chiron, Divo and their related models.

W18 engines

The W18 layout is rarely used, with the only production examples being several aircraft during the 1920s and 1930s, and CRM Motori SpA marine engines.

W24 engine
The Allison V-3420, manufactured by the Allison Engine Company, is an example of a W24 engine.

W30 engine
The Chrysler A57 multibank, essentially five  Chrysler flathead engines driving one output shaft through a gear train, saw action during World War II. Developed in 1941, it would be used inside variants of the M3 Lee and M4 Sherman tanks, all deployed on the Western Front. The A57 is the only example of a five-bank W configuration.

See also
 VR6 engine

References

Piston engine configurations

Engines by cylinder layout

W engine


Palmeira do Piauí es un municipio brasileño del estado del Piauí. Se localiza a una latitud 08º43'37" sur y a una longitud 44º14'08" oeste, estando a una altitud de 270 metros. Su población estimada en 2004 era de 5 586 habitantes.
Posee un área de 2.021,228 km².

Está localizado al sur del estado próximo a los municipios de Bom Jesus y Cristino Castro. La ciudad está localizada a 10 km de la BR 135 (principal vía del estado del Piauí) y es bañada por el Río Gurgueia y por los arroyos que pasan por toda la ciudad. Es unida a la BR 135 a través de un puente de madera y metal, realizada con recursos propios, también en la administración del ex-prefeito, el médico Antônio Miguel Pinheiro y Silva.

De entre las bellezas naturales del municipio, pueden ser citados además de los arroyos, las grandes sierras que están en el retorno de la ciudad, el pozo de agua localizado a aproximadamente 9 km del centro de la ciudad que es un lugar donde el agua brota de los cerros sin parar.

Lo más sorprendente del municipio es la tranquilidad, la hospitalidad de sus residentes y la organización, la ciudad está siempre bien limpia.

Actualmente es administrada por el prefecto Juán de la Cruz Rosal de la Luz y por el viceprefecto Salvador Pinheiro y Silva.

Referencias

Enlaces externos

Municipios del Piauí

Palmeira do Piauí


විසි වන ශත වර්ෂය තුළ මෙම "වර්ග සංහාරය" ප්‍රබල ප්‍රශ්නයක් බවට පත් විය. එය අද ලෝකය පිළිගනු ලබන්නා වූ ශිෂ්ට සම්පන්න සමාජයකට පටහැනි
වන්නා වූ අපරාධයකි. රුවන්ඩාවේ ටුට්සි ජාතිකයන් ඝාතනය මෑත කාලිනව සිදු වූ එවැනි එක් ඛේදවාදකයක් පමණි. අනෙකුත් යුධමය තත්වයන් මෙන් නොව වර්ග

GENOCIDE පදයේ මූලාරම්භය

Raphael Lemkin(1900- 1959) නම් පෝලන්ත - යුදෙව් ජාතික නීති විශාරද විසින් "Genicide" යන පදය මුල් වරට ප්‍රකාශ කරන ලදී. "genos" යන ග්‍රීක වචනයෙන්ද (ග්‍රීක භාෂාවෙන් එහි අර්ථය පවුල, ගෝත්‍රය,ජාතිය වේ.) "cide" යන ලතින් වචනයෙන්ද (ලතින් භාෂාවෙන් cide යනු යනු සමූල ඝාතනයයි.) සෑදුන ලද්දකි. මෙය යුදෙව් ජන සංහාරය සමයේ නිර්මාණය කරන ලද්දක් බැවින් ඔහුගේ අර්ථ නිරූපණය පටු එකකි. නට්සීන්ගේ යුදෙව් ජන සංහාරය හා ආමේනියානු ජන සංහාරය යන සිද්ධීන්ට පමණක් සිමා වූවකි. නමුත්වර්ග සංහාරය යන්න භෞතික වශයෙන් සිදු වන හානියට පමණක් සීමා නොවේ. යම් ජන සමූහයකගේ සංස්කෘතිය,ජීවන පැවැත්ම අහිමි කිරීමද ඊට අයත් වේ. ස්විට්සර්ලන්ත ජාතික මහාචාර්යය Julia Fribourg අනුව වර්ග සංහාරය යන්නට යම් ජන කොට්ඨාශයකගේ සංස්කෘතිය වාසස්ථාන භූමි අහිමි කිරිමේ අරමුණින් ඔවුන් අවතැන්භාවයට පත් කිරිමද
ඇතුළත් වේ.

වර්ග සංහාරය යන්නෙහි අදහස

වර්ග සංහාරය යනු කුමක්ද යන්න සළකා බැලීමේදී වර්ග සංහාරය යන අපරාධය වැළැක්වීමේ හා දඬුවම් පැමිණවීම පිළිබඳ සම්මුතියේ දෙවන ව්‍යවස්ථාව දක්වන ලෙසට යම් ජන වර්ගයක් ,ජාතියක් ,ආගමික කණ්ඩායමකට අයත් පිරිසක් මරා දැමීම, බරපතළ ලෙස ශාරීරික හා මානසික හානි සිදු කිරීම, හිතාමතාම ඔවුන්ගේ ජීවන තත්ත්වයට හානි කිරීම,ශාරීරික වශයෙන් දුබලතාවයට පත් කිරීම,උපත් පාලනය කිරීම, බලහත්කාරයෙන් ළමුන් එක් ජන කොට්ඨාශයකින් තවත් ජන කොට්ඨාශයකට මාරු කිරීමයි. මෙහිදි එක් ජන කොට්ඨාශයක් යන්නෙහිදි මුළුමනින්ම ජන කොටස හෝ එහි කොටසක්ද සංහාරයට ලක් කිරිම අදහස් වේ.
Rome statute of the International Criminal Court හි 06 වන ව්‍යවස්ථාව මඟින්ද මේ හා සමාන අර්ථ නිරූපණයක් ඉදිරිපත් කර තිබේ. Helen Fein අර්ථ දක්වන ආකාරයට ජන සංහාරය යන්න තුළ ජීව විද්‍යාත්මක වශයෙන් මෙන්ම සමාජමය වශයෙන්ද අදාළ පුද්ගල කොට්ඨාශය නැවත බිහි කිරිම වළක්වාලනු ලබයි.Lemkin නම් නීති විශාරදයා දක්වන පරිදි වර්ග සංහාරයේදි ක්ෂණිකව යම් ජාතියක් විනාශ වීම අදහස් වන්නේ නැත. එය අදාළ පුද්ගල කොට්ඨාශයේ පදනම විනාශ කිරිම අරමුණු කර ගත් යම් සැකැස්මක් සේම ඒ තුළින් ඔවුන්ගේ ජීවන තත්ත්වය විනාශ කර දැමීමක් ද සිදු විය
හැකිය.
වර්ග සංහාරය තුළ දේශපාලන, සමාජීය ආයතන තුළ සංස්කෘතිය, භාෂාව, ජාතික හැඟීම්,ආගම, ආර්ථික තත්ත්වයන් බිඳී යාමද පුද්ගල ආරක්ෂාව, නිදහස, ගෞරවය මෙන්ම තනි පුද්ගල ජීවිත විනාශ වී යාමද එම සැළැස්ම තුළ අන්තර්ගත විය හැකිය. ජන කොටසක් යන්න පිළිබඳව සළකා බැලීමේදී International Tribunal for the Former Yugoslovia මඟින් තීරණය කරන ලද prosecuter v Radislav Kristic හිදී "කොටස"(part)යන්න අර්ථ නිරූපණය කරයි. ඒ අනුව "කොටසක්" යන්න අදාළ ජන කොට්ඨාශවයන් සැළකිය යුතු කොටසක් විය යුතු බව තීරණය කරන ලදි.

වර්ග සංහාරය යනු අපරාධයකි

මනුෂ්‍යන් උත්පත්තියෙන්ම යම් අයිතිවාසිකම් සමූහයකට උරුමකම් කියයි. එම අයිතිවාසිකම් අද වන විට ලෝකයේ විවිධ සම්මුති මඟින් තව දුරටත් සුරක්ෂිත කර තිබේ.නමුත් වර්ග ඝාතනය තුළින් මිනිසුන්ගේ ජීවිතයට ඇති අයිතිය, ජාතිකත්වයට ඇති අයිතිය, කෲර හා අමානුෂික වධ හිංසාවන්ට ලක් නොවි සිටිමේ අයිතිය ද බරපතළ ලෙස උල්ලංඝනය කරයි. අප සියල්ලෝම මනුෂ්‍යන් වශයෙන් උපත ලබා ඇත්තෙමු. ජාතිය,වර්ගය, ආගම, කුලය අනුව කිසිම අයෙක් වෙනස් කොට නොසැළකිය යුතුය.වර්ග සංහාරයේදී යම් ජන කොට්ඨාශයක ඉදිරි පැවැත්ම අහිමි කරනු ලබයි. ළමුන්ගේ ජීවිත පවා විනාශ කර දැමීම ළමා අයිතිවාසිකම් ප්‍රඥප්තිය, අන්තර්ජාතික මානව හිමිකම් ප්‍රඥප්තිය මඟින්ද බැහැර කර තිබේ. එම අයිතිවාසිකම් සුරක්ෂිත කිරීමට සියළු රාජ්‍යයන් බැඳී සිටී.

ජාත්‍යන්තර නීතිය තුළ වර්ග සංහාරය වැළැක්වීම

ජාත්‍යන්තර සම්මුති නීතිය

මෑත කාලීන ලෝක ප්‍රවණතාව අනුව පෙනී යන්නේ ජාත්‍යන්තර ප්‍රජාව අමානුෂික ගණයේ අපරාධයක් ලෙස සළකන වර්ග සංහාරය විවිධ සම්මුති ඔස්සේ ප්‍රකාශිතවම ප්‍රතික්ෂේප කර ඇති බවයි.

 convention on the prevention and punishment of the crime genocide 1948
ජන සංහාරය මනුෂ්‍යත්වයට එරෙහි වු අපරාධයක් ලෙස දක්වා තිබේ. එහි පළමු වගන්තිය මඟින් ජන සංහාරය යන්න යුධ සමයේ සිදු වුවත් සාමකාමි කාලයක සිදු වුවත් අන්තර්ජාතික නීතිය යටතේ අපරාධයක් බව දක්වා ඇත. එහි දෙවන වගන්තිය මඟින් දක්වා ඇති පරිදි එය ජාතියක, ජන වර්ගයක හෝ ආගමික කොට්ඨාශයක් වැනි ජන සමූහයක් හෝ කොටසක් විනාශ කිරීමේ අරමුණින් සිදු කරන ලද්දක් විය යුතුය. මෙම සම්මුතිය 1951 සිට ක්‍රියාත්මක කිරීම ආරම්භ විය.

මෙම සම්මුතියේ දුර්වලතා

මෙහිදි ජන සංහාරය යන්නට ලබා දි ඇති අර්ථ නිරූපණය ප්‍රමාණවත් වන්නේ නැතැයි චෝදනා නැඟේ. M.Hassan Kakar ඔහුගේ The Soviet Invasion and the Afghan Response (1979- 1982) ග්‍රන්ථයේ තර්ක කරන පරිදි වර්ග සංහාරය සඳහා වූ අර්ථ නිරූපණය තුළට දේශපාලන කණ්ඩායමක් යන්න ඇතුළත් නොවීම අඩුපාඩුවකි.

 Rome Statute of International Criminal Court
දෙවන වගන්තිය: වර්ග සංහාරය මනුෂයත්වයට එරෙහි අපරාධයක් බව පිළිගනී.

මෑතකාලීන ඉතිහාසය තුළ අත්දැකීම්

 The Aghet : 1914 - 1923 කාලයේ ආමේනියානුවන්ට එරෙහි තුර්කි වර්ග සංහාරය

 The Holocaust : 1933 - 1945 කාලයේ ජර්මනියේ ඒකාධිපති පාලක ඇඩොල්ෆ් හිට්ලර්ගේ නාසි හමුදාව යුදෙව්වන්,රෝම, රුසියානුවන් හා වහල් ජනයාටත් විරුද්ධ දේශපාලන මතධාරීන්ටත් එරෙහිව සිදු කරන ලද වර්ග සංහාරය

 The Kluner Rouge Genocide : 1975 - 1979 කාලයේ කාම්පූචියාවේ වියට්නාම, මුස්ලිම්, චීන සුළුතරයට එරෙහිව සිදු කරන ලද ජනසංහාරය

 යුරෝපීයන් අැමෙරිකාවෙි සිදුකරන ලද දේශීය ජනතාව ඝාතනය කිරීම

 The Hutu : 1994 රුවන්ඩාවේ ටුට්සි (Tutsi) සුළුතරයට හා හුටු (Hutu) විරෝධීන්ට එරෙහිව සිදු කරන ලද වර්ග සංහාරය

20 වන ශත වර්ෂය තුළ ප්‍රධාන වශයෙන් සිදු වු මෙම ජන සංහාරයන්ට අමතරව මෑත කාලීන ඉතිහාසය තුළ තවත් උදාහරණ කිපයකි.

 1971 බංගලාදේශ (නැගෙනහිර පාකිස්ථාන) බෞද්ධ හින්දු ජනතාව සමූල ඝාතනය
 සෝවියට් කොමියුනිස්ට් රජය දේශපාලන,ආර්ථික හේතු මත කොමියුනිස්ට් විරෝධි ජාතික හා ආගමික කොටස් ඝාතනය
 චින කොමියුනිස්ට් රජය විසින් කරන ලද ටිබෙට් ජාතින් ඇතුළු සුළුතර කොටස් ඝාතනය
 නැමීබියාවේ හෙරෝරෝ ඝාතන
 බොස්නියාවේ මුස්ලිම් ඝාතන
 ඩාෆූර්හි කළු අප්‍රිකානු ඝාතන
 ඉරාකයේ කුර්දි ජනයා ඝාතනය
 ඇතමුන් ඕස්ට්‍රේලියානු රජය විසින් ඇබොර්ජියන් පවුල් වෙතින් ඔවුන්ගේ ළමුන් ඉවත් කිරීමට පියවර ගැනීමද සමූල ඝාතනයක් ලෙස දකී.

වර්ග සංහාරය අපරාධයක් ලෙස ජාත්‍යන්තර අධිකරණය තුළ සාකච්ඡා වීම

අද වර්ග සංහාරය හුදෙක් අන්තර්ජාතික නීතිය යටතේ වූ අපරාධයක් ලෙස සළකා බලන්නේ නැත. එය අද අනුලංඝනීය නියමයක් ලෙස ( jus cogens) සැවොම අනිවාර්යයෙන්අනුගමනය කළ යුතු "erga omnes" වගකීමක් බවට පත්ව තිබේ. ඒ අනුව සම්මුති නීතිය මඟින් පමණක් නොව චාරිත්‍රානුකූල නීතිය යටතේ පවා වර්ග සංහාරය ප්‍රතික්ෂේප කරනු ලැබේ. මේ අනුව අධිකරණ පර්ශද මඟින් මෙන්ම ජාත්‍යන්තර අධිකරණය යටතේ පවා ජන සංහාරය පිළිබඳ සළතා බැලූ අවස්ථා ඇත.

අධිකරණ පර්ශද ( ad hoc tribunals)

නියුරම්බර්ග් අධිකරණ පර්ශදය
දෙවන ලෝක යුද්ධ සමයේ නාසි හමුදාව විසින් ජර්මනියේ සිදු කරන ලද වර්ග සංහාරය පිළිබඳ කරුණු විමර්ශනය කර දඬුවම් පැමිණවීම සිදු කරන ලදී.

පැරණි යුගෝස්ලෝවියානු අධිකරණ පර්ශදය
1991 සිට බොස්නියාවේ සිදු කරන ලද ජන සංහාරය පිළිබඳ දඬුවම් නියම කරන ලදී. Republic Srpska Krajma හි අගමැති ඇතුළු පිරිසකට වසර 13 සිර දඬුවම් ද බොස්නියාවේ Serb හමුදා නිලධාරියෙකු වූ Vidoje Blagojevic වසර 18 සිර දඬුවම් සමඟ වර්ග සංහාරය පිළිබඳ දඬුවම් නියම කරන ලදී.

රුවන්ඩා අධිකරණ පර්ශදය
1994 රුවන්ඩාවේ සිදු වූ සමූල ඝාතන පිළිබඳ නඩු විභාග කරන ලදී.Prosecutor v Jean Paul Akayesu හිදි පර්ශදය මඟින් අන්තර්ජාතික නීතිය බරපතළ ලෙස උල්ලංඝනය කිරීම පිළිබඳ වගකීම පවරන ලදී.

අන්තර්ජාතික අධිකරණය

අධිකරණ පර්ශද මඟින් පමණක් නොව අන්තර්ජාතික අධිකරණය පිහිටුවීමෙන් පසු වර්ග සංහාරය බරපතළ ගණයේ අපරාධයක් ලෙස සළකා එමඟින්ද මේ පිළිබඳ නඩු පැවරීමේ හැකියාව ඇත.

Reservation to the Convention on the Prevention and Punishment of Genocide Case
වර්ග ඝාතනය යන්න අද අන්තර්ජාතික නිතිය යටතේ අපරාධයක් වශයෙන් පමණක් නොව අනිවාර්යෙන් අනුගමනය කළ යුතු යයි බැඳීමක් ඇති කරවන ලද අනුලංඝනීය නියමයක් වශයෙන්ද පිළිගන්නා ලදි.

Genocide in Dafur
සුඩානය තුළ මනුෂ්‍යත්වයට එරෙහි වු අපරාධයන්, යුධ අපරාධයන් ආදිය සිදු වු බවට තීරණය කළ නමුත් වර්ග සංහාරය සිදු වූ බව ඔප්පු කළ නොහැකි විය.

Bosnian Genocide Case
සර්බියානු හමුදා විසින් අටදහසක් පමණ වු බොස්නියානු ජනයා ඝාතනය කිරිම, කෲර වධහිංසා පැමිණවීම ආදි අපරාධ අපරාධ රැසක් සිදු කර තිබුණි. නමුත් අවාසනාවන්ත ලෙස අධිකරණය ප්‍රකාශ කර සිටියේ වර්ග සංහාරය කිරීමට තරම් අවශ්‍ය වූ චේතනාව පෙන්විමට මෙහිදි හැකියාවක් ලැබි නොමැති බවයි.

දේශීය නීති තත්ත්වයන් යටතේ වර්ග සංහාරය යන්න අපරාධයක් ලෙස

කැනඩාව
War Crimes against Humanity Act මඟින් වර්ග සංහාරය යන්න කැනඩාව තුළ සිදු කරනු ලැබුවද (කැනඩා දේශ සීමාවට පැමිණි පිටස්තරයෙකු සිදු කළද) කැනඩා දේශ සිමාවෙන් පිටතදී සිදු කරනු ලැබුවද කැනේඩියානු ජාතිකයෙක් විසින් සිදු කරනු ලැබුවද ඔහුට එරෙහිව නඩු පැවරීමේ හැකියාව ඇති බව පිළිගනී.

නෙදර්ලන්තය
2005 දෙසැම්බර් මස ඕලන්ද අධිකරණය මඟින් Frans Van Anraut ට එරෙහිව ඉරාකයේ කුර්දි ජනයා ඝාතනය වූ සමයේ ඉරාකයට රසායනික අවි සැපයීම පිළිබඳ නඩු පවරන ලදී. නමුත් ඔහුට වර්ග සංහාරය යටතේ නොව යුධ අපරාධයක් ලෙස සළකා ඒ පිළිබඳ වගකීම පවරන ලදි.

ස්පාඤ්ඤය
2005 වර්ෂයේ චීන ජාතිකයන් පිරිසකට එරෙහිව ටිබෙටයෙහි වර්ග ඝාතනය කිරීමට සහභාගි වීම පිළිබඳ නඩු පවරන ලද්දේ වර්ග ඝාතනය පිළිබඳ විශ්වමය අධිකරණ බලය තිබූ බැවිනි.

ඇමරිකා එක්සත් ජනපදය
ඇමරිකාවේ ෆෙඩරල් නිතිය තුළ ඇමරිකානුවකු කරන ලද වර්ග සංහාරයක් අපරාධයක් ලෙස හඳුනා ගනී. ඊට වරදකරුවකු වන වන අයකුට මරණ දඬුවම හෝ ජීවිතාන්තය දක්වා සිර දඬුවම් නියම කළ හැකිය.

එක්සත් රාජධානිය
International Criminal Court Act මෙහිදී බලපැවැත්වේ. එංගලන්ත සාමි මන්ත්‍රී මණ්ඩලය විසින් තීරණය කරන ලද පිනෝචේ නඩු තීන්දුව (pinochet case) වැදගත් සංදිස්ථානයකි. චිලි දේශයේ පිනෝචේ රාජ්‍ය සමයේ සිදු කරන ලද වර්ග සංහාරයන් හා අනෙකුත් යුධ අපරාධ පිළිබඳ පිනෝචේ උදර්පණය කරන ලෙස ඉල්ලා ස්පාඤ්ඤය නඩු පවරන ලදී. සාමි මන්ත්‍රී මණ්ඩලය තිරණය කරන ලද්දේ රාජ්‍යය නායකයෙකු වුවත් මනුෂයත්වයට එරෙහි අපරාධයක් වන වර්ග සංහාරය යන්නේ නායකයෙක්ට වගකීමෙන් මිදිය නොහැකි බවයි.මීට අමතරව බෙල්ජියම,ෆිජී ඇතුළු රටවල් වර්ග සංහාරය පිළිබඳව විශ්වමය අධිකරණ බලය පිළිගනී.

වර්ග සංහාරය වැළැක්විමේ අභියෝග
 ජාත්‍යන්තර නීතිය බලාත්මක කිරිමේදී මතුවන ප්‍රායෝගික ගැටළු
 නිරන්තර අවධියෙන් සිටීමේ හැකියාව අඩු වීම
 දේශීය නීතිය මෙන්ම ජාත්‍යන්තර නීතියේ අර්ථ නිරූපණයේ පවතින දුර්වලතා

Stages of Genocide and efforts to prevent
1996 හිදී "Genocide Watch" හි නිර්මාතෘ Gregory Stanton වර්ග සංහාරය පිළිබඳ පියවර 8ක් යෝජනා කර තිබේ(at United States Department of state). ඔහු යෝජනා කරන පරිදි වර්ග සංහාරය පියවර 8ක් ඔස්සේ වර්ධනය වන අතර එය කළින් අනාවැකි පළ කරන්නක් මිස ස්ථිර එකක් නොවේ.

පරිශීලනය කළ මූලාශ්‍ර
 www.wekipedia.com
 www.preventgenocide.com
 Sri Lanka Journal of International Law (2006 - vol 18)

මේ අඩවිත් බලන්න
ජාත්‍යන්තර අපරාධ අධිකරණය
වර්ග ඝාතනය
මනුෂ්‍යත්වයට එරෙහි අපරාධ
විවිධ රටවල් තුළ සිදු වූ වර්ග සංහාරයන්

ජාත්‍යන්තර අපරාධ නීතිය
සමූහ ඝාතන
Racism
මිනීමැරීම්
අපරාධ

වර්ග සංහාරය


Flibanserin er et lægemiddel, som er blevet fremstillet (med stadige studier og tests) som hormonfri behandling til kvinder i overgangsalderen, der lider af HSDD (hypoactive sexual desire disorder), dvs. nedsat sexlyst. Det er medicinalproducenten Boehringer Ingelheim, som startede udviklingen af Flibanserin, men de stoppede arbejdet, efter lægemidlet fik dårlig evaluering af den amerikanske føde- og lægemiddelstyrelse (FDA) i oktober 2010. Herefter købte medicinalproducenten Sprout Pharmaceuticals rettighederne til Flibanserin, som har ført forskningen og udviklingen videre.

I medicinske forsøg har denne medicin øget antallet af gange med tilfredsstillende seksuelt samvær per måned med en halv eller en hel gang i forhold til den gruppe, som fik placebo. Øgningen er sket fra et startpunkt på omkring to til tre gange om måneden. HSDD blev anerkendt som særskilt seksuel dysfunktion for mere end 30 år siden, men blev fjernet fra den amerikanske psykiatri forenings diagnose- og statistikmanual over psykiske lidelser i 2013 og erstattet med en ny diagnose kaldet kvindelig seksuel interesse/ophidselses-forstyrrelse (FSIAD "female sexual interest/arousal disorder").

Effekt
Medicinen øger antallet af gange, kvinder har tilfredsstillende seksuelt samvær per måned med omkring en halv til en hel gang i forhold til de kliniske tests, der blev lavet med placebogruppen. Udgangspunktet i forsøgene var ca. to til tre månedlige gange. Kliniske tests med mere end 5000 præmenopausale kvinder med HSDD viste at:

Selvom de to nordamerikanske forsøg med Flibanserin 100 mg dosis før sengetid viste en signifikant forskel mellem Flibanserin og placebo i forhold til slutpunktet for tilfredsstillende seksuelle aktiviteter, så fejlede de begge i forhold til at bevise en signifikant forbedring af de andet punkt; lysten til sex. Derfor opfyldte ingen af studierne de aftalte kriterier for succes i forhold til at fastsætte affekten af flibanserin til behandling af HSDD.

De kvinder, som fik flibanserin, rapporterede, at det antal gange de havde "tilfredsstillende seksuelt samvær" steg fra 2,8 til 4,5 per måned. Men kvinder, som fik placebo, oplevede også en øgning af antal gange med "tilfredsstillende seksuelt samvær" fra 2,7 til 3,7 per måned. Evalueringen af den samlede forbedring, og om forbedringen betød noget for kvinderne, viste en signifikant højere rate af oplevede meningsfulde fordele hos de flibanserinbehandlede kvinder i forhold til placebogruppen. Effekten af flibanserin sås fra den første måling 4 uger efter behandlingsstart, og effekten blev opretholdt gennem hele behandlingsperioden.

Bivirkninger
Den samlede forekomst af bivirkninger hos kvinder, der tager flibanserin var lav, og størstedelen af bivirkningerne var milde til moderate og forsvandt igen under behandlingen. De hyppigst rapporterede bivirkninger var svimmelhed, kvalme, træthed, søvnighed og søvnløshed. Disse bivirkninger ved Flibanserin er der dog også rettet kritisk fokus på, og de skal følges nøje.

Virkningsmekanisme
Den antagede virkningsmekaniske refererer til den såkaldte Kinsey dobbelt kontrol-model. Adskillige kønshormoner, neurotransmittere og hormoner har markant stimulerende eller hæmmende effekt på den seksuelle respons. Blandt de neurotransmittere, er den excitatoriske aktivitet drevet af dopamin og noradrenalin, mens den inhibitoriske aktivitet er drevet af serotonin. Balancen mellem disse systemer er relevant for at have en sund seksuel respons. Ved at ændre disse neurotransmittere i de udvalgte områder af hjernen, kan flibanserin – en 5-HT1A-receptor-agonist, D4 receptor meget svag partiel agonist/antagonist og 5-HT2A-receptor-antagonist – muligvis forbedre balancen mellem disse neurotransmittersystemer.

Flibanserin er en 5-HT1A-receptor-agonist, en D4 receptor meget svag partiel agonist / antagonist og 5-HT2A-receptor-antagonist, som oprindeligt blev udviklet i forsøget på at fremstille et antidepressivt lægemiddel. De indledende (prækliniske) test viste, at Flibanserin påvirker disse receptorer fortrinsvist i udvalgte områder af hjernen og hjælper med at forbedre balancen mellem disse hæmmende og excitatoriske virkninger.

Samfund og kultur
Der har i hele forløbet med udviklingen og godkendelsen af Flibanserin været flere diskussioner med andre aspekter. Bl.a. har der fra kvindeligt ligestillingssynspunkt været rettet kritik mod, at Flibanserin blev afvist pga. sine bivirkninger, da Viagra til mænd netop også har bivirkninger, men har været på markedet siden 1998. Og mænd har således flere typer godkendte potenspiller at vælge imellem, mens der indtil august 2015 stadig ingen har været til kvinder.

FDA-godkendelse
Den 18. juni 2010 stemte et rådgivende udvalg i den amerikanske fødevare- og lægemiddelstyrelse (FDA) imod en godkendelse af flibanserin. Og en anden rapport fra FDA anbefalede også et nej til godkendelse. FDA vælger normalt at følge disse udvalgs anbefalinger. Den 8. oktober 2010 erklærede Boehringer Ingelheim, at de ville vælge af afbryde arbejdet med at få flibanserin godkendt som følge af anbefalingerne fra FDAs ekspertgruppe.

Den 27. juni 2013 bekræftede Sprout Pharmaceuticals, at de havde genindsendt flibanserin til FDA for at få deres godkendelse. I december 2013 blev der lavet et formelt dokument, der indeholdt de punkter, som FDA krævede skulle undersøges nærmere. Bl.a. to kliniske studier som skal afgøre, hvorvidt flibanserin påvirker evnen til at køre bil, samt om det påvirker andre biokemiske processer.   Sprout indgav en ny ansøgning om godkendelse i 2014. Den 4. Juni 2015 forhåndsgodkendte et ekspertudvalg i FDA Flibanserin til salg i USA med stemmerne 18 for og 6 imod. Den 18. I august 2015 blev Flibanserin endeligt godkendt i USA af FDA.

Referencer

Organofluorider

Flibanserin


Manuel Reyes Millán,  conocido por su apodo de Jorobado de Notre Barbate y televisivamente como Pozí (San Fernando, 13 de marzo de 1941-Vejer de la Frontera, 21 de enero de 2012), fue un personaje español que obtuvo cierta fama mediática a finales de los años 1990 cuando inició su etapa televisiva en el programa Crónicas marcianas.

Biografía

Nació en San Fernando el 13 de marzo de 1941 con el nombre de Manuel Reyes Millán, Manolo o Manolito, como mucha gente le llamaba. Su infancia no fue fácil ya que desde niño se sintió «diferente» al resto y sus ademanes y formas afeminadas provocaron el rechazo de sus compañeros de colegio y otros conocidos, sufriendo humillaciones y bullying constantemente.

De su infancia y juventud apenas se sabe que vivió toda su vida en la provincia de Cádiz y, parece ser, no estuvo emparejado con nadie. A pesar de ello, en un programa de Telecinco presentado por Concha Velasco, aseguró que estaba saliendo con un chico manchego llamado Carlos.

Salto a la fama

Manolo comenzó su carrera en la pequeña pantalla gracias al espacio de Telecinco Crónicas marcianas, presentado por Javier Sardà, y posteriormente participó en otros formatos como Ratones coloraos, de Jesús Quintero. Sus intervenciones en el programa de Sardà eran muy asiduas y se convirtió en uno de los personajes más queridos y conocidos de la televisión, siendo pionero del denominado fenómeno friki.

Entre sus actuaciones, imitaba a la famosa radionovela Ama Rosa. Y también inventó varias frases que se hicieron célebres y que aún hoy continúan siendo utilizadas por muchos, como «ay, omá que rico» o sus archiconocidos «Amparo» y «po''' zí».

Pozí llamaba mucho la atención por su aspecto físico. Tenía una joroba prominente, apenas tenía dos dientes, era muy pequeño de estatura y a pesar de su avanzada edad se pintaba las uñas y se maquillaba.

Cómo colofón de su tremenda fama se le ofreció un papel en la película FBI: Frikis Buscan Incordiar que dirigió Javier Cárdenas y en la que aparecieron todos los famosillos de la época donde eran víctimas de unas bromas pesadas. La película se estrenó en cines en junio de 2004.

 Final de su vida Crónicas marcianas decidió cancelar sus emisiones en el año 2005, y por lo tanto, el Pozí dejó de salir en las pantallas y se fue a Chiclana —pueblo de su niñez—. Allí estaría viviendo con un hermano suyo durante tres años. Pero tras sufrir malos tratos por parte de su hermano, decidió volver a Barbate —pueblo donde vivía—. Allí todos los millones que había ganado en la televisión se lo estafaron varios de sus representantes que se aprovecharon de su confianza y acabó ocupando una casa sin luz ni agua, en la más pura indigencia y conviviendo con uno de sus sobrinos que tenía un problema de drogadicción.

En febrero de 2010, en una conexión que hizo el programa Sálvame con la casa de Pozí, se demostró que el anciano vivía en un estado absolutamente deplorable, entre basura, jeringuillas y humedad. Estaba encamado y enfermo. Denunciaba el robo de todo su dinero por parte de «el Lince», el que había sido su representante durante su época de gloria.

Javier Cárdenas, al enterarse de la situación de su apadrinado, se hizo cargo de los gastos de una residencia para ancianos en el pueblo de Vejer de la Frontera y lo llevó allí. Falleció el 21 de enero de 2012 a los 70 años.

 Trayectoria

 Televisión

Crónicas marcianas (1999-2005)Ratones coloraos (2002-2005)

 Cine

 FBI: Frikis Buscan Incordiar (2004)
 Torrente 3: El protector'' (2005)

Referencias

Humoristas de Andalucía
Personas LGBT de España
Nacidos en San Fernando (Cádiz)

El Pozí


Lux (Latin, 'light') is the SI derived unit of illuminance, which measures the perceived intensity of light. LUX is a gene involved in the circadian rhythms of Arabidopsis thaliana.

Lux or LUX may also refer to:

Arts and entertainment
 Lux (Brian Eno album), 2012
 Lux (Gemini Syndrome album), 2013
 Lux (video game), 2002
 Lux, King of Criminals, a 1929 German silent film
 LUX Magazine, a fashion magazine by PennWell
 Lux Prize, a European Parliament film prize
 Lux Radio Theatre, a former American long-running radio anthology series
 Lux Style Awards, a Pakistani entertainment industry awards ceremony
 Life Unexpected, an American TV series also known as Lux

In fiction
 Lux Cassidy, protagonist in the American TV drama Life Unexpected
 Lux, character in the novel and film The Virgin Suicides
 Lux Arcadia, character in the light novel series Undefeated Bahamut Chronicle
 Lux, Jayne Cobb's gun in the sci-fi TV series Firefly
 Lux, resources in the video game Kingdom Hearts χ
 Lux, champion in the video game League of Legends
 Lux, nightclub in the urban fantasy TV series Lucifer

Businesses and organisations
 LUX (British film company), for the promotion of experimental film
 Lux Capital, an American venture capital firm
 Lux Film, an Italian film company
 Lux Industries, an Indian underwear company
 Lux Products, a thermostat brand of Johnson Controls Inc.
 LUX* Resorts & Hotels, a hotel operator based in Mauritius
 Lux (soap), a global brand developed by Unilever
 Lux, Italian stock exchange ticker for Luxottica, an Italian eyewear conglomerate

People
 Adam Lux (1765–1793), German revolutionary
 Danny Lux (born 1969), American composer
 Gavin Lux (born 1997), American baseball player
 Germán Lux (born 1982), Argentine association footballer
 Gwen Lux (1908–1987), American sculptor
 Josef Lux (1956–1999), Czech politician
 Kazimierz Lux (1780–1846), Polish soldier and pirate
 Loretta Lux (born 1969), German photographer
 Lucien Lux (born 1956), Luxembourgian politician
 Lux Interior (Erick Lee Purkhiser, 1946–2009), American singer
 Lux Pascal, American-born Chilean actor and activist
 Mike Lux (born 1960), American political consultant
 Olivia Lux (born 1994), American drag queen
 Thomas Lux (1946–2017), American poet
 Vitalij Lux (born 1989), Kyrgyzstani-German footballer
 Matthew David Graham, online pseudonym Lux, child pornographer

Places
 Lux, Côte-d'Or, France
 Lux, Haute-Garonne, France
 Lux, Saône-et-Loire, France
 Luxembourg, a country in western Europe

Science and technology
 Conway's LUX method for magic squares, an algorithm for creating magic squares
 Large Underground Xenon experiment, formerly at the Sanford Underground Research Facility, U.S.
 Lux operon, which controls bioluminescence in luminescent bacteria

Transportation
 Dudek Lux, a Polish paraglider design
 Lux (Lyft), a level of service from ridesharing company Lyft
 Lux, Nevada, train station, U.S.
 LUX, a series of cars by VinFast
 LUX, the IATA code for Luxembourg Airport, the principal airport of Luxembourg
 LUX, the National Rail code for Luxulyan railway station, Cornwall, Uk

Other uses
 Lux, a Danish barley variety
 Lux, German for lynx

See also

 LX (disambiguation)
 Fiat Lux (disambiguation)
 Lux Aeterna (disambiguation)
 Lux Mundi (disambiguation)
 "400 Lux", a song by Lorde on the Pure Heroine album
 Luxx (disambiguation)

German-language surnames
Surnames from given names

Lux (disambiguation)


An Peristylus lancifolius in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Achille Richard. An Peristylus lancifolius in nahilalakip ha genus nga Peristylus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Peristylus

Peristylus lancifolius


Kevin Kesar Londoño (nascido em 19 de julho de 1985) é um americano lutador profissional atualmente contratado pela WWE, onde atua na marca SmackDown sob o nome do ringue Karrion Kross ao lado de sua esposa na vida real Scarlett Bordeaux.

Antes de seu tempo na WWE, Kesar se apresentou para Impact Wrestling, Lucha Libre AAA Worldwide (AAA), Major League Wrestling (MLW) e várias promoções no circuito independente sob os nomes de ringue Kevin Kross e Killer Kross. No AAA, ele foi membro dos estábulos MAD e La Facción Ingobernable. Ele também apareceu na quarta temporada do projeto americano da AAA Lucha Underground como The White Rabbit, o líder do estábulo Rabbit Tribe de Paul London.

Kesar assinou com a WWE em fevereiro de 2020 sob o nome de Karrion Kross e começou uma seqüência de vitórias em sua marca de desenvolvimento, NXT, que o levou a vencer o Campeonato do NXT antes de ter que abandoná-lo devido a lesão. Kross recuperou o título em abril de 2021 no NXT TakeOver: Stand & Deliver. Depois de fazer sua estreia no plantel principal no marca Raw naquele julho, sua seqüência de vitórias foi imediatamente quebrada, ele perdeu o campeonato NXT para Samoa Joe no mês seguinte, e seu personagem na tela foi posteriormente alterado. A WWE finalmente lançou Kesar em novembro, e ele voltou à WWE em agosto de 2022, nove meses após seu lançamento inicial.

Carreira no wrestling profissional

Global Force Wrestling (2015)
Em 24 de julho de 2015, Kesar fez sua estreia na Global Force Wrestling na gravação GFW Amped como Killer Kross, perdendo para Bobby Roode nas quartas de final da GFW Global Championship.

Em 21 de agosto, Kross enfrentou Joey Ryan em uma derrota durante a gravação do GFW Amped.  Em 23 de outubro, Kross enfrentou Brian Myers e Kongo Kong em uma luta de três candidatos para o GFW Global Championship, que foi vencida por Kong.

Lucha Underground (2015–2018)
Entre 2015 e 2016, Kevin Kross trabalhou várias lutas sombrias para Lucha Underground. Em 13 de dezembro de 2015, Kross fez sua estreia pela promoção, derrotando Vinny Massaro em uma dark match.

Em 11 de julho de 2018, Kross voltou com um novo personagem chamado The White Rabbit, ele deu seu cetro de madeira para Paul London e ordenou que ele matasse Mascarita Sagrada  a sangue frio por liderar a Tribo dos Coelhos até seu covil secreto.

Lucha Libre AAA Worldwide (2017–2020)
Em 19 de março de 2017, como Kevin Kross, ele fez sua estreia no AAA no Rey de Reyes, ajudando Johnny Mundo para vencer o AAA Mega Championship, AAA Latin American Championship e AAA World Cruiserweight Championship. Ele fez sua estreia no ringue em 12 de abril, juntando-se a Johnny Mundo e Taya para derrotar Argenis, Ayako Hamada e El Hijo del Fantasma em uma luta de duplas de seis homens sem desqualificação.

Em 4 de junho, Kross competiu em uma ameaça tripla jaula de aço contra El Hijo del Fantasma e El Texano Jr. no Verano de Escándalo, a luta terminou em um no contest depois que Fantasma e Texano Jr. escaparam da jaula ao mesmo tempo. Em 20 de abril de 2018, Kross voltou ao AAA, alinhando-se com Juventud Guerrera e Teddy Hart para atacar Dr. Wagner Jr. e Hernandez. O trio se autodenominava MAD.

Em 3 de agosto de 2019 no Triplemanía XXVII, Kross se juntou a Los Mercenarios (Texano Jr. e Taurus) para enfrentar Psycho Clown, Cody Rhodes, e o estreante Cain Velasquez, o time de Kross foi derrotado. Em 14 de dezembro em Guerra de Titanes, Kross se juntou ao novo La Facción Ingobernable estável.

Impact Wrestling (2018–2019)
No episódio de 14 de junho de 2018 de Impact, Kesar, como Killer Kross, fez sua estreia em um segmento de bastidores se passando por um policial, prendendo Petey Williams por ser o suspeito do misterioso atacante X que estava revelando talentos e pessoal nos bastidores por várias semanas. Uma vez em uma área isolada nos bastidores, no entanto, Kross atacou e sufocou Williams algemado, revelando-se como o verdadeiro atacante. Kross fez sua estreia no ringue no episódio de 5 de julho do Impact, derrotando Fallah Bahh. Duas semanas depois, Kross derrotou Williams por paralisação do árbitro após aplicar um estrangulamento.

No episódio de 9 de agosto de Impact, Kross ajudou Austin Aries a reter seu Impact World Championship contra Eddie Edwards, acertando o último com um  Saito Suplex após um ref bump. Áries anunciou Kross como sua "apólice de seguro" na semana seguinte. A dupla se juntou a Moose, que traiu Edwards durante uma luta de duplas em 30 de agosto. Em Bound for Glory em 14 de outubro, Kross e Moose foram derrotados por Edwards e Tommy Dreamer em uma improvisada tag match. No evento principal, Kross e Moose estavam no canto de Aries quando ele perdeu o Impact World Championship para Johnny Impact.

Depois que sua aliança com Áries terminou, Kross entrou em um enredo com o Impact, no qual Kross disse ao Impact que precisava dele para manter o título do Impact por muito mais tempo. No Homecoming em 6 de janeiro de 2019, Kross atacou Impact e sua esposa Taya Valkyrie após o evento principal. No episódio de 25 de janeiro do ''Impact!'', Kross desafiou o Impact pelo Campeonato Mundial, porém, a partida terminou em dupla desqualificação. No Impact Wrestling: Uncaged, Kross perdeu um four-way fatal pelo título que também contou com Moose e Brian Cage. Kross então entrou em uma rivalidade com Eddie Edwards em maio, depois que Kross destruiu um kendo stick que foi presenteado a Edwards por Tommy Dreamer. Isso resultou em lutas hardcore como street fight e first blood match.

Em 13 de maio, foi relatado que Kross pediu sua liberação do Impact Wrestling após renegociações de contrato. Seu problema resultou de problemas com sua direção criativa, bem como seu atual contrato de pagamento por apresentação. Ele não foi liberado na época. No Slammiversary XVII em 7 de julho, Kross perdeu uma primeira luta de sangue para Eddie Edwards, onde ele supostamente se recusou a fazer um trabalho de lâmina e eles usaram sangue falso em seu lugar. Relatórios indicaram que havia preocupação com "a falta de exames de sangue e a ausência de um médico no local. Após essa luta, ele não foi escalado para aparecer nas gravações de televisão de julho, agosto ou setembro e os dois lados continuaram a negociar. Foi relatado que seu contrato terminaria em dezembro, mas que a empresa tinha a opção de renová-lo por mais um ano. Em dezembro, o Impact Wrestling liberou Kross de seu contrato.

Major League Wrestling (2020)
Kross fez sua estreia pela Major League Wrestling (MLW) no evento Fightland em 1º de fevereiro de 2020, onde derrotou Tom Lawlor.

WWE (2020–2021)
Antes de assinar com WWE, Kesar fez uma aparição única em 16 de fevereiro de 2015, no episódio de Raw como Kevin Kross, onde se juntou a  Darren Young para enfrentar The Ascension (Konnor e Viktor) em uma luta que resultou em sem contestação.

No episódio de 4 de fevereiro de 2020 de WWE Backstage, foi confirmado que Kross havia assinado com a WWE. Nas semanas seguintes, foram mostrados pacotes de vídeo misteriosos que mais tarde seriam revelados como Kross. No episódio de 8 de abril do NXT, Kross e Scarlett (abreviação de seu antigo nome de ringue Scarlett Bordeaux) foram vistos em um carro assistindo Johnny Gargano após sua luta com  Tommaso Ciampa. Na semana seguinte, Kross estreou atacando o Ciampa. No episódio de 6 de maio do NXT, sob o novo ring name Karrion Kross, ele fez sua estreia ao derrotar Leon Ruff em uma luta de squash. No TakeOver: In Your House em 7 de junho, Kross derrotou Ciampa por finalização técnica. No TakeOver: XXX em 22 de agosto, ele derrotou Keith Lee para vencer o NXT Championship pela primeira vez. No entanto, no dia seguinte, a WWE anunciou que Kross havia sofrido um ombro separado durante a luta, e no episódio de 26 de agosto do NXT, ele desocupou o título; isso encerrou seu reinado em apenas 4 dias, tornando-o o mais curto da história do título.

No episódio de 9 de dezembro do NXT, Kross voltou e atacou Damian Priest. No New Year's Evil em 6 de janeiro, Kross derrotou Priest. Na segunda noite de  TakeOver: Stand & Deliver em 8 de abril, ele derrotou Finn Balor para ganhar o NXT Championship pela segunda vez. No episódio de 25 de maio do NXT, Kross reteve o título contra Balor em sua primeira defesa de título. Em 13 de junho no In Your House, Kross manteve o campeonato com sucesso ao derrotar Pete Dunne, Kyle O'Reilly, Johnny Gargano, e Adam Cole em uma luta fatal de 5 vias. No episódio de 13 de julho do NXT, Gargano enfrentou Kross pelo NXT Championship com Samoa Joe como árbitro convidado, onde reteve com sucesso. No TakeOver 36, Kross perdeu o NXT Championship para Joe, sofrendo sua primeira derrota no NXT; esta foi sua última luta no NXT antes de ser transferido para o Raw.

Enquanto era campeão do NXT, Kross fez sua estreia no plantel principal no episódio de 19 de julho do Raw , onde foi derrotado por Jeff Hardy em uma luta sem título, marcando sua primeira derrota por pinfall na WWE. Muitos críticos e público reclamaram que o resultado prejudicou o formidável caráter de Kross por perder em menos de dois minutos. De acordo com Kross em uma entrevista após sua libertação, a luta originalmente deveria durar 10 minutos antes de ser abruptamente encurtada para 90 segundos logo após sua entrada no ringue. Depois de perder o NXT Championship, Kross foi transferido para o Raw em seu episódio de 23 de agosto, atuando sem Scarlett e estreando um novo visual onde usava um capacete de gladiador e suspensórios em sua entrada; seu novo traje e direção de personagem foram ainda mais criticados, com muitos considerando essas mudanças desnecessárias e mal pensadas. WWE Hall of Famer Mick Foley falou sobre os problemas da WWE, dizendo que o personagem de Kross foi "muito diluído e até fez uma piada quando eles estrearam no plantel principal." Os comentários de Foley foram apoiados por outro membro do Hall da Fama da WWE, Booker T. Em 4 de novembro, Kross e Scarlett foram dispensados de seus contratos com a WWE.

Retorno ao MLW (2022)
Em fevereiro de 2022, Kross retornou à MLW, onde esteve ausente por 2 anos. Atendendo pelo nome Killer Kross, ele venceu sua luta de estreia no SuperFight contra Budd Heavy por paralisação do árbitro. Em 31 de julho, no evento Ric Flair's Last Match, Kross derrotou Davey Boy Smith Jr.

New Japan Pro Wrestling (2022)
Killer Kross fez sua estreia na NJPW no evento Lonestar Shootout, perdendo para Minoru Suzuki. Kross voltou durante as gravações do Collision 2022, derrotando Yuya Uemura.

Retorno à WWE (2022–presente)
No episódio de 5 de agosto de 2022 de SmackDown, Kesar, reprisando seu personagem Karrion Kross, fez seu retorno não anunciado à WWE ao lado de Scarlett, atacando Drew McIntyre no final do show e juntando-se oficialmente à marca SmackDown no processo. No episódio de 23 de setembro do SmackDown, McIntyre desafiou Kross para uma Luta Strap no Extreme Rules, que ele aceitou. No evento de 8 de outubro, Kross derrotou McIntyre com o Kross Hammer após interferência de Scarlett. No SmackDown seguinte ao Extreme Rules, Kross estava escalado para competir em um four-way fatal para determinar o contendor número um para o Intercontinental Championship; porém, conforme o programa ia ao ar, foi mostrado que Kross se envolveu em um acidente de carro e ao receber socorro, foi atacado por McIntyre, impossibilitando-o de competir. Kross foi substituído por Rey Mysterio, que venceu o four-way que se seguiu. No Crown Jewel em 5 de novembro, Kross perdeu para McIntyre em uma luta em uma jaula de aço quando McIntyre escapou da jaula antes de encerrar sua rivalidade. A partir de dezembro de 2022, Kross começou uma rivalidade com Rey Mysterio. No episódio de 27 de janeiro do SmackDown, Kross perdeu para Rey após um roll up pin. Na noite seguinte no Royal Rumble, Kross entrou em sua primeira luta Royal Rumble em # 7, mas foi eliminado por McIntyre. No episódio de 24 de fevereiro do SmackDown, Kross derrotou Rey após interferência de Dominik Mysterio.

Outras mídias
Kesar aparece em WWE 2K22 e WWE 2K23 sob sua persona Karrion Kross.

Vida pessoal
Kesar está em um relacionamento com a lutadora profissional Elizabeth Chihaia, mais conhecida por seu nome de ringue Scarlett Bordeaux. Em 23 de setembro de 2021, ele anunciou seu noivado com o Bordeaux. Em 20 de abril de 2022, eles anunciaram o casamento no Alasca, em uma cerimônia privada em uma geleira. Kesar é da América Central, bem como descendentes de porto-riquenhos.

Campeonatos e conquistas

 Cauliflower Alley Club
 Rising Star Award (2018)
 Future Stars of Wrestling
 FSW Heavyweight Championship (1 vez)
 FSW Mecca Championship (1 vez)
 Impact Wrestling
 Impact Year End Awards para One to Watch in 2019 (2018)
 Maverick Pro Wrestling
 MPW Championship (2 vezes)
 Modern Vintage Wrestling
 MVW Heavyweight Championship (1 vez)
 Masters of Ring Entertainment
 MORE Wrestling World Championship (1 vez)
 Pro Wrestling Illustrated
 Classificado em 16º lugar entre os 500 melhores lutadores individuais no PWI 500 em 2021
 Ring Warriors
 Ring Warriors Grand Championship (1 vez)
 Stand Alone Wrestling
 PWAD Championship (1 vez)
 The Wrestling Revolver
 REVOLVER Championship (1 vez)
 WWE
 NXT Championship (2 vezes)

Referências
Nascidos em 1985
Norte-americanos de ascendência porto-riquenha
Pessoas vivas
Lutadores dos Estados Unidos

Ligações externas

Karrion Kross


بيزاس (باليونانية:Βύζας) مؤسس مدينة بيزنطة، وكان ذلك في عام 667ق م، وهو ابن الملك نيسوس وهو من ملوك ميغارا المشهورين، وقد سافر إلى مضيق البوسفور وبنى مدينته قبالة مدينة تشاكيلوند، وقد اشتق اسم مدينة بيزنطة من اسمه. وقد ازدهرت بيزنطة ازدهارا تجاريا عظيما بسبب كونها على المدخل الوحيد للبحر الأسود.

المراجع

أطفال بوسيدون
الإمبراطورية البيزنطية
ملوك في الأساطير الإغريقية
مؤسسو مدن

بيزاس


Iván Rocha Lima (nacido el 14 de enero de 1969 en São Paulo, Brasil) es un exfutbolista brasileño. Jugaba de defensor y su primer club fue el São Paulo. Tiene  y desarrolló la mayor parte de su carrera en España.

Carrera

Comenzó su carrera en 1988 jugando para el São Paulo. Jugó para el equipo hasta 1992. Ese año se fue a España para formar parte de las filas del Real Valladolid. Se mantuvo en el club vallisoletano hasta 1994. Ese año se traslada al Atlético Madrid. Juega para el equipo colchonero hasta 1996. Ese año fue cedido al Real Valladolid. Al año siguiente fue cedido a las filas del CD Logroñés. Ese año se fue al Atlético de Madrid B. En 1998, después de pasar por la filial del equipo colchonero, fue cedido al RCD Mallorca. Ese año se fue al Alavés, en donde juega hasta el año 1999. Ese año se sumó a las filas del CD Numancia de Soria. Juega para el club hasta el 2000. Ese año se trasladó al Elche CF. Se mantuvo en ese club hasta el año 2001. En 2003, a su regreso de España, se pasó al Paulista FC. Ese año se trasladó al União São João, en donde se retiró en el año 2004.

Clubes

Enlaces externos

 Ficha en BDFútbol

Nacidos en São Paulo
Defensas de fútbol
Futbolistas de Brasil
Futbolistas del São Paulo Futebol Clube
Futbolistas del Real Valladolid Club de Fútbol en los años 1990
Futbolistas del Club Atlético de Madrid en los años 1990
Futbolistas del Club Deportivo Logroñés
Futbolistas del Club Atlético de Madrid "B"
Futbolistas del Real Club Deportivo Mallorca en los años 1990
Futbolistas del Deportivo Alavés en los años 1990
Futbolistas del Club Deportivo Numancia
Futbolistas del Elche Club de Fútbol en los años 2000
Futbolistas del Paulista Futebol Clube
Futbolistas del União São João

Iván Rocha


Place de Clichy (numită adesea Place Clichy) este o piață situată în partea de nord-vest a orașului Paris. Ea se află pe locul Barierei Clichy, o poartă veche de intrare în Paris, situată pe locul unde se aflau zidurile Ferme générale.

Descriere

Piața Clichy este unul dintre puținele locuri din Paris, unde se intersectează limitele a patru arondismente (8, 9, 17 și 18) (cu pont Saint-Michel, 1, 4, 5 și 6, și intersecția Belleville: 10, 11, 19 și 20).

Foarte circulată ziua și noaptea, piața este mărginită de magazine de toate tipurile, mai ales restaurante și cinematograful Pathé-Wepler.

Piața a fost reamenajată între anii 2008 și 2010, cu spații pietonale, piste pentru bicicliști și copaci noi.

Istoric
Martie 1814: Imperiul Napoleonian se apropie de sfârșitul său. Cei 800.000 de soldați ai armatelor străine mărșăluiau spre Paris. După ce au forțat barierele la Belleville și Pantin, ei s-au îndreptat spre colina Montmartre. Părțile de nord și de nord-vest ale capitalei, de la Clichy la Neuilly, erau apărate de 70.000 de militari ai Gărzii Naționale. În fața înaintării armatele inamice, mareșalul Moncey, ce era atunci general-maior al Gărzii Pariziene, s-a deplasat la Bariera Clichy. Trupele lui Moncey erau formate din 15.000 de oameni (voluntari, soldați, studenți de la Școala politehnică și de la Școala veterinară). Lipsa lor de experiență nu i-a împiedicat să reziste eroic atacului trupelor ruse până la proclamarea armistițiului pe 30 martie 1814.

<center class=""> Fotografii istorice </div>

Monument
În centrul pieței se află Monumentul mareșalului Moncey: pe un piedestal, înalt de 8 metri și împodobit cu basoreliefuri, un grup statuar din bronz înalt de șase metri realizat de Amédée Doublemard ce reprezintă apărarea Parisului de către mareșalul Moncey. Realizarea acestui monument memorial a fost încredințată arhitectului Edmond Guillaume în 1864.

În arte
 Pierre Bonnard a reprezentat piața într-un tablou din 1912 (expus azi la Muzeul de artă și arheologie din Besançon), pictat de pe terasa braseriei Wepler.
 Michel Polnareff menționează piața Clichy într-un cântec, intitulat Rosy,în albumul său eponim Michel Polnareff (1974).
 Julien Clerc i-a dedicat un cântec, intitulat Place de Clichy în albumul său Double Enfance (2005).
 Romanul Voyage au bout de la nuit de Louis-Ferdinand Céline începe în Piața Clichy, cu decizie spontană a lui Bardamu de a se înrola în armată..
 În filmul Cele patru sute de lovituri de Francois Truffaut, o mare parte a acțiunii se petrece la mică distanță de Piața Clichy.
 Cântărețul francez Vincent Delerm a cântat un cântec numit Place Clichy.
 În Quiet days in Clichy, Henry Miller își evocă viața petrecută în apropiere de Piața Clichy, la Wepler.
 Quiet days in Clichy (1970), o adaptare a scrierii lui Henry Miller realizată de cineastul danez Jen Jorgen Thorsen Enna
 Romanul Un homme qui dort de Georges Perec se termină în Piața Clichy.
 Grupul rap parizian Sexion d'Assaut face de multe ori aluzie la Piața Clichy în cântecele sale. Unul dintre membrii săi a crescut acolo.

Transport public
Place de Clichy este deservită de :
 două linii de metrou, în stația Place de Clichy: 2 și 13;
 șapte linii de autobuz: 30; 54; 68; 74; 80; 81; 95;
 patru linii de autobuz Noctilien: N01; N02; N15; N51;
 o stație terminală de taxiuri.

Note

Clichy
Arondismentul 8 din Paris
Arondismentul 9 din Paris
Arondismentul 17 din Paris
Arondismentul 18 din Paris

Place de Clichy


Liselotte von der Pfalz ist eine deutsche Filmkomödie von Kurt Hoffmann aus dem Jahre 1966 mit Heidelinde Weis in der Titelrolle.

Handlung
Elisabeth Charlotte, Prinzessin von der Pfalz, Tochter des Kurfürsten Karl Ludwig und von allen nur kurz Liselotte genannt, ist ein rechter Wildfang. Die lebensfrohe, burschikose, junge Prinzessin verbringt eine sorgenfreie Jugend am nicht allzu sehr von Formalien bestimmten Hof ihres Vaters. Doch diesen plagen große finanzielle Sorgen. So kommt es ihm gerade recht, dass der mächtige französische Sonnenkönig Ludwig XIV. nach einer Frau für seinen Bruder sucht, den liederlichen Herzog von Orléans, Philippe. Liselotte ist nicht gerade begeistert davon, dass ihr Vater sie mit einem ihr völlig fremden Mann verkuppeln will, fügt sich aber seinem Entschluss. Und so wird Liselotte auf den Weg nach Frankreich geschickt.

An der Grenze wird das Mädchen von Emissären des Königs in Empfang genommen und wechselt die Kutsche. In Versailles angekommen, schwappt ihr von Anbeginn blanker Hochmut entgegen. Während der Sonnenkönig ihr mit generöser Herzlichkeit begegnet, lässt der Ehemann in spe das Mädchen aus der deutschen Provinz rasch spüren, was für einen Bauerntrampel er in ihr sieht. Vor allem aber straft seine bisherige Geliebte, die elegante Prinzessin Palatine, den unbedarften Neuankömmling mit Spott und blanker Verachtung, obwohl Palatine es war, die die Vermählung in die Wege geleitet hatte -- aber nur aus dem Grunde, um mit dem nunmehr offiziell verheirateten Philippe ihre bislang geheim gehaltene Liaison umso hemmungsloser fortsetzen zu können. Palatine lässt Liselotte spüren, dass diese ihr, der großen Dame von Welt, in keiner Weise ebenbürtig ist. Auch Philippe verspürt nicht die geringste Neigung, von seiner bisherigen Geliebten zu lassen, nur weil er das ungeschliffene Landei Liselotte aufgrund der Staatsraison heiraten musste.

Doch Liselotte beginnt nunmehr Ehrgeiz zu entwickeln und wickelt die sie umgebenden Hofschranzen rasch um den Finger. Bald passt sie sich den sehr viel gestrengeren Gepflogenheiten am französischen Hofe an und weiß ihren Charme und ihre unbekümmerte, jugendliche Frische geschickt zu ihrem Nutzen einzusetzen. Auch ist sie nicht im mindesten bereit, ihren Ehemann weiterhin der biestigen Konkurrentin kampflos zu überlassen, Philippes Herz und das Bett des Kronprätendenten mit Palatine zu teilen. Mit den Waffen einer Frau beginnt sie Philippe allmählich für sich zu interessieren. Doch die Gegenseite wirft ihr Netz aus Intrigen aus und plant sogar ein Mordkomplott. Dennoch werden Liselotte und Philipp am Ende ein glückliches Paar.

Produktionsnotizen
Gedreht wurde vom 2. Juni bis zum 18. Juli 1966 in den Ateliers der Berliner CCC-Film, im Schloss Charlottenburg, in der Umgebung von Prag sowie in München. Der Film lief am 7. Oktober 1966 im Roxy-Theater in Neustadt an der Weinstraße an.

Die Filmbauten entwarf Otto Pischinger, die Kostüme stammen von Elisabeth Urbancic. Schnittmeister Claus von Boro arbeitete auch als Hoffmanns Regieassistent.

Bereits 1935 wurde ein Film unter dem Titel Liselotte von der Pfalz gedreht. Unter der Regie von Carl Froelich spielten Renate Müller die Liselotte, Hans Stüwe den Herzog von Orléans und Michael Bohnen den Sonnenkönig.

Kritik
Das Lexikon des Internationalen Films bezeichnete Liselotte von der Pfalz als "operettenfreundlich inszenierter Kostümfilm"

Das große Personenlexikon des Films nannte den Film eine "kostümrauschende[n] Historienkomödie"

Der Evangelische Film-Beobachter zog folgendes Fazit: "Heitere und in Pastelltönen gemalte Abenteuer der pfälzischen Prinzessin Liselotte am Hofe zu Versailles. Leichte Unterhaltung im Kostüm des 17. Jahrhunderts, die allerdings die politischen Hintergründe dieser Zeit außer acht läßt. Ab 16 möglich."

Anmerkungen

Weblinks

Filmtitel 1966
Deutscher Film
Filmkomödie
Historienfilm

Liselotte von der Pfalz (1966)


ෆොලිඤ්ඤො හි ඇන්ජෙලා, T.O.S.F. යනු, (1248 – 4 ජනවාරි 1309) ඇයගේ ගුප්තමය හෙළිදරවුකිරීම් පිළිබඳ සවිස්තරාත්මක ලියවීම් තුලින් ගුප්ත තැනැත්තියක බවට ප්‍රකට වූ ඉතාලියානු  ෆ්‍රැන්සිස්කානු තෘතීයිකයෙකි. ඇය වෙත කතෝලික සභාවෙහි උපදවන ලද ගෞරවය නිසා ඇය හැඳින්වුනේ "ධර්මාචාර්යවරුන් අතර උත්තමාවිය" ලෙසිනි.

ෆොලිඤ්ඤො හි ඇන්ජෙලා


Big Walter Price (* als Walter Travis Price 2. August 1914 in Gonzales, Texas; † 8. März 2012 in Houston, Texas) war ein US-amerikanischer Musiker (Piano, Gesang) und Songwriter des Texas Blues.

Leben und Wirken
Walter Price wuchs bei seiner Tante auf, verließ mit elf Jahren sein Zuhause und zog nach San Antonio, wo er sich mit verschiedenen Jobs durchschlug, bevor er in den 1940er Jahren mit der Musikszene in Berührung kam. Er begann Songs zu schreiben und lernte das Klavierspiel. In den 1950er Jahren entstanden seine ersten Plattenaufnahmen; für Bob Tanners Label TNT in San Antonio spielte er drei Singles ein, die 1955 erschienen. Die erste Schallplatte war Calling Margie, die unter der Bandbezeichnung Big Walter and his Thunderbirds veröffentlicht wurde, was ihm den Namenszusatz The Thunderbird einbrachte. Ende 1955 zog er nach Houston und wirkte bei Aufnahmen von Clarence Gatemouth Brown für das Label Peacock mit, die 1956/57 erschienen und erfolgreich waren. Für das Label nahm er u. a. die Singles Shirley Jean und Pack Fair And Square / Hello Maria auf, begleitet von Mitgliedern der Little-Richard-Band, The Upsetters (Grady Gaines, Clifford Burks, Nat Douglas). Letzterer Song wurde in den 1970er Jahren von der J. Geils Band und von Nine Below Zero gecovert.

1958 nahm Price zwei Singles für das Label Goldband in Lake Charles (Louisiana) auf, San Antonio / Crazy Dream und Oh Ramona. In den 1960er Jahren nahm er für verschiedene kleine Label Schallplatten auf, die jedoch nicht erfolgreich waren. In dieser Zeit arbeitete Price in einem Striptease-Club in Houston. Er trat weiter als Musiker auf, führte einen Schallplattenladen und den Musikverlag Dinosaur, außerdem arbeitete er als Diskjockey für den lokalen Sender KCOH und trat in Filmen wie Die schwarzen Zombies von Sugar Hill (1974) auf. In den 1980er Jahren erschienen bislang unveröffentlichte Aufnahmen von Big Walter Price auf LP.

Diskographische Hinweise
 G.L. Crockett meets Big Walter Price - Rockin' with the Blues

Weblinks

Einzelnachweise

Blues-Musiker
Blues-Sänger
Songwriter
Musiker (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1914
Gestorben 2012
Mann

Big Walter Price


Podsavezna nogometna liga Našice (također i kao Liga Nogometnog podsaveza Našice) je bila liga četvrtog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1961./62. Sudjelovalo je 10 klubova, a prvak je bila "Sloga" iz Đurđenovca.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutrašnje poveznice
 Slavonska zona 1961./62.
 Podsavezna liga Nova Gradiška 1961./62.
 Podsavezna liga Osijek 1961./62.
 Podsavezna liga Slavonski Brod 1961./62.
 Podsavezna liga Slavonska Požega 1961./62.
 Podsavezna liga Vinkovci 1961./62.

Vanjske poveznice

Izvori

 Godišnjak FSJ 1961-62, Beograd, 1962., ISSN: 0351-2894, str. 201

1961-62 Našice
Našice
1961-62 Našice

Podsavezna nogometna liga Našice 1961./62.


Zile de lazaret – Jurnal de captivitate și spital este o carte scrisă de Gheorghe Banea după întâmplări reale petrecute atât în timpul prizonieratului din Primului Război Mondial, cât și ulterior în viața civilă. O adevărată confesiune, textul reprezintă jurnalul unor imense suferințe fizice și morale ce reconstituie traseul singurătății unui mare mutilat de război.

Rezumat

Autorul a fost rănit la cap de schijele unui șrapnel în timpul debandadei strategice din Dobrogea. Rămas aproape două zile în no man's land, a fost jefuit de patrulele bulgare, lovit cu patul armei și apoi împușcat din nou în umăr și în ureche de inamici, pentru a fi terminat. A fost cules până la urmă de o patrulă amică sârbă sau rusă și dus într-un spital de front, unde i s-a acordat primul ajutor. Seara însă spitalul a fost cucerit de trupele bulgare, astfel că răniții trântiți în căruțe au fost evacuați la Silistra, unde au fost bătuți cu ciomegele de populația bulgară furioasă. Bătaia a continuat inclusiv în spitalele destinate prizonierilor, în fapt barăci mizerabile.

Neputându-se ridica din patul de suferință ca urmare a unei paralizii asociate rănii, prizonierul în acest timp nu s-a putut hrăni și nici nu s-a putut măcar apăra de muște. După câteva luni totuși, rănile s-au închis și paralizia s-a ameliorat, astfel că a putut să umble cu sprijinul cârjelor. Trimis într-un lagăr de prizonieri a fost supus asemenea celorlalți, unor represalii.

Întors acasă ca urmare a primului schimb de prizonieri invalizi, s-a confruntat nu numai cu fireștile lipsuri existente într-o țară care a trecut prin momente grele, sau cu dificultățile situației de a-și recâștiga starea civilă fiindcă fusese declarat oficial mort, dar și cu o brutală și dureroasă neînțelegere. A fost suspectat astfel că "s-ar fi dat mort" și s-a trezit a fi chiar subiectul unei propuneri de a fi trimis la Curtea Marțială. Trimis la comisia medicală pentru clasare, invalidul s-a târât dintr-un oraș în altul în căutarea respectivei comisii. Odată ajuns, i s-au cerut tot felul de acte, astfel că pentru a le găsi, a trebuit să se târască în alte orașe. La un moment dat a fost chiar pus într-o celulă de alienați, la Socola.

Odată cazul evaluat de comisie, omul care îndurase bombardamente, răni grave de șrapnel la cap și cele petrecute în spitalul bulgăresc a fost suspectat a fi un șarlatan sau un sifilitic. În tot acest timp, mulți șarlatani adevărați care nici nu trecuseră pe front reușiseră să fie clasați ca invalizi.

Scriere și publicare
Un prim fragment al viitoarei cărți a fost  publicat în "Revista Fundațiilor Regale" (1937, nr. 7, pp. 18-43) și în același an a mai apărut un fragment în Cuget clar (Noul " Sămănător", Anul I, 1936-7). Tot în "Revista Fundațiilor Regale", după una an a fost publicat un alt fragment (1938, nr. 3, pp. 549-583).

Întreg volumul a apărut în anul 1938 în ediția Fundației pentru Literatură și Artă "Regele Carol II", având 312 pagini și un preț de 70 de lei. A fost publicat ca și roman al unui scriitor român contemporan.

Receptarea operei
Cartea a surprins prin caracterul ei documentar și psihologic extraordinar. În 1938 la momentul apariție ea a fost întâmpinată cu un entuziasm sincer și dezinteresat, fiind considerată de întreaga presă literară un debut epic reprezentativ. Pentru această lucrare, lui Banea Academia Română la 12 ianuarie 1940 i-a acordat Premiul  "I. Heliade Rădulescu". De asemenea, autorului i s-a decernat și Premiul Comitetului dobrogean " I. N. Roman".<ref>"Banaea, Gheorghe'"' în Sasu, Aurel; Dicționarul biografic al literaturii române – DBLR, A-L ; Ed. Paralela 45; 2006; ISBN 973-697-758-7; p. 102; accesat la 13 martie 2018</ref>

Ceea ce a impresionat  primul rând în textul lui Banea a fost calmul de neimaginat cu care convulsiile atroce ale vieții pot trece ușor precum peste oglinda unei ape, peste sufletul povestitorului care le-a suferit, cu toată povara lor. Au impresionat de asemenea și marea bogăție de fapte sufletești sau de tipuri umane înfățișate în paginile cărții, precum și simplitatea tragică a experienței omenești pe care opera respectivă a dezvăluit-o.

 Analiză literară
Excelent scrisă, cartea a scos la iveală cu un discernământ admirabil și cu o corectitudine deosebită zone ale realității văzute, amintind prin aceasta de pătrunzătorul "spirit al frontului", alcătuitor prin el însuși al unei aristocrații naționale frumoase și autentice.

Asemănări tematice
Aceeași lume de durere în care este vorba de oameni infirmi, țintuiți în pat sau agonici a fost înfățișată în cartea Inimi cicatrizate, publicată în 1937 de către Max Blecher. Deși și acolo este o liniște în adevăr, diferența este dată de faptul că aflat în aceeași condiție tragică, omul din cartea lui Blecher renunță la înălțimea sa de om, ca urmare a unei suferințe animalice și meschine.

Documentarea realității
. Cartea este în fapt un jurnal al unor imense suferințe și în același timp o confesiune dezolantă ce reconstituie o imensă singurătate, deoarece proza lui Banea a avut ca sursă încercările fizice și morale îndurate de acesta în Prima Conflagrație Mondială, precum și în perioada ulterioară războiului, când autorul a fost țintuit în scaunul cu rotile și, mai târziu a orbit. Astfel  Banea – comandant de pluton pe frontul din Dobrogea, a fost grav rănit la cap în octombrie 1916. Crezut mort a fost părasit de camarazi și apoi a fost din nou împușcat la umăr și la cap de o patrulă inamică. Salvat în cele din urmă, în țară a fost declarat oficial mort, cu toate că acesta supraviețuise îngrijit fiind mai întâi într-un spital de campanie și mai apoi în alte spitale interioare din Bulgaria.  Revenit în luna august 1918 din captivitate, a fost demobilizat și declarat ca urmare a diagnosticului de paraplegie, un mare mutilat de război.

Textul lui Banea a scos în evidență – din punctul de vedere al lui Camil Petrescu - o gravă, rușinoasă și dezolantă neînțelegere a forurilor militare pentru combatanți. Conform acestuia, cartea a ilustrat un alt povârniș al blocului masiv de dispreț postbelic, pentru cei care au fost pe front. Pe de altă parte, alături de cărțile "Bulgarii. Memoriile unui ofițer român fost prizonier în Bulgaria" (operă a lui de Constantin Vlădescu publicată în 1926) și "Pirin Planina (episoduri tragice și comice din captivitate)" (operă a lui George Topârceanu republicată în anul 2014), cartea lui Gheorghe Banea se înscrie probabil în cadrul celor mai relevante lucrări referitoare la răul tratament al prizoinierilor de război români, acordat de către trupelor bulgare.

Stil literar
 Dintre rânduri transpare un om hotarât și lucid, care are însă o doza de fatalism ce transformă momentele cele mai dramatice în scene amețitoare de glumă. De asemenea, din text răzbate o anumită caldă și sfioasă năzuință de a fi recunoscut omul, în umilul dar al propriei sale vieți, pe care-l oferă. Privită din punct de vedere al umanizării cartea este memorabilă.

 Scriitorul a sesizat în mod nuanțat universul durerii fizice și în mod inteligent, a cautat să fie convingător în ceea ce privește unele momente ce par de domeniul ficțiunii. Liniștea cu care autorul a povestit atrocele convulsii ale vieții suferite ajunge până la depersonalizare și până la despărțirea inteligenței de ființa omenească chinuită. Astfel inteligența rămâne înțelegătoare, doar o flacără pură și simplă care însă nu renunță la  niciuna din prerogativele ei de control al vieții. Desprinderea de sine nu este nici ascetică și în același timp nu simbolizează nici un mistic dispreț al lutului sau una din încremenirile desăvârșite ale sufletului care survin în urma unei lovituri năpraznice a destinului. Calmul își găsește sursa în lucida acceptare a unei ordini de fapt care altfel nu are cum să fie. Îndepărtată cu sclipirile ei ironice doar atât cât să poată să contemple fără a trece de limita dramei umane, inteligența nu a căutat să depășească omenescul cu nimic. Trăite și contemplate în acelaș timp de la bun început, evenimentele devin artă.

Opera lui Bănea cristalizează o viziune etică a vieții, care conform opiniei lui Pompiliu Constantinescu, este în același timp și specific românească. Concepția etică  Simplitatea și puterea textului amintesc însă de liniștea cu care Ion Neculce a ilustrat atâtea prăpădiri de vieți de domni și de boieri, de ironia cu care Ion Creangă și-a contemplat propria viață și de umorul lui Calistrat Hogaș. Cu toate acestea autorul nu a renunțat la nici unul dinte micile rafinamente de gândire sau la luciditățile pe care i le-a oferit cultura modernă, ceea ce a mărit prețul și autenticitate lumii pe care a înfățișat-o.

Bogăția incidentelor comice și mânia care altfel nu se putea descărca, păstrate proaspete timp de două decenii de inima și mintea unui soldat, sunt substratul pentru o mulțime de pagini de vervă îndrăcită, care poate lasa mult in urmă cărți scrise de profesioniști ai umorului. Talentul autorului precum și acuitatea neobișnuită a experienței trăite au fost motive pentru memoria prodigioasă a faptelor mărunte de viață și pentru siguranța trăsăturii, dovedite de scriitor în textul operei.

Aprecieri critice

Ilustrare a unor amintiri despre zile de robie și de boală, "Zile de lazaret ... " este e carte impresionantă, astăzi însă uitată, La vremea sa a fost caracterizată drept o mărturie dureroasă de un umor trist și în același timp un document uman de o rară valoare

George Călinescu a remarcat în calmul povestitorului aflat în luptă cu suferința atroce și cu moartea care formează însăși substanța cărții, un destul de inedit și mai ales caracteristic fapt psihologic. În același timp, Pompiliu Constantinescu a asemănat această liniște cu cea din operele lui Neculce, ale lui Hogaș și ale lui Creangă.

Perpessicius a caracterizat-o drept un document autentic, "de o sanctificată umanitate". De asemenea, Mihail Sadoveanu în raportul înaintat Academiei Române a specificat faptul că opera se distinge prin sinceritatea emotionantă și susținută a povestirii. În plus, Sadoveanu a apreciat că autorul  a adăugat simplității de care a dat dovadă dragostea și mila de om în general, motiv pentru care nu a eșuat în exagerări declamatorii și a reușit să prezinte personaje reale, călăuzind cititorul spre suferința în sine a omului.

Într-o retrospectivă a anului 1938, redacția Revistei Fundațiilor Regale a caracterizat apariția drept "o carte de război, poate nemeșteșugită, dar de puternic ecou moral".
În același an, Ovidiu Papadima a apreciat că lucrarea va rămâne ea una dintre cele mai reprezentative ale literaturii române, din preajma Primului Război Mondial.

 Referințe

Bibliografie
 Petrescu, Camil; Cărțile luptătorilor: "Fata moartă" de I. Missir și "Zile de lazaret"  de G. Banea; Revista Fundațiilor Regale, Anul V, Nr. 5, 1 mai 1938; pp. 407-412
 Academia Română; Analele Academiei Române, Tom. LX 1939-1940; Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, Imprimeria Națională; București; 1941
 Papadima, Ovidiu; Cronica literară – G. Banea: Zile de lazaret; Gândirea, Anul XVII, Nr. 5 maiu 1938; pp. 275-277
Lectură suplimentară
 Tudorancea, Radu; Calvarul captivității. Prizonierii de război români din Primul Război Mondial.''; Studii și Materiale de Istorie Contemporană, Vol. 16/ 2017; pp. 5-24

Cărți din 1938
1938 în literatura română
Jurnale
Literatură românească despre Primul Război Mondial


Ion Românu (n. 7 aprilie 1918, Soceni, – d. 1980, Timișoara) a fost un muzician, interpret (vioară) și dirijor, director al Filarmonicii "Banatul" din Timișoara în perioada 1957–1979.

Studii
Între 1929–1937 a urmat Școala Normală de Învățători Caransebeș, apoi Academia de Muzică și Artă Dramatică din Cluj (Conservatorul din Cluj), în ultimii trei ani la Timișoara, unde Conservatorul era refugiat,

Activitate
După absolvire, în 1943, a venit la Reșița, unde, prin Reuniunea Română de Cântări și Muzică din Reșița-Montană și Reuniunea de Cântări, Lectură și Muzică a Plugarilor Români din Reșița-Română exista o bogată tradiție a muzicii corale. Aici a dirijat corul Școlii Tehnice Medii a Uzinelor și Domeniilor Reșița și corul Catedralei Ortodoxe. În 1947 a preluat corul mare al Combinatului Metalurgic Reșița, cu care a câștigat de 5 ori locul I pe țară la concursurile de amatori.

În 1955 s-a mutat la Timișoara, unde a fost profesor la liceul de muzică, iar din 1960 profesor la Facultatea de Muzică a Universității de Vest din Timișoara. Din 1957 a fost director al Filarmonicii "Banatul", până la pensionare, în 1979. În perioada 1957–1969 a fost dirijor al corului filarmonicii, alături de Mircea Hoinic. A introdus în repertoriul corului muzica a cappella.

Casa de discuri Electrecord a înregistrat interpretări muzicale ale unor coruri dirijate de el.

Memoria posterității
Un bust al său, realizat de Aurel Gheorghe Ardeleanu, a fost dezvelit la 2 august 2013 pe Aleea Personalităților din Timișoara. O copie a acestui bust a fost dezvelită la 4 aprilie 2014 la Reșița, fiind amplasat în fața Palatului Cultural. Există păreri cum că acest bust era mai normal să fi fost amplasat în fața Casei de Cultură a Sindicatelor din Reșița, unde a activat Ion Românu, nu în fața Palatului Cultural, unde el n-a activat niciodată.

Numele său îl poartă:
 Școala Populară de Arte și Meserii "Ion Românu" din Reșița;
 Festivalul coral de muzică bisericească "Ion Românu", care în 2016 ajunsese la a XVIII-a ediție;
 Corul "Ion Românu" al Filarmonicii "Banatul";
 O stradă în Timișoara.

Note

Nașteri pe 7 aprilie
Nașteri în 1918
Decese în 1980
Bănățeni
Dirijori români de cor

Ion Românu


Petra Müllejans (* 8. März 1959 in Düsseldorf) ist eine deutsche Geigerin und Pädagogin. Sie ist Mitbegründerin des Freiburger Barockorchesters und unterrichtet Barockvioline an der Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Frankfurt am Main.

Leben und Wirken
Petra Müllejans erhielt ihren ersten Violinunterricht im Alter von acht Jahren an der Musikschule Meerbusch. Ebenfalls in Meerbusch machte sie bereits im Alter von 17 Jahren ihr Abitur. Mit 12 Jahren war sie als Jungstudentin an der Düsseldorfer Musikhochschule aufgenommen worden und setzte dort ihre Studien nach dem Abitur als Vollstudentin fort. Eine wichtige Wegbereiterin war ihr in Düsseldorf die Violinpädagogin, Musikwissenschaftlerin und Bachforscherin Helga Thoene. Mit 21 Jahren wechselte sie zu Rainer Kussmaul an die Hochschule für Musik Freiburg. Die Brüder Rainer und Jürgen Kussmaul, wie auch ihre Düsseldorfer Lehrerin, ebneten ihr neben der modernen Violine auch den Weg zur Alten Musik und zur Barockvioline. Studien bei Nikolaus Harnoncourt am Salzburger Mozarteum  ergänzten diese Ausbildung.

Gemeinsam mit Studienfreunden war Müllejans 1987 maßgebliche Mitgründerin des Freiburger Barockorchesters, das die historische Aufführungspraxis pflegt. Die musikalische Leitung des Orchesters teilte sie sich mit Gottfried von der Goltz. Zum Ende der Spielzeit 2016/17 gab sie ihren Anteil der Leitung an Kristian Bezuidenhout ab, ist aber weiterhin Ensemblemitglied. Sie wirkt außerdem im Freiburger BarockConsort mit, das sich aus Mitgliedern des Freiburger Barockorchesters zusammensetzt.

Müllejans tritt auch in anderen Formationen als Kammermusikerin und solistisch in Erscheinung. Sie ist Mitglied in dem seit 1998 bestehenden fünfköpfigen Ensemble "Hot & Cool", das schwerpunktmäßig mit Klezmer und Tango auftriftt, aber auch mit Musik anderer Stile wie Jazz und Csárdás.

Müllejans ist Professorin für Barockvioline an der Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Frankfurt am Main (HfMDK), laut der Website der HfMDK seit 20 Jahren (Stand 2023). Bei den Höri-Musiktagen, die seit 2017 jährlich in Öhningen stattfinden, leitet sie die im Jahr 2020 eingerichtete Barock-Akademie.

Im Jahr 2018 spielte sie acht Violinsonaten von Johann Sebastian Bach ein, darunter die sechs Sonaten für Violine und Cembalo.

Müllejans war mit Gottfried von der Goltz verheiratet und hat mit ihm zwei Kinder.

Weblinks

 Interview mit Petra Müllejans und Gottfried von der Goltz über die Arbeit im Freiburger Barockorchester, klassik.com, 2007
 Weltmusikerin aus Osterath rp-online.de, 25. Februar 2012
 Interview van-magazin.de, 22. August 2018

Einzelnachweise

Klassischer Geiger
Konzertmeister
Dirigent
Historische Aufführungspraxis
Interpret Alter Musik
Musiker (Deutschland)
Hochschullehrer (Musikhochschule Frankfurt am Main)
Deutscher
Geboren 1959
Frau

Petra Müllejans


كلمة القاهرة ترمز إلى عدة معانٍ.

أماكن

مصر
 القاهرة: عاصمة جمهورية مصر العربية، وإحدى أكبر مدن العالم.
 محافظة القاهرة: محافظة من محافظات مصر، تقع على الضفة الشرقية لنهر النيل، وتربط بين مصر العليا ومصر السفلى.
 القاهرة الكبرى: أحد أقاليم مصر السبعة.
 القاهرة الجديدة: مجتمع عمراني جديد ضمن محافظة القاهرة.
 القاهرة القديمة: راجع مصر القديمة (القاهرة).
 القاهرة القبطية: منطقة أثرية بقلب القاهرة القديمة، وتضم مجمع الأديان.
 قاهرة المعز: مصطلح يُطلق على القاهرة القديمة التي بناها الفاطميين.

اليمن
 مديرية القاهرة، إحدى مديريات محافظة تعز.
 القاهرة (أسلم)
 القاهرة (إب)
 القاهرة (الحديدة)
 القاهرة (الحيمة الخارجية)
 القاهرة (الحيمة الداخلية)
 القاهرة (السبرة)
 القاهرة (القفر)
 القاهرة (المحويت)
 القاهرة (بني العوام)
 القاهرة (جريدة)
 القاهرة (حزم العدين)
 القاهرة (رصد)
 القاهرة (وادي العين)
 القاهرة (يريم)

سوريا
 القاهرة، قرية في محافظة حماة.

الولايات المتحدة
 القاهرة (فيرجينيا الغربية)
 القاهرة (إلينوي)
 القاهرة (جورجيا)
 القاهرة (ميزوري)
 القاهرة (أوهايو)
 القاهرة (نبراسكا)
 القاهرة (نيويورك)

فنون

أفلام
 القاهرة (1962)، فيلم مصري أمريكي.
 القاهرة 30 (1966)، فيلم مصري.
 وقت القاهرة (2009)، فيلم كندي.

مسلسلات
أهل كايرو (2010)، مسلسل مصري.

تليفزيون
 القاهرة اليوم: برنامج تليفزيوني مصري.
 القاهرة والناس: قناة تليفزيونية فضائية مصرية.

أعمال
 إير كايرو، شركة طيران مصرية.
 القاهرة للنقل الجوي، شركة طيران مصرية.

برمجيات
 مكتبة القاهرة البرمجية: مكتبة برمجية للرسوميات ثنائية الأبعاد.
 نظام التشغيل القاهرة: الاسم الحركي لنظام تشغيل في أحد مشاريع مايكروسوفت.

صفحات توضيح أسماء أماكن

القاهرة (توضيح)


An Dendrobium ochthochilum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni P.O'byrne ngan Jaap J. Vermeulen. An Dendrobium ochthochilum in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Sumatera. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrobium

Dendrobium ochthochilum


Staurogyne harmandii, vrsta trpučevki, jednogodišnja biljka nekada smještena u vlastiti monotipski rod Ancistrostylis i porodici Plantaginaceae. . Javlja se i pod imenom Bacopa harmandii . Endem je iz Laosa, prvi puta opisan kako Herpestis harmandii

Neki su atori ovu vrstu uključili su u rod Staurogyne (porodica Acanthaceae) pod imenom Staurogyne harmandii.

Sinonimi
 Ancistrostylis harmandii (Bonati) T.Yamaz.
 Herpestis harmandii Bonati
 Bramia harmandii Pierre ex Bonati
 Bacopa harmandii (Bonati)

Izvori

Primogovke
Flora Tajlanda

Staurogyne harmandii