El Horizon Apartments, conocido también como The Horizon, es un rascacielos residencial situado en Darlinghurst, Sídney (Nueva Gales del Sur, Australia). Fue construido en la 184 Forbes Street en la intersección entre la Liverpool and William Street. El edificio fue completado en 1998 y su construcción ha dado lugar a mucha controversia sobre los efectos de sombra causados por su altura (143,9 m).

Historia y Diseño
Diseñado por el arquitecto Harry Seidler, fue construido entre 1990 y 1998 por las construcciones Grollo Constructions de Melbourne. El edificio cuenta con 260 apartamentos y 32 000 metros cuadrados. Este diseño ha permitido obtener grandes apartamentos en los pisos superiores con balcones que dan al este hacia el Océano Pacífico y maximizan la vista. La ubicación de la propiedad también permite ver la Ópera de Sídney y el Harbour Bridge.

Referencias

Enlaces externos
 Horizon Apartments sobre Skyscraperpage.com
 Opinion: Upside all at the down end

Rascacielos inaugurados en 1998
Australia en 1998
Rascacielos de Sídney
Arquitectura moderna en Australia
Rascacielos de Australia entre 100 y 149 metros

Horizon Apartments


غينيه هي قرية لبنانية من قرى قضاء كسروان في محافظة جبل لبنان.

المراجع

مدن لبنان

غينيه


Jesus Christ Superstars is the fifth studio album by Slovenian industrial and electronic music group Laibach. It was released in 1996 and is a collection of cover versions and originals on the theme of religion. Unlike the albums before it, Jesus Christ Superstars has a much more guitar driven sound, with the overall result being reminiscent of the bands belonging to the genre of industrial metal.

Track listing
 "God Is God" (Burton/Watkins) – 3:43
 "Jesus Christ Superstar" (Lloyd Webber/Rice) – 5:45
 "Kingdom of God" (Avsenik/Chris Bohn/Laibach) – 5:37
 "Abuse and Confession" (Avsenik/Chris Bohn/Laibach) – 6:14
 "Declaration of Freedom" (Chris Bohn/Laibach) – 5:33
 "Message from the Black Star" (Chris Bohn/Laibach) – 5:50
 "The Cross" (Prince) – 4:54
 "To the New Light" (Avsenik/Chris Bohn/Laibach) – 5:00
 "Deus Ex Machina" (Avsenik/Laibach) – 4:00
"To the New Light" is an adaptation of their early song "Brat moj," with a new English translation of the lyrics.

References

Laibach (band) albums
1996 albums
Mute Records albums

Jesus Christ Superstars


An Pitcairnia roseoalba in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Elvira Angela Gross ngan Werner Rauh. An Pitcairnia roseoalba in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae.

Mabibilngan ini ha Peru.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. r. roseoalba
 P. r. rubra

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia roseoalba


Whitewash, or calcimine, kalsomine, calsomine, or lime paint is a type of paint made from slaked lime (calcium hydroxide, Ca(OH)2) or chalk (calcium carbonate, CaCO3), sometimes known as "whiting". Various other additives are sometimes used.

Use as paint

Whitewash cures through a reaction with carbon dioxide in the atmosphere to form calcium carbonate in the form of calcite, a type of reaction generally known as carbonation or by the more specific term, carbonatation.

It is usually applied to exteriors, or interiors of rural dairies because of its mildly antibacterial properties. Whitewash can be tinted for decorative use and is sometimes painted inside structures such as the hallways of apartment buildings. A small amount can rub off onto clothing. In Britain and Ireland, whitewash was used historically in interiors and exteriors of workers' cottages and still retains something of this association with rural poverty. In the United States, a similar attitude is expressed in the old saying "Too proud to whitewash and too poor to paint." The historic California Missions were commonly whitewashed, giving them their distinctive bright white appearance.

Whitewash is especially compatible with masonry because it is absorbed easily and the resultant chemical reaction hardens the medium.

Lime wash is pure slaked lime in water.  It produces a unique surface glow due to the double refraction of calcite crystals. Limewash and whitewash both cure to become the same material.

When whitewash or limewash is initially applied, it has very low opacity, which can lead novices to overthicken the paint. Drying increases opacity and subsequent curing increases opacity even further.

Limewash relies on being drawn into a substrate unlike a modern paint that adheres to the surface. The process of being drawn in needs to be controlled by damping down. If a wall is not damped, it can leave the lime and pigments on the surface powdery; if the wall is saturated, then there is no surface tension and this can result in failure of the limewash. Damping down is not difficult but it does need to be considered before application of the limewash.

Additives
Additives traditionally used include water glass, glue, egg white, Portland cement, salt, soap, milk, flour, molasses, alum, and soil.

Whitewash is sometimes coloured with earths to achieve colours spanning the range of broken white, cream, yellow and a range of browns.

The blue laundry dye (such as Reckitt's "Dolly Blue" in the UK, Ireland and Australia, Loulaki in Greece, or Mrs. Stewart's Bluing in North America), formerly widely used to give a bright tinge to boiled white textiles, was a common 19th century addition.

Historically, pig's blood was added to give the colour Suffolk pink, a colour still widely used on house exteriors in some areas of the UK. If animal blood is applied excessively, its iron oxide can compromise the lime binder's strength.

Pozzolanic materials are occasionally added to give a much harder wearing paint finish. This addition creates a short open time and therefore requires timely application of the altered paint.

Linseed oil is sometimes added (typically 0.5-2%) to improve adhesion on difficult surfaces.

Cement addition makes a harder wearing paint in white or grey. Open time is short, so this is added at point of use. Cement restricts the breathable aspects of the limewash and is inadvisable for preserved historic buildings.

Dilute glues improve paint toughness.

Wheat flour has been used as a strength enhancing binder. Salt is often added to prevent mold.

Limitations
Basic limewash can be inadequate in its ability to prevent rain-driven water ingress. Additives are being developed but these have the potential for affecting free vapor permeability.  For this reason silicate paints, more common in Germany, are gaining popularity in the UK over limewash.

Applications

Orchards

Whitewash is applied to trees, especially fruit trees, to prevent sun scald. Most often only the lower trunk is painted. In Poland painting the whole trunk is also said to help keep the body of the tree cool in late winter and early spring months and hence help prevent fruit trees from blooming too soon, i.e. when warm sunny days could promote rapid tree warming, rising sap and bloom and intermittent frosty nights could damage outer tree rings and destroy the young buds and blossoms.

Dairy barns

In the middle of the 20th century, when family farms with dairy barns were common in the Upper Midwest of the United States, whitewash was a necessary part of routine barn maintenance.

A traditional animal barn contains a variety of extremely rough surfaces that are difficult to wash and keep clean, such as stone and brick masonry, and also rough-cut lumber for the ceiling. If left alone, these surfaces collect dust, dirt, insect debris and wastes, and can become very dirty.

Whitewash aids in sanitation by coating and smoothing over the rough surfaces. Successive applications of whitewash build up layers of scale that flake off and, in the process, remove surface debris. The coating also has antimicrobial properties that provide hygienic and sanitary benefits for animal barns.

Other uses
Whitewash was painted on the internal walls of Royal Navy vessels during the Age of Sail to improve light levels inside a vessel's gundeck, reduce bacteria and prevent wear and tear on hull timbers. It was also used during the Second World War by the German armed forces as an easy-to-apply winter camouflage for soft- and hard-skinned vehicles, aircraft and helmets.

Removal
While calcimine was generally stable with oil paint, current latex paints blister and peel.
No success has been reported with primers and other glues over top of a peeling wall. The only approach is to scrape it off. The chalk releases the paint in large flakes or small chips. While working, the wall sections of paint will appear to be solid and later come off easily. It is a long process.

In popular culture

The incident of Tom Sawyer whitewashing a fence as punishment is a famous image in American literature. It appears in The Adventures of Tom Sawyer written in 1876 by Mark Twain.

In the 1934 film, Fugitive Lovers, Madge Evans drops a bottle of cosmetics that she calls her "Calcimine".

Metaphorically, whitewashing refers to suppression or "glossing over" (possibly a close parallel construction) of potentially damaging or unwelcome information. In many Commonwealth areas, a whitewash refers to a game in which one side fails to score at all; the usage is especially found in cricket.

See also
Lime plaster
Lime mortar
Silicate paint

References

External links

 Lighthouse keeper's formula for White Wash at Crisp Point Light.
 Paper on Whitewashing including mixes etc by Peter Mold & Richard Godbey
 Application guide on Limewishing by Cornish Lime

Coatings
Painting materials

Whitewash


Patrick Solal, né le  à Meknès, est un joueur français de rugby à XIII. Il évolue au poste d'ailier.

Au cours de sa carrière, il joue sous les couleurs de Tonneins, Hull FC et Villeneuve-sur-Lot, et compte six sélections en équipe de France. En club, il dispute deux évènements majeures lorsqu'il évolue à Hull FC avec la finale du Championnat d'Angleterre en 1983 et la finale de la Challenge Cup en 1984.

Palmarès

 Collectif :
 Finaliste du Championnat d'Angleterre : 1983 (Hull FC).
 Finaliste de la Challenge Cup : 1984 (Hull FC).

Détails en sélection

Liens externes

International français de rugby à XIII
Naissance en mars 1961

Patrick Solal


Dom or DOM may refer to:

People and fictional characters
 Dom (given name), including fictional characters
 Dom (surname)
 Dom La Nena (born 1989), stage name of Brazilian-born cellist, singer and songwriter Dominique Pinto
 Dom people, an ethnic group in the Middle East and North Africa
 Dom (caste) or Domba, an ethnic group in India

Arts and entertainment
 Dom (film), a 1958 Polish film
 DOM (album), a 2012 album by German singer Joachim Witt
 DOM (band), a band from Worcester, Massachusetts, US

Linguistics
 Differential object marking, a linguistic feature
 Dom language, spoken in Papua New Guinea

Places
 Dom (mountain), Switzerland, the third highest mountain in the Alps
 Overseas department, (Département d'outre-mer), a department of France that is outside metropolitan France
 Dóm Square, a large town square in Szeged, Hungary
 Dominican Republic (ISO 3166-1 country code)
 Douglas–Charles Airport (IATA airport code), Dominica
 Dominion of Melchizedek, a micronation known largely for facilitating large scale banking fraud in many parts of the world

Buildings
 Dom Tower of Utrecht, a tower in Utrecht, the Netherlands
 Dom-Hotel, a five-star hotel in Cologne, Germany
 D.O.M. (restaurant), a restaurant in São Paulo, Brazil

Science and technology
 Digital optical monitoring, a function in a small form-factor pluggable transceiver
 2,5-Dimethoxy-4-methylamphetamine or DOM/STP, a psychedelic phenethylamine
 Dioctyl maleate, a chemical compound used in the manufacture of surfactants
 Directed ortho metalation, a chemical reaction mechanism
 Disk-on-a-module, an alternative to traditional computer hard disk drives
 Dissolved organic matter, a central nutrient in aquatic ecosystems
 Document Object Model, a cross-platform and language-independent application programming interface
 , the domain of a function

Other uses
 Dom (church), cognate with the Italian term duomo, meaning a collegiate church or cathedral
 Dom (title), a title of respect, derived from the Latin Dominus
 Deo optimo maximo, abbreviated D.O.M., Latin for "to the Greatest and Best God", originally Jove, later the Christian God
 Dóm, Old English word meaning "judgment", "law"; see Anglo-Saxon law
 Days on market, how many days since a piece of real estate was listed for sale
 Drawn-over-mandrel, a class of manufactured tubing
 Dominant partner, in BDSM

See also
 Dom Dom (disambiguation)

Dom


Alison Johnstone (* 11. Oktober 1965 in Edinburgh) ist eine schottische Politikerin und Mitglied der Scottish Green Party.

Johnstone besuchte die St. Augustine's High School in Edinburgh. Vor ihrer politischen Karriere war sie schottische Meisterin im 800- und 1500-Meter-Lauf. Sie ist Mutter einer Tochter und lebt mit ihrem Ehemann in Edinburgh. Ab 1999 bis zu ihrer Wahl in das Schottische Parlament 2011 war sie für den Grünen-Abgeordneten Robin Harper tätig. Des Weiteren war sie von 2007 bis 2012 gewähltes Mitglied des Edinburgher Stadtrates.

Nachdem Robin Harper zu den Schottischen Parlamentswahlen 2011 nicht mehr antrat, wurde Johnstone auf den ersten Rang der Regionalwahlliste der Scottish Green Party für die Wahlregion Lothian gesetzt. Infolge des Wahlergebnisses konnte die Partei einen Kandidaten entsenden, wodurch Johnstone erstmals in das Schottische Parlament einzog. Bei der Wahl 2016 zog sie erneut auf der Lothian-Regionalliste ins Parlament ein, wobei die Grünen landesweit deutlich zulegten und 6 Abgeordnete entsenden können, darunter einen zweiten (Andy Wightman) aus der Lothian-Region.

Weblinks
 Informationen auf den Seiten des Schottischen Parlaments
 Informationen der Grünen in Edinburgh

Einzelnachweise

Abgeordneter im Schottischen Parlament
Mitglied der Scottish Green Party
Politiker (21. Jahrhundert)
Politiker (Edinburgh)
Sportler (Edinburgh)
Geboren 1965
Schotte
Brite
Frau

Alison Johnstone


Incidentul armat de la Putna din data de 6 iulie 1940 a fost o acțiune militară desfășurată în zona Mănăstirii Putna de Grupul de Cavalerie 25 Cercetare din Divizia 25 Infanterie și de  Compania de Cercetare a Regimentului 48 Infanterie, aflate sub comanda căpitanului Ioan Tobă, împotriva unei subunități sovietice care depășise linia de demarcație impusă Regatului României prin ultimatumul din 26 iunie 1940. Făcută cu intenția de a include teritoriul aferent lăcașului de cult în teritoriul RSS Ucrainene, intrarea militarilor Armatei Roșii pe teritoriul aflat la sud de linia noii granițe sovieto-române a primit o ripostă militară individuală, care a fost dezavuată ulterior la modul oficial de autoritățile române.

În contextul evacuării și cedării oficiale a Basarabiei, a Bucovinei de Nord și a ținutului Herța către statul sovietic, acțiunea respectivă și-a adus contribuția la menținerea teritoriul disputat în interiorul noii granițe a Regatului României.

Există deocamdată discordanțe și neclarități în ceea ce privește consemnarea scriptică a incidentului la cel moment sau interpretarea ulterioară a evenimentelor, precum și probleme legate de susținerea istorică, din punct de vedere documentar, a celor întâmplate.

Context

Evacuarea teritoriilor basarabean și nord-bucovinean de către Armata României începând cu data de 28 iunie ca urmare a ultimatumului sovietic, a fost însoțită de aplicarea unor tactici foarte agresive de către trupele ruse și a avut ca urmare un număr mare de incidente și cazuri numeroase de morți și răniți din rândul trupelor române. Suplimentar, în dimineața zilei de 28 iunie 1940, Marele Stat Major român a emis dispoziții conform cărora trupele românești trebuiau să nu deschidă focul asupra trupelor sovietice și să nu reacționeze la provocările acestora, iar comandanților li s-a cerut să intre în contact cu trupele sovietice.

De asemenea, în perioada în care granița nu fusese definitiv stabilită de către comisia mixtă româno-sovietică, noua linie de demarcație era încălcată în mod frecvent și abuziv de către trupele ruse, iar jurnalele de luptă ale Diviziilor 7 și 25 Infanterie au descris intențiile trupelor ruse de a ocupa mai mult teritoriu decât statul rus luasere deja, conform celor specificate în ultimatumul din 26 iunie 1940.

Preludiul, operația de acoperire a Gurii Putnei

Cadrul tactic

În contextul situației grave de la noua graniță, la data de 30 iunie a fost constituită Gruparea Tactică Putna formată din Regimentul 37 Infanterie, Batalionul Divizionar 7 Mitraliere și Regimentul 8 Artilerie cu misiunea de a închide Valea Putnei și de a interzice pătrunderea inamicului. În seara de 1 iulie 1940 la ora 20 însă, Gruparea Tactică Putna a primit ordinul de a părăsi poziția de la Gura Putnei și de a se regrupa spre diverse bifurcații de drumuri din zonă, de evacuare înapoi, iar pe data de 2 iulie la ora 23.30 Corpul 10 Armată a dat unităților din sudul Bucovinei, ordinul de a distruge podurile de peste râul Suceava. De asemenea, la ora 21 pe data de 3 iulie tot de la comandamentul Corpului 10 Armată a venit un ordin prin care trupelor române li s-a cerut să pregătească apărarea antitanc, să instaleze la sud de râul Suceava baricade pe diverse drumuri și să mineze terenul.

În acest context, la 4 iulie pe teritoriul românesc din arealul apropiat Putnei stabilit conform noii frontiere deja consemnată, a fost deja semnalizată prezența trupelor ruse care luaseră în stăpânire vârful Bucov, iar la 6 iulie călăreți sovietici au pătruns în satul Brodina, unde nu se aflau soldați români, pentru a aresta patru etnici germani pe care i-au dus pe teritoriul controlat de trupele ruse. Printr-o modalitate similară sovieticii s-au apropiat de satul Falcău, dar întâmpinând rezistență militară s-au retras.

Într-o asemenea conjunctură, deoarece la fabrica de sticlă Fischer din Putna nu mai aveau cum să ajungă muncitorii din satele Seletin, Lăpușna și Bănila, rămase în teritoriul preluat cu forța de către sovietici, patronul fabricii – conform relatărilor căpitanului Tobă, ar fi invitat o subunitate sovietică de mărimea cel puțin a unui pluton să ia în stăpânire satul Putna și să mute granița, astfel încât angajații să se poată prezenta la muncă fără probleme.

Dislocarea Grupului de Cavalerie 25 Cercetare
La date de 28 iulie 1940, Grupul de Cavalerie 25 Cercetare  din Divizia 25 Infanterie a fost dislocat din garnizoana Ițcani la Rădăuți, fiind într-o permanentă stare de alarmă.

La data de 5 iulie 1940 la ora 20:00, comandamentul diviziei a ordonat subunității comandate de căpitanul Tobă să se deplaseze rapid la  Gura Putnei pentru a ocupa o poziție aflată pe aliniamentul Falcău - Straja - Vicovu de Sus în fața trupelor sovietice. După înapoierea tuturor patrulelor, detașamentul s-a deplasat pe 6 iulie, cu începere de la ora 3 dimineața în marș forțat spre poziția ordonată, aflată la o distanță de 34 de kilometri. Ajunși la ora 6:30 în satul Gura Putnei, subunitatea s-a instalat pe poziție cu ordinul de a menține noua linie de frontieră și de a rămâne în contact cu trupele sovietice.

La ora 14 au fost trimise patrule în recunoaștere, una sub comanda sublocotenentul Wilhelm Popescu la sud de cota 467 și alta sub comanda sublocotenentului Nicolae Vassiescu la nord de satul Falcău cu misiunea de a lua și păstra legătura cu trupele sovietice și de a menține linia de frontieră stabilită de comisia româno-rusă și a a treia sub comanda sublocotenentului Nicolae Stănescu la nord de Vicov. La ora 17.00, la Gura Putnei a sosit comandantul Diviziei 25 Infanterie, generalul Nicolae Dăscălescu, cu care au fost stabilite detaliile misiunii.

Incidentul
La ora 20:00 a zilei de 6 iulie, la punctul de comandă al căpitanului Tobă a venit știrea că zona satului și a Mănăstirii Putna au fost invadate de soldați și agitatori sovietici. La ora 20:15, la comanda căpitanului, un pluton de avangardă comandat de sublocotenentul Ghiocel Constantinescu a pornit în marș-galop spre Mănăstirea Putna, fiind urmat de grosul unității și de o companie de cercetare din Regimentul 48 Infanterie aflată sub comanda căpitanului Vlădeanu, pusă și aceasta sub comanda căpitanului Tobă. Printr-un ordin venit de la comandamentul diviziei, această companie avusese alături de Compania 49 Cercetare, ordinul de a se instala la Gura Putnei pentru a bara direcția Gura Putnei-Putna-Poiana Crucii.

La ora 21:10, detașamentul a ajuns la mănăstire și a procedat la recunoașterea terenului. În continuare a angajat lupta cu elementele subunității sovietice, a eliberat forțat satul și mănăstirea, i-a împins pe soldații ruși peste linia de demarcație și a arestat ulterior persoanele suspecte. De asemenea, o unitate de pază (Plutonul 3 al Companiei 48 Cercetare) a preluat supravegherea mormântului lui Ștefan cel Mare și a odoarelor mănăstirești, iar la ora 22:15 ștafetele trimise de toate patrulele au raportat restabilirea liniei de demarcație.

A doua zi, pe 7 iulie 1940, frontiera a fost preluată de grănicerii români: posturile 1 și 2 de către Compania 5 Grăniceri și postul 3 de plutonul de vânători comandat de locotenentul Titus Andronic. Pentru mai multă siguranță, toate odoarele și tezaurul mănăstirii au fost expediate cu două camioane la Mănăstirea Cozia din județul Vâlcea. La data de 7 iulie 1940, un ordin al Diviziei 25 Infanterie a precizat necesitatea ca trupele să fie atente la orice mișcare a dușmanului, deoarece rușii aveau ordin să înainteze oriunde nu exista armată română în față.

Ulterior, Grupului de Cavalerie 25 Cercetare a trecut în subordinea Detașamentului Vicov al Regimentului 48 Infanterie, și la data de 8 iulie s-a repliat de la Falcău și Gura Putnei înspre Rădăuți începând de la ora 22:00, pentru a ajunge la locul de destinație pe 9 iulie, la ora 12.30.

Urmări

Deși acțiunea comandată de căpitanul Tobă s-a desfășurat la ordinul neoficial al generalului Dăscălescu, drept urmare a succesului ei escadronul primind  și laudele acestuia, ofițerul comandant a fost trecut în rezervă (de unde a fost reintegrat ulterior ca ofițer activ în anul 1942) și trimis în judecată, pe motiv că riscase un conflict diplomatic în ceea ce privește frontiera.

Predat statului sovietic după cel de-Al Doilea Război Mondial, fostul căpitan Tobă – conform celor consemnate de acesta, a fost din nou judecat în februarie 1950 de către un Tribunal Militar Ambulant la Sverdlovsk, pentru incidentul din 1940. După eliberarea sa de către sovietici și revenirea în România comunistă, demersurile sale în plan oficial de recunoaștere a incidentului au rămas fără succes.

Despre căpitanul Ioan Tobă – zis "Hatmanul" - și-a amintit în anul 2000 Mariana Drăgescu în cadrul unei discuții cu colonelul Dan Gîju, în timpul documentării pe care acesta din urmă o făcea pentru a consemna activitatea Ecadrilei Albe. Drăgescu i-a pomenit astfel colonelului despre fiica lui Tobă, care păstrase jurnalul de război al tatălui ei și un album de fotografii. În respectivul jurnal a fost consemnat incidentul din 6 iulie 1940, iar una dintre fotografiile albumului, datată 8 iulie 1940, avea consemnată identitatea unora dintre ofițerii, subofițerii și soldații care s-au aflat împreună în misiune, la Putna. Atât jurnalul, cât și albumul au fost preluate de Dan Gîju, care a pus ulterior în circuit informațiile și imaginile conținute de acestea.

Susținere istorică, discordanțe și neclarități
 Evenimentul este unul controversat, deoarece în documentele militare din arhive nu sunt referiri la incident. De asemenea, asupra probității lui Tobă în ceea ce privește relatările acestuia de după război au fost exprimate – la modul general, îndoieli. Astfel, la peste o jumătate de secol mai târziu în volumul de amintiri despre experiențele sale trăite în universul concentraționar și în afara sârmei ghimpate în România comunistă, memorialistul Florin Constantin Pavlovici  – fost coleg de celulă la Penitenciarul Gherla cu Ion Tobă - l-a caracterizat pe acesta ca fiind mitoman și fanfaron, iar în Rechizitoriul din Procesul Comunismului scriitorul Cicerone Ionițoiu l-a caracterizat, de asemenea, pe Tobă drept având "o fantezie uluitoare".
 Cu toate acestea au existat martori care au confirmat existența incidentului: soldatul Ion Larian Postolache și ofițerul Ghiocel Constantinescu din Grupul de Cavalerie 25 Cercetare, protosinghelul Veniamin, fost stareț  al Mănăstirii Putna în acea perioadă, precum și călugărul Schipor Dumitru. Căpitanul Tobă a descris de asemenea amănunțit în propriul său jurnal mișcările trupei pe care a condus-o în zonă în perioada centrată pe 6 iulie 1940, iar locurile indicate sunt confirmate de documentele operative ale Diviziei 25 Infanterie, în a cărei componență se afla grupul de cavalerie respectiv. De asemenea, într-o scrisoare trimisă fostului comandant în anul 1975, fostul sublocotenent Ghiocel Constantinescu a precizat motivele pentru care a dorit ascunderea episodului de la Putna, anume pentru a evita urmări nedrepte și nemeritate asupra sa, în contextul cooperării pe care România o avea la acele vremuri cu URSS.
 În condițiile existenței unei dispoziții valabile a Marelui Stat Major, conform cărora trupele românești trebuiau să nu deschidă focul asupra trupelor sovietice și să nu reacționeze la provocările acestora, în alte incidente armate petrecute în aceeași perioadă pe teritoriul rămas înafara granițelor ca urmare a cedării acestuia sovieticilor, precum cel de la Giurgiulești sau cel de la Vicovu de Sus în care înaintarea trupelor sovietice a fost oprită prin reacție militară, ofițerilor comandanți le-au fost recunoscute meritele individuale de către ierarhia militară de atunci, pe când în cel de la Putna, în care teritoriul pus în pericol de către inamic a fost chiar cel rămas în interiorul granițelor naționale, ofițerul comandant a fost sancționat pe motiv că a riscat un conflict diplomatic la frontieră.
 În romanul Zodia capului de mort, exercițiu memorialistic bazat pe însemnările de front ale căpitanului Tobă scris de către Dan Gîju, există ideea că la data de 7 iulie 1975 s-ar fi montat în fața Mănăstirii Putna o placă de marmură gravată cu următorul text:

În anul 2012 respectiva placă de marmură nu se afla la locul în care, conform textului din roman, ar fi trebuit să fie montată.

Referințe

Lectură suplimentară
 Țigănescu, Vasile; Refugiații; Ed. Ro-Basarabia - Bucovina Press; Rădăuți Bucovina; 1999

Legături externe
 Suvorov, Victor; Ziua M; Ed. Polirom; Iași; 2001; ISBN: 978-973-46-1941-2
  Мельтюхов, Михаил [Meltyukhov, Michael]; Освободительный поход Сталина. 2006  [Campania de eliberare a lui Stalin]; Издательство  Эксмо [Eksmo]; Москва [Moscova]; 2006; ISBN: 5-699-17275-0

1940 în România
Istoria Bucovinei
Bătăliile României
Bătălii ale Uniunii Sovietice

Incidentul armat de la Putna din 6 iulie 1940


Paulino de Antioquía fue un pretendiente al patriarcado de Antioquía de 362 hasta 388dC.

Era apoyado por miembros del partido eustatiano y uno de los rivales de Melecio de Antioquía durante el llamado «Cisma Meleciano». Los eustatianos acusaban a Melecio de haber sido consagrado por arrianos y comenzaron a celebrar la liturgia por separado. Lucifer de Cagliari consagró a  Paulino como obispo, consolidando efectivamente el cisma.

Vida y obras
Paulino era «muy estimado por su piedad». Fue reconocido como obispo por Jerónimo, a quien ordenó como sacerdote y por Epifanio de Salamina.

Paulino murió en 388 dC. Sus seguidores fueron apellidados «paulinianos»

Referencias

Arzobispos de Antioquía
Obispos de Siria del siglo IV
Arzobispos del siglo IV

Paulino de Antioquía


إيران للطيران  (بالفارسية:هواپيمائي جمهوري إسلامي إيران) هي شركة الطيران الوطنية في إيران، تأسست سنة 1962، ويقع المقر الرئيسي للشركة في العاصمة طهران، وتتخذ من مطار الإمام الخميني الدولي مركزاً لعملياتها، تقدم إيران للطيران خدماتها إلى 55 وجهة في 28 دولة حول العالم.

في عام 2013 تم اختيار الشعار كما الأجمل في صناعة الطيران بأكملها Skift.

الأسطول

الأسطول الحالي
في جولاي 2015 كان متوسط العمر لطائرات خطوط إيران إير 23 سنة وهو أكثر من متوسط عمر طائرات باقي شركات العالم بمرتين . إيران إير في 29 مارس 2015 كانت تستخدم الأسطول التالي ويحتاج لمئة طائرة ضخمة وقصيرة المدي في المستقبل:

طائرات مستخدمة سابقا

المصادر

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للشركة
 تفاصيل أسطول إيران للطيران

أعضاء إياتا
إيران للطيران
تأسيسات سنة 1962 في إيران
شركات أسست في 1946
شركات طيران إيرانية
شركات طيران أسست سنة 1962
شركات طيران حكومية
علامات تجارية إيرانية
شركات إيرانية أسست في 1962

الخطوط الجوية الإيرانية


Crompton Cricket Club are an English cricket team, based in Shaw and Crompton, Greater Manchester, England. The club plays its home games at Glebe Street and competed in the Central Lancashire League until 2017.

From start of the 2018 season Crompton moved to the Lancashire League.

Honours
First Division: 1902, 1918, 1954, 1965 (shared)
Wood Cup: 1980
Second Division: 1911, 1919, 1927

References

External links
CLL club information
Crompton Cricket Club homepage

1896 establishments in England
Central Lancashire League cricket clubs
Lancashire League cricket clubs
Cricket in Greater Manchester
Shaw and Crompton
Sport in the Metropolitan Borough of Oldham
Cricket clubs established in 1896

Crompton Cricket Club


The Pontifical Institute of Mediaeval Studies (PIMS) is a research institute in the University of Toronto that is dedicated to advanced studies in the culture of the Middle Ages.

Governance
The Roman Catholic Archbishop of Toronto, currently Thomas Christopher Collins, acts as the chancellor of the institute. The Praeses (or president) of the institute is Augustine Thompson, O.P.

History
It was founded in 1929 as the Institute of Mediaeval Studies at St. Michael's College of the University of Toronto. Étienne Gilson, then of the Sorbonne, was instrumental in its foundation, along with Henry Carr and Edmund J. McCorkell of the Congregation of St. Basil and St. Michael's College. In 1939 it was granted a pontifical charter by Pope Pius XII, by which it was given the power to grant licenciate and doctorate degrees in medieval studies.

In 1964 the University of Toronto established the Centre for Medieval Studies as part of the School of Graduate Studies, for students pursuing a master's degree or doctorate in medieval studies. Teaching at these levels gradually passed from the institute to the centre. (The centre officially uses the spelling "medieval" while PIMS uses "mediaeval".)  Students of the Centre for Medieval Studies have access to the PIMS building and library.

Up until 1958 the institute had its own charter. From 1958 to 2005, PIMS was a division of the University of St. Michael's College. The Pontifical Institute of Mediaeval Studies Act of 2005 gave the institute academic autonomy from the university, with which, however, it remains affiliated. Under the act, PIMS is administered by a board of governors with its academic affairs vested in the Institute Council of the academic staff, consisting of fellows and associate fellows.

Postdoctoral Program and Licence in Mediaeval Studies
In 1998 the institute became an exclusively postdoctoral research centre, and it accepts students who have recently completed their doctoral studies and wish to conduct specialized research in medieval studies. PIMS offers a Licence in Mediaeval Studies (LMS) as a degree exclusively for students who have completed their postdoctoral studies there. (The application for the LMS refers to it as a "Licentiate" and not as a "Licence.")  Unusually for a Pontifical licentiate, the degree is awarded after its bearer has already earned a doctorate, and not on the way to such.

Étienne Gilson Lecture
Since 1979 the institute has hosted an annual lecture from "a senior medievalist" in honour of its co-founder and his research interests.  Previous lecturers include Jaroslav Pelikan, Mark D. Jordan, John F. Wippel, Peter Brown, and Francis Oakley.  Lectures have been given on topics such as medieval philosophy, medieval art, medicine in the Middle Ages, and medieval historiography.

Library
The institute has its own library with over 150,000 volumes, one of the largest collections of medieval documentation in North America.  The library is part of the larger system of the University of Toronto Libraries.  The library contains over 9,000 reels of microfilm and over 60,000 slides.  Materials are non-circulating, and use of the library is generally restricted to PIMS and Centre for Medieval Studies faculty, researchers, and graduate students, though visitor passes may be obtained by contacting the library itself.

Publishing
PIMS also has an extensive publishing program that includes its annual journal of research on the Middle Ages, Mediaeval Studies, which began in 1939. In 2004, it had reached the 66th volume. A collection of Gilson Lectures focusing on Thomas Aquinas was published in 2008.

Faculty and fellows
Faculty and research fellows, visiting and otherwise, associated with PIMS have included:

 Leonard Boyle (1923–1999), sometime Prefect of the Vatican Library
 Osmund Lewry (1929–1987), intellectual historian, specializing in philosophy
 Jacques Maritain (1882–1973), French Catholic philosopher
 John Marenbon (b. 1955), scholar of medieval philosophy
 Joseph Owens (1908–2005), scholar of scholastic philosophy
 C. J. Ryan (1943–2004), Italian studies scholar

References

External links
Pontifical Institute of Mediaeval Studies
Centre for Medieval Studies, University of Toronto

University of Toronto
Medieval studies research institutes
Universities and colleges established in 1929
Pontifical universities
Research institutes in Canada
1929 establishments in Ontario


Two warships of the Royal Navy have borne the name HMS Indomitable:

 was the first battlecruiser in the world, beating sister ship  by four months. She was launched in 1907 and scrapped in 1922.
 was an  armoured fleet aircraft carrier launched in 1940. She served in the Second World War and was scrapped in 1955.
HMS Indomitable was to have been an  aircraft carrier. She was renamed  in 1978, before being launched in 1980.

Battle honours
 Dogger Bank, 1915
 Jutland, 1916
 Malta Convoys 1942
 Diego Suarez 1942
 Sicily 1943
 Palembang 1945
 Okinawa 1945

In popular culture
 In early drafts of Herman Melville's novel Billy Budd, HMS Bellipotent was to have been named Indomitable. This title was used in Benjamin Britten's adaptation of the novel as an opera.

See also
 Indomitable (disambiguation)

Royal Navy ship names

HMS Indomitable


Martin Andersen Nexø er en dansk portrætfilm om forfatteren Martin Andersen Nexø fra 1947 instrueret af Poul Bang.

Handling
Martin Andersen Nexø fortæller selv om sit forfatterskab og redegør for baggrunden for hovedpersonerne i 'Pelle Erobreren' og 'Ditte Menneskebarn'.

Se også
 Martin Andersen Nexø (dokumentarfilm fra 1954)

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Portrætfilm fra Danmark
Danske film fra 1947

Martin Andersen Nexø (dokumentarfilm fra 1947)


Biserica "Înălțarea Domnului" a fostului schit al lui Drăghici Spătarul este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Cornu de Sus, comuna Cornu.

Note

Galerie

Legături externe

Biserica "Înălțarea Domnului" pe pagina web a Parohiei Cornu de Sus

Monumente istorice din județul Prahova

Biserica „Înălțarea Domnului” a fostului schit al lui Drăghici Spătarul


Hüseyin Cevahir (1945; Yeldeğen, Mazgirt, Tunceli - 1 Haziran 1971; Maltepe, İstanbul), Türkiye Halk Kurtuluş Partisi-Cephesi'nin önde gelenleri arasında yer alan ve THKP'nin iki kere düzenlenen Genel Komitesi'nde yer alan sosyalist ve politik aktivist.

Yükseköğrenim için Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesi'ne girdi. Bu dönemde sosyalist hareket içerisinde yer alan Cevahir, SBF Fikir Kulübü'ne katıldı. Fikir Kulüpleri Federasyonu'nun Dev-Genç'e dönüşüm sürecinde Mahir Çayan ile birlikte hareket etti. Ardından aynı ekiple birlikte THKP-C'nin oluşumunda yer aldı.

THKP-C'nin 1971 yılında başlattığı silahlı mücadeleye geçiş evresinde etkin rol aldı. Mahir Çayan ile birlikte Ankara'dan İstanbul'a geçerek burada eylemlerine devam etti. Bunların arasında Kadir Has'ın evinden alınarak fidye karşılığı serbest bırakılması ile İsrail Başkonsolosu Efraim Elrom'un öldürülmesi eylemleri vardır.

29 Mayıs 1971'de İstanbul-Maltepe'de Mahir Çayan ile birlikte saklandıkları ve Sibel Erkan isimli bir genç kızı rehin aldıkları evde kuşatıldılar. Üç gün süren kuşatma 1 Haziran sabahı keskin nişancı, deniz binbaşı Cihangir Erdeniz'in perde arkasında nöbet tutan Hüseyin Cevahir'i vurması ile son buldu. Evden ölü olarak çıkartıldığında vücudunda 25 kurşun vardı. Mahir Çayan ise yaralı olarak ele geçirildi.

Mahir Çayan olay sonrası yaptığı açıklamada şöyle demiştir: <blockquote> " Biz İçerideyken İlkay Demir'den benim tipimi sormuşlar. O da, tam aksine olarak esmer, hafif saçları dökülmüş tarzında kasten  yanlış bilgiyi polislere vermiş. Bu tarifler maalesef Hüseyin'in tarifine uyuyor  ve bu yüzden Hüseyin'i ben zannıyla benim her zaman nöbet tuttuğum yerde öldürmüşlerdir. Hüseyin'den 25 kurşun çıkmış. Bu bir cinayettir! " </blockquote> (Kaynak: Turhan Feyizoğlu, Mahir : On'ların Öyküsü)

Sanat ve kültür üzerine yayınlanmış çeşitli yazıları yanında, Küba Devrimi üzerine de bir yazısı bulunmaktadır.

 Yazında Hüseyin Cevahir
 Kitaplar
 Turhan Feyizoğlu - Mahir (On'ların Öyküsü) Ozan Yayıncılık, İstanbul, sekizinci baskı, Mart 2004
 Turhan Feyizoğlu - İki Adalı  Ozan Yayıncılık, Yayın Yılı İstanbul, 2006
 Kavgamızın Cevahiri - Yaşamı, Mücadelesi, Yazarlığı

Dış bağlantılar
 Hüseyin Cevahir'in Yazıları
 Kavgamızın Cevahiri
 Hüseyin Cevahir: Kibar Bir Militan

Ayrıca bakınız

 Rasih Ulaş Bardakçı
 Yusuf Küpeli
 Deniz Gezmiş
 Hüseyin İnan
 Yusuf Aslan
 Sinan Cemgil
 Kadir Manga
 Alpaslan Özdoğan
 Mustafa Taylan Özgür

1946 doğumlular
Mazgirt doğumlular
Tunceli doğumlu siyasetçiler
Türk devrimciler
Türk sosyalistler
Çatışmada ölen Türkler
1971 yılında ölenler
İstanbul'da ateşli silahtan ölenler
68 kuşağı

Hüseyin Cevahir


Foça (, "Focaea") es una ciudad y un distrito de la provincia de Esmirna, en Turquía. Está situada a 70 km al norte de la ciudad de Esmirna y tiene una población de 33 131 habitantes (2018). El distrito contiene un municipio llamado Yenifoça (literalmente, «nueva Foça»), también costero y situado a una distancia de 20 km de la propia Foça. Por esta razón, a menudo a Foça se la denomina con el apelativo local de Eskifoça ("la vieja Foça"). La antigua polis griega de Focea () está entre las dos modernas Foças.

Historia

Yenifoça fue tomada por los genoveses en 1275, y en un principio era la más activa de las dos Focas durante la Edad Media, debido principalmente a las ricas reservas de alumbre. El usufructo de la explotación de dichas reservas perteneció a los genoveses hasta bien entrada la época otomana.

El 12 de junio de 1914, sufrió el ataque de bandas de basi-bozuk que la arrasaron e hicieron huir a la mayoría de la población, por entonces fundamentalmente griega —entre ocho y nueve mil personas frente a los cuatrocientos turcos—. Las tropas enviadas para restaurar el orden colaboraron con la destrucción. En la región se asentaron refugiados musulmanes venidos de los Balcanes y del Cáucaso.

Eski Foça se extiende a lo largo de dos bahías, la más grande llamada Büyükdeniz ( "el mar mayor") y una ensenada más pequeña dentro de esta, llamada Küçükdeniz ( "el mar menor"), donde se halla el castillo medieval.

Muchas partes del distrito están bajo estricta protección medioambiental, debido al valor de la flora y la fauna y la belleza de las pequeñas bahías y cuevas, especialmente entre Foça y Yenifoca. Por lo tanto, una manera prudente para conocer el distrito sería por excursiones en barco organizadas regularmente partiendo del centro de la ciudad. Debido a las medidas de protección, las nuevas construcciones no están permitidas en muchas partes del distrito y Foça conserva su característica de estar compuesta principalmente por casas antiguas.

Cuenta con un puerto deportivo con una capacidad para 300 embarcaciones.

Es una de las tres áreas marinas protegidas de Turquía para la preservación de la foca monje del Mediterráneo, una especie de los mamíferos marinos en grave peligro de extinción.

La Armada turca mantiene en Foça la base de sus dos unidades de operaciones especiales: Su Alti Savunma (SAS) y Su Alti Taarruz (SAT).

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

 Guía de Foça con fotografías

Localidades de la provincia de Esmirna
Localidades portuarias del mar Mediterráneo de Turquía
Distritos de Turquía
Lugares del genocidio griego

Foça


Migliaro (emilianisch: Mjàr) ist eine Fraktion und Gemeindesitz der italienischen Gemeinde (comune) Fiscaglia in der Provinz Ferrara in der Emilia-Romagna.

Geographie
Der Ort liegt etwa 28,5 Kilometer ostsüdöstlich von Ferrara am Po di Volano auf einer Höhe von 1 m. s. l. m.

Geschichte
Bis 2013 war Migliaro eine eigenständige Gemeinde. Am 1. Januar 2014 schloss sich Migliaro mit Migliarino und Massa Fiscaglia zur neuen Gemeinde Fiscaglia zusammen. Die Gemeinde zählte am 31. Dezember 2013 2216 Einwohner auf einer Fläche von 22,38 km². Nachbargemeinden waren Massa Fiscaglia, Migliarino und Ostellato.

Verkehr
Eine Bahnstation besteht an der Nebenstrecke von Ferrara nach Codigoro.

Gemeindepartnerschaft
  Tréveneuc, Département Côtes-d'Armor

Weblinks

Einzelnachweise

Fraktion in der Emilia-Romagna
Ort in der Emilia-Romagna
Fiscaglia
Ehemalige Gemeinde (Emilia-Romagna)
Gemeindeauflösung 2014

Migliaro (Italien)


Marko Mrkoci (13. ožujka 1988.), hrvatski reprezentativni kajakaš i kanuist. Natjecao se na Europskom prvenstvu u Bratislavi od 13. – 15. kolovoza 2010. godine u disciplini K1.

Izvori

Hrvatski kajakaši i kanuisti

Marko Mrkoci (kajakaš i kanuist)


Le ganglion submandibulaire (ou  ganglion sous-maxillaire de Meckel)  fait partie du système nerveux autonome humain. C'est l'un des quatre ganglions parasympathiques de la tête et du cou avec les ganglions otique, ptérygopalatin et ciliaire.

Localisation et relations
Le ganglion sous-maxillaire est petit et de forme fusiforme. Il est situé au-dessus de la partie profonde de la glande submandibulaire contre la face latérale du muscle hyo-glosse et près du bord postérieur du muscle mylo-hyoïdien.

Il est suspendu au nerf lingual par deux filaments, un antérieur et un postérieur. Par la partie postérieure de ceux-ci, il reçoit une branche du nerf de la corde du tympan qui passe dans la gaine du nerf lingual.

Fibres
Comme les autres ganglions parasympathiques de la tête et du cou, le ganglion submandibulaire est le site des synapse des fibres parasympathiques et est le passage d'autres types de fibres nerveuses sans synapse.

Les fibres parasympathiques pré-ganglionnaires sont issues du noyau salivaire supérieur, via la corde tympanique et le nerf lingual.

Les fibres sans synapse passant par le ganglion submandibulaire sont :

 Les fibres sympathiques issues du plexus nerveux carotidien externe, via l'artère faciale et ses branches.
 Les fibres parasympathiques post-ganglionnaires vers la muqueuse buccale et les glandes salivaires submandibulaires et sublinguales .Elles sont sécréto-motrices pour ces glandes. Certaines des fibres post-ganglionnaires atteignent la glande sublinguale après avoir réintégré le nerf lingual.

Galerie

Notes et références

Nerf crânien

Ganglion submandibulaire


Die Adolf-Emil-Hütte (AEH) wurde von 1909 bis 1912 im luxemburgischen Esch-sur-Alzette durch die Gelsenkirchener Bergwerks-AG (GBAG) als Hütten-, Stahl- und Walzwerk errichtet.

Ihren Namen erhielt sie nach den Montanindustriellen Emil und Adolph Kirdorf, den Leitern der GBAG. Nach einer wechselvollen Geschichte wurde der letzte Hochofen 1998 ausgeblasen. Mit Ausnahme des noch produzierenden Walzwerks wird das Gelände heute von dem städtebaulichen Entwicklungsprojekt unter dem Namen Esch-Belval eingenommen, das einige historische Anlagen des Hüttenwerks einbezieht.

Geschichte

Schon bald nach der Fusion der Gelsenkirchener Bergwerks-AG und des Aachener Hütten-Aktien-Vereins (AHAV) Rothe Erde im Jahre 1907 kam der Gedanke eines Neubaus eines Integrierten Hüttenwerks im luxemburgisch-lothringischen Minettegebiet auf. Die AHVA besaß seit 1899 im luxemburgischen Esch-sur-Alzette die sog. "Brasseur-Schmelz" sowie bereits seit 1892 im benachbarten lothringischen Audun-le-Tiche (Deutsch-Oth) ein Hüttenwerk sowie mehrere Erzgruben. Die Stadt Esch-sur-Alzette verkaufte der GBAG ein größeres Waldgelände, auf dem 1909–1912 ein Integriertes Hütten- und Walzwerk errichtet wurde. Die GBAG erhöhte zu diesem Zweck mehrfach ihr Aktienkapital. Federführend bei dem Neubauprojekt war die zur Hüttenabteilung der GBAG umgewandelte ehemalige AHAV in Aachen-Rothe Erde unter Adolph Kirdorf und dem Ingenieur Fritz Kintzlé. Gleichzeitig wurden in Aachen neue Walzwerke zur Weiterverarbeitung des Rohstahls errichtet. Die Kohleversorgung wurde durch die Zechen der GBAG im Ruhrgebiet sichergestellt.
Die zunächst sechs (geplant waren acht) Hochöfen der AEH wurden zwischen Oktober 1911 und Juli 1912 in Betrieb genommen.
Nach dem Ersten Weltkrieg und der Auflösung der deutsch-luxemburgischen Zollunion sah sich die GBAG 1919 gezwungen, die Hütte an die 1911 gegründete ARBED zu verkaufen. Auch die Aachener Werke mussten stillgelegt werden, und die GBAG geriet durch diese Verluste in Schwierigkeiten, die sie in Fusionen mit anderen Unternehmen zwangen.
Die nun als "Terres Rouges" firmierende ehemalige Adolf-Emil-Hütte blieb weiterhin in Betrieb; in den 1960er und 70er Jahren wurden die sechs Hochöfen durch drei größere ersetzt, die in den 1990er Jahren schrittweise stillgelegt wurden. Die verbliebenen Betriebsteile der Hütte gehören heute zu ArcelorMittal.

Beschreibung

Die Adolf-Emil-Hütte erstreckt sich nordwestlich von Esch-sur-Alzette auf einem ursprünglich etwa 200 Hektar großen Gelände. Die Anlage des Werks folgt streng dem Produktionsablauf. Von Westen her folgen aufeinander die Erzbunker, die in einer Reihe angeordneten Hochöfen, das Stahlwerk und die ausgedehnten Walzwerksanlagen. Ein weitläufiges Schienennetz umgibt und erschließt das Werk. Für die Technische Werksleitung wurde südlich des Walzwerks ein repräsentativer Verwaltungsbau mit vorgelagerten Sozial- und Laborgebäuden errichtet. Die eigentliche Zentralverwaltung für alle drei Hüttenwerke entstand dagegen an der "Brasseur-Schmelz" oder "Aachener Hütte": Verwaltungsbau, Kasino (heute Musik-Konservatorium) und Angestelltenwohnhäuser. Vor dem Haupteingang des Werks an der Ostseite entstanden Doppelvillen für leitende Ingenieure, außerdem zwei Arbeitersiedlungen im Stile der Gartenvorstadt in Esch-sur-Alzette. Wohl mit Ausnahme der Technischen Werksleitung wurden alle genannten Bauten von dem deutschen Architekten Paul Tafel entworfen, außerdem das Betriebsbüro der Hochöfen, heute Sitz der Entwicklungsagentur "Agora". Auch für die benachbarte Hütte von Audun-le-Tiche schuf Tafel Werks- und Sozialbauten.

Stilllegung und Teilerhalt

Im Zusammenhang mit der Stilllegung von Hochöfen und Stahlwerk wurde beschlossen, zwei Hochöfen (siehe: Hochöfen von Belval), die Gebläsehalle sowie einige kleinere Bauten als Industriedenkmale zu erhalten und in das städtebauliche Entwicklungsprojekt Esch-Belval zu integrierten. Die "Fonds Belval" wurde mit der Konservierung und Nutzung der Hochöfen und der Einrichtung einer Zentrums für luxemburgische Industriekultur betraut. Vor allem die "Amicale des Haut-Fournaux" (Freunde der Hochöfen) setzt sich für die Erforschung der historischen Adolf-Emil-Hütte und den Erhalt der Industriedenkmale ein.

Einzelnachweise

Literatur

 Die Adolf-Emil-Hütte in Esch. In: Stahl und Eisen, 33. Jahrgang 1913, Heft 18 (vom 1. Mai 1913), S. 713–745.
 Max Zilligen: Die Hochofenanlage der Gelsenkirchener Bergwerks-A.-G. in Esch und Deutschroth unter besonderer Berücksichtigung der Neuanlagen. In: Stahl und Eisen, 34. Jahrgang 1914, Heft ...
 Paul Thomes (Hrsg.): Rohstoffbasis und Absatzmarkt. Die Schwerindustrie des Großherzogtums Luxemburg und das Aachener Revier. (= Aachener Studien zur Wirtschafts- und Sozialgeschichte, Band 2.) Shaker, Aachen 2005.

Ehemaliges Hüttenwerk in Luxemburg
Esch an der Alzette

Adolf-Emil-Hütte


Et første princip er en grundlæggende, selvindlysende proposition eller antagelse, der ikke kan deduceres fra nogen anden proposition eller antagelse.

Indenfor filosofi spiller første principper en stor rolle i aristotelismen og en nuanceret version af første principper benævnes af kantianere som postulater.

Indenfor matematikken omtales første principper som aksiomer og postulater.

Indenfor fysikken og andre videnskaber siges et teoretisk værk at være fra første principper, eller ab initio, hvis det starter direkte på den etablerede videnskabs niveau og ikke laver antagelser såsom en empirisk model eller passende parametre.

Noter

Logik
Filosofi
Abstraktion
Erkendelsesteori
Filosofiske grundbegreber
Antagelse
Principper

Første princip


مطار ستانستد   هو مطار دولي يقع شمال شرق لندن وبالقرب من بلدة ستانستد ماونتفشت في مقاطعة غرب ساسكس، ويبعد عن وسط لندن حوالي 48 كيلومتر، ويعتبر في المرتبة الثالثة بعد مطار هيثرو ومطار جاتويك على مستوى منطقة لندن و المملكة المتحدة.

نبذة تاريخية
تعود نشأة المطار إلى الحرب العالمية الثانية كمدرج لطائرات القوات الجوية، واستخدم كقاعدة للقوات الأمريكية خلال الحرب، وبعد خروج القوات الأمريكية اعيد استخدامه من قبل وزارة الطيران البريطانية كقاعدة امداد وصيانة، ولم يتم استخدام المطار للاستعمالات المدنية حتى عام 1966 وذلك لاتاحة المجال لطائرات الطيران العارض (charter) الهاربة من ازدحام مطاري لندن مطار هيثرو ومطار جاتويك وتكاليفهما الباهضة. شهد المطار ازدهار في عملياته خاصة خلال الأعوام بين 1997 وحتى 2007، نظراً لازدهار نشاط الطيران الاقتصادي منخفض التكاليف والذي اتخذ مطار ستانستد قاعدة للأعماله.

منشآت المطار
للمطار صالة ركاب رئيسية واحدة بالإضافة إلى صالة للطيران الخاص ومركز لعمليات الشحن، ويتوفر بها خدمات الصرافة ومحلات بيع تجزئة والمطاعم وتأجير السيارات. تتوفر وسائل المواصلات عبر محطة ستانستد للقطارات في اسفل صالة الركاب، بالإضافة إلى وجود حافلات النقل العام والتي تسير برحلات منتظمة من وإلى المطار.

في عام 2008 أعلنت الشركة المالكة للمطار عن خطة لإنشاء مدرج هبوط جديد للطائرات بالإضافة إلى المدرج الحالي الذي يبلغ طوله 3,048 متر رغبة من الشركة لرفع حركة المسافرين.

خطوط وشركات الطيران

المصادر

تأسيسات سنة 1943 في إنجلترا
مطارات أسست في 1943
مطارات في إسكس
مطارات في شرق إنجلترا
مطارات في منطقة لندن
منشآت نورمان فوستر

مطار لندن ستانستد


Dorothy Flood, née le 10 septembre 1912 à Brooklyn et morte le 21 août 2005 à Jupiter en Floride, est une Ziegfeld Girl, actrice de comédie musicale et de cinéma, américaine.

Biographie
Dorothy Flood fréquente la  à New York. Adolescente, elle danse avec la compagnie du Metropolitan Opera Ballet.

A seize ans, elle fait ses débuts à Broadway dans Whoopee! avec Eddie Cantor et Ruby Keeler,. Elle devient la doublure de Ruby. Elle apparait sur scène dans The Midnight Frolic en 1929 et Smile en 1930, Dorothy Flood rejoint le casting de Ziegfeld Follies de 1931. La même année, elle fait ses débuts au cinéma dans Resurrection d'Edwin Carewe.

Au cours des années 1930, elle travaille comme mannequin apparaissant dans des publicités pour les chocolats , les chapeaux Dobbs et les produits de beauté Mello-Glo.

En 1932, elle joue dans la comédie musicale de Broadway Hot-Cha!. Elle apparait dans un spectacle avec Maurice Chevalier à la Rainbow Room à New York.

Dorothy Flood joue dans une mise en scène de The Curtain Rises en 1937.

Au cours de ses dernières années, elle vit sur la 5e avenue à Manhattan.

Vie privée
Dorothy Flood a été brièvement fiancée à l'acteur Charles "Buddy" Rogers en 1934. Le 31 décembre 1940, elle épouse Edward E. Bates.

Iconographie
Elle a été photographiée par Alfred Cheney Johnston qui a travaillé pour Florenz Ziegfeld pendant plus de 15 ans, prenant principalement des photographies publicitaires et promotionnelles des interprètes des Ziegfeld Follies. Les photos de nues, découvertes après la mort de Johnston, n'ont pas été publiés dans les années 1920.

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie
 :
.

Liens externes

.
.

Naissance en octobre 1912
Naissance à Brooklyn
Ziegfeld Girl
Danseuse américaine du XXe siècle
Actrice américaine de théâtre
Actrice américaine de cinéma
Décès en août 2005
Décès à 92 ans

Dorothy Flood


Kadılar, Çine - Aydın ili Çine ilçesine bağlı köy
 Kadı - İslam tarihinde yargı işlerine bakan devlet görevlisine verilen unvan
 Kadı (Osmanlı Devleti)- Osmanlı Devleti'nde yargı işlerine bakan devlet görevlisi

Kadılar


Die Saison 2012 des Volleyball World Grand Prix war die 20. Ausgabe des Wettbewerbs. Sie begann am 8. Juni und endete am 1. Juli.

Modus
In der Vorrunde traten sechzehn Mannschaften an. In den ersten drei Wochen fanden jeweils vier Turniere mit vier Mannschaften parallel statt. Die besten fünf Mannschaften der Gesamtwertung qualifizierten sich neben Gastgeber China für die Finalrunde. In der Finalrunde spielten die Mannschaften "jeder gegen jeden".

Die Anzahl der Siege war entscheidend für die Platzierung nach den Gruppenspielen. Bei einem 3:0 oder 3:1 gab es drei Punkte für den Gewinner und keinen für den Verlierer. Bei einem 3:2 erhielt der Sieger zwei Punkte, der Gegner einen Punkt. Falls zwei oder mehrere Mannschaften die gleiche Anzahl von Siegen hatten, wurde die Reihenfolge in der Tabelle nach folgenden Kriterien festgelegt: Zunächst entschied die Anzahl der Punkte, bei Gleichheit der Quotient der Sätze und zum Schluss der Quotient der Ballpunkte.

Vorrunde

Erste Woche

Zweite Woche

Dritte Woche

Gesamtwertung

Finalrunde
Die Finalrunde wird vom 27. Juni bis 1. Juli in Ningbo (Volksrepublik China) ausgetragen.

Endstand

Auszeichnungen

Weblinks
 Informationen der FIVB (englisch)

2012
World Grand Prix

Volleyball World Grand Prix 2012


Olaylar
 1527 - Dünyanın ilk ve en eski Protestan üniversitesi, Marburg Philipps Üniversitesi kuruldu.
 1683 - Osmanlı Orduları'nın Viyana taarruzu başladı.
 1736 - 23. Osmanlı Padişahı III. Ahmet öldü; yerine I. Mahmud geçti.
 1752 - Çorlulu Köse Bahir Mustafa Paşa sadrazam oldu.
 1798 - Napolyon Mısır'ı işgal etti.
 1839 - Padişah II. Mahmut öldü; yerine Sultan Abdülmecit geçti.
 1867 - İngiliz Kuzey Amerika Yasası, Kanada Anayasası olarak yürürlüğe girerek Kanada Konfederasyonu kuruldu. John A. Macdonald ilk Başbakan oldu.
 1878 - Kıbrıs, toprak mülkiyeti Osmanlılarda kalmak üzere, geçici olarak Birleşik Krallık'a devredildi.
 1881 - Dünyanın ilk uluslararası telefon konuşması, St. Stephen (New Brunswick) ve Calais (Maine) arasında yapıldı.
 1903 - Fransa Bisiklet Turu ("Tour de France") ilk defa yapıldı. Bu yarışı Fransız Maurice Garin kazandı ve 6075 Frank ödülün de sahibi oldu.
 1904 - Almanya futbol kulübü olan Bayer 04 Leverkusen kuruldu.
 1908 - SOS, Uluslararası Mors Alfabesi acil durum sinyali olarak kabul edildi.
 1911 - Kandilli Rasathanesi kuruldu.
 1920 - Ankara'da subay yetiştirilmek üzere "Sunuf-u Muhtelife Zabit Namzetleri Talimgahı" açıldı.
 1921 - Çin Komünist Partisi kuruldu.
 1925 - İlk piyango, Türk Tayyare Cemiyeti Mektepleri yararına düzenlendi.
 1926 - Deniz taşımacılığına ve ticaretine ilişkin esasları düzenleyen "Kabotaj Kanunu" yürürlüğe girdi.
 1927 - İstanbul'dan 16 Mayıs 1919'da ayrılan Mustafa Kemal, kurtuluştan sonra ilk kez İstanbul'a gelişinde büyük törenlerle karşılandı.
 1929 - İstanbul-Ankara telefon hattı hizmete girdi.
 1935 - Aydın demiryolu devletleştirildi.
 1937 - Toprakkale, İskenderun, Fevzipaşa - Meydanıekber demiryolları devletleştirildi.
 1939 -  Hatay'da askerlik ve yeni teşkilât kanunu çıktı.
 1939 -  1 Temmuz ilk defa Kabotaj Bayramı olarak kutlandı.
 1942 - II. Dünya Savaşı: Kuzey Afrika Cephesi'nde I. El-Alameyn Muharebesi başladı.
 1946 - Elazığ-Palu demiryolu açıldı.
 1960 - Somali bağımsızlığını ilan etti.
 1962 - Ruanda ve Burundi bağımsızlığını ilan etti.
 1963 - ABD'nin posta kodu sistemi olan "ZIP Kodları" kullanılmaya başladı.
 1966 - Kanada, ilk renkli televizyon yayınını gerekleştirdi.
 1968 - Nükleer Silahları Sınırlandırma Anlaşması imzalandı.
 1974 - Arjantin Devlet Başkanı Juan Peron öldü; yerine eşi İsabel Peron geçti.
 1979 - Sony, Walkman'i tanıttı.
 1983 - Kuzey Kore Havayolları'na ait İlyuşin tipi bir yolcu uçağı, Gine-Bissau'nun dağlık bölgesine düştü: 23 kişi öldü.
 1984 - TRT, televizyonda tamamen renkli yayına geçti.
 1988 - Sovyetler Birliği'nde Komünist Partisi, Gorbaçov'un "Perestroyka" politikasını onayladı.
 1987 - Manş Tüneli'nde inşaat çalışmaları başladı.
 1991 - Varşova Paktı resmen dağıldı.
 1992 - TRT-INT/Avrasya yayınları başladı.
 1994 - 27 yıllık sürgünü sona eren FKÖ lideri Yaser Arafat, Filistin'e geri döndü.
 1996 - Azerbaycan, İrlanda ve Tunus ile diplomatik ilişki kurdu.
 1996 - Türkiye'nin ilk nükleer reaktörü, Çekmece Nükleer Araştırma ve Eğitim Merkezi'nde yapılmaya başladı.
 1996 - PNG görüntü formatının 1.0 versiyonu tamamlandı.
 1997 - Çin, şehir-devlet Hong Kong'un egemenliğini 156 yıl aradan sonra Birleşik Krallık'tan geri aldı.
 2002 - Uluslararası Ceza Mahkemesi kuruldu.
 2002 - Bir Rus yolcu uçağı ile Alman kargo uçağı, Güney Almanya'da Überlingen şehri üzerinde havada çarpıştı: 71 kişi öldü.
 2003 - Türkiye, Avrupa İnsan Hakları Sözleşmesi'nin barış zamanı idam cezasının kaldırılmasını öngören 6. protokolünü onayladı.
 2004 - Horst Köhler, Almanya Cumhurbaşkanı oldu.
 2006 - Çin, Tibet'i Çin'e bağlayan 5 bin 72 kilometrelik dünyanın en uzun demir yolunu hizmete açtı.
 2012 - İspanya, 2012 Avrupa Futbol Şampiyonası finalinde İtalya'yı 4-0 yenerek üst üste ikinci kez şampiyon oldu.
 2013 - Hırvatistan, AB üyesi oldu.

Doğumlar
 1481 - II. Christian, Danimarka Kralı (ö. 1559)
 1506 - II. Lajos, Macaristan ve Bohemya Kralı (ö. 1526)
 1532 - Marino Grimani, Venedik Cumhuriyetinin 89'uncu dükası (ö. 1605)
 1646 - Gottfried Wilhelm Leibniz, Alman matematikçi (ö. 1716)
 1725 - Jean-Baptiste Donatien de Vimeur, Fransız asilzade ve ordu komutanı (ö. 1807)
 1742 - Georg Christoph Lichtenberg, Alman doğa bilimleri, astronomi ve matematik profesörü, yazar, eleştirmen (ö. 1799)
 1804 - George Sand, Fransız yazar (ö. 1876)
 1818 - Ignaz Semmelweis, Macar bilim insanı ve hekim (ö. 1865)
 1829 - Abraham Behor Kamondo, Fransız bankacı, koleksiyoncu ve hayırsever (ö. 1889)
 1835 - Alfred von Gutschmid, Alman tarihçi ve oryantalist (ö. 1887)
 1844 - Verney Lovett Cameron, İngiliz kâşif (ö. 1894)
 1847 - Heinrich Gelzer, Alman klasik filolog, eski çağ tarihçisi ve Bizantolog (ö. 1906)
 1858 - Willard Metcalf, Amerikalı sanatçı (ö. 1925)
 1862 - Besim Ömer Akalın, Türk tıp profesörü, bilim insanı, sivil toplum örgütçüsü ve Milletvekili (ö. 1940)
 1872 - Louis Blériot, Fransız pilot, mucit ve mühendis (ö. 1936)
 1873 - Alice Guy-Blaché, Fransız film yönetmeni ve yapımcısı (ö. 1968)
 1877 - Alf Spouncer, İngiliz futbolcu ve teknik direktör (ö. 1962)
 1879 - Léon Jouhaux, Fransız sosyalist sendika önderi ve Nobel Barış Ödülü sahibi (ö. 1954)
 1883 - István Friedrich, Macaristan başbakanı ve futbolcu (ö. 1951)
 1884 - Halim Solmaz, Beklenen yaşam süresinden çok fazla yaşamış Türk (ö. 2012)
 1899 - Charles Laughton, İngiliz oyuncu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi (ö. 1962)
 1902 - William Wyler, Alman asıllı Amerikalı film yönetmeni (ö. 1981)
 1916 - Abdülhakim İsmailov, Sovyetler Birliği (SSCB) Kızıl Ordu'sunun Hitler faşizmini yenilgiye uğratmasının simgesi olarak Berlin Parlamento Binası'na (Reichstag) Kızıl Bayrağı diken 3 askerden biri (ö. 2010) (bknz. Berlin Muharebesi)
 1916 - Olivia de Havilland, İngiliz aktris ve Oscar ödülü sahibi (ö. 2020)
 1923 - Nejat Devrim, Türk ressam (ö. 1995)
 1926 - François-Régis Bastide, Fransız siyasetçi, edebiyatçı ve diplomat (ö. 1996)
 1926 - Hans Werner Henze, Alman besteci (ö. 2012)
 1929 - Gerald Edelman, Amerikalı biyolog (ö. 2014)
 1929 - Kamil Yazıcı, Türk sanayici ve iş insanı
 1930 - Emin Cankurtaran, Türk iş insanı ve Fenerbahçe'nin eski Başkanlarından (ö. 2009)
 1930 - Mustafa Akkad, Suriye asıllı Amerikalı film yönetmeni ve yapımcısı (ö. 2005)
 1930 - Osman Numan Baranus, Türk şair ve yazar (ö. 2005)
 1931 - Leslie Caron, Fransız aktris
 1934 - Claude Berri, Fransa doğumlu yönetmen, aktör ve yapımcı (ö. 2009)
 1934 - Sydney Pollack, Amerikalı yönetmen, yapımcı ve oyuncu (ö. 2008)
 1935 - David Prowse, İngiliz vücut geliştirici (ö. 2020)
 1936 - Bekir Sıdkı Sezgin, Türk ses sanatkarı ve bestekâr (ö. 1996)
 1938 - Abdurrahman Kızılay, Türkmen müzisyen (ö. 2010)
 1938 - Yalçın Küçük, Türk araştırmacı yazar, ekonomist ve siyaset bilimci
 1939 - Karen Black, Amerikalı aktris (ö. 2013)
 1939 - Muhammed Bakır El-Hekim, Iraklı Taklit Mercii
 1939 - Suna Selen, Türk tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu
 1940 - Cahit Zarifoğlu, Türk şair (ö. 1987)
 1941 - Myron Scholes, Amerikalı-Kanadalı ekonomist
 1941 - Twyla Tharp, Amerikalı dansçı, koreograf ve yazar
 1942 - Geneviève Bujold, Kanadalı aktris
 1942 - Andraé Crouch, Amerikalı gospel şarkıcısı, besteci ve söz yazarı (ö. 2015)
 1942 - İzzet İbrahim ed-Duri, Iraklı eski politikacı ve askeri komutan (ö. 2020)
 1944 - Wahit Hamed, Mısırlı senarist (ö. 2021)
 1945 - Debbie Harry, Blondie'nin solisti olarak tanınan Amerikalı şarkıcı, şarkı sözü yazarı ve oyuncu
 1946 - Mireya Moscoso, Panamalı siyasetçi
 1947 - Sami Hoştan, Türk Susurluk davası hükümlüsü ve Ergenekon davası sanığı (ö. 2015)
 1952 - Dan Aykroyd, Amerikalı sinema oyuncusu
 1952 - Brian George, Büyük Britanyalı-İsrailli komedyen, oyuncu ve seslendirme sanatçısı
 1953 - Jadranka Kosor, Hırvat politikacı ve eski gazeteci
 1953 - Lawrence Gonzi, Malta Başbakanı
 1954 - Ebu Mehdi el-Mühendis, Iraklı-İranlı asker (ö. 2020)
 1955 - Christian Estrosi, Fransız sağ siyasetçi
 1955 - Li Keçiang, Çin Premier'i (Başbakan) ve Çin Devlet Konseyi parti sekreteri
 1958 - Banu Alkan, Türk oyuncu ve şarkıcı
 1961 - Carl Lewis, Amerikalı atlet
 1961 - Diana Frances Spencer, Galler Prensesi (ö. 1997)
 1962 - Kalpana Chawla, Hint asıllı Amerikan astronot (ö. 2003)
 1966 - Aydın Uğurlular, Türk şarkıcı
 1966 - Mahir Ünal, Türk akademisyen ve siyasetçi
 1967 - Pamela Anderson, Kanadalı aktris ve manken
 1970 - Deniz Seki, Türk şarkıcı
 1971 - Missy Elliott, Amerikalı rapçi, şarkıcı ve yapımcı
 1971 - Julianne Nicholson, Amerikalı aktris
 1975 - Tatyana Tomaşova, Rus atlet
 1976 - Ruud van Nistelrooy, Hollandalı futbolcu
 1976 - Patrick Kluivert, Hollandalı eski millî futbolcu
 1976 - Plies, Amerikalı rap şarkıcısı
 1976 - Szymon Ziółkowski, Polonyalı çekiç atıcı
 1977 - Liv Tyler, Amerikalı sinema oyuncusu
 1982 - Anelia, Bulgar şarkıcı
 1982 - Hilarie Burton, Amerikalı oyuncu
 1983 - Halil Akkaş, Türk atlet
 1983 - Sheilla Tavares de Castro, Brezilyalı voleybolcu
 1984 - Donald Thomas, Bahamalı atlet
 1986 - Şifa Gerdi, Kürt asıllı Iraklı gazeteci ve muhabir (ö. 2017)
 1986 - Agnes Monica, Endonez şarkıcı
 1990 - Ezhel, Türk şarkıcı ve söz yazarı
 1991 - Lucas Vázquez, İspanyol millî futbolcu
 1992 - Serenay Sarıkaya, Türk sinema ve dizi oyuncusu
 1994
Tich, İngiliz şarkıcı
Jüri Pootsmann, Eston şarkıcı
Miha Zajc, Sloven futbolcu

Ölümler
 868 - Ali el-Hadî, On İki İmam'ın onuncusu, 9. İmam Muhammed el-Cevâd'ın oğlu (d. 829)
 998 - Ebu'l-Vefâ el-Bûzcânî, İranlı matematikçi ve astronom (d. 940)
 1109 - VI. Alfonso, 1065-1109 tarihleri arasında León kralı ve 1072'den itibaren aynı zamanda Kastilya ve Galiçya kralı (d. 1037)
 1277 - Baybars, Mısır ve Suriye'de hüküm sürmüş Memluk Sultanı (d. 1223)
 1736 - III. Ahmet, Osmanlı'nın 23. Padişahı (d. 1673)
 1839 - II. Mahmut, Osmanlı'nın 30. Padişahı (d. 1785)
 1860 - Charles Goodyear, Amerikalı mucit (d. 1800)
 1876 - Mikhail Bakunin, Rus anarşist (d. 1814)
 1884 - Allan Pinkerton, Amerikalı özel dedektif (d. 1819)
 1896 - Harriet Beecher Stowe, Amerikalı yazar (d. 1811)
 1904 - Şemseddin Sami, Arnavut asıllı Osmanlı dil bilimci ve roman yazarı (d. 1850)
 1904 - George Frederick Watts, İngiliz ressam ve heykeltıraş (d. 1817)
 1925 - Erik Satie, Fransız besteci (d. 1866)
 1929 - Jodok Fink, Avusturyalı siyasetçi (d. 1853)
 1950 - Eliel Saarinen, Finlandiya kökenli Amerikalı mimar (d. 1873)
 1951 - Tadeusz Borowski, Polonyalı yazar (d. 1922)
 1955 - Adnan Adıvar, Türk bilim ve siyaset adamı (d. 1881)
 1963 - Fuat Umay, Türk siyasetçi (d. 1885)
 1963 - Camille Chautemps, Fransız siyasetçi (d. 1885)
 1974 - Juan Perón, Arjantin Devlet Başkanı (d. 1895)
 1981 - Marcel Breuer, Amerikalı mimar ve tasarımcı (d. 1902)
 1983 - Buckminster Fuller, Amerikalı felsefeci, mühendis, mimar, şair, yazar ve mucit (d. 1895)
 1983 - Erich Juskowiak, Almanya millî eski futbolcu (d. 1926)
 1983 - Sabri Ülgener, Türk iktisat profesörü ve toplum bilimci (d. 1911)
 1991 - Michael Landon, Amerikalı yönetmen, yapımcı ve oyuncu (d. 1936)
 1992 - Franco Cristaldi, İtalyan film yapımcısı (d. 1924)
 1996 - Margaux Hemingway, Amerikalı aktris (d. 1954)
 1997 - Robert Mitchum, Amerikalı oyuncu ve şarkıcı (d. 1917)
 1999 - Edward Dmytryk, Amerikalı yönetmen (d. 1908)
 1999 - Sylvia Sidney, Amerikalı aktris (d. 1910)
 2000 - Walter Matthau, Amerikalı oyuncu (d. 1920)
 2000 - Zeyyat Selimoğlu, Türk yazar ve çevirmen (d. 1922)
 2001 - Nikolay Basov, Sovyet fizikçi ve eğitmen (d. 1922)
 2003 - Herbie Mann, Amerikalı caz flütçüsü (d. 1930)
 2004 - Marlon Brando, Amerikalı oyuncu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi (d. 1924)
 2005 - Luther Vandross, Amerikalı şarkıcı, şarkı sözü yazarı ve prodüktör (d. 1951)
 2006 - Ryūtarō Haşimoto, Japon siyasetçi (d. 1937)
 2009 - Karl Malden, Sırp asıllı Amerikalı sinema oyuncusu (d. 1912)
 2012 - Alan G. Poindexter, Amerikalı astronot (d. 1961)
 2015 - Nicholas Winton, İngiliz hayırsever (d. 1909)
 2016 - Yves Bonnefoy, Fransız şair ve deneme yazarı (d. 1923)
 2016 - Robin Hardy, İngiliz film yönetmeni ve senarist (d. 1929)
 2017 - Stevie Ryan, Amerikalı YouTube ünlüsü, komedyen ve aktris (d. 1984)
 2017 - Ayan Sadakov, Bulgar millî futbolcu (d. 1961)
 2018 - François Corbier, Fransız televizyon sunucusu, müzisyen ve söz yazarı (d. 1944)
 2018 - Bojidar Dimitrov, Bulgar siyasetçi ve tarihçi (d. 1945)
 2018 - Gillian Lynne, İngiliz balerin, koreograf, tiyatro oyuncusu ve televizyon sunucusu (d. 1926)
 2019 - İzzet Ebu Auf, Mısırlı oyuncu ve besteci (d. 1948)
 2019 - Bob Collymore, Guyana doğumlu Guyanalı-Britanyalı bilişimci ve iş insanı (d. 1958)
 2019 - Sid Ramin, Amerikalı orkestra şefi, aranjör ve besteci (d. 1919)
 2019 - Jacques Rougeau Sr., Kanadalı profesyonel güreşçi (d. 1930)
 2019 - Bogusław Schaeffer, Polonyalı besteci, eğitimci, müzikolog ve grafik sanatçısı (d. 1929)
 2020 - Kwadwo Owusu Afriyie, Ganalı avukat ve politikacı (d. 1957)
 2020 - Jean Cabannes, Fransız yargıç (d. 1925)
 2020 - Max Crook, Amerikalı müzisyen (d. 1936)
 2020 - Beate Grimsrud, Norveçli romancı, senarist ve oyun yazarı (d. 1963)
 2020 - Ida Haendel, Polonyalı-İngiliz kemancı (d. 1928)
 2020 - Santiago Manuin Valera, Perulu insan hakları aktivisti ve yerli lideri (d. 1957)
 2020 - Euridice Moreira, Brezilyalı siyasetçi ve profesör (d. 1939)
 2021 - Louis Andriessen, Hollandalı besteci, piyanist ve akademisyen (d. 1939)
 2021 - Christian Bottollier, Fransız profesyonel futbolcu (d. 1928)
 2021 - Yuri Dohoyan, Rus satranç büyükustasıdır (d. 1964)
 2021 - Feride Mansurova, Tacikistanlı gastroenterolog (d. 1952)
 2021 - Kartal Tibet, Türk sinema oyuncusu ve yönetmen (d. 1939)
 2022 - Irene Fargo, İtalyan şarkıcı, tiyatro oyuncusu ve televizyon sunucusu (d. 1962)
 2022 - Richard Taruskin, Amerikalı müzikolog ve müzik eleştirmeni (d. 1945)
 2022 - Technoblade, Amerikalı Youtube ünlüsü (d.1999)
 2023 - Lawrence Turman, Amerikalı film yapımcısı (d. 1926)
 2023 - Meg Johnson, İngiliz sinema ve dizi oyuncusu (d. 1936)
 2023 - Vincenzo D'Amico, İtalyan profesyonel futbolcu (d. 1954)
 2023 - Klaus Täuber, Alman profesyonel futbolcu (d. 1958)
 2023 - Christian Dalger, Fransız eski millî futbolcu ve teknik direktör (d. 1949)
 2023 - Victoria Amelina, Ukraynalı yazar ve şair (d. 1986)

Tatiller ve özel günler
 Hong Kong - Özel Yönetim Bölgesi Kuruluş Günü
 Kanada - Kanada Günü
 Türkiye - Denizcilik ve Kabotaj Bayramı
 Bağımsızlık Günü (Somali)
 Bağımsızlık Günü (Ruanda, Burundi)

0701
01

1 Temmuz


Thomas Fletcher (* 21. Oktober 1779 im Westmoreland County, Pennsylvania; † nach 1825 bei Sharpsburg, Kentucky) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1816 und 1817 vertrat er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Über die Jugend von Thomas Fletcher ist nicht viel bekannt. Später zog er in das Montgomery County in Kentucky. In seinem neuen Heimatstaat begann er als Mitglied der Demokratisch-Republikanischen Partei eine politische Laufbahn. In den Jahren 1803, 1805 und 1806 wurde er in das Repräsentantenhaus von Kentucky gewählt. Während des Britisch-Amerikanischen Krieges von 1812 war Fletcher Major unter dem Kommando von General William Henry Harrison.

Nach dem Rücktritt des Abgeordneten James Clark im Jahr 1816 wurde Fletcher im ersten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 2. Dezember 1816 sein neues Mandat antrat. Da er bei den regulären Kongresswahlen des Jahres 1816 auf eine weitere Kandidatur verzichtete, konnte er bis zum 3. März 1817 nur die angebrochene Legislaturperiode im Kongress beenden. Zwischen 1817 und 1825 war Fletcher mehrfach Abgeordneter im Repräsentantenhaus von Kentucky. Er starb nahe Sharpsburg; sein Sterbedatum ist nicht bekannt.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Repräsentantenhauses von Kentucky
Mitglied der Demokratisch-Republikanischen Partei
US-Amerikaner
Geboren 1779
Gestorben im 19. Jahrhundert
Mann

Thomas Fletcher (Politiker)


El profeta (título original en francés, Le Prophète) es una grand ópera en cinco actos con música de Giacomo Meyerbeer y libreto en francés de Eugène Scribe y Émile Deschamps.

Historia de las representaciones
La ópera se estrenó en la Ópera de París en la Salle Le Peletier el 16 de abril de 1849. Los creadores de los tres papeles principales fueron Anaïs Castellan como Berthe, Pauline Viardot como Fidés y Gustave Roger como Jean. La segunda ciudad que escuchó la ópera fue Londres el 24 de julio del mismo año. Se representó por toda Alemania en 1850, así como en Viena, Lisboa, Amberes, Nueva Orleans, Budapest, Bruselas, Praga y Basilea.  En España, se estrenó en 1863, en el Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Su enorme éxito siguió a lo largo de todo el .

Esta ópera rara vez se representa en la actualidad; en las estadísticas de Operabase El profeta no aparece entre las óperas representadas en el período 2005-2010.

Personajes

Argumento

Resumen
La ópera se ambienta en las guerras religiosas de la Alemania del . Jean de Leyde (personaje basado en el histórico Juan de Leiden), cuya prometida, Berthe, es secuestrada por el conde Oberthal, gobernador de Dordrecht, es persuadido por un trío de siniestros anabaptistas que se proclamó rey en Münster. Muere, acompañado por su leal madre Fides, cuando los anabaptistas lo abandonan y su palacio estalla.

Prólogo
Meyerbeer originalmente escribió una larga obertura para la ópera pero esta se excluyó, con otras secciones de la obra, durecnte los ensayos, debido a la excesiva duración de la ópera en si. La obertura ahora sobrevive sólo en el arreglo realizado para piano solo o dúo hecho a petición de Meyerbeer por Charles-Valentin Alkan.

Acto I
Ante el castillo de Oberthal, Berthe explica a Fidès que necesita el permiso del conde para casarse con Jean. Los anabaptistas entran cantando su coral, Ad nos ad salutarem (según una melodía creada por Meyerbeer) y suscitan el interés de los campesinos locales con sus ideas revolucionarias. Oberthal rechaza la petición de Berthe y arresta a las dos mujeres.

Acto II
Posada de Jean en Leyden. Los anabaptistas entran e intentan convencer a Jean de que está destinado a ser su líder. Entra Berthe, huyendo de Oberthal; el conde llega y amenaza con ejecutar a la madre de Jean, Fidès a menos que Berthe le sea devuelta. Desesperado, Jean entrega a Berthe y sucumbe a las llamadas de los anabaptistas.

Acto III
El campo de los anabaptistas. La primera escena incluye un interludio de "patinaje" situado en el hielo de un lago, que se convierte en una de las partes favoritas de la ópera. Aparentemente, convencieron a Meyerbeer para que incluyera esto en una representación tardía cuando el patinaje se puso de moda en París. Los anabaptistas deciden capturar Münster; su decisión la oye Oberthal quien ha entrado disfrazado en el campo. Al ser detectado, lo arrestan, pero cuando informa a Jean que ha visto a Berthe viva en Münster, Jean cancela la orden de ejecutarlo. Jean, en su papel de líder y "profeta", inspira a las tropas anabaptistas con una visión celestial de su futuro éxito.

Acto IV

Münster. Jean ha tomado la ciudad, cuyos ciudadanos están desesperados ante su gobierno. Berthe reconoce a Fidès, a quien le han dicho que Jean está muerto, mendigando por las calles. Berthe decide matar al perverso Profeta. La coronación de Jean se ve precedida por una espléndida marcha. Fidès decide llevar a cabo el plan de Berthe de vengarse, pero en el último momento reconoce a su hijo. Jean rechaza a su madre manifestando que no la conoce y hace que ella se retracte de haberlo reconocido como su hijo.

Acto V
Palacio de Jean en Münster. El trío de anabaptistas deciden entregar a Jean a los ejércitos imperiales para comprar su propia protección. Fidès anima a Jean a reconocerla a ella y también sus pecados, y que se arrepienta. Berthe entra pretendiendo incendiar el palacio. Cuando ella se da cuenta de que Jean es el Profeta que ella quería destruir, se suicida. Jean y Fidès deciden acabar con la revuelta; durante las celebraciones de su coronación, Jean hace que se produzca una explosión que derrumba el palacio sobre los que quedan de los principales personajes.

Influencia
Las influencias musicales y teatrales de la ópera pueden notarse, entre otros, en la monumental obra de Liszt Fantasía y Fuga sobre el coral Ad nos, ad salutarem undam para órgano se basa en el coral de los anabaptistas, el dúo entre la madre y el niño perdido en El trovador de Giuseppe Verdi y el catastrófico final del Ocaso de los dioses de Richard Wagner. El enorme éxito de El profeta en su estreno de París también provocó el ataque antisemita de Wagner sobre Meyerbeer, El judaísmo en la música.

Ballet
En 1937 Constant Lambert arregló extractos de esta ópera y de L'etoile du Nord  para el ballet Les Patineurs, coreografiado por Sir Frederick Ashton.

Grabaciones
 Renata Scotto, Marilyn Horne, James McCracken, Jerome Hines; Royal Philharmonic Orchestra, Henry Lewis, 1976 (Sony).

Referencias
Fuentes
Huebner, Stephen, "Le prophète", en The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (Londres, 1992) ISBN 0-333-73432-7
Recursos en línea
Amadeus Almanac, acceso 6 de noviembre de 2008

Partituras

 – arreglo para piano a cuatro manos por Charles-Valentin Alkan
 – para piano por Henri Herz
 – para órgano por Franz Liszt

Enlaces externos
 Notas, discografía y libreto (francés - español) Kareol

Óperas estrenadas en París
Óperas en francés
Óperas de 1849
Óperas de Giacomo Meyerbeer

El profeta (Meyerbeer)


Timbres e Temperos é um álbum de estúdio colaborativo de Patrícia Bastos, Enrico de Miceli e Joãozinho Gomes, lançado em 26 de novembro de 2021.

Desenvolvimento
Os produtores consideram Timbres e Temperos "uma ode à estética e à vida da floresta e aos ritmos da Amazônia".

Lançamento e divulgação
O álbum foi lançado digitalmente através das plataformas digitais no dia 26 de novembro de 2021. Para a divulgação, foi iniciada uma turnê, onde primeira capital a receber o trio foi São Luís, em abril, seguindo-se Manaus, Macapá, Belém, Palmas, ambos em junho, Teresina em setembro, com o encerramento em novembro no Theatro Hélio Melo em Rio Branco. Fora da turnê, Timbres e Temperos ainda teve uma apresentação especial no encerramento do 20º Festival de Inverno de Garanhuns, em julho.

Créditos
Céditos adaptados.
 Dante Ozzetti - direção musical e arranjos
 Guilherme Held - guitarra e efeitos
 Fi Maróstica - contrabaixo
 Trio Manari - percussão
 Edson Costa - guitarra
 Fabinho - violão
 Alan Gomes - baixo
 Nena Silva - percussão
 Hian Moreira - bateria

Lista de faixas

Ligações externas

Álbuns de 2021
Álbuns de Patrícia Bastos
Álbuns de música popular brasileira
Álbuns em língua portuguesa
Álbuns em colaboração

Timbres e Temperos


"Arcade" er en sang af den hollandske sanger Duncan Laurence, som repræsenterede Holland i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel. Da den komplette line-up af sange blev annonceret, var "Arcade" favorit til at vinde konkurrencen, og sangen endte også med at vinde med sammenlagt 498 point - foran Italien (472 point) og Rusland (370 point).

Hitlister

Referencer

Singler fra 2019
Sange fra 2019
Sange fra Eurovision Song Contest 2019
Eurovision Song Contest-sange fra Holland

Arcade (sang)


A temporada de tufões no Pacífico de 1993 não tem limites oficiais; funcionou durante todo o ano em 1993, mas a maioria dos ciclones tropicais tende a se formar no noroeste do Oceano Pacífico entre maio e novembro. Essas datas delimitam convencionalmente o período de cada ano em que a maioria dos ciclones tropicais se forma no noroeste do Oceano Pacífico.

As tempestades tropicais formadas em toda a bacia do Pacífico Ocidental receberam um nome pelo Joint Typhoon Warning Center. As depressões tropicais nesta bacia têm o sufixo "W" adicionado ao seu número. As depressões tropicais que entram ou se formam na área de responsabilidade das Filipinas recebem um nome pela Administração de Serviços Atmosféricos, Geofísicos e Astronômicos das Filipinas ou PAGASA. Isso muitas vezes pode resultar na mesma tempestade com dois nomes.

Resumo da temporada

Sistemas
40 ciclones tropicais se formaram este ano no Pacífico Ocidental, dos quais 30 se tornaram tempestades tropicais. 15 tempestades atingiram a intensidade do tufão, das quais 3 atingiram a força do supertufão.

Depressão tropical 01W (Atring)

A depressão tropical 01W se formou em 27 de fevereiro de 1993, perto das Filipinas. A tempestade atingiu Mindanao em 1 de março, antes de se dissipar no dia seguinte.

Tempestade tropical severa Irma

Irma se esquivou das massas de terra.

Depressão tropical 03W (Bining)

Formou-se em 9 de abril a leste de Mindanao. Ele atingiu Mindanao em 13 de abril e se dissipou mais tarde naquele dia.

Depressão tropical 04W (Kuring)

Formou-se em 15 de abril de 1993. Curvando duas vezes, aterrissou em Mindanao. É a terceira tempestade a atingir Mindanao nesta temporada.

Depressão tropical Daling

O PAGASA classificou a depressão como 'Daling' em 3 de maio, pois atingiu o sul de Mindanao no dia seguinte. Dissipou-se no Mar de Sulu em 4 de maio.

Depressão tropical Jack

Jack ficou no mar.

Supertufão Koryn (Goring)

O tufão Koryn, tendo se desenvolvido bem a leste das Filipinas em 13 de junho, fortaleceu-se constantemente à medida que se movia para o oeste, intensificando-se a um pico de  ventos no dia 24. Atravessou o norte de Lução no dia seguinte como um  ligeiramente mais fraco tufão, e continuou a oeste-noroeste até atingir o sul da China (90 milhas náuticas a sudoeste de Hong Kong no dia 27). Koryn diminuiu lentamente, trazendo fortes chuvas pela China e norte do Vietnã antes de se dissipar no dia 29. Koryn foi responsável pela perda de 37 pessoas, bem como $ 14,5 milhões (1993 USD) em danos no norte das Filipinas.

Depressão tropical 07W (Elang)

Elang fez landfall nas Filipinas.

Tempestade tropical severa Lewis (Huling)

Lewis foi um dos muitos sistemas a atingir as Filipinas naquele ano.

Tempestade tropical Marian (Ibiang)

Marian ficou no Mar das Filipinas.

Tempestade tropical severa Nathan

Nathan atravessou o Japão. 47 foram mortos na província de Kochi.

Tempestade tropical Ofelia (Luming)

Ofelia atravessou o Japão.

Tempestade tropical severa Percy (Miling)

Percy também atingiu o Japão.

Depressão tropical Narsing

Em 29 de julho, PAGASA iniciou alertas sobre uma depressão tropical mal organizada. A depressão moveu-se lentamente para o noroeste antes de se dissipar durante o dia seguinte.

Tufão Robyn (Openg)

O vale quase equatorial gerou uma depressão tropical em 30 de julho sobre as águas abertas do Pacífico Ocidental. Seguiu para oeste-noroeste, tornando-se uma tempestade tropical no dia 2 e um tufão no dia 4. Robyn virou mais para o noroeste, onde atingiu um pico de intensidade de  ventos no dia 7. Ele enfraqueceu para  tufão antes de atingir o sudoeste do Japão no dia 9, e tornou-se extratropical no dia 10 sobre o Mar do Japão. Robyn causou 45 mortes, 39 das quais em acidentes de trânsito, e US$ 68 milhões em danos (1993 USD).

Tempestade tropical severa Steve (Pining)

Steve ficou longe da terra.

Depressão tropical 15W

Tufão Tasha (Rubing)

Tasha atingiu a China em agosto.

Tufão Keoni

Keoni formou-se a sudeste da Grande Ilha do Havaí em 9 de agosto e mais tarde foi classificado como um sistema nomeado ao sul da cadeia de ilhas. Keoni atingiu o pico como uma categoria intensa 4 furacão sobre águas abertas e durou até o dia 29, cruzando a Linha Internacional de Data e tornando-se um tufão no Pacífico ocidental, mas nunca afetou a terra.

Tufão Vernon

O ciclone provocou fortes chuvas em grande parte do arquipélago japonês. Um pico total de chuvas ocorreu de  no Monte Zaō, incluindo um recorde de  em 24 horas. Um pico de chuva por hora total de  foi observado em Tóquio. Uma rajada de vento de  foi gravado em Miyake-jima. Vernon causou 2 mortes e 4 feridos.

Tempestade tropical Winona (Saling)

Winona atingiu a China.

Supertufão Yancy (Tasing)

O vale das monções formou uma depressão tropical em 27 de agosto. Dirigiu-se geralmente para o oeste, atingindo a força da tempestade tropical no dia 30 e a força do tufão no dia 31. Yancy virou para o nordeste, onde se intensificou rapidamente para  supertufão no dia 2. A tempestade enfraqueceu para  tufão antes de atingir o sudoeste do Japão no dia 3, e se dissipou 2 dias depois sobre o Mar do Japão. Yancy trouxe ventos fortes para o Japão, totalizando 42 baixas e danos generalizados.

Tempestade tropical severa Zola (Unsing)

Zola foi outro sistema fraco que atingiu o Japão.

Tufão Abe (Walding)

Abe foi outro tufão que atingiu a China.

Tempestade tropical severa Becky (Yeyeng)

Becky atingiu a China a oeste de Macau com força total. As águas offshore na parte sul e sudoeste de Hong Kong registraram ventos com força de furacão, onde seus ventos médios horários atingiram 122 km/h com rajadas de até 176 km/h na Ilha Waglan. Em Cheung Chau, os ventos aumentaram significativamente para 115 km/h por hora antes de entrar em manutenção; registrou em particular seus ventos horários de até 128 km/h durante sua primeira hora de manutenção lá em Cheung Chau, e até 139 km/h Vento médio de 60 minutos pouco antes de entrar em manutenção. Em Tai Mo Shan, seus ventos médios horários atingiram 155 km/h.

Becky foi claramente subestimada e o sinal de furacão 10 deveria ter sido içado conforme justificado (ventos com força de furacão registrados na parte sudoeste de Hong Kong quando Becky atravessou a cerca de 110 km a sul-sudoeste do Observatório Real). Sua velocidade de vento sustentada máxima de 10 minutos foi estimada em cerca de 150 km/h em sua aproximação próxima a Hong Kong.

O tufão matou 1 taxista em um acidente de carro em Hong Kong. A partir de 2017, Becky foi revisado e atualizado para um tufão mínimo.

Tufão Dot (Anding)

Dot atingiu a China também. Inicialmente representando um landfall direto a Hong Kong, mas lentamente se moveu para o norte, atingindo a costa ocidental de Guangdong.

Tufão Cecil

Cecil recurvou para o mar.

Super Typhoon Ed (Dinang)

Ed foi um tufão potente, mas não afetou a terra. Foi também a única categoria 5 da temporada.

Tufão Flo (Kadiang)

O tufão Flo atingiu o norte das Filipinas em 4 de outubro como um tufão mínimo, tendo se desenvolvido no dia 28 a partir do vale das monções. Ele parou na costa oeste e virou para nordeste, tornando-se extratropical no dia 9. Flo causou pelo menos 50 mortes nas fortes inundações em Luzon.

Tempestade tropical Gene (Gundang)

Gene era um sistema fraco que ficava longe da terra

Depressão tropical 28W (Epang)

A depressão cruzou a terra.

Tempestade tropical severa Hattie

Hattie recurvou da terra.

Tufão Ira (Husing)

O Ira desembarcou nas Filipinas. Também causou estragos em Hong Kong, fazendo com que uma aeronave deslizasse para fora da pista do Aeroporto Kai Tak após pousar em tempo cego.

Tempestade tropical Jeana

Jeana ficou no mar.

Depressão tropical 32W

32W teve vida longa.

Depressão tropical 33W

33W teve vida curta.

Tufão Kyle (Luring)

Kyle foi mais um sistema que fez landfall nas Filipinas. Também atingiu o Vietnã.

Tufão Lola (Monang)

Um cavado quase equatorial gerou uma depressão tropical em 27 de novembro. Moveu-se para o oeste sem desenvolvimento significativo até 2 de dezembro, quando se tornou uma tempestade tropical. Lola se tornou um tufão 2 dias depois, e atingiu as Filipinas no dia 5. Ele enfraqueceu para uma tempestade tropical depois de cruzar as ilhas, mas se fortaleceu para  tufão antes de atingir o sul do Vietnã no dia 8. Lola se dissipou rapidamente, não depois de causar 308 mortes, 230 das quais nas Filipinas devido às fortes chuvas.

Tufão Manny (Naning)

Manny, como Lola, desenvolveu-se a partir do vale quase equatorial em 1º de dezembro. Dirigiu-se para o oeste, fortalecendo-se lentamente para uma tempestade tropical no dia 4. Devido a um cume ao norte, deu uma volta nos dias 7 e 8 e tornou-se um tufão no caminho. Enquanto se dirigia para o sudoeste em direção às Filipinas, Manny intensificou-se rapidamente para  tufão antes de atingir as Filipinas no final do dia 9. Ele enfraqueceu sobre as ilhas e os ventos de nível superior impediram que se fortalecesse muito sobre o Mar da China Meridional. Manny se dissipou no dia 16 sobre a Península Malaia, depois de causar 230 mortes, apenas uma semana depois que Lola atingiu a mesma área.

A trilha de Manny era incomum, dada a época do ano com um loop e um período de fortalecimento a sudoeste. No entanto, tem um análogo quase perfeito; O tufão Pamela na temporada de tufões do Pacífico de 1982 seguiu uma trilha quase idêntica a poucos dias de Manny (embora Pamela fosse muito mais fraca que Manny).

Depressão tropical Oning

Um sistema não tropical desenvolvido a partir da ITCZ de onde Manny se formou em 11 de dezembro. Ele se moveu em uma direção bastante rápida para o oeste, à medida que gradualmente se intensificou em uma fraca depressão tropical no final de 14 de dezembro. O PAGASA emitiu alertas sobre a depressão, uma vez que atingiu o pico de intensidade no final de 15 de dezembro, atingindo as ilhas de Visayas.

Tempestade tropical severa Nell (Puring)

Nell foi o último sistema a atingir as Filipinas este ano.

Nomes dos ciclones
Durante a temporada 28 chamados ciclones tropicais se desenvolveram no Pacífico Ocidental e foram nomeados pelo Joint Typhoon Warning Center, quando foi determinado que eles haviam se tornado tempestades tropicais. Esses nomes foram contribuídos para uma lista revisada que começou em meados de 1989.

Filipinas

A Administração de Serviços Atmosféricos, Geofísicos e Astronômicos das Filipinas usa seu próprio esquema de nomenclatura para ciclones tropicais em sua área de responsabilidade. PAGASA atribui nomes a depressões tropicais que se formam dentro de sua área de responsabilidade e qualquer ciclone tropical que possa se mover em sua área de responsabilidade. Se a lista de nomes para um determinado ano se revelar insuficiente, os nomes são retirados de uma lista auxiliar, sendo que os 6 primeiros são publicados todos os anos antes do início da temporada. Os nomes não retirados desta lista serão usados novamente na temporada de 1997. Esta é a mesma lista usada para a temporada de 1989. PAGASA usa seu próprio esquema de nomenclatura que começa no alfabeto filipino, com nomes de nomes femininos filipinos terminando com "ng" (A, B, K, D, etc. ). Os nomes que não foram atribuídos/que serão usados estão marcados em .

Efeitos da temporada
Esta tabela resume todos os sistemas que se desenvolveram ou se mudaram para o Oceano Pacífico Norte, a oeste da Linha Internacional de Data durante 1993. As tabelas também fornecem uma visão geral da intensidade do sistema, duração, áreas terrestres afetadas e quaisquer mortes ou danos associados ao sistema.

|-
|01W (Atring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Irma ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marshall,  Ilhas Carolinas ||  Nenhum ||  ||
|-
|03W (Bining) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|04W (Kuring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Daling ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Jack ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Ilhas Marianas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Koryn (Goring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Filipinas, China || $ ||  ||
|-
|07W (Elang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Lewis (Huling) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional, Vietname || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || China meridional || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Marian (Ibiang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Nathan ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas, Japão || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Ofelia (Luming) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|Percy (Miling) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas, Japão || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|Narsing ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Taiwan || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Robyn (Openg) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Ilhas Marianas, Japão, Coreia do Sul || $ ||  ||
|-
|Steve (Pining) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas, Ilhas Ryukyu || Nenhum || Nenhum ||
|-
|15W ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marshall || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Tasha (Rubing) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Keoni ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Vernon ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || Desconhecido || 2 ||
|-
|Winona (Saling) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Vietname || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Yancy (Tasing) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || $ ||  ||
|-
|Zola (Unsing) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Japão || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Abe (Walding) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Taiwan, China || Desconhecido || Nenhum ||
|-
|Becky (Yeyeng) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional || Nenhum || 1 ||
|-
|Dot (Anding) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China || Desconhecido || Nenhum ||
|-
|Cecil ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marianas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Binang ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Ed (Dinang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Ilhas Marianas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Flo (Kadiang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Ilhas Ryukyu || Desconhecido ||  ||
|-
|28W (Epang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, China meridional || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Gene (Gundang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Hattie ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marshall || Nenhum || Nenhum ||
|-
|TD ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Nenhum || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Ira (Husing) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Ilhas Marianas, Filipinas, China || Desconhecido || Desconhecido ||
|-
|Jeana ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Indang ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|32W ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|33W ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Ilhas Marshall || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Kyle (Luring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Vietnam, Camboja || Desconhecido ||  ||
|-
|Lola (Monang) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| ||  Ilhas Carolinas, Filipinas, Vietnam, Camboja || Desconhecido ||  ||
|-
|Manny (Naning) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas, Vietnam, Tailândia || Desconhecido ||  ||
|-
|Oning ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-
|Nell (Puring) ||  || bgcolor=#| || bgcolor=#| || bgcolor=#| || Filipinas || Nenhum || Nenhum ||
|-

Ver também

 Lista de nomes de ciclones tropicais
 Temporada de furacões no Pacífico de 1993
 Temporada de furacões no oceano Atlântico de 1993
 Temporada de ciclones no Índico Norte de 1993
 Temporada de ciclones no sudoeste do Índico de 1992-1993

Ligações externas

Ciclones tropicais em 1993
1993

Temporada de tufões no Pacífico de 1993


Loving Darks  fue una banda de Rock psicodélico y Rock experimental de Bolivia fundada a finales de la década de 1960 pertenecientes a la primera ola del Rock. Tras separarse en 1970, dos de sus integrantes se volvieron a agrupar en 1998 y siguen en activo hasta la actualidad.

La agrupación es considerada como uno los grupos iniciadores del rock boliviano.

Historia

La banda se conforma con el objetivo de interpretar rock en español, a partir de la unión de los miembros de las bandas  Black Byrds y Las Tortugas. Los integrantes originales de los Loving Dark's fueron , Félix Chávez en la guitarra, Boris Rodríguez en la batería, Jaime Loayza como tecladista y Gilberto Martínez  en el bajo.

El nombre de la banda fue sugerencia del  director de radio Chuquisaca, Lucho Kuncar.

Inicialmente la banda se mantuvo por tres años, lapso en el que publicaron varios discos EP, obteniendo  éxitos como "Complicado" y "El adivino".

El reencuentro

Luego de 30 años, en 1998, dos de los integrantes originales decidieron relanzar nuevamente la banda, publicando el CD  "El retorno", un disco compilatorio de los éxitos de la banda en las décadas de los 60′s y 70′s.

Discografía

Los Loving Dark's, en su etapa inicial grabaron tres EP, el primero lanzado en 1968 se tituló "Complicado", incliuyendo los temas 'Complicado', 'Adivino' (Rolling Stones), 'Mi imposible' y 'No quiero llegar a viejo'.

El segundo, grabado en 1968, incluye las canciones: 'Psicosis','Vino Dulce' (Cream),'A través de las lágimas' y 'Ven debajo de mi bota'.

El tercer EP, publicado en septiembre de 1969 incluía: 'Algo de títere' (Rolling Stones),'Of' (Cream),'Conexión' y 'Llámame'.

En 1998, publicaron un CD compilatorio titulado "El retorno"

Integrantes

1968

 José Zapata (Voz)
 Boris Rodríguez (Batería)
 Jaime Loayza (Teclados)
 Gilberto Martínez " Komori " (Bajo)
 Félix Chávez – (Guitarra)

1998

 Javier Saldías (Bajo)
 Pedro Sanjinés (Teclados)
 Boris Rodríguez (Batería)
 Félix Chávez (Guitarra)

2006

 Felíx Chávez  (Voz líder)
 Óscar Cerruto (Bajo y voz)
 Álvaro Córdova (Batería)
 Víctor Delgadillo (Teclado y voz)

Véase también

 Rock de Bolivia
 Rock en español
 Rock progresivo latinoamericano
 Cultura de Bolivia

Notas y referencias

Bibliografía
  Basualdo Zambrana, Marco. Rock boliviano: cuatro décadas de historia. Plural Editores. La Paz - Bolivia. 2003. p28.

Enlaces externos
 Biografía - Los Loving Dark's, consultado en boliviantown.com en enero de 2012
 Marcelo Pisarro, "Loving Dark's y el garaje-punk-psicodélico de los años 60", Revista Ñ, Clarín

Grupos de rock de Bolivia
Grupos de música de los años 1960
Grupos de música de los años 1970
Grupos de música de los años 1990
Grupos de música de los años 2000
Grupos de música de los años 2010
Grupos de música formados en 1968

Loving Darks


Nikon le Métanoéite (en grec : Νίκων ὁ Μετανοεῖτε), né vers 930 et mort en 998 est un moine byzantin, prêcheur itinérant, canonisé par l'église orthodoxe. Sa vie a été mise en lumière par son hagiographie, composée après sa mort par un des moines de son monastère, qui souligne son rôle dans le développement du christianisme dans les régions récemment reprises par l'Empire byzantin. Il est souvent représenté comme un missionnaire, avec un rôle très actif en Crète.

Biographie

Nikon est né dans la région du Pont ou à Argos. Jeune, il est envoyé dans un monastère appelé Khrysopetro, situé entre le Pont et la Paphlagonie. Il y passe douze années, vivant une existence d'ascète réputée pour sa rudesse. Ses supérieurs, marqués par sa dévotion, décident de l'envoyer prêcher à travers l'Empire. Il passe d'abord trois ans en Anatolie. Après la destruction de l'émirat de Crète en 961 par Nicéphore Phocas, il s'y rend en missionnaire, alors que l'île compte un nombre assez important de Musulmans. Il participe donc à rechristianiser l'île, coupée du reste de la chrétienté pendant 150 ans et du dogme de Constantinople. C'est là qu'il acquiert son surnom de Métanoéite, le repentant, car il commence tous ses sermons par l'exigence de repentance.

Après cinq ans en Crète, Nikon se rend à Epidaure puis à Athènes et sur l'île d'Eubée, avant de rejoindre Thèbes et Corinthe pour arriver dans le Péloponnèse. Il aurait alors sauvé la ville de Sparte de la peste. Il y construit trois églises et un monastère et poursuit son activité de prédicateur, agrémentée de miracles. Le Péloponnèse est alors décrit comme une terre pleine de démons contre lesquels Nikon doit combattre. Il termine sa vie en Grèce continentale, dans la province de Laconie où son influence sur le clergé local est à son apogée. Après sa mort et sa cannonisation, il devient le saint patron de Sparte et de la péninsule de Magne, où il aurait apporté le christianisme aux Maniotes, parmi les derniers fidèles du culte hellénique. Sa fête est célébrée le 26 novembre, date de sa mort en 998.

Décès en 998
Saint catholique et orthodoxe du Xe siècle
Personnalité du haut Moyen Âge par nom
Missionnaire du haut Moyen Âge
Moine du Xe siècle

Nikon le Métanoéite