{{Info/Canção
| nome = No One Dies from Love
| tipo = single
| imagem = No One Dies from Love.jpg
| alt =
| artista = Tove Lo
| álbum = Dirt Femme
| lançada =
| formato = {{hlist|Download digital|streaming}}
| gravado =
| estúdio =
| gênero = Electropop
| duração =
| editora =
| compositor =
| produtor = A Strut
| título anterior = How Long
| ano anterior = 2022
| título seguinte = True Romance
| ano seguinte = 2022
| miscelâneo =
}}
"No One Dies from Love" é uma canção gravada pela cantora e compositora sueca Tove Lo, lançada em 3 de maio de 2022 como o primeiro single de seu quinto álbum de estúdio, Dirt Femme (2022). É o primeiro lançamento da gravadora de Lo, Pretty Swede Records, uma marca da Mtheory. Lo co-escreveu a canção ao lado de seu produtor Ludvig Söderberg, conhecido artisticamente como A Strut. O videoclipe foi lançado no mesmo dia e foi dirigido pela equipe brasileira de cineastas Alaska Filmes.

 Antecedentes e lançamento
Em 17 de novembro de 2021, o título da canção foi revelado por Lo em sua conta no Instagram junto com o título de duas outras faixas, "Grapefruit" e "Cute & Cruel", depois que Lo perguntou: "Devo provocá-los com alguns novos títulos de músicas…?". Em março de 2022, ela começou a provocar a música novamente, desta vez postando fotos dos bastidores do vídeo e da capa em suas mídias sociais. Em 3 de abril, Lo postou um trecho da letra da canção. Três dias depois, Lo postou uma prévia do instrumental da canção. Em 13 de abril, ela postou uma prévia do instrumental da canção. Alguns dias depois, a capa da canção e sua data de lançamento foram reveladas e confirmadas posteriormente em suas redes sociais, com o link de pré-salvamento e sua data de lançamento para 3 de maio.

 Composição
"No One Dies From Love" foi escrita por Lo ao lado de seu produtor Ludvig Söderberg, conhecido como A Strut. A canção foi descrita como uma "faixa pop" composta na tecla de Dó maior, onde sintetizadores serpenteiam em torno da faixa. "Ninguém morre de amor / Acho que vou ser a primeira / Você vai se lembrar de nós? / Ou as memórias estão muito manchadas de sangue agora?", ela canta em seu refrão. Lo explicou as origens da música em um comunicado:

Juntamente com a canção está o lançamento de sua própria gravadora com a mtheory para Pretty Swede Records, que a verá criar uma plataforma independente para sua arte: "Sou uma garota pop, mas gosto de fazer coisas estranhas e estar no controle total de toda a visão. Esta é a maneira perfeita de colocar exatamente o que eu quero", diz ela. Lo disse sobre o significado por trás da canção: "'No One Dies From Love' foi inspirado por emoções avassaladoras pós-separação. Quando você está com alguém por muito tempo e tudo termina de repente, é como se uma parte de você tivesse morrido. Essa pessoa agora é uma estranha para você", disse Lo. "Todas as memórias estão contaminadas. Na primeira parte do rompimento, você acredita que não deveria se sentir bem com nada que tiveram juntos." Ela acrescentou: "O que eu acredito que faço melhor é 'desgosto que você pode dançar'. A música é essa".

 Vídeo musical
O vídeo foi filmado em locações na Cidade do México e dirigido pela dupla brasileira Alaska, que já trabalhou com Lo no vídeo de "Are U Gonna Tell Her?". No vídeo, Lo é uma famosa estrela de cinema, enquanto ela navega em um mundo distópico e retro futurista depois que ela encomenda um robô, chamado Annie 3000. O vídeo é emendado com Tove dançando a faixa influenciada pelos anos 80 antes que o robô se junte à coreografia. Tove e o novo robô parecem fazer tudo juntos: jogar tênis, assistir a filmes projetados pela mão do robô e dar as mãos lentamente antes de se apaixonarem. Há uma tonelada de beijos entre robôs e humanos envolvidos. No final do vídeo, Tove tem um novo brinquedo para brincar enquanto encomenda um robô mais realista que fala, chamado Eva. O velho robô, visto trazendo um bolo para Tove, testemunha a interação e arranca seu coração antes de explodir em chamas. Os pós-créditos parecem aludir a uma continuação da história do robô quando o robô acorda em um laboratório com uma mulher de língua espanhola que diz: "Não se preocupe, querido. Ninguém morre de amor."

Sobre o vídeo, Tove disse: "Eu sempre soube que queria fazer algo majestoso visualmente para isso, mas não conseguia ver até que meus queridos #alaskafilmes vieram até mim com a ideia mais incrível; uma história de amor musical de ficção científica ambientada nos anos 70, estrelada por mim e Annie 3000. Tanta paixão e trabalho duro para criar este vídeo, sou muito grata à minha linda equipe, a equipe do Alasca e a equipe #iconclast por tornar isso possível." E acrescentou: "Todas as músicas do álbum são muito cinematográficas, dramáticas e grandiosas, então para a história visual eu queria anexar um personagem a cada música. Para 'No One Dies From Love' é a estrela clássica, vulnerável e solitária em busca de conexão. Este mini filme é um tipo diferente de história de amor."

 Apresentações ao vivo
Lo cantou "No One Dies from Love" durante sua participação no programa de TV Late Night with Seth Meyers, exibido em 8 de junho de 2022. Em 10 de maio de 2022, Lo cantou a canção como parte de uma sessão ao vivo para a Rádio P3 da Suécia, onde também fez um cover da canção "good 4 u" de Olivia Rodrigo.

 Faixas e formatos
Download digital/streaming
"No One Dies from Love" – 3:06

220 Kid Remix
"No One Dies from Love" (220 Kid Remix) – 3:06

EP de Remixes
"No One Dies from Love" (Jacques Greene Remix) – 5:21
"No One Dies from Love" (DJ_Dave Edit) – 3:51
"No One Dies from Love" (220 Kid Remix) – 3:06

 Créditos e pessoal
 Gestão
Publicado pela Pretty Swede Records —  distribuído por  Mtheory e administrado por Warner Chappell e SCAND (STIM)

 Gravação
 Gravado em MXM Studios  e Wolf Cousins Studios

 Canção

 Tove Lo — vocais, composição, letras
 Ludvig Söderberg — composição, letras, produtorCréditos da música adaptados do Tidal.

 Vídeo de música

 Dirigido por Alasca
 Produzido por Iconoclast e Tove Lo
 Inés Valderas como robô Annie 3000
 Iconoclasta EP — Francesco Colombo
 Iconoclasta México EP — Sofia Garmilla e Omar Uscunga
 Diretor de criação — Charlie Twaddle
 Diretor de fotografia — Pierre De Kerchove
 1º ato: Ricardo "Harry" Zamora
 2º ato: Marco Antonio Dávila
 Iluminador — Ernesto Gil "Cubano"
 Empunhadura chave — David Jimenez
 Câmera estável — Nicolás Mayer
 Câmera estável — Axel Langmack
 Designer de produção — Pedro "Bolo" Catellani
 Diretor de arte — Mica Urrutia
 Coreógrafa — Teresa "Toogie" Barcelo
 Robô figurinista — Manuel Albarran
 Estilista de Tove Lo — Annie + Hannah

 Estilista de cabelo de Tove Lo — Preston Wada
 Maquiador de Tove Lo — Nick Lennon
 Estilista de guarda-roupa extras — Lorena Ledezma
 Gestão de Tove Lo — Laura Haber
 Extras MUA — Chela Olea
 Produtor de linha — Pavel Rodríguez Abarca
 1º administração — Rosella Fragoso
 2º administração — Daniela Camhi
 Dublê Annie/Eva — Isabel de Alba
 Gravação de som — Zathya Aldana
 Editor — Marcelo Vogelaar
 Grau de cor — Osmar Junior
 Título design gráfico — Isabela Vdd
 Empresa de efeitos visuais — NASH
 Supervisor de efeitos visuais — Cirilo Bonazzi
 Produção — Flávia Gannam

 Artista de efeitos visuais — André Neumann, Alice Villela, Cirilo Bonazzi, Luiz Fernando Tavares Alves, Rafael Jiménez e Renata Prado
 Líder 3D — Fagmario Rodrigues
 Artista 3D — Tomás Piccinini
 Efeitos visuais adicional por Cinnamon VFX
 Posto de som — Áudio por satélite
 Designers de som — Roberto Coelho, Kito Siqueira e Hurso Ambrifi
 Mixadores de som — Carla Cornea, Vithor Moraes, Ian Sierra, Arthur Dossa, Renan Marques e João Piccoli.
 Conformidade — Gabriel Bittencourt
 Representante do videoclipe — Jamie Rabineau e Lark CreativeCréditos do vídeo retirados do site YouTube''.

Desempenho nas tabelas musicais

Posições

Histórico de lançamento

Canções de 2022
Singles de 2022
Canções compostas por Tove Lo
Canções gravadas por Tove Lo

No One Dies from Love


Isabella Ferreira, née le  à Boston (Massachusetts), est une actrice américaine. Elle est notamment connue pour ses rôles dans Orange is the new black et Love Victor.

Biographie

Carrière
En 2020, elle incarne Pilar, la sœur de Victor dans la série Love, Victor, spin-off télévisé du film Love, Simon de Greg Berlanti. Après une seule audition à New-York, elle apprend être sélectionnée trois semaines plus tard sans avoir à devoir repasser de test à Los Angeles.

Filmographie

Cinéma
 2019 : Joker : la fille flirtant dans le bus
 2022 : Crush : Gabriela Campos

Télévision
 2019 : Orange Is the New Black : Eva Diaz (3 épisodes)
 2020–2022 : Love, Victor : Pilar Salazar (21 épisodes)
 2020 : Social Distance : Madison

Notes et références

Liens externes

Naissance en décembre 2002
Actrice américaine de télévision
Actrice américaine de cinéma

Isabella Ferreira


A Modern Man er en dansk dokumentarfilm fra 2017 instrueret af Eva Mulvad.

Handling
"A Modern Man" er et portræt af det 21 århundredes tidstypiske tendenser skildret gennem den unge ambitiøse violinist Charlie Siem. Som violinist er han konstant på turné , samtidig arbejder han som model for flere af verdens førende modehuse. Denne kombination har fået magasiner til at udråbe Charlie som "rockstjerne" violinist, og et ungt publikum tropper op, når han fortolker Johannes Brahms eller Beethoven i koncertsale verden over.
Umiddelbart lyder det som det perfekte liv. Men bag den fotogene facade kæmper han en kamp for at skabe et liv, som både opfylder omverdens og hans egne forestillinger om succes og lykke. I Charlie´s optik er det altid det ultimative, der stræbes efter, både når han skal finde den smukkeste fortolkning af den klassiske musik, og når det handler om at få en ordentlig mixet drink. Men hvordan lever man det ultimative liv hele tiden?
Filmen er en eksistentiel rejse ind I en tid hvor vi alle er fanget af forsøget på at fremstille os selv som den lykkelige hovedperson i et succesfuldt liv. Filmen er en tilstandsrapport fra os - de frie og rige – som ser ud til at have det hele, men som stadig er på jagt efter mere.

Medvirkende
 Charlie Siem

Referencer

Eksterne henvisninger

Musikere
Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2017

A Modern Man


Burmanniaceae is a family of flowering plants, consisting of 99 species of herbaceous plants in eight genera.

Description
These plants are annual or perennial herbs, with generally unbranched stems, some lacking leaves. Some members of this family lack chlorophyll and are mycotrophic (also called myco-heterotrophic).

The family tends to be saprophytic and even the autotrophic species are all endomycorrhizal and probably at least hemisaprophytic.

The family occurs worldwide, with a mostly tropic to subtropical distribution. A number of species are threatened.

Taxonomy
John Lindley described the family as Burmanniae, with the single genus Burmannia, in 1830. In 1998 the APG I system placed Burmanniaceae as one of five families in the order Dioscoreales, within the monocot clade. The APG II system of 2003, as a result of an extensive study by Caddick and colleagues (2002), using an analysis of three genes, rbcL, atpB and 18S rDNA, in addition to morphological criteria, led to a considerable rearrangement of the families within Dioscoreales. In APG II the circumscription of the family was wider and included the plants that belonged to the family Thismiaceae in APG I. The result was an order with only three families. APG III (2009) left this arrangement unchanged.

Nevertheless, some ongoing research has challenged this relationship claiming that the older classification better reflects the evolutionary relationships between the genera. According to these researchers the constituent clades are as follows:

Burmanniaceae sensu stricto
Apteria
Burmannia
Campylosiphon
Cymbocarpa
Dictyostega
Gymnosiphon
Hexapterella
Marthella
Mierisella

Afrothismia clade
Afrothismia

Tribe Thismieae
 Haplothismia
 Oxygyne
 Thismia
 Tiputinia

But because of conflicting evidence, the APG IV (2016) authors felt it was still premature to propose a restructuring of the order since the most recent evidence upholds the APG configuration and the work of Caddick and colleagues.

Evolution
According to molecular analyses, the myco-heterotrophic type of life that these species lead evolved six (or even more) times independently in the three clades that are part of Burmanniaceae. Afrothismia and tribe Thismieae represent two of these shifts to myco-heterotrophy from autotrophy while Burmanniaceae sensu stricto are the clade where the other four took place. The family appears in the Late Cretaceous but the further diversification and shifts to the typical habit occurred later in the same period and continued after the K-T boundary in Paleogene.

References

Bibliography

 , In

APG

External links

 Burmanniaceae, Thismiaceae in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 9 March 2006. https://web.archive.org/web/20070103200438/http://delta-intkey.com/
 Monocot families (USDA)
 Burmanniaceae in the Flora of North America
 Burmanniaceae.org, a site dedicated to the research on this family
 the specialists at work
 NCBI Taxonomy Browser
 links and more  links at CSDL, Texas

Monocot families
Santonian first appearances
Extant Santonian first appearances

Burmanniaceae


Yardbird Suite es un tema de jazz, dentro del estilo bebop, compuesto por Charlie Parker en 1946. Sigue la forma típica de jazz, AABA. Lawrence O. Koch utilizó su título para la biografía de Parker.

La canción fue grabada, entre otras muchas versiones, por Chaka Khan en 1982, como parte del tema "Be Bop Medley" de su álbum "Chaka Khan".

Existe también un conocido club de jazz llamado "Yardbird Suite" en Edmonton, Alberta, Canadá.

Referencias

 Este artículo está tomado, en su versión inicial, de Wikipedia en inglés

Canciones de jazz
Estándares de bop
Composiciones en do mayor

Yardbird Suite


William Douglas Oakley (April 1, 1964 – February 16, 2004) was a letterer for numerous comic books from Marvel, DC, and other companies. His most prominent works include the first two volumes of Alan Moore and Kevin O'Neill's The League of Extraordinary Gentlemen and Batman: Gotham Knights #1-11, #15-37.

Biography
Oakley attended The Kubert School in Dover, New Jersey for a year, intending to be a comics artist. However, his experience at the school convinced him that he couldn't handle the workload of a comic book artist and, still desiring to work in the comics field, decided to do lettering instead. In July 1986 he started on staff at Marvel, working under Jim Novak. For Marvel, Oakley lettered Avengers for a long time, Avengers West Coast, the X-Men, the Fantastic Four during Walt Simonson's run, Rampaging Hulk, and Amazing Spider-Man.

Oakley concluded a late 1987 interview by remarking "I would hope, by this time next year, that I would have enough work that I could go freelance. I wouldn't mind the idea of working at home. That kind of appeals to me, not having to get up at 6:00 every morning to commute here. That I definitely would look forward to." Oakley indeed went freelance by the end of 1988. For DC, he worked on a number of the Superman titles, Batman, Lobo, DC vs. Marvel Comics, Batman: Gotham Knights, Justice Society, and Hawkman.

Death
Due to the fact that he did not possess medical insurance ("because he had a previous medical condition and the insurance companies refused to cover him"), he was forced to letter comics from his hospital bed to pay bills before he died of cancer in Utica, New York. His hometown was Oneonta, New York. Oakley was survived by his wife Leslie and son Stephen.

He was halfway through designing The League of Extraordinary Gentlemen: Black Dossier at the time of his death. The final volume (finished by Todd Klein) was dedicated to his memory, with Moore noting in the introduction to the book that he felt the cancer made Oakley's lettering style much better than a non-cancer-addled letterer.

Lettering style
Oakley had a distinctive but understated lettering style. One of his trademarks as a letterer was to often erase or omit panel borders when they touched the top, side, or bottom of a word balloon or caption, thus opening up the balloon/caption to the gutter. In this regard, Oakley's lettering style was similar to John Workman's. Also like Workman, even in the age of computer lettering, Oakley did all this lettering by hand, using a Hunt 107 pen. Before the age of computer lettering, unlike Jim Novak and others, Oakley was one of the few letterers to continue to create word balloons entirely freehand instead of using templates.

Awards
2000: Nominated for "Favorite Letterer" Wizard Fan Award, for The League of Extraordinary Gentlemen, Volume I
2002: Nominated for "Favorite Letterer" Wizard Fan Award, for The League of Extraordinary Gentlemen, Volume II
2004: Nominated for "Best Lettering" Eisner Award, for Hawkman, JSA, The League of Extraordinary Gentlemen, Volume II and Sleeper

Bibliography
Assorted titles:

Batman: Gotham Knights #1-11, #15, #17-37 (with Devin Grayson, Roger Robinson and others, DC Comics 2000-2002)
Daredevil #302-306, #308-322, #324-327, #329-332, #334, #336-343 with various Marvel Comics.
DC Versus Marvel (with Ron Marz and Dan Jurgens, DC Comics, 1995)
Grifter v1 #1-2, 5-10 (with Steven T Seagle, Ryan Benjamin, Image Comics, 1995)
 Hawkman v4 #1-6, #8-10, #19-25 (with Geoff Johns and Rags Morales, DC Comics, 2002)
Spectre v3 #1-11, #13-17, #19, #21 (with  J. M. DeMatteis and Ryan Sook, DC Comics, 2001-2002)
 Sleeper #1-3, 7-8 (with Ed Brubaker and Sean Phillips, Wildstorm, 2003)
 Starman v2 #12-63, #55-80, ANNUAL #1&2, STARMAN: THE MIST, STARMAN #1,000,000 (with James Robinson, Tony Harris and Peter Snejbjerg, DC Comics, 1995-2001)
 Team 7 #1-4 (with Chuck Dixon and Aron Wiesenfeld, Image Comics, 1994-1995)
 Team 7: Objective Hell #1-3 (with Chuck Dixon and Chris Warner, Image Comics, 1999)
Team 7: DEAD RECKONING #1-4 (with Chuck Dixon and Jason Johnson, Image Comics, 1995)
X-men v2 #19-41 (with Fabian Nicieza and Andy Kubert, Marvel Comics, 1993-1994)

Notes

References

External links
, The Daily Star, February 19, 2004

The Kubert School alumni
People from Oneonta, New York
Deaths from cancer in New York (state)
1964 births
2004 deaths

Bill Oakley (comics)


O Campeonato Paulista do Interior de 2022, também denominado de Troféu do Interior, foi um torneio de futebol de caráter simbólico realizado paralelamente ao Campeonato Paulista de 2022. Ele foi organizado pela Federação Paulista de Futebol (FPF) e disputado por seis equipes entre os dias 25 e 31 de março.

Em um conselho técnico realizado em 21 de março, a organização do torneio anunciou o regulamento e os participantes, que consistiram naqueles clubes que não conseguiram a qualificação para as quartas de final do Campeonato Paulista, mas que também não foram desqualificados para a Série A2, com exceção do Santos. Já o regulamento determinou o chaveamento, que formou os confrontos entre Água Santa e Mirassol, além de Ferroviária e Inter de Limeira. Por outro lado, os dois clubes com as melhores campanhas entraram diretamente nas semifinais: Botafogo e Ituano.

Botafogo e Ituano decidiram o torneio, que terminou sendo conquistado pela equipe de Itu. O feito também garantiu uma premiação de 360 mil reais e uma vaga para a Copa do Brasil de 2023.

Formato e participantes
A Federação Paulista de Futebol organizou um conselho técnico em 21 de março, quando se decidiu o regulamento do torneio com os seus participantes. Cinco das seis agremiações foram definidas após a última rodada da primeira fase do Campeonato Paulista, disputada no dia anterior do conselho técnico. Por causa do regulamento, os clubes da capital e o Santos não poderiam participar do torneio. Na oportunidade, Água Santa, Botafogo, Ferroviária, Inter de Limeira e Mirassol se qualificaram. O torneio foi iniciado com a última vaga ainda indefinida. Esta ficou com o Ituano, que obteve, no geral, a maior pontuação entre os eliminados das quartas de final do Campeonato Paulista.

Dois jogos foram realizados pela fase inicial, com os embates entre Água Santa e Mirassol, e Ferroviária e Inter de Limeira. Por outro lado, Botafogo e Ituano entraram diretamente nas semifinais por terem conquistados as duas melhores campanhas entre os participantes.

Resumo
A partida inaugural desta edição foi realizada em 25 de março e disputada no estádio José Maria de Campos Maia. Na oportunidade, o mandante iniciou a partida com mais posse de bola, mas com dificuldades para superar o sistema defensivo do Água Santa. O clube visitante, inclusive, abriu o placar aos 31 minutos em um arremate de longa distância de Caique. Após isso, o Mirassol tentou igualar o placar, mas sem sucesso. No outro confronto, disputado na Arena da Fonte Luminosa, a Inter de Limeira eliminou a Ferroviária nas penalidades. O clube mandante conseguiu ter um amplo controle dos primeiros 45 minutos, período no qual abriu o placar e teve outras chances de ampliar. No segundo tempo, apesar de apresentar menos intensidade, a Ferroviária continuou superior na partida. Por outro lado, a Inter de Limeira somente começou a atacar com mais perigo após os 25 minutos. O goleiro Saulo fez boas intervenções, mas não conseguiu evitar o gol de empate de Diego Tavares, aos 44 minutos.

As semifinais do torneio marcaram a estreia de Botafogo e Ituano, sendo que as duas partidas foram disputadas em 28 de março. Com gols de Matheus Carvalho, Dudu e Guilherme Mantuan, o Botafogo venceu a Inter de Limeira pelo placar de 3–0. Já o Ituano precisou das penalidades para eliminar o Água Santa. No jogo, o clube ficou em vantagem no placar por duas vezes, mas cedeu o empate em ambas.

Botafogo e Ituano decidiram o torneio em 31 de março. Como resultado da melhor campanha, a equipe de Ribeirão Preto teve a vantagem de disputar a partida em seu domínio. Os primeiros minutos ficaram marcados pelo equilíbrio; contudo, aos nove minutos, abriu o placar após cobrança de falta. Após isso, ambos os clubes tiveram oportunidades de gols. O Botafogo, no entanto, perdeu o meio-campista Tárik, excluído da partida ao receber o segundo cartão amarelo. Com a vantagem numérica, o Ituano colocou um ímpeto ofensivo mais forte e aumentou com gols de Aylon e Igor Henrique. Este foi o segundo título do Ituano na história do torneio, que também conquistou uma premiação de 360 mil reais e uma vaga para a Copa do Brasil de 2023.

Resultados

Primeira fase

Semifinais

Final

Esquema

Campeonato Paulista do Interior de Futebol
Campeonato Paulista de Futebol de 2022

Campeonato Paulista do Interior de Futebol de 2022


Münster-Wolbeck, Almanya'nın Kuzey Ren-Vestfalya eyaletinde, Münster kentine bağlı bölge. Münster'in güneydoğusunda yer alır ve Münster-Süd-Ost idari merkezine bağlıdır. Werse ve Angel ırmakları Wolbeck'ten geçer.

Dış bağlantılar
 Münster-Wolbeck
 Wolbeck Forum
 Wolbeck'ten görüntüler
 Wolbeck Rehberi

Münster-Wolbeck


Die Route nationale 696, kurz N 696 oder RN 696, war eine französische Nationalstraße, die von 1933 bis 1973 zwischen der ehemaligen Nationalstraße 693 nordöstlich von Chambon-sur-Voueize und La Courtine verlief. Ihre Länge betrug 73,5 Kilometer.

Weblinks
Route nationale française 696 auf WikiSara (französisch)

696

Route nationale 696


Critérium du Dauphiné 2016 var den 68. udgave af cykelløbet Critérium du Dauphiné. Det var det sekstende arrangement på UCI's World Tour-kalender i 2016 og begyndte 5. juni og sluttede 12. juni 2016. Chris Froome blev den samlede vinder af løbet.

Hold og ryttere

Danske ryttere
 Michael Mørkøv kørte for
 Michael Valgren kørte for
 Jesper Hansen kørte for

Etaperne

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Eksterne henvisninger

2016
UCI World Tour 2016

Critérium du Dauphiné 2016


Vyšný Hrabovec este o comună slovacă, aflată în districtul Stropkov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 186 de locuitori.

Istoric
Localitatea Vyšný Hrabovec este atestată documentar din 1408.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Vyšný Hrabovec, Stropkov


Defter, üzerinde yazı veya çizim yapılması amacıyla boş kâğıtların birleştirilmesiyle meydana getirilen bir nesnedir. 1920 yılında kâğıtları birleştirip, kartondan kapak ekleyen J.A. Birchall tarafından icat edilmiştir. Pek çok insan günlük hayatta defter kullanır fakat genelde defter kelimesi, bu nesneyi çeşitli derslerde not almak amacıyla kullanan öğrencileri çağrıştırır.

Çizerler ve ressamlar büyük boş alana sahip defterler kullanırlar. Gazeteciler ve muhabirler ise genelde ufak boylu defterleri tercih ederler.

Kaynakça

Arapçadan Türkçeye geçen sözcükler
Kâğıt ürünleri
Kâğıt

Defter


Semeler, Ankara ilinin Kızılcahamam ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Daha önceleri Güvem köyüne bağlı bir mahalle iken, 10 Şubat 1956'da köy statüsü kazandı. 2012 yılındaki yasa değişikliğinden sonra yeniden mahalle oldu.

Coğrafya
Ankara il merkezine 100 km, Kızılcahamam ilçe merkezine 10 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Kızılcahamam'ın mahalleleri

Semeler, Kızılcahamam


Guilherme Machado Cardoso Fontes () este un actor și regizor brazilian.

Filmografie

Televiziune
 1985 - Ti Ti Ti .... Caco
 1986 - Selva de Pedra ....Tico
 1988 - O Pagador de Promessas .... Aderbal
 1988 - Copilul la bord .... Rei (Reinaldo)
 1990 - Gente Fina .... Maurício
 1990 - Desejo .... Dilermando de Assis
 1993 - Mulheres de Areia .... Marcos Azevedo Assunção
 1994 - A Viagem .... Alexandre Toledo
 1995 - Malhação .... Rei Star
 1996 - A Vida Como Ela É... .... Diferite caractere
 1996 - O Fim do Mundo .... Josias Junqueira
 1996 - Războiul pasiunilor .... Otávio (Tavinho)
 2001 - Estrela-Guia .... Tony Salles
 2005 - Bang Bang .... Jeff Wall Street
 2007 - Malhação .... Fernando Albuquerque (Naninho)
 2008 - Beleza Pura .... Alexandre Brito (Alex)
 2008 - Casos e Acasos .... Chico (episodul "O Parto, o Batom e o Passaporte")
 2009 - Tudo Novo de Novo .... Paulo
 2010 - S.O.S. Emergência  .... Heitor (episodul "Várias vezes ao dia")
 2010 - As Cariocas .... Luiz Felipe (episodul "A Invejosa de Ipanema")
 2011 - Cordel Encantado .... Marquês Zenóbio Alfredo
 2012 - As Brasileiras .... Nelson (episodul "A Adormecida de Foz do Iguaçu")
 2013 - Além do Horizonte.... Flávio
 2014 - Boogie Oogie .... Mário

Cinema
 1986 - A Cor do Seu Destino .... Paulo
 1987 - Um Trem para as Estrelas .... Vinicius
 1987 - Dedé Mamata .... Dedé
 2007 - Primo Basílio .... Sebastião
 2015 - Chatô, O Rei do Brasil .... Prezentator TV

 Ca regizor
 2015 - Chatô, o Rei do Brasil

Note

Legături externe

Nașteri în 1967
Actori brazilieni
Oameni în viață

Guilherme Fontes


Holomelina este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Specii

 Holomelina arbela
 Holomelina aurantiaca
 Holomelina belfragei
 Holomelina belmaria
 Holomelina bimaculata
 Holomelina brevicornis
 Holomelina buchholzi
 Holomelina calera
 Holomelina cetes
 Holomelina choriona
 Holomelina cocciniceps
 Holomelina consors
 Holomelina costata
 Holomelina cyana
 Holomelina diminutiva
 Holomelina disparilis
 Holomelina erytrina
 Holomelina esula
 Holomelina ferruginosa
 Holomelina flava
 Holomelina fragilis
 Holomelina heros
 Holomelina immaculata
 Holomelina intermedia
 Holomelina laeta
 Holomelina lamae
 Holomelina latus
 Holomelina loti
 Holomelina lunulata
 Holomelina marginata
 Holomelina mathani
 Holomelina metazonata
 Holomelina mirma
 Holomelina nigricans
 Holomelina nigrifera
 Holomelina obscura
 Holomelina opella
 Holomelina opelloides
 Holomelina ostenta
 Holomelina pallicornis
 Holomelina pallipennis
 Holomelina pamphylia
 Holomelina parvula
 Holomelina polyphron
 Holomelina pomponia
 Holomelina quinaria
 Holomelina rogersi
 Holomelina rosa
 Holomelina rubicundaria
 Holomelina rubricosta
 Holomelina rubropicta
 Holomelina semirosea
 Holomelina tenuicincta
 Holomelina testata
 Holomelina treatii
 Holomelina trigonifera
 Holomelina trimaculosa

Referințe

Legături externe

Holomelina

Holomelina


Coptocarpus es un  género de coleópteros adéfagos de la familia Carabidae.

Especies
Comprende las siguientes especies:

 Coptocarpus australis (Dejean, 1831)
 Coptocarpus championensis Chaudoir, 1882
 Coptocarpus chaudoiri Macleay, 1873
 Coptocarpus doddi Sloane, 1910
 Coptocarpus fuscitarsis (Blanchard, 1853)
 Coptocarpus gibbus Chaudoir, 1882
 Coptocarpus grossus Erwin, 1974
 Coptocarpus impar Sloane, 1910
 Coptocarpus nitidus Macleay, 1873
 Coptocarpus philipi Erwin, 1974
 Coptocarpus thoracicus (Castelnau, 1867)
 Coptocarpus yorkensis Erwin, 1974

Referencias

Enlaces externos
 Coptocarpus en ION
 Nomenclator Zoologicus
 Carabidae of the World

Oodini

Coptocarpus


Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah () a fost înființată în anul 1313 AH/1895 d.H, fiind concepută pentru a difuza în toată lumea conceptele islamice, îndeosebi cele religioase, scopul său fiind foarte bine definit chiar în primul său registru care cuprindea un pasaj care completa și clarifica menirea acesteia:
Caiet de înregistrare a fatwā-s din teritoriul egiptean atribuite Excelenței sale, shaykh al moscheii al-Azhar, shaykh Hassuna al-Nawawi, prin ordinul superior emis de Ministerul Justiției, în data de 21 noiembrie 1895 și înaintat către Excelența Sa aparținând Ministerului Justiției, la data de 7 jumādā II 1313 AH

Istorie

Încă de când a ajuns la putere, în data de 8 iunie 2014, președintele egiptean Abdel Fattah el-Sisi a cerut reforme religioase importante. Sub conducerea sa, Guvernul a grăbit concretizarea schimbărilor în cadrul a trei instituții religioase de renume ale Egiptului – Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah  (în arabă: دار الإفتاء المصري), Ministerul Donațiilor (în arabă: وزارة الأوقاف المصرية)   și  Universitatea Al-'Azhar (în arabă الأزهر). În anul 2015, Dār al-Iftā''', o instituție de învățământ cunoscută pentru emiterea unor fatāwā (în arabă: sg. : فتوى; pl. : fatāwā, فتاوى),  în lumea musulmană, a  lansat o inițiativă pentru înființarea unui Secretariat pentru autoritățile Fatwā de pretutindeni. Creând un centru de talie mondială, instituția are ca scop reducerea și contracararea acelor fatāwā extremiste emise de clericii radicali

Acestă dorință de a controla emiterea de fatwā fiind în continuare menținută, Parlamentul egiptean și-a propus să voteze un proiect de lege care să permită doar clericilor Consiliului Marilor Învățați, Dār al-Iftā', din cadrul universității Al-'Azhar și Departamentului General al Fatwā din cadrul Ministerului Donațiilor să emită fatwā în Egipt. De asemenea, proiectul de lege penalizează imāmii care nu emit fatwā prin mijloacele autorizate.
Mai mult decât atât, Dār al-Iftā' pregătește personal specializat în emitarea de noi fatāwā și are ca scop înființarea unui centru de pregătire la nivel mondial.

Pe lângă toate aceste eforturi se numără și trimiterea învățaților islamici în comunitățile considerate vulnerabile față de radicalizare pentru a susține discursuri religioase și pentru a conduce sesiuni de reabilitare a celor considerați ca fiind extremiști violenți.
Ministerul Egiptean al Donațiilor, de asemenea, a standardizat Rugăciunile de Vineri care le cer imāmilor să recite predici aprobate de Guvern, a închis moscheile considerate ca având viziuni radicale și a interzis clericilor extremiști să mai predice. Începând cu anul 2015, Ministerul a revocat autorizațiile a 55.000 de imāmi egipteni.

 Înființarea Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah, poziția și evoluția ei
Scopul emiterii de fatwā a fost unul cu principii stabile în perioada dinaintea ocupației britanice care nu a avut nicio influență asupra acestui proces, nici din punctul de vedere al organizării, dar nici asupra veniturilor și a tot ceea ce ține de sistemul judiciar. Această influență a fost însă exercitată de un muftī, interpret avizat al legii islamice šarīʿa, șeicul Al-Mahdī-al-ʿbbasī, cel care și-a păstrat funcția chiar și după colonizare.

Multe date arată însă că Dār al-Iftā' a fost creată în sânul universității Al-Azhar și că funcția de muftī fusese preluată de ʿulamāʾ (ro. "oameni de știință"), ceea ce ne arată că legile și ordonanțele cu privire la finanțe, la evenimente de natură criminală care se refereau la iftā' înainte de anul 1895, trebuiau filtrate mai întâi de aceștia.

După suprimarea instanțelor religioase, fatwā nu mai aparține ordinului religios, ci se reduce la cerințele individului sau ale instituțiilor.
Dār al-Iftā' a ajuns să fie independentă din punct de vedere financiar și administrativ, deoarece aceasta nu mai depindea de Ministerul Justiției începând cu data de 1/11/2007, atribuindu-se în acest fel un registru intern și financiar, dar aparținea exclusiv din punct de vedere al structurii politice, motivul acestei afilieri fiind o latură comună dintre ambele instituții, care reprezintă rolul Dārei al-iftā' în cazurile pedepsei capitale.
 Un pas spre inovație
Mutarea reședinței lui Dār al-Iftā' într-un imobil special din strada ḥadīqa aḷ-khālidīn, în Cairo, în septembrie 1991, după ce aceasta ocupase în mod succesiv mai multe clădiri aparținând de sfera Ministerului Justiției (dat fiind faptul că aceasta încă depindea de el în plan administrativ în acea perioadă), va dota acest organism cu o infrastructură tehnică și administrativă proprie pentru a supraveghea muftīul: ea include doi foști sfătuitori, dintre care cel mai vechi în domeniu înlocuiește muftīul, în caz că aceasta nu este prezent și câțiva ʿulamāʾ care aparțineau de Al-ʾAzhar, fiind înlocuiți de un număr de tineri cercetători absolvenți ai Facultății de Sharīʿa sau de Drept din cadrul Al-ʾAzhar.

Pe de altă parte, un pas spre o nouă viziune îl reprezintă și introducerea calculatorului, pentru a clasa fatāwā și a găsi într-o manieră rapidă fatāwā anterioare.

De asemenea, se observă apariția treptată a unor comisii acreditate în constatarea creșterii lunare a lunilor arabe, care depind exclusiv de Dār al-Iftā', aceste calcule astronomice de ordin ocular facând parte din atribuțiile šarīʿei, după cum ne arată șeicul Tanṭāwi, muftīu din 1995, ale cărui idei corespundeau cu cele ale șeicului Hassuna an-Nawawi, primul care și-a asumat funcția de muftīu (1895-1899), cu un rol foarte important în acest proces de modernizare, deoarece a dotat Al-'Azhar cu un consiliu de administrație și care a modificat câteva metode de învățământ.

În tot acest timp, de la funcția exercitată de Nawawi și cea exercitată de Tanṭāwi, s-a mai remarcat și șeicul Muḥammad ʿAbduh (1899-1905), care a oferit un impuls spre reînnoirea sistemului religios în general, Al-'Azhar și îndeosebi în sistemul său de învățământ,  dar și la sistemul de justiție religios, insuflând comunității musulmane ideea de progres și modernitate.

 Sarcinile îndeplinite de Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah
Prima categorie de sarcini pe care trebuie să le îndeplinească Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah sunt cele de ordin religios
Răspunderea la întrebări și la cerințe de tip fatwā (ro. "verdict religios"), care sunt formulate în diverse limbi
Emiterea informațiilor de factură religioasă
Pregătirea cercetărilor specializate în domeniul științific
Clarificarea unor suspiciuni în ceea ce privește teoria islamică
Ancheta de la începutul lunilor arabe
Antrenarea reprezentanților de fatwā
Instruirea de la distanță a muftī-ilor
A doua categorie de sarcini pe care trebuie să le îndeplinească Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah sunt cele de ordin juridic:
Oferirea de consultanță juridică instanțelor competente în chestiuni legate de pedeapsa capitală.

 Servicii prestate de Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah
Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah oferă o gamă largă de servicii, care să faciliteze metodele de comunicare și transmitere a informației:
Serviciul de transmitere a fatwā pe cale orală
Serviciul de transmitere a fatwā prin intermediul mesajelor vocale
Serviciul de transmitere a fatwā prin apel direct
Serviciul de transmitere a fatwā prin intermediul surselor online
Serviciul de transmitere a fatwā pe cale scrisă
Serviciul de transmitere a fatwā prin fax
Serviciul financiar legal
Serviciul de moștenire și dania rituală islamică ( în arabă: zakāt)
Serviciul de training
Serviciul de pregătire la distanță a muftī-ilor

 Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah și Mass-Media

Propagarea mesajelor de factură islamică prin intermediul unui mijloc de comunicare virtual, care exercită o influență foarte mare asupra lumii actuale, stabilirea unor relații virtuale între Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah cu celelalte instituții locale și internaționale, a favorizat apariția unei secțiuni online Dār al-Iftā' , care și-a propus îndeplinirea unor obiective în favoarea acestui instrument care facilitează accesarea informației și susținerea unor puncte de vedere diferite cu privire la realitatea islamică din punct de vedere legislativ și religios:

Monitorizarea mesajelor promovate de mediul online la nivel local, regional și global.
Întărirea gradului de conștientizare a rolului jucat de Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah.
Direcționarea scrisorilor și emiterea de fatāwā promulgate de către Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah.
Secțiunile centrului din mediul online al Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah sunt:
Unitatea de monitorizare mass-media și redactarea rapoartelor de presă zilnice
Unitatea de emitere a datelor și a comunicatelor de presă
Unitatea de formare și concretizarea performanțelor mass-media și stabilirea planurilor
Unitatea administrativă de coordonare și comunicare

Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah își extinde granițele din mediul virtual și în rețele de socializare precum Facebook, Twitter, Youtube, numărul abonaților de pe rețeaua de socializare Facebook ajungând în anul 2018 să depășească 7 milioane, iar cel de pe Twitter fiind în continuă creștere de la 113.000 de abonați, luându-și astfel un avânt important în publicarea și transmiterea de mesaje cu conținut atât scris, cât și video, respectând criterii de bază precum vârsta și cerințele publicului larg, dar și limba de comunicare cu aceștia, care nu este doar limba arabă, ci și prin alte limbi de circulație internațională, făcând astfel ca mesajele de interes public din spațiul islamic să fie cunoscute în toată lumea.

 Aprecieri de rang internațional ale Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah
Parlamentul European admite statutul de referință al Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah în ceea ce privește emiterea de fatāwā, care încearcă din răsputeri să ajute comunitatea europeană și cea a celorlalte țări în cristalizarea unui discurs de propagare a fatāwā într-un mod solemn, adaptat cerințelor comunității de musulmani din spațiul european, în cooperare cu instituțiile islamice acreditate acolo. Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah a fost de acord să furnizeze Parlamentului European o mie de fatāwā, traduse în alte limbi precum engleza, franceza, germana, luând în considerare statutul special al musulmanilor din Europa și a legislației în vigoare și, de asemenea, traducerea unor rapoarte care resping pretențiile grupurilor teroriste și ale organizațiilor extremiste din spațiul islamic.

Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah a aderat în octombrie 2011 la inițiativa "Academic Impact" a ONU, căpătând statutul de membru direct în cadrul ONU, devenind astfel prima instituție islamică din lume care a căpătat calitatea de membru al ONU, ca recunoaștere a eforturilor acesteia din domeniul transmiterii unui număr generos de fatāwā și a înlesnirii contactului dintre diversele culturi și civilizații prin intermediul unui site care își difuzează conținutul în 9 limbi diferite , aceasta pe lângă activitățile Prof. Dr. ʿAli Gumʿa, Marele Muftīu al Republicii și articolele sale de influență globală.

Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah a obținut în anul 2011 un premiu de rang internațional în Mass-Media și comunicare din partea Media International Tenor din Elveția, atingând astfel punctul culminant al eforturilor sale ca un lider în domeniul emiterii de fatāwā, fiind prima instituție islamică din lume care obține această distincție, "Media International Tenor" fiind o fundație cu un rol important la nivel mondial, deținând mai mult de zece filiale care monitorizează și analizează mediul online.

Note

Bibliografie
Vidino, Lorenza. 2018. De-Radicalization in the Mediterranean: Comparin Challenges and Approaches. Ludizoni Ledi Publishing
Nabīl ʿAbd aḷ-Fattaḥ. 1998. La sitaution religieuse en Egypte. Extrait du rapport réalisé pour l'année 1995 par le Centre d'Etudes Stratégiques et Politique du journal "Al-Ahrām". Pontificio Instituto di Studi Arabi d'Islamistes
https://www.persee.fr/doc/ridc_0035-3337_2007_num_59_2_19518/ Accesat în 16 decembrie 2018
J.Heyworth-Dunne, B.A. 1938. An introduction to the history of education in Modern Egypt. LUZAC and CO: 46 Great Russell Street, London, W.C.R.
Petry F, Carl. 2008. The Cambridge History of Egypt, vol I. Cambridge University Press
M.W.Daily, 2008. The Cambridge History of Egypt, vol II. Cambridge University Press
Afaf Lutfi Al-Sayyid Marsot. 1985/2007. A history of Egypt. From the Arab conquest to the present.'' Cambridge University Press.

Societate

Instituția religioasă Dār al-Iftā' al-Miṣriyyah


|}
 også kendt som ERASED, er en japansk fantasy thriller seinen mangaserie skrevet og illustreret af Kei Sanbe. Serien har gået i Kadokawa Shotens magasin Young Ace siden 2012. og er sideløbende blevet samlet i foreløbig 7 bind. En animeserie af A-1 Pictures blev sendt på Fuji TV fra 8. januar 2016, til 24. marts 2016, og en spillefilm vil få premiere 19. marts 2016. En spin-off romanserie af Hajime Ninomae blev offentliggjort i Kadokawas magasin Bungei Kadokawa fra november 2015 til marts 2016.

Synopsis
Satoru Fujinuma er en 29 år gammel mangaka, der oplever et fænomen kendt som "Revival", hvor han bliver sendt nogen få sekunder tilbage i tiden før livstruende situationer, som han derved kan forhindre. Han bruger det til at redde en dreng fra en løbsk lastbil, hvis chauffør er død af et hjertestop, men bliver til gengæld indlagt på hospitalet. Hans kollega, Airi Katagiri, roser Satoru for hans livsreddende indsats. Satoru får besøg af sin mor, Sachiko, der minder ham om en ulykke for 18 år siden, hvor en voksen ved navn Jun Shiratori, som Sotaru stolede på, blev arresteret for kidnapningen og mordet på to af hans klassekammerater. Da Satoru oplever endnu et Revival-fænomen næste dag, bemærker Sachiko bemærker en mand, der så ud til at prøve på at kidnappe et barn. Sachiko ser på sagen og kommer til den konklusion at den mand var den rigtige morder, men før hun kan fortælle det til Satoru, bliver hun dræbt i Satorus hjem. Netop da Satoru opdager Sachikos lig og bliver anklaget for mordet, sender hans revival ham hele vejen fra tilbage fra nutiden i 2006 til 1988, hvor han stadig var en 11-årig skoleelev.

Personer
En liste over personer der er med i Boku Dake ga Inai Machi.
 Satoru Fujinuma (藤沼 悟 Fujinuma Satoru)
Seiyuu: Shinnosuke Mitsushima  (29 år gammel), Tao Tsuchiya (10/11 år gammel).
Fødselsdagsdato: 2 marts 1977
Satoru er en 29 årig mangaka med en overnaturlig evne (revival), hvor han får chancen til at forhindre ulykker.
 Kayo Hinazuki (雛月 加代 Hinazuki Kayo)
Seiyuu: Aoi Yuuki
Fødselsdagsdato: 2 marts 1977
Kayo er en af Satoru's klassekammerater, hun er det første offer for seriemorderen.
 Airi Katagiri (片桐 愛梨 Katagiri Airi)
Seiyuu: Chinatsu Akasaki
Airi er en Satoru's kollega på Oasi Pizza.
 Sachiko Fujinuma (藤沼 佐知子 Fujinuma Sachiko)
Seiyuu: Minami Takayama
Sachiko er Satoru's mor.
 Kenya Kobayashi (小林 賢也 Kobayashi Ken'ya)
Seiyuu: You Taichi
Kenya er en af Satoru's klassekammerater.
 Hiromi Sugita (杉田 広美 Sugita Hiromi)
Seiyuu: Akari Kitou
Hiromi er en af Satoru's klassekammerater, som er meget feminin, selvom han er en dreng. Derfor bliver han seriemorderens tredje offer.
 Osamu (修 Osamu)
Seiyuu: Ayaka Nanase
Osamu er en af Satoru's klassekammerater.
 Kazu (カズ Kazu)
Seiyuu: Yukitoshi Kikuchi
Kazu er en af Satoru's klassekammerater.
 Aya Nakanishi (中西 彩 Nakanishi Aya)
Aya er en elev fra Izumi Grundskole tæt på Satoru's skole og er seriemorderens andet offer.
 Jun Shiratori (白鳥 潤 Shiratori Jun)
Seiyuu: Takahiro Mizushima
Jun er en ung mand, som boede i Satoru's hjemby. Han snakkede tit med Satoru og andre børn.
 Gaku Yashiro (八代 学 Yashiro Gaku)
Seiyuu: Mitsuru Miyamoto
Gaku er Satoru's klasselærer.
 Akemi Hinazuki (雛月 明美 Hinazuki Akemi)
Seiyuu: Akemi Okamura
Akemi er Kayo's mor.

Afsnit

Eksterne henvisninger
 Officiel hjemmeside
 Officiel hjemmeside for animeserien

Noter

Boku Dake ga Inai Machi


Isla Alanana (en malgache: Nosy Alanana; también conocida en francés como: Île aux Prunes; Îlot Prune) es una isla en el Océano Índico al norte-noreste de Toamasina, en el país africano de Madagascar, que alberga un faro de una altura aproximada de 60 metros y que es considerado el más alto en África, llamado el faro de isla de Prunes (phare de l'Île aux Prunes).

Véase también
 Geografía de Madagascar
 Geografía de África

Referencias

Enlaces externos
 Mapa de localización de la Isla

Archipiélagos e islas de Madagascar

Isla Alanana


Dan Mănucă (n. 20 mai 1938, Dolheștii Mari, jud. Baia – d. 7 mai 2017, Iași) a fost un critic și istoric literar român, eminescolog și autor al unor lucrări de referință pe teme literare.

Biografie
S-a născut în satul Dolheștii Mari din județul Baia (azi în județul Suceava), în familia preotului și istoricului Mihai Mănucă și al învățătoarei Teodora (n. Manoliu). Tatăl său, preotul Mihai Mănucă (19 iunie 1909, Flămânzi – 22 februarie 1970, Iași), urmase studii la Seminarul Teologic "Veniamin Costachi" din Iași (1922–1930), la Facultatea de Teologie din Cernăuți (1930–1934) și la Seminarul Pedagogic Universitar din Cernăuți (1933–1935) și se înscrisese în 1939 ca doctorand al Facultății de Teologie a Universității din Iași, fiind nevoit să le întrerupă din cauza izbucnirii războiului. A activat ca diacon și profesor de limba română la Gimnaziul comercial mixt din Noua Suliță, jud. Hotin (1934–1936), diacon la Biserica "Sf. Trei Ierarhi" din Botoșani (1936–1940) și diacon la Biserica "Toma Cozma" din Iași (1940–1942); este hirotonit preot și numit preot paroh la bisericile "Toma Cozma" (1942–1947) și "Sf. Mina" (1947–1970) din Iași, predând în paralel religia și limba română la Școala "Mihail Kogălniceanu" și la "Școala de ucenici nr. 2" din Iași. În paralel cu activitatea bisericească, a avut preocupări de poet, istoric literar și istoric al Bisericii Ortodoxe Române, publicând lucrări precum Concepția etică în opera poetului Grigore Alexandrescu (1937) și Ateismul și urmările lui (1938).

Dan Mănucă a urmat studii primare la Șerboeni-Argeș și la Școala primară "Carol I" din Iași (1946–1949), apoi a urmat cursurile Liceului Internat "Costache Negruzzi" din Iași (1949–1955) și ale Facultății de Filologie a Universității "Al. I. Cuza" din Iași (1955–1960). A obținut în 1973 titlul de doctor în filologie al Universității din Iași cu teza Critica literară junimistă. 1864–1885.

După absolvirea facultății a lucrat ca traducător la Biblioteca Județeană "Gh. Asachi" din Iași (1960), zilier la Arhivele Statului, Filiala Iași (1960) și profesor de română, zoologie și cunoștințe agricole la Școala Generală din comuna Podu Iloaiei, jud. Iași (1961–1963) și profesor de română la Școala Generală din satul Prigorenii Mari, județul Iași (1961–1963). În 1963 devine cercetător științific la Institutul de Filologie Română "A. Philippide" al Academiei Române, Filiala Iași, unde lucrează o lungă perioadă (până în 2009); a îndeplinit funcția de director al acestui institut în perioada 1990–2009. În paralel, a activat și ca profesor universitar la Facultatea de Litere a Universității "Al. I. Cuza" din Iași (1994–2008), fiind conducător științific de doctorat, specialitatea literatură română (1990–2008). A beneficiat de mai multe burse de studii în Germania (1971; 1983; 1986; 1990; 1991; 1992; 1993; 1994) și Franța (1974). A fost membru al Uniunii Scriitorilor din România (din 1974) și al Asociației de Literatură Generală și Comparată din România (din 2000).

Activitate publicistică
A debutat ca publicist în 1959 cu o recenzie de critică literară în revista Iașul literar (nr. 5/ mai 1959). Debutul editorial a avut loc în 1971 cu vol. Scriitori junimiști (1971); au urmat volumele Argumente de istorie literară (1978), Pe urmele lui Mihail Sadoveanu (1982), Lectură și interpretare (1988), Analogii (1995), Liviu Rebreanu sau lumea prezumtivului (1995), Introducere în opera lui I. Al. Brătescu Voinești (1997), Perspective critice (1998), Pelerinaj spre ființă (1999), Opinii literare (2001). A îngrijit edițiile volumelor Scrisori către Ibrăileanu, I (1966) și I. Negruzzi, Jurnal (1980) și a tipărit vol. Documente literare junimiste (1973). Volumul Critica literară junimistă (1864–1885) (1975) a fost distins cu Premiul "B.P. Hasdeu" al Academiei Române, iar Dicționarul literaturii române de la origini până la 1900 (1979), lucrare pe care a coordonat-o împreună cu Gabriela Drăgoi, Florin Faifer, Al. Teodorescu, Leon Volovici și Remus Zăstroiu, a obținut Premiul "Timotei Cipariu" al Academiei Române (1979). De asemenea, Dicționarul general al literaturii române, vol. I–II, a fost distins cu Premiul "B.P. Hasdeu" al Academiei Române (2004).

A colaborat cu studii, articole, cronici, recenzii și note la numeroase ziare și reviste, printre care: Iașul literar (1966–1967), Convorbiri literare (din 1996), România literară, Luceafărul, Ramuri, Ateneu, Revista de istorie și teorie literară, Anuar de lingvistică și istorie literară, Cahiers roumains d'études littéraires, Cronica, Limbă și literatură ș.a., precum și în numeroase culegeri tematice de studii. A fost redactor-șef adjunct al revistei Convorbiri literare (din august 2001).

Premii și distincții
În afară de cele trei premii ale Academiei Române, criticul și istoricul literar Dan Mănucă a obținut Premiul revistei Ateneu (1993), Premiul revistei Convorbiri literare (1998), Premiul Filialei Iași a Uniunii Scriitorilor din România (1999), Premiul pentru eseu al Salonului Internațional de Carte din Chișinău (2007), Premiul Fundației Naționale "G. Călinescu" din Onești (2008) și Premiul Opera Omnia al Uniunii Scriitorilor din România, Filiala Iași (2008).

A fost decorat cu medalia comemorativă "150 de ani de la nașterea lui Mihai Eminescu" (2000) și cu Ordinul Meritul Cultural în grad de Comandor, Categoria A – "Literatură" (2004).

Opera
 Scriitori junimiști, Junimea, 1971; ediția a doua, revăzută, Editura Princeps Edit, Iași, 2005;
 Documente literare junimiste, Iași, 1973;
 Critica literară junimistă (1864–1885), Junimea, Iași, 1975 – lucrare distinsă cu Premiul "B.P. Hasdeu" al Academiei Române;
 Argumente de istorie literară, Junimea, Iași, 1978;
 Dicționarul literaturii române de la origini până la 1900 (coautor și coordonator), Editura Academiei Române, București, 1979 – lucrare distinsă cu Premiul "T. Cipariu" al Academiei Române, ex aequo;
 Pe urmele lui Mihail Sadoveanu, Editura  Sport  Turism, București, 1982;
 Lectură și interpretare. Un model epic, Minerva, București, 1988;
 Analogii. Constante ale istoriei literare românești, Junimea, Iași, 1995;
 Liviu Rebreanu sau lumea prezumtivului, Editura Moldova, Iași, 1995;
 Introducere în opera lui I. Al. Brătescu Voinești, Minerva, București, 1997;
 Perspective critice, Editura Universității  "Al. I.Cuza", Iași, 1998;
 Pelerinaj spre ființă. Eseu asupra imaginarului poetic eminescian, Polirom, Iași, 1999;
 Principiile criticii literare junimiste (1864–1885), Junimea, Iași, 2000;
 Opinii literare, Cartea Românească, București, 2001;
 Dicționarul general al literaturii române (coautor, membru în comisia de coordonare și revizie), vol. I–VII, Editura Univers Enciclopedic, București, 2004–2009;
 Literatură și ideologie, Editura Timpul, Iași, 2005;
 Restituiri (Critica criticii), Editura Princeps Edit, Iași, 2007;
 Oglinzi paralele. Secvențe eminesciene, Editura EuroPress Grup, București, 2008;
 Dicționarul literaturii române (coautor), coordonator general Eugen Simion, vol. I–II, Editura Univers Enciclopedic Gold, București, 2012;
 Literatură, identitate și regionalism, Princeps Edit, Iași, 2012.

Ediții îngrijite
 Scrisori către G. Ibrăileanu, vol. I, E.P.L., București, 1966 (în colaborare cu Al. Dima, N. I. Popa, Al. Teodorescu, I. Lăzărescu);
 Documente literare junimiste, ediție și studiu introductiv, Junimea, Iași, 1973;
 Iacob  Negruzzi, Jurnal, Editura Dacia, Cluj-Napoca, 1980 (în colaborare cu Horst Fassel);
 Constantin Sporea, Memorii (1876–1954), Editura Timpul, Iași, 2001 (în colaborare cu Horst Fassel).

Note

Bibliografie
 Aurel Sasu, Dicționar biografic al literaturii române, vol. II (M–Z), Ed. Paralela 45, București, 2004, pp. 77–78.

Nașteri în 1938
Nașteri pe 20 mai
Decese în 2017
Decese pe 7 mai
Critici literari români
Istorici literari români

Dan Mănucă


Alexandra er en dansk kortfilm fra 1979 instrueret af Brita Wielopolska efter eget manuskript.

Medvirkende

 Karen Margrethe Bjerre
 Jannie Faurschou
 Joen Bille
 Birger Jensen
 Jeppe Sindal

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 1979

Alexandra (film)


Faðir minn er róinn er gömul íslensk þula sem hefur verið einhvers konar ljóðaleikur fyrir börn fyrr á öldum. Um ljóðaleiki er átt við þegar fóstra tekur barn á kné sér og rær með það í takt við hreyfingu barnsins. Yfirleitt fylgdi ljóðasöngur með í kjölfarið. Þessi þula var send Fornfræðafélaginu í Kaupmannahöfn árið 1853. Til er önnur uppskrift af þulunni með rithönd Lárusar Helgasonar, sonar Helga Sigurðssonar á Melum (Lbs. 3387 8vo).

Heimildir

Tenglar

 https://www.ismus.is/erindi/3173

Þulur

Faðir minn er róinn


غوستاف لوبون (7 مايو 1841 - 13 ديسمبر 1931)  طبيب ومؤرخ فرنسي. عمل في أوروبا وآسيا وشمال أفريقيا. كتب في علم الآثار وعلم الإنثروبولوجيا وعني بالحضارة الشرقية.
من أشهر آثاره: حضارة العرب وحضارات الهند و«باريس 1884» و«الحضارة المصرية» و«حضارة العرب في الأندلس» و«سر تقدم الأمم» و«روح الاجتماع» الذي كان إنجازه الأول. هو أحد أشهر فلاسفة الغرب وأحد الذين امتدحوا الأمة العربية والحضارة الإسلامية. لم يسر غوستاف لوبون على نهج معظم مؤرخي أوروبا، حيث اعتقد بوجود فضلٍ للحضارة الإسلامية على العالم الغربي.

ولد في مقاطعة نوجيه لوروترو بفرنسا عام 1841م. درس الطب، وقام بجولة في أوروبا وآسيا وشمال أفريقيا. اهتم بالطب النفسي وأنتج فيه مجموعة من الأبحاث المؤثرة عن سلوك الجماعة، والثقافة الشعبية، ووسائل التأثير في الجموع، مما جعل من أبحاثه مرجعًا أساسيًّا في علم النفس، ولدى الباحثين في وسائل الإعلام في النصف الأول من القرن العشرين.

وقد أسهم في الجدل الدائر حول المادة والطاقة، وألّف كتابه «تطور المواد» الذي حظي بشعبية كبيرة في فرنسا. وحقق نجاحًا كبيرًا مع كتابه «سيكولوجية الجماهير»، ما منحه سمعة جيدة في الأوساط العلمية، اكتملت مع كتابه الأكثر مبيعًا «الجماهير: دراسة في العقل الجمعي»، وجعل صالونه من أشهر الصالونات الثقافية التي تقام أسبوعيًّا، لتحضره شخصيات المجتمع المرموقة مثل: «بول فالري»، و«هنري برغسون»، و«هنري بوانكاريه».

عُرف بأنه أحد أشهر فلاسفة الغرب الذين أنصفوا الأمة العربية والحضارة الإسلامية، فلم يَسِر على نهج مؤرخي أوروبا الذين صار من تقاليدهم إنكار فضل الإسلام على العالم الغربي. لكن لوبون الذي ارتحل في العالم الإسلامي وله فيه مباحث اجتماعية، أقرَّ أن المسلمين هم مَن مدَّنوا أوروبا، فرأى أن يبعث عصر العرب الذهبي من مرقده، وأن يُبديه للعالم في صورته الحقيقية؛ فألّف عام 1884م كتاب «حضارة العرب» جامعًا لعناصر الحضارة العربية وتأثيرها في العالم، وبحث في أسباب عظمتها وانحطاطها وقدمها للعالم تقديم المدين الذي يدين بالفضل للدائن. توفي في ولاية مارنيه لاكوكيه، بفرنسا 1931م.

من مؤلفاته
ترجم عادل زعيتر كتبه التالية إلى العربية:
 حضارة العرب (1884)
 روح الثورات والثورة الفرنسية.
 روح الجماعات.
 السنن النفسية لتطور الأمم.
 روح التربية.
 روح السياسة.
 فلسفة التاريخ.
 اليهود في تاريخ الحضارات
 حياة الحقائق.
 الآراء والمعتقدات.
 حضارات الهند.
 روح الاشتراكية.
 سيكولوجية الجماهير.

رأيه في اليهود
يقول «غوستاف لوبون» في مصنَّفه الضخم «اليهود في تاريخ الحضارات الأولى» ما نصه: «ظلَّ اليهود - حتَّى في عهد ملوكهم - بدويِّين أفّاكين، مغيرين سفَّاكين، مندفعين في الخصام الوحشي، فإذا ما بلغ الجهد منهم ركنوا إلى خيال رخيص، تائهة أبصارُهم في الفضاء، كسالى خالين من الفكر كأنعامِهم التي يحرسونها».

وفي مقام آخر يقول لوبون: «لَم يجاوز قُدماء اليهود أطوار الحضارة السُّفلى التي لا تكاد تميز من طور الوحشية، وعندما خرج هؤلاء البدويُّون الذين لا أثرَ للثقافة فيهم من بادِيَتهم ليستقرُّوا بفلسطين، وجدوا أنفُسَهم أمام أُمَمٍ قويَّة متمدينة منذ زمن طويل، فكان أمرُهم كأمر جميع العروق الدنيا التي تكون في أحوال مماثلة، فلم يقتبسوا من تلك الأمم العليا غير عيوبِها وعادتها الضارية، ودعارتها وخرافاتها».

رأيه في المرأة
«ينظر الشرقيون إلى الأوروبيين الذين يُكرهون نسائهم على العمل كما ننظر إلى حصان أصيل يستخدمه صاحبه في جرّ عربة! فعمل المرأة عند الشرقيين هو تربية الأسرة، وأنا _ والكلام لغوستاف لوبون ـ أشاطرهم رأيهم مشاطرة تامة، فالإسلام، لا النصرانية، هو الذي رفع المرأة من الدرك الأسفل الذي كانت فيه، خلافاً للاعتقاد الشائع».

انظر أيضًا
 سيكولوجية الجماهير (كتاب)

مراجع

وصلات خارجية

  لوبون، جوستاف - الموسوعة العربية الميسرة، 1965
 جوستاف لوبون - مؤسسة هنداوي للتعليم والثقافة

أطباء فرنسيون
تاريخ علم النفس
حاصلون على الصليب الأكبر من وسام جوقة الشرف
خريجو جامعة السوربون
خريجو جامعة السوربون من فرنسا
علماء آثار فرنسيون
علماء أنثروبولوجيا فرنسيون
علماء اجتماع فرنسيون
علماء نفس فرنسيون
عنصرية
فرنسيون من أصل بريتوني
فلاسفة فرنسيون
فيزيائيون فرنسيون
كتاب وكاتبات فرنسيون
متخصصون في علم النفس الاجتماعي
مدفونون في مقبرة بير لاشيز
مستشرقون فرنسيون
مواليد 1841
وفيات 1931
وفيات في باريس

جوستاف لوبون


Kertsjsund tengir Svartahafið við Asofshaf og aðskilur Kertsj-skaga á Krímskaga í vestri frá Taman-skaga í Krasnodar-héraði í Rússlandi í austri. Sundið er 41 km langt, 4-15 km breitt og mesta dýpi þess er 18 m.

Mikilvægasta höfnin á Krímskaga er bærinn Kertsj, sem gefur sundinu nafn sitt. Áður hét sundið Krims Bosporus.

Eftir að Rússar innlimuðu Krímskaga árið 2014 var strax ákveðið að byggja brú yfir sundið. Var brú þessi opnuð fyrir almennri umferð 16. maí 2018.

Tilvísanir

Landafræði Rússlands
Landafræði Úkraínu
Sund í Evrópu

Kertssund


2. ŽNL Karlovačka je predstavljala 5. stupanj nogometnih natjecanja u Hrvatskoj. Prvoplasirani klub bi prešao u viši rang - 1. ŽNL Karlovačku, dok bi posljednjeplasirani ispadali u 3. ŽNL. Prvenstvo se igralo trokružno

Tablica

Bilješke
NK Josipdol je kažnjen oduzimanjem 3 boda

Izvori

 Krešimir Perušić - 100 godina nogometa u Karlovačkoj županiji 1903-2003, Karlovac 2004., ISBN 953-9969-0-6, str. 305

2000-01
karlovačka-2

2. ŽNL Karlovačka 2000./01.


مريم الصالح (1946 -)، ممثلة كويتية. تعتبر واحدة من أول امرأتين كويتيتين إلى جانب مريم الغضبان تقف على خشبة المسرح.

عن حياتها
مثلت لأول مرة وهي طالبة بالمرحلة الابتدائية في مسرحية بعنوان الطاعة وذلك في منتصف خمسينات القرن العشرين. وفي عام 1962 شاركت في مسرحية صقر قريش، وكانت بذلك إحدى أول أمرأتين يشاركان بعمل فني في الكويت. بينما كان أول مسلسل تشارك به هو لا فات الفوت ما ينفع الصوت.

وفي دراستها، حصلت على دبلوم معهد الدراسات المسرحية 1968 وبكالوريوس في «المعهد العالي للفنون المسرحية» قسم التمثيل والإخراج 1979 حصلت على الماجستير في الإخراج من جامعة بريستول، وأول وظيفة شغلتها كانت في وزارة الصحة قبل أن تنتقل إلي الإذاعة لتعمل في مجال الإخراج، ولها أعمال إذاعية، وكان أول عمل تقدمه للإذاعة هو «قلب أم». كما شاركت لسنوات في البرنامج الإذاعي الشهير «نافذة على التاريخ» وذلك في إذاعة الكويت.

الحجاب
في عام 2008 بعد عدوتها من أداء فريضة الحج ارتدت الحجاب.

حياتها الأسرية
تزوجت من الفنان حسين الصالح، وأنجبت منه ابنيها نواف وصقر، إلا إنهما إنفصلا بعد ذلك.

أعمالها

من المسلسلات

من المسرحيات

من الأعمال الإذاعية
 قلب أم.
 نافذة على التاريخ.
 فارس مع النفاذ.

تكريمات وجوائز
 1977: : درع رائد مسرح من «فرقة المسرح العربي» في الاحتفال «بيوم المسرح العربي لتكريم الفنان المسرحي».
 1980: : جائزة فضية عن دورها في مسرحية لعاقل يقول أنا «لفرقة المسرح الشعبي» في الاحتفال «بيوم المسرح العربي لتكريم الفنان المسرحي».
 1994: : تكريم من «الاتحاد الكويتي للمسارح الأهلية».
 1996: : تكريم من «فرقة المسرح الشعبي» بمناسبة مرور أربعين عامًا على تأسيس الفرقة.
 1997: : تكريم من «مهرجان المسرح الخليجي الخامس» مع الفنانة مريم الغضبان.
 2011: : تكريم من «مهرجان المميزون في رمضان».
 2013:  - درع تقدير من «حفل تكريم رواد الفن الكويتي».

روابط خارجية

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من شرق
كويتيون حازوا جائزة الدولة التقديرية
مسلمون كويتيون
ممثلات تلفزيون كويتيات
ممثلات مسرح كويتيات
ممثلات كويتيات في القرن 20
ممثلات كويتيات في القرن 21
مواليد 1946

مريم الصالح


Puterea viselor (Lathe of Heaven) este un film de televiziune din 2002 bazat pe romanul științifico-fantastic Sfâșierea cerului de Ursula K. Le Guin și un remake al adaptării din 1980. A fost produs pentru rețeaua A & E în 2002. Filmul a fost scris și regizat de Alan Sharpe și Philip Haas. A fost nominalizat pentru Premiul Saturn în 2003 pentru cel mai bun telefilm.

În filmul Puterea viselor interpretează actorii James Caan, Lukas Haas și Lisa Bonet. Spre deosebire de adaptarea din 1980, el schimbă o parte semnificativă din poveste, unele personaje minore și multe dintre fundamentele filosofice ale cărții. Invazia extraterestră și egalitatea rasială au fost eliminate în această adaptare.

Rezumat

Filmul are loc într-o societate futuristă, în care un tânăr pe nume George Orr (Lukas Haas) ia supradoze folosind cardul farmaceutic al altcuiva. Orr este tulburat de visele sale și este presupus a fi un potențial sinucigaș din cauza lor. El ia droguri pentru a evita aceste vise. După ce a fost prins cu o supradoză, avocatul său Heather Lelache (Lisa Bonet) îl trimite unui psiholog ca pedeapsă.

Psihologul, William Haber (James Caan), folosește o mașină numită "augmentor" pentru a se îngropa profund în mintea lui Orr. Augmentorul arata ca scaunul unui dentist. În curând este evident că Haber are intenții sinistre. Începe să-l hipnotizeze pe Orr pentru ca acesta să viseze la un cal într-un câmp. Când Orr se trezește din visul său indus prin hipnoză, o imagine cu Lady Godiva pe un cal este acum pictată pe perete în birou.

Apoi, Haber începe să folosească puterea lui Orr pentru câștigul său personal. La un moment dat, își schimbă statutul de la un Medicinae Doctor la un cercetător de renume.

Distribuție
 James Caan ca Dr. William Haber
 Lukas Haas ca George Orr
 Lisa Bonet ca Heather Lelache
 David Strathairn ca Mannie
 Serge Houde ca judecător
 Sheila McCarthy ca Penny

Referințe

Legături externe

 Strungul Raiului la Rotten Tomatoes

 Speier, Michael (4 septembrie 2002). " Lathea cerului ". Variety.com. Recuperat 2019-23-02.

Filme din 2002
Ecranizări de romane americane
Filme SF din anii 2000
Filme de televiziune din 2002
Filme în limba engleză
Filme americane de televiziune
Filme americane
Filme SF americane
Filme bazate pe romane științifico-fantastice
Filme fantastice din anii 2000

Puterea viselor


Python, nesne yönelimli, yorumlamalı, birimsel (modüler) ve etkileşimli yüksek seviyeli bir programlama dilidir.

Girintilere dayalı basit söz dizimi, dilin öğrenilmesini ve akılda kalmasını kolaylaştırır. Bu da ona söz diziminin ayrıntıları ile vakit yitirmeden programlama yapılmaya başlanabilen bir dil olma özelliği kazandırır.

Modüler yapısı, sınıf dizgesini (sistem) ve her türlü veri alanı girişini destekler. Hemen hemen her türlü platformda çalışabilir (Unix, Linux, Mac, Windows, Amiga, Symbian). Python ile sistem programlama, kullanıcı arabirimi programlama, ağ programlama, web programlama, uygulama ve veri tabanı yazılımı programlama gibi birçok alanda yazılım geliştirebilirsiniz. Büyük yazılımların hızlı bir şekilde prototiplerinin üretilmesi ve denenmesi gerektiği durumlarda da C ya da C++ gibi dillere tercih edilir.

Python 1980'lerin sonunda ABC programlama diline alternatif olarak tasarlanmıştı. Python 2.0, ilk kez 2000 yılında yayınlandı. 2008'de yayınlanan Python 3.0, dilin önceki versiyonuyla tam uyumlu değildir ve Python 2.x'te yazılan kodların Python 3.x'te çalışması için değiştirilmesi gerekmektedir. Python 2 versiyonun resmi geliştirilme süreci, dilin son sürümü olan Python 2.7.x serisi versiyonların ardından 1 Ocak 2020 itibarıyla resmi olarak sona erdi. Python 2.x geliştirilme desteğinin sona ermesinin ardından, Python dilinin 3.7.x ve sonraki sürümlerinin geliştirilmesi devam etmektedir.

Geçmiş

Geliştirilmeye 1990 yılında Guido van Rossum tarafından Amsterdam'da başlanmıştır. Adını sanılanın aksine bir yılandan değil Guido van Rossum'un çok sevdiği, Monty Python adlı altı kişilik bir İngiliz komedi grubunun Monty Python's Flying Circus adlı gösterisinden almıştır. Günümüzde Python Yazılım Vakfı çevresinde toplanan gönüllülerin çabalarıyla sürdürülmektedir. Python 1.0 sürümüne Ocak 1994'te ulaşmıştır. 2.0 sürümü 16 Ekim 2000'de yayınlanmıştır. 3 Aralık 2008 tarihinden itibaren 3.x serisi yayınlanmaya başlamıştır; ancak 3.x serisi 2.x serisiyle uyumlu değildir.

Kullanım
Django, Zope uygulama sunucuları, YouTube ve orijinal BitTorrent istemcisi Python kullanan önemli projelerden bazılarıdır. Ayrıca Google, NASA ve CERN gibi büyük kurumlar da Python kullanmaktadır. Pygame ile 2D oyun yapılabilir, Blockchain uygulamaları kodlanabilir, uzaktan kontrol veya görüntü işleme yapılabilir, veri analizi veya veri kontrolü yapılabilir, TensorFlow, PyTorch, Keras gibi kütüphanlerle derin makine öğrenmesi uygulamaları yapılabilir.

Aynı zamanda Python Siber Güvenlik için çok kullanışlı bir programlama dilidir. Kötü amaçlı yazılım analizi ve sızma testi dahil olmak üzere birçok siber güvenlik işlevini yerine getirebilir.

Ayrıca OpenOffice.org, GIMP, Inkscape, Blender, Scribus ve Paint Shop Pro gibi bazı programlarda betik dili olarak kullanılır.

Pek çok Linux dağıtımında ve Apple macOS işletim sisteminde Python öntanımlı bir bileşen olarak gelir.

Söz dizimi

Python'un son derece kolay okunabilir olması düşünülmüştür. Bu yüzden örneğin küme parantezleri yerine girintileme işlemi kullanılır. Hatta bazı durumlarda girintileme işlemine dahi gerek kalmadan kodun ilgili bölümü tek satırda yazılabilir. Böylece Python, program kodunuzu en az çaba ile ve hızlıca yazmanıza imkân tanır. Sade sözdizimi ile diğer programlama dillerinden üstündür.

Girintileme

Python'da ifade bloklarını sınırlandırmak için süslü ayraçlar ya da anahtar kelimeler yerine beyaz boşluk girintileme kullanılır. Belli ifadelerden sonra girinti artar; girintinin azalması geçerli blokun sonlandığını gösterir.

İşleçler

* işleci, çarpma işlemleri için

/ işleci, bölme işlemleri için

// işleci, tam sayı bölme işlemleri için

+ işleci, toplama işlemleri için

- işleci, çıkarma işlemleri için

% işleci, mod alma işlemleri için

< işleci, 'küçüktür' anlamına gelir

> işleci, 'büyüktür' anlamına gelir

== işleci, 'eşittir' anlamına gelir

<= işleci, 'küçük eşittir' anlamına gelir

>= işleci, 'büyük eşittir' anlamına gelir

!= işleci, 'eşit değil' anlamına gelir

** işleci, 'üs alma' anlamına gelir

True işleci, 'doğru' anlamına gelir

False işleci, 'yanlış' anlamına gelir

and işleci, 've' anlamına gelir

or işleci, 'veya' anlamına gelir

not işleci, 'değil' anlamına gelir.

İfadeler ve akış kontrolü

Python ifadeleri şunları içerir:

 if ifadesi, bir kod blokunu belli bir koşula bağlı olarak, else ve elif (else-if'in kısaltılması) ile birlikte çalıştırır.
 for ifadesi, yinelenebilir bir nesne üzerinden yineleme yapar, bu sırada ilgili bloktaki her ögeyi bir yerel değişkene atar.
 while ifadesi, koşulu doğru olduğu sürece o kod bloğunu çalıştırır.
 try ifadesi, eklenmiş kod bloğundan dolayı oluşan hataları yakalar ve except maddeleriyle; ayrıca finally blokundaki temizleme kodunun blok nasıl sonlanırsa sonlansın çalıştırılmasını sağlar.
 class ifadesi, bir kod blokunu çalıştırır ve onun yerel adalanını bir sınıfa atar, bu sayede o sınıf Nesne Yönelimli Programlamada kullanılabilir.
 def ifadesi ile fonksiyon tanımlanır.
 with ifadesi, bir kod blokunu bir içerik yöneticisine hapseder (örneğin bir kod bloku çalışıtırılmadan önce bir kilit edinir ve sonrasında bu kilidi çözer)
 pass ifadesi bir NOP görevi görür ve geçici kod bloku yerine kullanılabilir.
 print ifadesi bir ekrana yazdırma görevi görür. Bu ifade Python 3 sürümüyle birlikte print() fonksiyonu ile değiştirildi.

Her ifadenin kendi sözdizimi vardır, örneğin def ifadesi diğer ifadelerin genelinin aksine blokunu anında çalıştırmaz.

Metotlar
Nesneler üzerindeki metotlar nesnenin sınıfına eklenmiş fonksiyonlardır; örnek.metod(değişken) sözdizimi, normal metot ve fonksiyonlar için Sınıf.metod(örnek, değişken) ifadesi için bir sözdizimsel şekerdir. Python metotlarının örnek verisine ulaşmaları için açık self parametresine sahip olmaları gerekir. Bu durum Java, C++, Ruby gibi bazı diğer nesne tabanlı programlama diliyle farklılık gösterir.

Standart kütüphane
Python'un çok büyük bir standart kütüphanesi  vardır. Bu, dilin artı özelliklerinden biri olarak kabul edilir.

Örnekler
Python 3 ve üstü sürümler için uygundur.

Merhaba dünya
# -*- coding: utf-8 -*-
print("Merhaba Dünya")

Yorum satırları
#Tek satırlık bir python yorumu"""Bu çok satırlı
bir python
yorumu"""

Girdi alma ve ekrana basma
veri = input('Bir veri giriniz:')
print(veri)

Veri Tipleri

Sürüm Geçmişi

İsim Kaynağı
Python'un ismi, dilin yaratıcısı olan Guido van Rossum'un dili geliştirirken keyif aldığı İngiliz komedi grubu Monty Python'dan gelmektedir. Monty Python'a ait birçok atıf Python kodunda ve kültüründe sıklıkla görülebilir. Örneğin, Python literatüründe sıklıkla kullanılan metasentaktik değişkenler, diğer dillerde bulunan geleneksel "foo" ve "bar" yerine "spam" ve "eggs" olarak geçer. Resmi Python belgeleri ayrıca Monty Python rutinlerine çeşitli referanslar içerir. Py- ön eki, bir şeyin Python ile ilgili olduğunu göstermek için kullanılır. Python uygulamalarının veya kitaplıklarının adlarında bu ön ekin kullanımına için Pygame, Qt ve GTK'yi Python'a bağlayan PyQt ve PyGTK ve orijinal olarak Python dilinde yazılmış bir Python uygulaması olan PyPy bunlara örnek olarak verilebilir.

Popülerlik
2003 yılından itibaren PythonTIOBE Programlama Topluluğu Endeksi'nde en popüler 10 programlama dili arasında istikrarlı bir şekilde yer alırken, Ekim 2021 itibarıyla Java ve C programlama dillerini geçerek en popüler dil konumunda bulunmaktadır. 2007, 2010, 2018 and 2020 yıllarında ise bir yıl içerisindeki en yüksek kademe artışı çatısı altında "Yılın Programlama Dili" seçilmiştir ve bunu 4 kez yapabilen tek dildir.

Deneysel bir akademik çalışma, Python gibi komut dosyası yazma dillerinin, dize işlemeyi ve sözlükte aramayı içeren programlama sorunları için C ve Java gibi geleneksel dillerden daha üretken olduğunu raporlamış, bellek tüketiminin genellikle "Java'dan daha verimli ve C veya C++'dan çok daha verimsiz" olmadığını saptamıştır.

Python kullanan büyük kuruluşlar arasında Wikipedia, Google, Yahoo! CERN, NASA, Facebook, Amazon, Instagram ve Spotify gibi bazı kuruluşlar yer almaktadır. Sosyal haber ağı sitesi Reddit, çoğunlukla Python ile yazılmıştır.

Python'dan Etkilenen Programlama Dilleri
Python programlama dilinin tasarımı ve felsefesi, diğer birçok programlama diline de ilham vermiş veya bu dillere etki etmiştir:

 Boo, benzer bir girintileme, sözdizimi ve nesne modeli kullanır.
 Cobra, benzer bir girintileme ve sözdizimi kullanır ve "Teşekkürler" kısmında bu dilin gelişimine ilham olan diller arasında Python ilk sırada yer alır.
 JavaScript ile çapraz derlenen bir programlama dili olan CoffeeScript, Python'dan ilham almış bir sözdizimine sahiptir.
 ECMAScript/JavaScript, Python'dan yineleyiciler ve oluşturucular ödünç almıştır.
 Python'a çok benzeyen bir betik dil olan GDScript, Godot oyun motoruna yerleştirilmiştir.
 Go, "Python gibi dinamik bir dilde çalışma hızı"  ve dizileri dilimlemek için aynı sözdizimini paylaşması için tasarlanmıştır.
 Groovy, Python tasarım felsefesini Java'ya getirme motivasyonuyla geliştirilmiştir.
 Julia, "genel programlama için Python kadar kullanılabilir" olma hedefiyle tasarlanmıştır.
 Nim, girintileme ve benzer sözdizimi kullanır.
 Ruby'nin yaratıcısı Yukihiro Matsumoto Ruby'in gelişimine yönelik şunları ifade etmiştir: "Perl'den daha güçlü ve Python'dan daha nesne yönelimli bir betik dil hedefliyordum. Bu yüzden kendi dilimi tasarlamaya karar verdim."
 Apple tarafından geliştirilen bir programlama dili olan Swift, Python'dan ilham alan bir sözdizimine sahiptir.

Python'un geliştirme uygulamaları diğer diller tarafından da taklit edilmiştir. Örneğin, Python'da "PEP" olarak geçen, bu dile yönelik bir değişikliğin gerekçesini ve bununla ilgili konuları açıklayan belge talep etme uygulaması, Tcl, Erlang, ve Swift'de de kullanılmaktadır.

Ayrıca bakınız
PyTorch
Python Imaging Library
Pygame
Tkinter
ScientificPython
Perl
Kivy

Kaynakça

Dış bağlantılar
Python Programlama Dili - Python 3 için Türkçe Kaynak
Python programlama dili resmi sitesi
 www.learningpython.com

Nesne yönelimli programlama dilleri

Python


A anomalia reticular pigmentada das flexuras (também conhecida como doença dos pontos escuros e doença de Dowling-Degos ) é uma anomalia fibrosa das flexuras ou partes dobradas das axilas, pescoço, além de áreas inframamárias e esternais. É um distúrbio pigmentar autossômico dominante que pode aparecer na adolescência ou na idade adulta. Esta condição é devida a mutações em proteínas estruturais e desmossômicas, encontradas no epitélio escamoso estratificado.

A doença dos pontos escuros está associada ao KRT5.

Veja também

 Lesão na pele

Referências

Distúrbios da pigmentação humana
Doenças da pele

Anomalia reticular pigmentada das flexuras


a nu se confunda cu muzicianul Ion Vasilescu  (1903 - 1960)
VALJAN, I. (Numele la naștere: Ion Al. Vasilescu) - avocat, judecător, om politic, dramaturg, memorialist (ns. pe 16 dec. 1881, la Turnu Măgurele - m. în 29 apr. 1960, la spitalul Penitenciarului Văcăreşti - București). Tatăl său, originar din Slatina, era Alexandru Vasilescu,  iar mama a fost Elisa Alexandrina Bătășanu, din satul Ciorâca – com Chilia (azi: sat în comuna olteană Făgețelu). Tatăl ajunge șeful vămii la Turnu Măgurele, loc în care se naște viitorul magistrat și dramaturg, Ion Al. Vasilescu, consacrat în literatură ca I. Valjan . Copilul trăiește cu părinții la Turnu Măgurele, până când intră în clasa I, pe care o parcurge la Giurgiu, unde tatăl său, conform, reglementărilor din domeniul vamal, primește un nou loc de muncă. Clasele  a II-a și a III-a le urmează la Ploiești, apoi familia vine la Turnu Severin, unde Ion Al. Vasilescu – Valjan parcurge clasa a IV-a (în anul școlar 1891/1892) și, mai departe, clasele elementare și o parte din cele liceale în cadrul Liceului "Traian" din Turnu Severin, continuate la Liceul "N. Bălcescu" din Brăila, unde l-a avut coleg de bancă pe Panait Cerna (îl reperăm pe Ion Al. Vasilescu - Valjan ca violonist chiar, într-o fotografie brăileană din 1899, probabil la finele liceului).
În 1903 a absolvit Facultatea de Drept a Universității din Iași și și-a dat doctoratul la Paris. A fost directorul Teatrului National din București în perioada 1923–1924 și director general al teatrelor între 1923–1926. Valjan a fost arestat în 1950; a fost închis  la Aiud, la Ocnele Mari și la Pitești.

Opera literară
Piese de teatru
Comedii
 Ce știa satul... (1912) - prima piesă de teatru radiodifuzată în România la 18 februarie 1929
 Nodul gordian (1920)
 Lacrima (1920)
 O inspecție (1941)
 Generația de sacrificiu (1933, 1936)

Postume
 Teatru. Generația de sacrificiu, București, Minerva, 1985 și Vremea, 1998;
 Cu glasul timpului. Amintiri, București, Eminescu, 1987 și 1996; Humanitas, 2013
 Trei crime celebre'', București, Garamond, 1994.

Referințe și note

Vezi și
 Listă de dramaturgi români

Nașteri în 1881
Decese în 1960
Avocați români
Dramaturgi români
Scriitori români din secolul al XX-lea

Ion Valjan


مايكروسوفت بوب  كان منتجًا لشركة مايكروسوفت، تم إطلاقه في مارس 1995، قدم البرنامج واجهة جديدة غير تقنية لعمليات الحوسبة الشخصية. بالرغم من طبيعته الطموحة، كان مايكروسوفت بوب واحدًا من أكثر منتجات مايكروسوفت فشلًا. علَق ستيف بالمر المدير التنفيذي لمايكروسوفت على المنتج بأنه مثال لموقف «حيث قررنا أننا لم ننجح وعلينا أن نتوقف».

مراجع

استحداثات متعلقة بالحواسيب في 1995
برمجيات 1995
برمجيات مايكروسوفت الموقوفة
منتجات وخدمات توقفت في 1996

مايكروسوفت بوب


Major-General Lord Charles Wellesley (16 January 1808 – 9 October 1858, Apsley House) was a British politician, soldier and courtier. He was the second son of Arthur Wellesley, 1st Duke of Wellington, and Catherine Pakenham.

He was educated at Eton College, and matriculated at Christ Church, Oxford in 1824, aged 16. He was rusticated by the Dean of Christ Church, Samuel Smith, transferring in 1826 to Trinity College, Cambridge .

He married Augusta Sophia Anne Pierrepont, daughter of The Hon. Henry Pierrepont, on 9 July 1844. They had six children:

 Arthur Wellesley (5 May 1845 – 7 July 1846)
 Major Henry Wellesley, 3rd Duke of Wellington (5 April 1846 – 8 June 1900)
 Lady Victoria Alexandrina Wellesley (2 April 1847 – 31 July 1933)
 Colonel Arthur Charles Wellesley, 4th Duke of Wellington (15 March 1849 – 18 June 1934)
 Lady Mary Angela Wellesley (21 October 1850 – 26 April 1936)
 Georgina Wellesley (15 May 1853 – 3 February 1880)

Wellesley represented the Conservative Party as the Member of Parliament (MP) for South Hampshire from 1842 to 1852, and the MP for Windsor from 1852 to 1855. He was also a Chief Equerry and Clerk Marshal to Queen Victoria. Lord Charles died aged 50 in 1858.

When his older brother, Arthur Wellesley, 2nd Duke of Wellington, died in 1884 with no heirs, Lord Charles's second child, Henry Wellesley (as the oldest surviving son) inherited his uncle's dukedom as Duke of Wellington. When Henry also died childless in 1900, the peerage passed to Lord Charles' third son Arthur Wellesley, Henry's brother.

References

External links

1808 births
1858 deaths
Alumni of Christ Church, Oxford
Alumni of Trinity College, Cambridge
People educated at Eton College
Charles Wellesley, Lord
Children of prime ministers of the United Kingdom
Members of the Parliament of the United Kingdom for English constituencies
British Army major generals
Younger sons of dukes
UK MPs 1841–1847
UK MPs 1847–1852
UK MPs 1852–1857

Lord Charles Wellesley


The capital of Japan is Tokyo. Throughout history, the national capital has been in locations other than Tokyo.

History
Traditionally, the home of the Emperor is considered the capital. From 794 through 1868, the Emperor lived in Heian-kyō, modern-day Kyoto. After 1868, the seat of the Government of Japan and the location of the Emperor's home was moved to Edo, which it renamed Tokyo.

In 1941, the Ministry of Education published the .

Modern law

While no laws have designated Tokyo as the Japanese capital, many laws have defined a  that incorporates Tokyo. Article 2 of the  of 1956 states: "In this Act, the term 'capital area' shall denote a broad region comprising both the territory of the Tokyo Metropolis as well as outlying regions designated by cabinet order." This implies that the government has designated Tokyo as the capital of Japan, although (again) it is not explicitly stated, and the definition of the "capital area" is purposely restricted to the terms of that specific law.

Other laws referring to this "capital area" include the  and the .

This term for capital was never used to refer to Kyoto. Indeed, shuto came into use during the 1860s as a gloss of the English term "capital".

The Ministry of Education published a book called "History of the Restoration" in 1941.  This book referred to  without talking about . A contemporary history textbook states that the Meiji government "moved the capital (shuto) from Kyoto to Tokyo" without using the sento term.

As of 2007, there is a movement to transfer the government functions of the capital from Tokyo while retaining Tokyo as the de facto capital, with the Gifu-Aichi region, the Mie-Kio region and other regions submitting bids for a de jure capital. Officially, the relocation is referred to as "capital functions relocation" instead of "capital relocation", or as "relocation of the Diet and other organizations".

In 2023, the Government of Japan moved the Agency for Cultural Affairs to Kyoto. This was the first time that a central government office has been relocated outside Tokyo since Tokyo was designated as the capital.

List of capitals

Legendary
This list of legendary capitals of Japan begins with the reign of Emperor Jimmu. The names of the Imperial palaces are in parentheses:

 Kashihara, Yamato at the foot of Mount Unebi during reign of Emperor Jimmu
 Kazuraki, Yamato during reign of Emperor Suizei
 Katashiha, Kawachi during the reign of Emperor Annei
 Karu, Yamato during reign of Emperor Itoku.
 Waki-no-kami, Yamato during the reign of Emperor Kōshō
 Muro, Yamato during reign of Emperor Kōan
 Kuruda, Yamato during the reign of Emperor Kōrei
 Karu, Yamato during reign of Emperor Kōgen
 Izakaha, Yamato during reign of Emperor Kaika
 Shika, Yamato (Palace of Mizugaki) during reign of Emperor Sujin
 Shika, Yamato (Palace of Tamagaki) during reign of Emperor Suinin
 Makimuko, Yamato (Palace of Hishiro) during reign of Emperor Keikō
 Shiga, Ōmi (Palace of Takaanaho) during reign of Emperor Seimu
 Ando, Nara (Palace of Toyoura) and Kashiki on the island of Kyushu during reign of Emperor Chūai

Historical
This list of capitals includes the Imperial palaces names in parentheses.

Kofun period
 Karushima, Yamato (Palace of Akira), reign of Emperor Ōjin
 Naniwa, Settsu (Palace of Takatsu), reign of Emperor Nintoku
 Iware, Yamato (Palace of Wakasakura), reign of Emperor Richū
 Tajihi, Kawachi (Palace of Shibakaki), reign of Emperor Hanzei
 Asuka, Yamato (Palace of Tohotsu), reign of Emperor Ingyō
 Isonokami, Yamato (Palace of Anaho), reign of Emperor Ankō
 Sakurai, Nara (Hatsuse no Asakura Palace), 457–479 in reign of Emperor Yūryaku
 Sakurai, Nara (Iware no Mikakuri Palace), 480–484 in reign of Emperor Seinei
 Asuka, Yamato (Chikatsu-Asuka-Yatsuri Palace), 485–487 in reign of Emperor Kenzō
 Tenri, Nara (Isonokami Hirotaka Palace), 488–498 in reign of Emperor Ninken
 Sakurai, Nara (Nimiki Palace), 499–506 in reign of Emperor Buretsu

 Hirakata, Osaka (Kusuba Palace), 507–511
 Kyōtanabe, Kyoto (Tsutsuki Palace), 511–518 in reign of Emperor Keitai
 Nagaoka-kyō (Otokuni Palace), 518–526 in reign of Keitai
 Sakurai, Nara (Iware no Tamaho Palace), 526–532 in reign of Keitai
 Kashihara, Nara (Magari no Kanahashi Palace), 532–535 in reign of Emperor Ankan
 Sakurai, Nara (Hinokuma no Iorino Palace), 535–539 in reign of Emperor Senka

Asuka period
 Asuka, Yamato (Shikishima no Kanasashi Palace), 540–571 in reign of Emperor Kinmei
 Kōryō, Nara (Kudara no Ohi Palace), 572–575
 Sakurai, Nara (Osata no Sakitama Palace or Osada no Miya), 572–585 in reign of Emperor Bidatsu
 Shiki District, Nara (Iwareikebe no Namitsuki Palace), 585–587 in the reign of Emperor Yōmei
 Shiki District, Nara (Kurahashi no Shibagaki Palace), 587–592 in the reign of Emperor Sushun
 Asuka, Yamato (Toyura Palace or Toyura-no-miya), 593–603 in the reign of Empress Suiko
 Asuka, Yamato (Oharida Palace or Oharida-no-miya), 603–629 in the reign of Suiko
 Asuka, Yamato (Okamoto Palace or Oakmoto-no-miya), 630–636 in the reign of Emperor Jomei
 Kashihara, Nara (Tanaka Palace or Tanaka-no-miya), 636–639
 Kōryō, Nara (Umayasaka Palace or Umayasaka-no-miya, 640
 Kōryō, Nara (Kudara Palace or Kudara-no-miya), 640–642
 Asuka, Yamato (Oharida Palace), 642–643
 Asuka, Yamato (Itabuki Palace or Itabuki no miya), 643–645 in the reign of Empress Kōgyoku
 Osaka (Naniwa Nagara-Toyosaki Palace), 645–654 in the reign of Emperor Kōtoku
 Asuka, Yamato (Itabuki Palace), 655–655 in the reign of Kōtoku
 Asuka, Yamato (Kawahara Palace or Kawahara-no-miya), 655–655
 Asuka, Yamato (Okamoto Palace or Nochi no Asuka-Okamoto-no-miya), 656–660 in the reign of Emperor Saimei
 Asakura, Fukuoka (Asakura no Tachibana no Hironiwa Palace or Asakure no Tachibana no Hironiwa-no-miya), 660–661
 Osaka, (Naniwa Nagara-Toyosaki Palace), 661–667
 Ōtsu, Shiga (Ōmi Ōtsu Palace or Ōmi Ōtsu-no-miya), 667–672 in reign of Emperor Tenji and the reign of Emperor Kōbun
 Asuka, Yamato (Kiyomihara Palace or Kiomihara-no-miya), 672–694 in the reign of Emperor Tenmu and in the reign of Empress Jitō

 Fujiwara-kyō (Fujiwara Palace), 694–710 in the reign of Emperor Monmu

Nara period

 Heijō-kyō (Heijō Palace), 710–740 in the reigns of Empress Genmei, Empress Genshō, and Emperor Shōmu
 Kuni-kyō (Kuni Palace), 740–744 in the reign of Shomu
 Naniwa-kyō (), 744
 Naniwa-kyō, Shigaraki Palace, 744–745
 Heijō-kyō (Heijō Palace), 745–784
 Nagaoka-kyō (Nagaoka Palace), 784–794 in the reign of Emperor Kanmu

Heian period

 Heian-kyō (Heian Palace), 794–1180 in the reign of Kammu and others
 Fukuhara Palace, 1180 in the reign of Emperor Antoku

Medieval Japan and Early modern period (see also: History of Japan)
 Heian-kyō or Kyōto (Heian Palace), 1180–1868
 Yoshino (Nanboku-chō period), 1336–1392

Modern Japan (see also: History of Japan)
 Tōkyō (Kōkyo), 1868–present

Historical capitals
Hiraizumi was the capital of totally independent Northern Fujiwara polity (Ōshū) based in Tōhoku region, having defeated Emishi tribes.  This polity existed as Kyoto's internal politics prevented  Kyoto's authority from 1100 to 1189.
 Hakodate was the capital of the short lived Republic of Ezo (1869)
 Shuri was the capital of Ryukyu Kingdom (1429–1879) and Urasoe was capital of Chuzan from at least 1350, which predated the Ryukyu Kingdom.

See also
List of capitals and largest cities by country

References

Further reading
 Fiévé, Nicolas and Paul Waley. (2003). Japanese Capitals in Historical Perspective: Place, Power and Memory in Kyoto, Edo and Tokyo. New York: Psychology Press.

External links

Japan
Japan

Geographic history of Japan

Capital of Japan


Árið 462 (CDLXII í rómverskum tölum)

Atburðir
 Leó 1., keisari Austrómverska ríkisins, greiðir Vandölum hátt lausnargjald fyrir frelsun Liciníu Evdoxíu og dóttur hennar Placidíu sem höfðu verið í haldi í Karþagó, höfuðborg konungsríkis Vandala, í sjö ár. Licinía Evdoxía var dóttir Þeódósíusar 2. og ekkja Valentiníanusar 3..
 Vestgotar hefja umsátur um Arelate (núverandi Arles) í Gallíu. Vestrómverska herforingingjanum Aegidíusi tekst að verja borgina og Vestgotar lyfta umsátrinu. Aegidíus stjórnar á þessum tíma svæði í norður-Gallíu án þess að viðurkenna vald keisarans Libíusar Severusar
 Agrippinus, vestrómverskur herforingi, afhendir Vestgotum vald yfir borginni Narbo (núverandi Narbonne). Agrippinus viðurkennir vald Libiusar Severusar ólíkt Aegidíusi.
 Seifsstyttan í Ólympíu, eitt af sjö undrum veraldar, eyðileggst í eldi eftir að búið var að flytja hana til Konstantínópel.

Fædd
 Anicía Julíana, rómversk aðalskona og dóttir keisarans Olybríusar.

Dáin

462
461-470

462


Le geetgawai, ou geet gawai, est une cérémonie précédant le mariage, pratiquée par les communautés bhojpuriphone d'origine indienne de Maurice. Elle se compose de prières, de rituels, de chants, de musiques et de danses. Il est inscrit, depuis 2016, sur la liste représentative du patrimoine culturel immatériel de l'humanité.

Pratique

Cette cérémonie a lieu chez le futur marié ou la future mariée et est traditionnellement pratiquée par des femmes (de nos jours, elle peut avoir lieu en public et engager des hommes). Cinq femmes mariées mettent du curcuma, du riz, de l'herbe et de l'argent dans du tissu. Autour d'elles, les femmes chantent en l'honneur des divinités hindoues. Ensuite, la mère du futur marié ou de la future mariée ainsi qu'un ou une percussionniste honorent les instruments de musique utilisés pendant la cérémonie. Il s'agit du tambourin, du  (clochettes), du , du dholak (tambour). Après, les participantes chantent puis dansent.

Mesures de préservation

La transmission du geetgawai est plus ou moins formelle : elle peut avoir lieu en famille, dans des centres, des académies et des écoles. En 2013, la première d'entre elles ouvre, en 2018, à l'occasion du cinquantenaire de l'indépendance de Maurice, cinquante écoles ont été ouvertes (dont vingt-cinq nouvelles). Certaines sont situées en ville.

Un film sur cette pratique, Geet Gawai A Cultural Legacy, est lancé en 2021.

Cette pratique intègre la liste représentative du patrimoine culturel immatériel de l'humanité en 2016. L'UNESCO, dans sa description officielle, considère que le geetgawai est l'expression d'une identité et d'une mémoire collective culturelle et « renforce la cohésion sociale, en abolissant le système de classes et de castes ».

Notes et références

Musique mauricienne
Patrimoine culturel immatériel de l'humanité à Maurice
Danse au patrimoine culturel immatériel de l'humanité

Geetgawai


El Palacio del Alba y El Ocaso es una construcción arquitectónica situada en la parte alta de los terrenos de la Ciudad Abierta, en una parte relativamente plana (con un 15% de pendiente) de un terreno arcilloso, y fue construido en 1982. La concepción de la necesidad de su construcción y su nombre fue sugerido por el poeta Godofredo Iommi al arquitecto Alberto Cruz, luego de que Alberto Cruz, sintiera la necesidad de construir una hospedería, que fuese formada por otras hospederías, para dar lugar a huéspedes.

Según Andreea Mihalache, se podría clasificar dentro de las construcciones con "forma fluida" dentro de la Ciudad Abierta. Su suelo está compuesto de ladrillos fiscales (o ladrillos de arcilla artesanales), cemento y piedras, sus muros de albañilería en ladrillo y cuenta con una superficie total de 986,0 m². Posee dos patios cuadrados de 12 m de largo, rodeado de muros de 2 metros de alto, modulados en grupos de 6 unidades. Junto con el Faubourg, constituye una especie de conjunto, ya que el mismo está situado adyacente al Palacio del Alba y del Ocaso.

Véase también
 Ciudad Abierta

Referencias

Arquitectura de Ciudad Abierta

Palacio del Alba y el Ocaso


Meldal es un municipio del condado de Trøndelag, Noruega. Tiene una población de 3954 habitantes según el censo de 2016 y forma parte del distrito tradicional de Orkdalen. Su centro administrativo es el pueblo de Meldal, que tiene una superficie de 1.04 km² y una población de 609 personas (2009). Otras localidades del municipio son økken Verk, Bjørnli y Storås.

Meldal es conocido por sus actividades mineras en Løkken Verk, siendo el lugar de nacimiento de la empresa minera Orkla. Es también el hogar del festival anual de música Storåsfestivalen.

Información general
Meldal se estableció como municipio el 1 de enero de 1838. En 1839, el distrito sur de Rennebu fue separado de Meldal para formar un municipio propio.

Etimología
La antigua forma nórdica del nombre era Meðaldalr. El primer elemento es meðal, que significa «medio», y el último elemento es dalr, que significa «valle». El municipio se llama así probablemente debido a que está situado en el centro del valle Orkdalen.

Escudo de armas
El escudo de armas data de tiempos modernos. Los brazos son una combinación de una rueda como símbolo de la industria local, y una espiga de trigo como símbolo de la agricultura. Ambos elementos son de color amarillo sobre un fondo rojo.

Iglesias
La Iglesia de Noruega cuenta con dos parroquias (sokn) en el municipio de Meldal.

Geografía
El municipio de Meldal se encuentra a lo largo del río Orkla en el centro del valle Orkdalen. Los lagos Hostovatnet y Svorksjøen se encuentran a lo largo de la frontera norte del municipio.

El municipio de Rindal se encuentra al oeste, Rennebu se encuentra al sur, Gauldal Midtre Melhus al este, y Orkdal hacia el norte.

La estación de Løkken es la estación terminal de la línea de ferrocarril Thamshavn.

Referencias

Enlaces externos

Municipios de Trøndelag

Meldal