An Dryadella auriculigera in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carlyle August Luer. An Dryadella auriculigera in nahilalakip ha genus nga Dryadella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dryadella

Dryadella auriculigera


Abdulah Sidran (born 2 October 1944), often referred to by his hypocoristic nickname Avdo, is a Bosnian poet and screenwriter. He is best known for writing the poetry book Sarajevski Tabut and the scripts for When Father Was Away on Business and Do You Remember Dolly Bell?.

Early life and family
Abdulah Sidran, the second of four children, was born in Sarajevo, Bosnia and Herzegovina on 2 October 1944, although several sources inaccurately give his date of birth as 29 September 1944. He was born to Bosnian Muslim parents; father Mehmed Sidran (1915–1965) was born in Kiseljak and worked as a locksmith at a railway workshop, while his mother Behija (née Jukić) was a housewife. Sidran has three siblings Ekrem (born 1942; deceased), Nedim (born 4 February 1947) and Edina (born 1953). He was named after his paternal uncle, a typographer and compositor, who perished in 1943 at the Jasenovac concentration camp. The Sidran family roots trace back to the hamlet Biograd near Nevesinje, Bosnia and Herzegovina. Abdulah's paternal grandfather Hasan Sidran relocated to Sarajevo from Belgrade in 1903.

Personal life
After spending most of his life in Sarajevo, Sidran lived in Goražde before moving to a small village near Tešanj where he currently lives.

In 2019, Sidran, together with some thirty world intellectuals met with French President Emmanuel Macron. A meeting of world intellectuals with the president of France was initiated by the prominent French philosopher, writer and journalist Bernard-Henri Levy.

Works
His major works include Šahbaza, Bone and Meat, The Sarajevo Tomb (Sarajevski tabut), Why is Venice Sinking (Zašto tone Venecija), several books of poetry, and screenplays for movies from the former Yugoslavia, such as When Father Was Away on Business and Do You Remember Dolly Bell?, directed by Emir Kusturica, and Kuduz, directed by Ademir Kenović.

Selected works

 Šahbaza (Sarajevo, 1970)
 Potukač (Zagreb, 1971)
 Kost i meso (Sarajevo, 1976)
 Dječija bolest: Otac na službenom putu: theater piece (Sarajevo, 1983),
 Otac na službenom putu: screenplay (Belgrade, 1985)
 Bolest od duše (Nikšić, 1988)
 Sarajevska zbirka, izabrane pjesme (Sarajevo, 1991)
 Sarajevski tabut (Sarajevo, 1994)
 Planeta Sarajevo (Stockholm, 1995)
 Zdravo Bosno, stižem iz Sarajeva: travelogue (Tuzla, 1996)
 Zašto tone Venecija (Sarajevo, 1996)
 Sarajevska zbirka i druge pjesme (Sarajevo, 1997)
 Sarajevska zbirka (Sarajevo, 1999)
 U Zvorniku ja sam ostavio svoje srce: theater piece (Tuzla, 2002)
 Kuduz, screenplay (Zenica, 2003)
 Sjećaš li se Doli Bel (Sarajevo, 2003)
 Tvrđava Meše Selimovića: dramatization and screenplay (Sarajevo, 2004)
 Izabrana djela 1-5 (Tuzla, 2004)
 Morija (Sarajevo, 2006),
 Pjesme poslije rata (Sarajevo, 2006),
 Izabrane pjesme (Belgrade, 2007),
 Dobročinitelj (with Mersad Berber, Sarajevo, 2008)
 Suze majki Srebrenice (Sarajevo, 2009),
 Otkup sirove kože (Belgrade, 2011),
 Oranje mora: journalistic texts (Sarajevo-Zagreb, 2016),
 A Nurija veli: journalistic texts (Sarajevo, 2021)

Awards

Literary awards and recognitions
 Annual Award of the Writers' Association of Bosnia and Herzegovina (1979)
 Annual Award of the Svjetlost publishing company (1979)
 Jovan Jovanović Zmaj Award – Matica srpska (Novi Sad, 1980)
 Sixth of April Sarajevo Award (1986)
 Award for Freedom of Speech and Expression of the Foundation for Freedom of Speech and Expression, (US, 1993)
 Freedom Prize of the PEN Center of France (1994)
 Premio letterario della Fondazione Laboratorio Mediterraneo 1996.
 Skender Kulenović Award, 2002
 BZK Preporod Annual Award, 2002
 Bosanski stećak – Award of the Society of Writers of Bosnia and Herzegovina for life's work (2004)
 Premio letterario dedicato a Umberto Saba (Trieste 2005)
 Big Plaque of the Sarajevo Canton (2006)
 Muradif Ćato Award (2016)
 Ali Podrimja Award (2021)

Film awards and recognitions

 Golden Arena, Yugoslav film festival in Pula for the screenplay of the film Do You Remember Dolly Bell?
 Golden Arena, Yugoslav film festival in Pula for the screenplay of the When Father Was Away on Business
 Golden Arena, Yugoslav film festival in Pula for the screenplay of the Kuduz
 Vjekoslav Afrić Award, for contribution to Yugoslav cinematography
 Felix, award of the European Film Academy, for the film Kuduz
 Kaciga celjskog viteza, for the movie The Perfect Circle
 Golden Lion of the Venice Film Festival for the film Do You Remember Dolly Bell?
 Palme d'Or, Cannes Film Festival, for the film When Father Was Away on Business

References

External links

1944 births
Living people
Writers from Sarajevo
Bosniaks of Bosnia and Herzegovina
Bosnia and Herzegovina Muslims
20th-century male writers
Yugoslav screenwriters
Bosnia and Herzegovina screenwriters
Male screenwriters
Yugoslav poets
Bosnia and Herzegovina poets
Bosniak poets
Golden Arena winners
Bosnia and Herzegovina male writers

Abdulah Sidran


L'Association of International Marathons and Distance Races, aussi connue sous le nom d'AIMS, est une association d'organisateurs de courses de fond sur route.

Elle est fondée en 1982 lors d'une réunion à Londres de directeurs de course de marathon. Elle est élargie en 1986 pour inclure toutes les courses sur route.

En juin 2016, plus de 400 organisations de course en sont membres.

Homologation des courses
AIMS travaille en collaboration avec World Athletics pour s'assurer que ses courses sur route soient mesurées avec précision. Toutes les courses organisées dans le cadre de l'AIMS doivent être mesurées par un mesureur de parcours accrédité AIMS/IAAF. De plus, pour qu'un record du monde de course sur route soit homologué par l'IAAF, il doit satisfaire à certaines conditions, dont :

 un parcours ne doit pas être, du début à la fin, en descente de plus de 1 mètre de hauteur par kilomètre de longueur
 la distance à vol d'oiseau entre le départ et l'arrivée ne doit pas être supérieure à 50% de la longueur du parcours

La deuxième condition vise à garantir qu'un parcours n'est pas conçu de telle manière qu'un vent arrière puisse améliorer indûment les temps, mais ne s'applique pas aux fins d'établissement des temps de qualification olympiques et des championnats du monde.

Toutes les courses ayant obtenu le label World Athletics Road Races sont soumises aux normes de mesure de parcours AIMS/WA.

Autres activités
Le magazine « Distance Running » est publié quatre fois par an et distribué gratuitement aux coureurs lors d'événements organisés par les membres de l'AIMS.

Depuis 2013, l'organisation remet chaque année le prix Best Marathon Runner, décerné pour honorer les athlètes de distance les plus remarquables de l'année.

Références

Liens externes

Marathon
Organe dirigeant d'athlétisme


'Anna de Diesbach' est un cultivar de rosier obtenu en 1849 par le rosiériste français François Lacharme, baptisé et mis au commerce en novembre 1858. Il est dédié à Anna de Diesbach (1844-1929), fille d'une aristocrate fribourgeoise amatrice de roses, la comtesse de Diesbach, dont Lacharme s'occupait de la roseraie de sa  à Nice et qui initia la jeune fille à la culture des roses . Ce rosier est issu d'un semis inconnu et d'un pollen de la 'Rose de la Reine' (Laffay, 1841).

Description
Il s'agit d'un arbuste érigé pouvant atteindre 120 cm (plus de 200 cm sous un climat doux) aux aiguillons crochus et nombreux et au feuillage touffu, vert moyen. Les fleurs de cet hybride remontant sont très grosses (10 à 12 cm), globulaires, pleines (40 pétales), de couleur rose vif, au cœur plus foncé avec des pétales chiffonnés au centre. Les pétioles, d'un vert glauque,  sont forts et longs, ce qui favorise une bonne tenue. La floraison est légèrement remontante. C'est un rosier très rustique et vigoureux résistant à des températures de -20. Il faut le tailler après la floraison, puis avant la fin de l'hiver et le soigner contre les maladies du rosier.

Ce rosier ancien est célèbre chez les amateurs de roses historiques et présent dans les roseraies de nombreux pays. Il est largement commercialisé.

Il fait merveille dans les massifs et pour former des haies.

Descendance
'Anna de Diesbach' a donné naissance à plusieurs variétés fameuses dont:
 'Paul Neyron' (Levet, 1867), par croisement avec 'Victor Verdier' (Lacharme, 1859)
 'Princesse Marie Dolgorouky' (Gonod, 1879)

Notes et références

Bibliographie
François Joyaux, Nouvelle Encyclopédie des roses anciennes, éd. Ulmer, 2015. pp. 214-215
 The Canadian horticulturist, 1892
Cochet, Journal des roses, avril 1878

Cultivar de rosier
Hybride remontant
Roses anciennes

Anna de Diesbach


ඔබට අවැසි ලිපිය තෝරාගන්න
 පුත්තලම පරිපාලන දිස්ත්‍රික්කය
 පුත්තලම මැතිවරණ දිස්ත්‍රික්කය
 පුත්තලම සෞඛ්‍ය දිස්ත්‍රික්කය

පුත්තලම දිස්ත්‍රික්කය


Udruženje Janjevo (Sofija) je kulturno prosvjetno društvo Hrvata u Bugarskoj (bug. ?) hrvatsko prosvjetno-kulturno društvo Hrvata u Bugarskoj. Djeluje u Sofiji. Postoji od 18. lipnja 2005. godine kad je Udruga Janjevo registrirana je kao Kulturno-prosvjetno društvo Hrvata u Bugarskoj.

Zadaća mu je okupljati tamošnje Hrvate, učiti ih hrvatskom jeziku i povezivati s Hrvatskom.
Ovo društvo ima oko 45 članova. Osnovne su mu djelatnosti organiziranje tečava hrvatskog jezika, izdavanje biltena, organizacija različitih proslava te različitih kulturnih i prosvjetnih programa.

Društvo izdaje list Hrvatsku riječ. Društvo ima jednu prostoriju koju su prije upotrebljavali kao ured u staroj upravnoj zgradi crkve sv. Josipa.
Predsjednica društva je Hristinka Jankova.

Izvori

Hrvati u Bugarskoj

Udruženje Janjevo (Sofija)


An Galeandra barbata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Lem.. An Galeandra barbata in nahilalakip ha genus nga Galeandra, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Galeandra

Galeandra barbata


Un menestrel a fost un artist european din perioada medievală. Descriind inițial orice tip de artist precum muzician, jongler, acrobat, cântăreț sau măscărici, termenul a ajuns să desemneze mai târziu, începând din secolul al XVI-lea, un artist specializat care cânta și recita versuri, acompaniindu-se cu un instrument muzical.

Descriere
Menestrelii interpretau cântece care narau povești din locuri îndepărtate sau evenimente istorice reale sau imaginare. Deși menestrelii creau în general propriile lor povești, ei memorau și înfrumusețau de multe ori creațiile literare ale altora. Ei erau întreținuți frecvent de membrii caselor regale și ai înaltei societăți. Pe măsură ce curțile nobiliare sau regale au devenit tot mai sofisticate, menestrelii au fost înlocuiți la curte în cele din urmă de trubaduri și mulți dintre ei au început să rătăcească prin țară, susținând spectacole pe străzile localităților medievale; declinul popularității lor a început la sfârșitul secolului al XV-lea. Menestrelii au creat tradiția ulterioară a artiștilor ambulanți, care a continuat să fie păstrată până la începutul secolului al XX-lea și mai are încă o oarecare continuitate și astăzi sub forma artiștilor sau muzicienilor de stradă.

Inițial, menestrelii erau pur și simplu artiști ai curții care se ocupau cu distracția monarhului și curtenilor prin chansons de geste sau echivalentul lor local. Termenul de menestrel provine din cuvântul francez vechi ménestrel (de asemenea, menesterel, menestral), care este derivat din italienescul ministrello (mai târziu menestrello), din latinescul mediu ministralis "slujitor", o formă adjectivală a latinescului minister, "însoțitor" de la minus, "mai puțin".

În literatură
Menestrelii au apărut ca personaje în literatura engleză din perioada romantismului și au jucat acest rol intermitent.

Trei dintre poeziile despre menestreli sunt The Lay of the Last Minstrel (1805) de Sir Walter Scott, Lalla Rookh (1817) de Thomas Moore și The Village Minstrel (1821) de John Clare. Printre romanele în care menestrelii au un rol important sunt Henry of Northumberland (1800) de Helen Craik, The Novice of St. Dominick's (despre o fată deghizată în menestrel, 1805) de Sydney Owenson, Minstrel Dick (despre un băiat din cor transformat în menestrel devine curtean, 1891) de Christabel Rose Coleridge, Redcap Runs Away (despre un băiat de zece ani se alătură menestrelilor rătăcitori, 1952) de Rhoda Power și The Minstrel Boy (despre un preot ce devine menestrel, 1975) de A. J. Cronin.

Note

Legături externe
 Stella Fortuna: Medieval Minstrels (1370),  from Ye Compaynye of Cheualrye Re-enactment Society. Photos and Audio Download.
 Essays on the Origin of Western Music. Word Document Download.
 Edward II and Minstrels (31 Jan 2009), Edward II Blog.
 Terry Jones' Medieval Lives (2004), Series 1, Episode 6.

Ocupații în divertisment
Cultură medievală

Menestrel


Carlos Figueroa Ibarra (5 de agosto de 1952, Guatemala) es un sociólogo y profesor e investigador en la Benemérita Universidad Autónoma de Puebla en México. Especialista en estudios de procesos políticos y violencia de Guatemala en conjunción con procesos políticos de México.

Biografía

Vida
Nació en la ciudad de Guatemala el 5 de agosto de 1952. Hijo de Carlos Alberto Figueroa Castro y Edna Albertina Ibarra Escobedo. En 1954, junto a su familia, se exilió en México tras el derrocamiento del gobierno de Jacobo Arbenz Guzmán. Posteriormente, la familia regresó a Guatemala en 1958, donde permanecería por 12 años. Desde 1970, estudió sociología en la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM), regresando graduado a su país. En junio de 1980, durante el gobierno del general Fernando Romeo Lucas García, fueron asesinados sus padres, lo que sumado a amenazas de muerte por el Ejército Secreto Anticomunista (ESA) de Guatemala, lo obligaron a fijar su residencia en México, ingresando como profesor e investigador en la Benemérita Universidad Autónoma de Puebla. Fue militante del Partido Guatemalteco del Trabajo (PGT) desde 1973 hasta 1984. Desde 1987, realiza estancias cortas en Guatemala que aprovecha para ofrecer cursos cortos o presentar sus trabajos académicos.
Su compañera de vida es Lisett Santa Cruz Ludwig con quien tiene dos hijos, Camila (1995) y Sebastián (1998). Anteriormente estuvo casado con Ana Carrillo Padilla, con quien tiene un hijo llamado Alejandro (1978).

Estudios
Realizó su formación en sociología, en la Facultad de Ciencias Políticas y Sociales de la Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM), obteniendo la licenciatura en 1976, la maestría en 1986 y el doctorado en 2000. Con los dos últimos títulos, obtuvo la medalla Gabino Barreda.

Ocupaciones
 Profesor e investigador en la Universidad de San Carlos de Guatemala (1975-1976 y 1979-1980)
 Profesor e investigador en la Benemérita Universidad Autónoma de Puebla desde 1980. Ocupa el cargo de coordinador del Posgrado de Sociología del Instituto de Ciencias Sociales y Humanidades «Alfonso Vélez Pliego» desde el 2008.
 Miembro a título Individual del Consejo Superior de la Facultad Latinoamericana de Ciencias Sociales –FLACSO- durante el período 2010-2013.
 Investigador Nacional del Nivel II dentro del Sistema Nacional de Investigadores (SIN) de México desde 2001.

Como académico ha participado en varios seminarios y congresos nacionales e internacionales (150 aproximadamente), especialmente en las regiones de América Latina y Europa.

Distinciones académicas
 Maestro Visitante en la Escuela de Filosofía y Letras de la Universidad Autónoma de Tlaxcala. (1900-1990)
 Maestro Visitante en la Universidad de Stanford. (1993-1994)
 Maestro Visitante en The Evengreen State College. (1994)
 Maestro Visitante en la Maestría en Psicología Social y Violencia Política de la Universidad de San Carlos de Guatemala (1998 - 2008)
 Maestro Visitante en la Maestría y Doctorado del Programa Centroamericano de Ciencias Sociales por FLACSO de Guatemala, El Salvador y Costa Rica. (2002- 2004)

Obras
Inicio sus estudios en el campo de la sociología rural, luego se concentra en sociología política y reflexión sobre la violencia.

Libros
 El proletariado rural en el agro guatemalteco. (Guatemala, 1980.)
 El recurso del miedo. (Ensayo sobre el Estado y el terror en Guatemala). (Costa Rica, 1991.)
 Los Que Siempre Estarán en Ninguna Parte. La Desaparición Forzada en Guatemala. (México, 1999.)
 Paz Tejada. Militar y Revolucionario. (Guatemala, 2001.)
 ¿En el umbral del posneoliberalismo? Izquierda y gobierno en América latina. (Guatemala, 2010.)

Compilaciones
 América Latina. Violencia y Miseria en el crepúsculo del siglo. (México, 1996.)
 La izquierda Revolucionaria en Centroamérica. De la lucha armada a la participación electoral. (Colaboración con Salvador Martí i Puig. Madrid, 2006.)

Capítulos de Libros
 La crisis política en Guatemala. (coautoría).  (México, 1983.)
 Guatemala: Seminario sobre la Realidad Étnica. (Capítulo: «Estado y Cuestión Agraria». México)
 Democracia emergente en Centroamérica. (Carlos Vilas (compilador). Capítulo: «Guatemala en el umbral del siglo XXI». México, 1993.)
 La Revolución de octubre. Diez Años de Lucha por la Democracia en Guatemala. 1944-1954. (Compilador: Eduardo Velásquez Carrera. Capítulo: «La Revolución de Octubre de 1944 y la Lucha por la Democracia en Guatemala». Guatemala, 1994.)
 Lucha Popular, Democracia, Neoliberalismo: Protesta Popular en América Latina en los Años Sesenta.  (Margarita López Moya (Editora). Capítulo:«Paz, Neoliberalismo y Protesta Popular en Guatemala». Venezuela, 1999.)
 Los familiares de los desaparecidos en Guatemala: Las introyecciones de la cultura del terror. (Jorge Mario Flores Osorio (Compilador). México, 2007.)
 Resistencia civil y gobierno legítimo en México. (Haití, 2008.)

Artículos
 "Acerca del El adamscismo y la sociedad Guatemalteca". Revista Economía NO.4.(IIES - USAC). 1974.
 "Mario Payeras, las razones de su pasión Política". Revista Polémica No. 4. Guatemala. 1995.
 "Cuba en el Año del Che". Revista Memoria No. 102. México. 1997.
 "Protesta popular y coopetacion de masas en Guatemala". Revista Venezolana de Economía y Ciencias Sociales. 2004.
 "La revolución sandinista y los contratiempos de la utopía en Centroamérica". Revista Bajo el Volcán No. 9. México. 2005.
 "Guatemala, la incertidumbre de la socialdemocracia". Revista Metapolítica. No. 66. México. 2009.

Referencias

Carlos Figueroa Ibarra: Autobiografía mínima

Enlaces externos
 Artículos Carlos Figueroa Ibarra
 Carlos Figueroa Ibarra: Es un deber del científico social entender los "motivos del lobo"
 Estado y el terror en Guatemala según Carlos Figueroa Ibarra

Sociólogos de Guatemala
Escritores de Guatemala
Historiadores de Guatemala

Carlos Figueroa Ibarra


NGC 80 este o galaxie lenticulară din constelația Andromeda. Interacționează cu NGC 47 și cu NGC 68 și este cea mai luminoasă galaxie din grupul NGC 80. A fost descoperită în 17 august 1828 de către John Herschel. De asemenea, NGC 80 are o magnitudine aparentă de 13,7.

Note

Galaxii lenticulare
Obiecte NGC
Obiecte UGC
Constelația Andromeda
Obiecte astronomice descoperite în 1828
Obiecte astronomice descoperite de John Herschel

NGC 80


Sedated Angel er et psykedelisk stonerrock band med udspring fra området omkring Kolding og Fredericia.

Historie
Bandet blev grundlagt i omkring 2005. Samme år indspillede bandet sin første EP, Sedated Angel.

Det første fuldlængde-album kom først tre år senere i 2008. Dette album fik titlen See the World through Burning Red Eyes. Albummet blev optaget i Outhouse Studio ved Kolding. Det blev udgivet gennem bandets eget pladeselskab Waterpunk Production.
I 2008 begyndte bandet også et samarbejde med VJ'en Nicolai Niemann, som lavede psykedelisk visuals ved bandets live performances. Derudover arbejde han også sideløbende med bandets covers.

I 2010 udgav bandet deres andet album Far beyond Repair (udgivet 6. februar 2010). Kun et år senere udkom bandets tredje album Dirty Goin' Down.

Medlemmer
 Tommy Skouboe - Trommer
 Tommy Iversen - 1. Bassist
Tobias Nefer - 2. Bassist
Torben Ravn - 3. Bassist
 Christian Christensen - guitar og vokal
 Daniel Kristensen - guitar og vokal

Diskografi
Gruppen har udgivet følgende album:
 Sedated Angel (EP, 2005)
 See the World through Burning Red Eyes (2008)
 Far beyond Repair (2010)
 Dirty Goin' Down (2011)
 Beautifall (2014)

Referencer

Musikgrupper fra Danmark
Musikgrupper fra 2005

Sedated Angel


Étienne Lesage, né le  à Suippes et mort le  à Reims, est l'un des fondateurs des Établissements économiques des sociétés mutuelles de la ville de Reims, précurseurs des établissements à succursales.

Biographie
Étienne Lesage est né le  à Suippes.
Il était ouvrier tisseur à Reims.
Il épouse Francine Cliquot (1823-1883) le ?.
Il est le fondateur de la Société mutuelle de prévoyance pour la retraite dont il assure la présidence.
En 1852, il fonde les Établissements économiques des Sociétés de secours mutuels de la ville de Reims.
Il meurt le  à Reims. Il reposait avec son épouse Francine Cliquot (1823-1883) au Cimetière du Sud de Reims.

Établissements économiques des Sociétés de secours mutuels de la ville de Reims
Les Établissements économique des Sociétés de secours mutuels de la ville de Reims deviennent en 1866 Les Établissements économiques de Reims.
Les adhérents bénéficiaient d'un affichage des prix, d'un prix d'achat réduit et de ristournes en fin d'année sur les bénéfices. Contrairement aux usages de l'époque, les achats devaient être réglés au comptant, alors qu'il était courant de faire crédit et de payer en fin de mois.
Pour se développer, cette société a du renoncer au principe coopératif en raison de l'insuffisance du nombre des adhérents.
On lui attribue l'origine du succursalisme à Reims qui repose sur la centralisation des achats pour éviter les intermédiaires et une gestion rigoureuse des stocks.
Le siège social et les entrepôts étaient situés 74 rue du Docteur Lemoine à Reims.
Ce modèle est à l'origine des établissements tels que les Docks rémois, Comptoirs Français, Goulet-Turpin.

Hommage et postérité
L'ancienne « rue de Saint-Étienne » prend, en hommage à Étienne Lesage, la dénomination rue Lesage en 1873.

Articles connexes
 Succursalisme,
 Société rémoise de l'épicerie.

Bibliographie
 Jean-Claude Daumas, La révolution matérielle. Une histoire de la consommation France XIX-XXe siècles, Flammarion, 2018.

Références

Entrepreneur français
Naissance en juin 1815
Naissance dans la Marne
Décès en septembre 1868
Décès à Reims
Décès à 53 ans

Étienne Lesage


විජයබා කොල්ලය යනු  1521 දී සිදුවූ ඓතිහාසික සිද්ධියක් වන අතර එහිදී කෝට්ටේ රජුගේ (සයවන විජයබාහු රජ) පුතුන් තිදෙන ඔවුන්ගේ පිය රජුට එරෙහිව කැරලි ගසමින් තම පියා මරා දමා රාජධානිය තමන් අතරෙහි බෙදා ගත්හ.

සත්වන විජයබාහු  රජ හට ඔහුගේ පළමු විවාහයෙන් (කීරවැල්ලේ බිසව) පුතුන් තිදෙනෙකු වූ අතර ඔවුහූ  බුවනෙකබාහු (පසුව කෝට්ටේ  සත්වන බුවනෙකබාහු රජ ), පරරාජසිංහ (පසුව රයිගම් බණ්ඩාර) සහ  මායාදුන්නේ (පසුව සීතාවක මායාදුන්නේ රජ) නම් වූහ. රජු දෙවන වරට විවාහ වූ බිසව හට, දේවරාජා නම් පුතකු විය. ඔහුගේ දෙවන බිසවගේ ඉල්ලීම ප්‍රකාර, ඔටුන්න හිමි කුමරු බවට දේවරාජා නම් කෙරුමට පිය රජු විසින් තීරණය කර ඇති බව දැනගත් කුමරුවන් රජුට එරිහි වූහ. කුලියට ගත් විදේශිකයෙකු ලවා රජු මාලිගාව තුලදීම ඝාතනය කරවන ලදි. මෙම සිදුවීම හැඳින්වෙන්නේ විජයබා කොල්ලය යනුවෙනි.

පසුබිම
1521 දී සිදුවූ විජයබා කොල්ලයේ ප්‍රතිඵලයක් වශයෙන්, කෝට්ටේ රාජධානිය තුන් කොටසකට බෙදිණි. කුමරුවන් තිදෙනා අතුරින්  මායාදුන්නේ බාලයා වුවද සම්පූර්ණ සිද්ධියේ නියමුවා වූයේ මොහුය. කෝට්ටේ රජු බවට පත් වීමට මායාදුන්නේ සිහින මැවූ අතර සත්වන බුවනෙකබාහු මුල සිටම මොහු ගැන සැක කරමින්  පෘතුගීසින්ගේ උදව් පැතීය. එබැවින් මෙම සිද්ධිය නිසාවෙන් අභ්‍යන්තර ආරාවුල් සහ  ශ්‍රී ලාංකික රාජධානියන්හී කටයුතු වලට අත පෙවීමට පෘතුගීසින්ට ඉඩ සැලසුණි.

මෙයද බලන්න
 මායාදුන්නේ
 කෝට්ටේ රාජධානිය
 සීතාවක රාජධානිය

විජයබා කොල්ලය


Il existe plusieurs routes ayant comme numéro 858 dans le monde.

 RS-858 au Brésil
 Route régionale 858 en Finlande

Route 858


As mulheres no Antigo Egito tinham alguns direitos especiais que mulheres em outras sociedades comparáveis não tinham. Podiam possuir propriedades e eram legalmente iguais aos homens na corte. No entanto, o Egito Antigo era uma sociedade dominada por homens e de natureza patriarcal. As mulheres não podiam ter posições importantes na administração, embora tenha havido governantes mulheres e até mulheres faraós. As mulheres na corte real conquistavam suas posições por relacionamento com os reis do sexo masculino.

Trabalho
A maioria das mulheres pertencia ao campesinato e trabalhava ao lado de seus maridos. As mulheres eram conhecidas por administrar fazendas ou negócios na ausência de seus maridos ou filhos. Entre as classes mais altas da sociedade, a mulher geralmente não trabalhava fora de casa e, em vez disso, supervisionava os servos e a educação de seus filhos. Uma exceção era a indústria têxtil. Nela as mulheres são bem atestadas como tecelãs. Uma carta achada em Lahun e datada de cerca de  nomeia seis tecelãs.

No Império Antigo, as mulheres ricas muitas vezes possuíam suas próprias casas. Homens e mulheres trabalhavam lado a lado, e não é raro encontrar entre os  funcionários de uma casa de mulheres outras mulheres com títulos administrativos. Especial mente nas cenas tumulares dos períodos, os homens são frequentemente servidos por homens, enquanto as mulheres são servidas por mulheres. Aqui, a separação dos sexos é visível.

Mulheres pertencentes a famílias ricas o suficiente para contratar babás para ajudar a cuidar dos filhos frequentemente trabalhavam como perfumistas e também eram empregadas nas cortes e nos templos, como acrobatas, dançarinas, cantoras e musicistas, todas consideradas atividades respeitáveis para mulheres de classe alta. Mulheres pertencentes a qualquer classe podiam trabalhar como carpideiras ou musicistas profissionais, e esses eram trabalhos comuns. As mulheres nobres podiam ser membras do sacerdócio ligado a um deus ou a uma deusa. As mulheres podiam até mesmo estar à frente de um negócio como, por exemplo, a senhora Nenofer do Império Novo, e também podiam ser médicas, como a senhora Peseshet durante a Quarta Dinastia .

Família e casamento

Casamento
O objetivo do casamento era aumentar a descendência da família.

No  Império Novo, havia um ditado que dizia:

"Toma uma esposa enquanto és jovem

Que ela te faça um filho

Ela deve cuidar de ti enquanto és jovem

É apropriado fazer pessoas

Feliz do homem cujo povo é numeroso

Ele é saudado por causa de sua descendência."

É verdade que um relacionamento algo igualitário entre marido e esposa estava implícito na descrição egípcia

Por exemplo, em canções de amor, irmão e irmã carregavam a mesma significância que marido e mulher . "Sn", a palavra egípcia para "irmão", também significava "par", "companheiro" ou "segundo". Assim, as canções de amor podem estar se referindo à relação igualitária entre marido e mulher. O exemplo de intercruzamento entre a realeza foi dado pelos deuses desde que Osíris se casou com sua irmã, Ísis.

Seja como for, as representações geralmente mostram um marido e uma esposa em atitude afetuosa com seus filhos, então assumimos que a maioria das famílias geralmente era feliz, mas o casamento era mais realista. A esposa dividia responsabilidades e trabalhava com o marido. Os casamentos no Antigo Egito eram geralmente monogâmicos, mas não era incomum que um homem de alto status econômico tivesse mais de uma esposa. O que era especialmente verdadeiro no caso de a primeira esposa do homem ser incapaz de ter seus próprios filhos. Embora o divórcio fosse possível, era muito difícil. Os casamentos eram geralmente arranjados pelos pais, que escolhiam os parceiros apropriados para seus filhos. Apesar do que as leis declaravam, foi sugerido que as mulheres tomavam mais decisões familiares e controlavam mais a casa do que o habitual. As mulheres tinham controle sobre a maior parte de suas propriedades, podiam servir como pessoas jurídicas que levavam casos ao tribunal e até mesmo trabalhavam em público. Os maridos não assumiam o controle total sobre a propriedade de suas esposas porque as mulheres tinham um grau de independência no Antigo Egito. Por exemplo, de ca. 365 aC, surgiu um novo contrato de casamento que protegia principalmente as mulheres do divórcio, colocando mais encargos financeiros sobre os homens.

A influência das rainhas e rainhas-mães foi considerada uma grande razão para os direitos especiais das mulheres no Antigo Egito em comparação com outras sociedades da época. Rainhas e rainhas mães sempre tiveram um grande poder, pois muitos faraós eram muito jovens quando sucederam ao trono. O grande faraó  do Império Novo, por exemplo, sempre se aconselhava com sua mãe, , e sua principal esposa, Nefertari.

Embora as mulheres do Antigo Egito fossem vistas como um dos grupos de mulheres mais independentes, a viuvez poderia resultar em suspeita devido à falta de controle masculino. As viúvas também ganhavam mais liberdade jurídica, podendo comprar e vender terras, fazer doações e até fazer empréstimos.

Gravidez
Há muitas evidências de crenças e práticas complexas no Antigo Egito relacionadas ao importante papel que a fertilidade desempenhava na sociedade. Se uma mulher não fosse fértil, seu marido poderia se divorciar dela por não produzir herdeiros. As crenças religiosas incluíam regras relativas à purificação, semelhantes a outras religiões da região. Acreditava-se que as mulheres eliminavam elementos impuros durante a menstruação pelo que eram dispensadas do trabalho e não podiam entrar nas salas restritas dos templos enquanto menstruadas. Rituais de fertilidade eram usados por casais que desejavam filhos. A contracepção também era permitida, e textos médicos sobreviveram que se referem a muitas fórmulas contraceptivas (embora os ingredientes sejam agora difíceis de identificar). Algumas fórmulas, como bebidas à base de aipo e cerveja, são dúbias, mas outras mostram um conhecimento básico de métodos algo eficazes, como um espermicida feito de goma de acácia fermentada, que produz  ácido lático, que mata os espermatozoides.

Uma vez grávida, o útero era dedicado à proteção de uma deusa específica, Tenenet . O cuidado médico ritual era dado pela unção do corpo da mulher com óleos benéficos, usando um pequeno frasco na forma de uma mulher representada com as mãos colocadas sobre uma barriga redonda. Na sociedade egípcia antiga havia um método para famílias que queriam saber o sexo de seu bebê, que se espalhou para a Grécia, Bizâncio e depois para a Europa, onde foi praticado por séculos sem que ninguém percebesse suas origens no Antigo Egito. Envolve colocar grãos de cevada e trigo em um sachê de pano e mergulhá-los na urina da gestante; se a cevada brotava primeiro, dizia-se que o bebê era um menino, e se o trigo brotava primeiro, dizia-se que o bebê era uma menina. No Antigo Egito, a palavra cevada era sinônimo de "pai".

Parto
Na hora do parto, a gestante era assistida por parteiras. Seu corpo era, inclusive a cabeça. As parteiras auxiliavam a mulher durante o trabalho de parto enquanto ela permanecia de cócoras numa esteira. Nos cantos da esteira eram colocados quatro tijolos, que se acredita que fossem a encarnação de quatro deusas: Nut, a grande deusa do céu; Téfnis, a anciã, a polaridade feminina do primeiro casal; Aset a bela; e Nebet-Het, a excelente.

Mulheres desempenhando um papel oficial nos mais altos níveis
Existem poucos exemplos preservados de mulheres como altas funcionárias. Algumas mulheres são conhecidas por terem se tornado faraós . Um exemplo de uma mulher em uma alta posição de estado é Nebet, que se tornou vizir na Sexta Dinastia. O vizir era o mais alto funcionário do estado, abaixo apenas do rei.

A sociedade egípcia da antiguidade, como muitas outras civilizações da época, usava a religião como base para a sociedade. Foi assim que o trono do poder dos faraós foi justificado, como ungido pelos deuses, e o titular do trono tinha um direito divino. Normalmente, nas sociedades antigas, o poder era transferido de um homem para outro. As mulheres davam à luz aos herdeiros, sinalizando também importância para o casamento. O filho herdava o poder e, nos casos em que o rei não tinha filho, o trono era então herdado pelos membros masculinos da família do rei, como primos ou tios. Nesse sistema, as filhas não herdavam o poder automaticamente.

Na civilização egípcia, essa obrigação de transmitir o poder a um sucessor masculino não era absoluta. O sangue real, fator determinado pela legitimidade divina, era o único critério de acesso ao trono. No entanto, a essência divina foi transmitida à esposa real, como foi o caso de Nefertiti, esposa de Aquenáton .

Os egípcios preferiam ser governados por uma mulher com sangue real (sendo divino segundo a mitologia) do que por um homem que não tivesse sangue real. Além disso, durante as crises de sucessão, havia mulheres que tomavam o poder. Quando isso acontecia, a faraó adotava todos os símbolos masculinos do trono. Existem até dúvidas, em alguns casos, sobre o sexo de certos faraós que talvez tenham sido mulheres.

Durante a XVIII dinastia, quando  morreu, seu sucessor  parece não ter sido seu filho, pelo menos ele não era filho de uma esposa secundária do falecido Faraó; se sua esposa Ahmes era parente de Amenófis I, essa união permitia a legitimidade divina. Para o sucessor seguinte, a princesa Hatexepsute, filha de Tutemés I e da Grande Esposa Real, permitiu a Tutemés II, filho da segunda esposa dele e, portanto, meio-irmão da princesa, obter o trono ao se casar com ele.

Tornou-se mais comum as mulheres chegarem ao trono no Antigo Egito. Um exemplo é Hatexepsute, que tomou o lugar de seu sobrinho  . Quando Hatexepsute herdou o trono de seu falecido marido e se tornou faraó, sua filha Neferure assumiu um papel que excedia os deveres normais de uma princesa real, adquirindo um papel mais régio. Houve também as Cleópatras, das quais a mais conhecida é Cleópatra VII , famosa por sua beleza e seus relacionamentos com Júlio César e depois Marco Antônio, os líderes de quem dependia de seu trono.

As faraós femininas mais conhecidas, e de quem os historiadores têm mais certeza, são:

 Nitócris (sexta dinastia)
 Sobekneferu (décima segunda dinastia),
 Hatexepsute (décima oitava dinastia),
 Neferneferuaten (décima oitava dinastia),
 Tausserte (décima nona dinastia).

Muitas das Grandes Esposas Reais também desempenharam papéis diplomáticos e políticos expressivos:

 Tí esposa de (Amenófis III)
 Nefertiti esposa de (Amenófis IV)
 Nefertari esposa de (Ramessés II)

Em outros lugares do Império Novo, a Grande Esposa era frequentemente investida de um papel divino: "Esposa de Deus", "Mão de Deus". Hatexepsute foi a primeira Grande esposa (de ) a receber este último título.

Entre as mulheres que ocuparam cargos nos mais altos níveis da burocracia, pode-se citar Nebet, uma vizir no Antigo Egito durante a VI dinastia. É necessário reconhecer que uma mulher em um nível tão alto de autoridade continuou a ser extremamente raro e não foi senão na vigésima sexta dinastia que uma situação semelhante pode ser encontrada. As mulheres, no entanto, ocuparam vários cargos, como escribas na burocracia, exceto durante o Império Novo, onde todos os cargos da burocracia pública foram preenchidos por homens.

Havia também a Divina Adoratriz de Amon, conferida de grande poder espiritual, mas restrito a Tebas .

Harém real
Tem havido uma tendência moderna de se referir aos aposentos femininos do palácio do faraó no Egito Antigo como um harém real .

A suposição popular de que o Egito faraônico tinha um harém é, no entanto, um anacronismo ; enquanto as mulheres e filhos do faraó, incluindo sua mãe, tinham seus próprios alojamentos com administração própria no Palácio do Faraó, as mulheres reais não viviam isoladas do contato com os homens ou reclusas do resto da  corte na forma associada ao termo "harém".

O costume de se referir aos aposentos das mulheres do palácio do faraó como um "harém" é, portanto, apócrifo e tem se perpetuado por conta de suposições incorretas de que o Egito Antigo era semelhante à cultura do harém islâmico posterior.

Mulheres na literatura egípcia antiga
A literatura do antigo Egito incluía representações da mulheres como frívolas, caprichosas e não confiáveis. Entretanto, as mulheres se beneficiavam de um status descrito como raro nas civilizações da época.

Enquanto os pintores e escultores davam às mulheres uma imagem serena como parte de uma família feliz, os escritores às vezes retratavam as mulheres como sendo fontes de infortúnio e culpadas de pecados.

Gaston Maspero descreve em Contes populaires (Contos populares), a fatal desventura de Bytaou, o humilde lavrador na casa de seu irmão Anoupou. Seduzido pela esposa de seu irmão, ele sucumbe aos encantos de sua beleza. Ela não hesita em denunciá-lo a Anoupou, mentindo e nunca cessando até obter a punição final para Bytaou nas mãos de Anoupou. Mas ela é punida por sua vez; Anoupou descobre muito mais tarde que foi feito de bobo por sua esposa, que ele mata, e joga o corpo dela para os cães.

É importante não interpretar isso incorreta mente: o retrato raramente lisonjeiro das mulheres na literatura egípcia não revela à toa que as mulheres eram desprezadas. O faraó muitas vezes recebia o mesmo tratamento por contadores de histórias que apresentavam o faraó como um personagem teimoso e caprichoso.

Os homens eram convidados a tratar bem suas esposas. Ptaotepe (terceira dinastia) expressou isso na seguinte máxima (escrita no Papiro Prisse): "Você deve amar sua esposa com todo o seu coração, […], faça o coração dela feliz enquanto você viver".

O romance estava pres ente na literatura egípcia, por exemplo, em um papiro no Museu de Leyden:

Mulheres na arte egípcia antiga

As mulheres egípcias raramente eram retratadas como envelhecidas ou com rugas; havia padrões a serem cumpridos. As mulheres eram mostradas como esbeltas e bonitas, em parte para que pudessem assumir esse quadro na vida após a morte. A arte egípcia estava longe de ser realista. O que mostra o quanto os antigos egípcios se importavam com a forma como eram percebidos. Quase não havia imagens de mulheres grávidas ou corpos de mulheres após o parto. O homem, no entanto, podia ser retratado como atlético e atraente ou velho e experiente. Essas representações idealistas refletiam uma imagem alvo, como o rei fisicamente capaz ou o rei cansado que trabalha dia e noite para seu povo. As pessoas eram retratadas no auge de sua beleza e juventude, na tentativa de permanecer assim para sempre. No entanto, no Terceiro Período Intermediário, estudiosos veem uma mudança no estilo artístico que representa as mulheres. Apareceu um tipo de corpo mais arredondado, com seios maiores e mais caídos e um corpo mais cheio. Essa representação não estava mais necessariamente associada ao envelhecimento das mulheres. Havia também um certo "tipo" a ser seguido. Mulheres e crianças eram representadas num estilo artístico que as ligava ao marido ou pai. O exemplo mais óbvio seria o período de Amarna . O período de de Aquenáton apresentou grandes mudanças no estilo artístico. No entanto, a parte mais distintiva foi como Nefertiti, sua esposa e seus filhos foram mostrados com o mesmo tipo de corpo que o dele, o que era bastante único. Há representações mostrando Nefertiti com um corpo tão parecido com o de Aquenáton, que não se poderia dizer qual deles era; queixos longos, cinturas redondas, nádegas cheias, maçãs do rosto afundadas e lábios carnudos. Mas também há outras representações que mostram Nefertiti completamente diferente, com rosto feminino e forma esguia. Após o período de Amarna, as mulheres de elite foram ocasionalmente mostradas com seios mais cheios.

Imagem divina
Na abundância de divindades na mitologia egípcia, existia um grande número de deusas, como também era o caso da Grécia. Ao estudar seu simbolismo pode-se apreender a imagem que as mulheres tinham aos olhos dos antigos egípcios. Assim como as divindades gregas, muitas se relacionavam umas com as outras, por sangue ou casamento, como Ísis e sua irmã Néftis, ambas as respectivas esposas de Osíris (o deus dos mortos) e de Seti, eles próprios irmãos.

As mulheres e sua imagem foram mais frequentemente associadas à vida e à fertilidade. No caso da deusa Ísis, que estava associada a muitos princípios: como a esposa de Osíris que foi morto por seu irmão, ela estava ligada aos ritos funerários. Como mãe, tornou-se a protetora feminina, mas sobretudo a mãe-criadora, aquela que dá a vida. Através desta deusa, os princípios da vida e da morte estavam intimamente ligados. Com efeito, enquanto ela estava associada a ritos fúnebres, esses ritos eram para evitar que o falecido se submetesse a uma segunda morte na dimensão seguinte, o que explica, entre outras coisas, a comida encontrada em abundância pelos arqueólogos nos túmulos. Por outro lado, a vida em seu aspecto físico só tem sentido pela morte, porque esses princípios fazem parte de um movimento de eterno recomeço que é então em certo sentido mais espiritual, o movimento da vida, ou vida eterna. Um símbolo da deusa é também a palmeira, o símbolo da vida eterna. Ela soprou o sopro da vida eterna para seu marido morto.

A deusa representava a consideração da época pelas mulheres, pois era fundamental manter o espírito à sua imagem, era essa ideia de vida eterna e de maturidade que Ísis refletia, venerada como a Mãe Celeste. Foi nesse papel que Ísis foi possivelmente a divindade mais importante da mitologia egípcia . A sua influência estendeu-se mesmo às religiões de diferentes civilizações, onde se identificaria com diferentes nomes e onde o seu culto cresceu, particularmente no Império Romano .

As deusas mais influentes foram:

 Ísis : deusa da magia e do misticismo,
 Hator : deusa da nutrição e do amor,
 Bastete : deusa protetora do lar,
 Sekhmet : deusa da ira

Esposas de Deus
A "Esposa do Deus Amon" era a sacerdotisa do mais alto escalão do culto de Ámon. No início do Império Novo, o título era associado à realeza, geralmente esposas de reis ou mães de reis. A primeira esposa real a ter este título foi Amósis-Nefertari, esposa de Ahmose I, que o passou para sua filha, Meritamen, que o passou para Hatexepsute. Tanto Ahmose-Nefertari quanto Hatexepsute usaram este título como uma alternativa a Esposa Principal do Rei, o que reflete o significado que está por trás do título. O título Esposa de Deus foi outro título dado às mulheres da realeza em papéis sacros. Durante XXV e XXVI dinastias, elas construíram suas próprias capelas e templos mortuários. Além de Esposa de Deus, essas mulheres tinham outros títulos como Adoradora Divina ou Mão de Deus . Ao contrário das mulheres reverenciadas em outras culturas, o conceito de castidade não era relevante para a prática religiosa dos antigos egípcios.

Influência da imagem

Redescoberta do antigo Egito durante a era de Napoleão
Em 1798, Napoleão Bonaparte liderou uma campanha no Egito que seria um fiasco militar, mas que lhe permitiu retornar à França com desenhos e observações de artistas e cientistas que ele havia levado na expedição.

Mas foi em 1822 que o Egito se tornou mais aberto aos pesquisadores. O mundo em geral desenvolveu uma paixão pelo Egito antigo e quis saber mais sobre sua história e sua cultura.

O fascínio pelo Egito e por tudo o que dizia respeito à Antiguidade  que se seguiu teve uma influência poderosa. Nesta época, em Paris, quase todos os campos da criatividade foram fortemente inspirados pelas redescobertas da Antiguidade. As artes foram redirecionadas ao longo desse caminho, seguindo a moda do antigo Egito em todas as rotas estéticas. Dessa forma, os estilos de vestuário mudaram, e as mulheres, durante o Império Napoleônico, adotaram estilos associados às mulheres egípcias antigas, combinados com a influência da Grécia e Roma Antigas: os espartilhos foram abandonados (apenas temporariamente), assim como as anáguas e a cintura do Império levantada. era a silhueta de vestido popular. Os vestidos eram mais leves e decorados com motivos da Antiguidade, como palmeiras, um dos símbolos da deusa Ísis .

Imagens modernas de mulheres no Antigo Egito
Quando as mulheres no Antigo Egito são evocadas, a primeira imagem que vem à mente para a maioria é a de Cleópatra, ou mais precisamente, Cleópatra VII . Apesar de ter origem grega, é ela que estaria associada à imagem da mulher no Antigo Egito, por várias gerações. Isso se deve em grande parte às representações do cinema moderno, especialmente aos filmes da Idade de Ouro de Hollywood.

Durante as décadas de 1950 e 1960, vários dramas de fantasia foram produzidos, colocando na tela mulheres egípcias imaginadas durante essa época em que os cineastas querem mostrar glamour. Em 1963, a imagem glamorosa de Cleópatra foi cimentada para o público no filme Cleópatra dirigido por Joseph L. Mankiewicz e interpretado por Liz Taylor .

Essa paixão pela rainha é explicada pela vida tumultuada que ela viveu, cheia de intrigas e romances (seus dois amantes mais famosos sendo Júlio César e Marco Antônio), seu poder e sua morte trágica (ela se suicidou). Em suma, ela fascina, pela sua vida e pelo que fez. Através de sua ligação com o Antigo Egito, ela emana uma aura de mistério para os espectadores, a mesma aura que envolve o Antigo Egito e seus aspectos esotéricos, o mesmo mistério ligado no imaginário popular com antigas maldições de múmias, ou outros segredos das tumbas. Apresentadas dessa forma, as egípcias tornam-se uma espécie de sedutoras, fascinantes por uma visão romantizada dela.

Como sinal de celebridade, esse Egito imaginado não foi apenas objeto de fantasias, mas também caricaturado. As mais conhecidas dessas caricaturas hoje são aquelas que aparecem em meios de cultura popular como os quadrnhos Astérix de René Goscinny e Albert Uderzo. Jogando com a imagem glamorosa criada pelo cinema, os autores satirizam o fascínio que Cleópatra exerce sobre os que a cercam, focando especialmente em seu nariz e exagerando seu status de rainha ao descrevê-la como caprichosa e temperamental, distante do ideal da mulher sedutora tantas vezes imaginado.

De maneira mais geral, esta imagem de mulheres egípcias, contundentes, por trás de um véu misterioso e mágico, e exercendo um poder sedutor, continua até hoje, por exemplo na série americana Stargate SG-1, ou nova mente no filme de Luc Besson filme O Quinto Elemento (1997).

Os designers de moda também se inspiram regularmente na representação iconográfica das mulheres egípcias, que se tornaram uma referência estética.

Posição social e política das mulheres
Em muitas das abordagens artísticas do Antigo Egito, vemos mulheres apoiando ou abraçando seus maridos, talvez até protegendo-os. Então, em certo sentido, a mulher poderia ser a protetora, provavelmente associada ao conceito de deusas protetoras. Mulheres misturadas na sociedade, vemos evidências disso onde as mulheres camponesas foram retratadas ajudando na colheita; as mulheres da cidade são mostradas como musicistas profissionais, dançarinas, membros da equipe do templo e convidadas da festa.

Assim, as mulheres não eram apenas donas de casa tradicionais, mas contribuíam para a sociedade e, às vezes, até de maneiras não tradicionais. Há cenas de mulheres em oficinas de tecelagem e inscrições tumulares do envolvimento profissional das mulheres. Tais títulos podem variar, de políticos a religiosos e funerários. Alguns títulos inscritos em túmulos eram principalmente honoríficos; para honrar as mulheres depois que elas morrem. Alguns exemplos de títulos são: Supervisora de Médicas, Juíza e Vizir, Diretora do Refeitório e Supervisora de Sacerdotes Funerários.

As posições religiosas não se limitavam às mulheres nobres como alguns pensariam, de fato, vemos evidências de sacerdotisas de grandes deusas com títulos humildes como arrendatária. À medida que a história se move do Império Antigo para o Império Médio, vemos cada vez menos mulheres no poder, o que pode sugerir mudanças nas normas políticas e sociais. No Reino Novo, porém, os textos mostram que as mulheres tinham identidade jurídica própria e podiam até comprar e herdar terras sem a necessidade do consentimento masculino.

Durante este período, as mulheres eram retratadas em todas as formas e tamanhos, onde seu status e riqueza se refletiam no tamanho de sua estátua. Os retratos idealistas eram uma parte importante da arte egípcia, principalmente porque acreditavam que essas representações os seguiriam até a eternidade. As mães egípcias eram uma parte significativa do Antigo Egito. Os homens egípcios, mesmo aqueles da classe social mais alta, muitas vezes colocavam apenas os nomes de suas mães em seus monumentos. As mães egípcias eram mais destacadas do que os pais, também na literatura. Os antigos egípcios prestavam atenção ao tamanho e à quantidade; grandes túmulos indicavam a significância do falecido.

Algumas rainhas das primeiras dinastias até comemoravam túmulos tão grandes quanto os de seus maridos. A estátua do par de  e sua esposa de nascimento comum, a rainha Tiye, domina uma sala no Museu do Cairo, mostrando a rainha do mesmo tamanho do rei. Hatexepsute, insatisfeita com seu status de segunda melhor para seu pai, lançou mão disso para esclarecer sua concepção divina, de modo a legitimar seu governo como faraó, registrando o milagre de seu nascimento nas paredes do segundo terraço.

Mulheres reais (em ordem cronológica)

 I dinastia
 Merneite, filha de Djer, esposa de Djet, mãe de Den
 III dinastia
 Djefatnebti, esposa de Huni
 IV dinastia
 Meresankh I, segunda mulher Huni, mãe de Seneferu
 Heteferés I, esposa de Seneferu, mãe de Khufu
 Meritites I, esposa de Khufu, mãe de Kawab, Baufra, Djedefhor e Meresankh II
 Henutsen, segunda esposa de Khufu, mãe deKhufukhaf I e Khafre
 Nubet, quarta esposa de Khufu, mãe de Khentetenka, Djedefra e Heteferés II
 Khamerernebti I, esposa de Khafre, mãe de Menkaure
 Camerernebeti II, segunda esposa Khafre depois espossa de Menkaure
 Quentecaus I, espossa de Shepseskaf depois deUserkaf, mãe de Neferirkare Kakai e Sahure
 V dinastia
 Nimaethap II marido desconhecido
 XI dinastia
 Neferu, esposa  de Intefe II, mãe de Intefe III
 Iá, esposa de Intefe III, mãe de Mentuotepe II
 Tem, primeira esposa de Mentuotepe II, mãe de Mentuotepe III
 Neferu, segunda esposa e irmã de Mentuotepe II
 Achaït or Ashayt, concubina de Mentuotepe II, também uma sacerdotisa da deusa Hator
 Imi, esposa de Mentuotepe III, mãe de Mentuotepe IV
 XII dinastia
 Neferet or Nofret, esposa de um sacerdote em Tebas, Senousret, mãe de Amenemés I
 Neferitatjenen, esposa principal de Amenemés I, mãe de Senusret I
 Dedyet, outra esposa de
 Amenemhat I, possivelmente também sua irmã
 Neferu III, esposa de Senusret I, mãe de Amenemés II
 Itakaiet, filha ou esposa de Senusret I
 Neferusobek, Neferuptah, Nenseddjedet, filhas de Senusret I
 Khenemetneferhedjet I, filha de Amenemés II
 Neferet II, esposa deSenusret II
 Khenemetneferhedjet I, esposa de Senusret II, mãe de Senusret III
 Sithathoryunet, filha de Senusret II
 Mereret ou Meriret ou Merit, esposa de Senusret III
 Sithathormerit, filha de Senusret III
 Sobekneferu, filha de Amenemés III, esposa de seu irmão
 XIII dinastia
 Nubhotepti I, esposa de Hor
 Senebhenas I, esposa de Khendjer
 Senebhenas II e Neni, esposas de Sebecotepe III
 Senebsen, esposas de Neferhotep I
 Tjan, esposas de Sebecotepe IV
 Aya, esposa de Intef
 Sitmut, esposa de Mentuotepe V
 XIV dinastia
 Tati, esposa de Xexi
 XVI dinastia
 Mentuotepe, esposa de Djehuti
 XVII dinastia
 Noubkhaes II, esposa de Sobekemsaf I
 Sobekemsaf, esposa de Antef VII
 Noubemhet, esposa de Sobekemsaf II
 Tetixeri, filha de Tienna e Neferu, esposa de Senakhtenre Tao I
 Aotepe I, filha de Senakhtenre Tao I, irmã e esposa de Seqenenre Tao II
 Amósis-Nefertari, filha de Seqenenre Tao II e de Aotepe I, irmã e esposa de , mãe de  e Ahmose-Sipair
 XVIII dinastia
 Ahmose-Meritamon filha de Amósis I e de Amósis-Nefertari, esposa de seu irmão Amenófis I
 Amósis, possivelmente irmã de Amenófis I, esposa de , mãe de Hatexepsute e Amenemes
 Mutnofret, segunda esposa de Tutemés I, mãe de Tutemés II
 Hatexepsute, filha de Tutemés I e de Ahmes, esposa de seu meio irmão Tutemés II, mãe de Neferure e Hatexepsute Meritré
 Isis, segunda esposa de Tutemés II, mãe de Tutemés III
 Mutemuia, esposa de Tutemés IV, mãe de Amenófis III
 Tiyi, esposa de Amenófis III
 Nefertiti, esposa de Aquenáton
 XIX dinastia
 Satre, esposa de Ramses I, mother of Seti I
 Tuiu, esposa de Seti I
 Nefertari, esposa de Ramessés II
 Iseteneferte, segunda esposa de Ramessés II, mãe deMerneptá
 Tausserte, esposa de Seti II
 Reino Ptolemaico
 Berenice I, esposa de Ptolemeu I Sóter, mãe de Arsínoe II e de
 Arsínoe I, esposa de Ptolemeu II, mãe de
 Berenice II, filha de Magas, Rei de Cirenaica e de Arsínoe, mulher de Demetrios o Justo, irmão do Rei da Macedônia, mais  tarde de Ptolemy III, mãe de  e de
 Cleópatra I, esposa de
 Cleópatra II, esposa de  e depois de Ptolemeu VIII
 Cleópatra III, segunda esposa de Ptolemeu VIII
 Cleópatra IV, esposa de
 , segunda esposa de
 Berenice III, esposa dePtolemeu X
 Cleópatra VI, esposa de
 Berenice IV, segunda esposa de Ptolemeu XII
 Cleópatra, esposa de  mais tarde de  , Júlio César e Marco Antônio, mãe de
 , filha de Cleópatra VII e de Marco Antônio, esposa de , rei da Numídia

!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Mulheres no Antigo Egito


Prosper Bazombanza (né le 12 février 1960) est un homme politique burundais, vice-président du Burundi depuis le 23 juin 2020. Il a été nommé à ce poste par le président élu Évariste Ndayishimiye. Il a également été premier vice-président de 2014 à 2015.

Biographie

Carrière politique
Bazombanza a été directeur général de l'Institut national de la sécurité sociale de 2016 à 2017.

Références

Date de naissance incertaine (XXe siècle)
Vice-président du Burundi

Prosper Bazombanza


جاب هو اختصار الإنجليزية لكلمة «JAPAN». وهو يعتبر لطخةَ عرقيةَ على الرغم من أن البلدان الناطقة بالإنكليزية تختلف في درجة التعامل مع المعنى. في الولايات المتحدة رأى الأميركيين اليابانيين المصطلح مثير للجدل والعنصرية، وحتى عندما تستخدم كاختصار. في الماضي جاب كانت لا تعتبر في المقام الأول عنصرية ولكن بعد أحداث الحرب العالمية الثانية أصبح مصطلح مهين.

التأريخ وعِلْم أصل الكلمة

وفقا  لقاموس أوكسفورد الإنكليزية، «جاب» اختصار ل«اليابانية» كان استخدام العامة في لندن حوالي عام 1880. مثال للاستخدام الحميد للكلمة ان لها معنى طريق الأماكن النائية في مقاطعة جيفرسون، تكساس في الأصل اسمه «الطريق جاب» عندما تم تشييده في عام
1905 لتكريم مزارع ارز محلى من اليابان.

شاع في وقت لاحق خلال الحرب العالمية الثانية، لوصف هذا النسب من اليابانيين، «جاب» وبعد ذلك تستخدم عادة في العناوين الرئيسية للصحف للأشارة إلى اليابانية والإمبراطورية اليبانية. «جاب» أصبحت عبارة مهينة أثناء الحرب، وأكثر من "القرصة".  في بعض قوات مشاة البحرية الأمريكية حاولوا الجمع بين لفظة "Japs" مع "Apes" لإنشاء وصفا جديدا، "Japes"، لاليابانية. ومع ذلك، وهذا تعبير جديد أبدا وأصبحت شعبية. المخضرم والكاتب بول فوسيل يفسر فائدة كلمة خلال الحرب من أجل خلق دعابة فعالة من قبل قائلا ان "Japs" " كلمة احادية المقطع ومفيدة للشعارات مثل' Rap the Jap 'أو' Let's Blast the Jap Clean Off the Map ' ".

في الولايات المتحدة وكندا التعبير يعتبر انتقاصى قاموس وبستر تلاحظ انه «عادة ما تحط من قدر». في المملكة المتحدة أنها تعتبر مهينة، وقاموس أكسفورد يعترف بأنها مسيئة.

في عام 2003 نائب السفير الياباني لدى الأمم المتحدة يوشييوكي موتومورا احتج على السفير الكوري الشمالي في استخدام مصطلح «كوريا الشمالية» بدلا من الاسم الرسمي «الديمقراطية الشعبية جمهورية كوريا» ردا على الدبلوماسي الياباني. في ولاية تكساس، تحت ضغوط من جماعات الحقوق المدنية، مفوضوا مقاطعة جيفرسون في عام 2004 قرروا إسقاط اسم «جاب الطريق» من 4.3 ميل الطريق بالقرب من مدينة بومونت. أيضا في مقاطعة أورانج، «جاب لين» استهدفتْ بمجموعاتِ الحقوقِ المدنيةِ. الطريق كان اسمه في الأصل لمساهمات كيشيموتسو كيشي ومستعمرة زراعية أسسها. وفي ولاية أريزونا، وزارة الخارجية بدلت تسمية «جاب الطريق» بالقرب من توبوك، أريزونا إلى «بونزاى سلاو الطريق» لاحظ وجود عمال الزراعة اليابانية والمزارع المملوكة للأسرة على طول نهر كولورادو هناك في أوائل القرن 20th.

في جميع أنحاء العالم

في سنغافورة  وهونغ كونغ،  يستخدم هذا المصطلح بحرية كما تقلص نعت «اليابانية». تَستعملُ خدمةُ الأخبار الأستراليةَ آسيا بالص التعبير أيضاً. في عام 1970، افتتح الياباني مصمم الأزياء كنزو تاكادا بوتيك في باريس «الغابة جاب». في اليابان نفسها، فإن معظم اليابانيين لا يبالوا حول المصطلح، وفقا لدراسة عام 2004.

المراجع

وصلات خارجية
 Jap في الأدب
 حكومة الولايات المتحدة نشر على اكتشاف Japs

العلاقات البريطانية اليابانية
تاريخ اليابان
علاقات يابانية أمريكية
عنصرية
قضايا أمريكية آسيوية
كلمات إنجليزية
معاداة اليابان

جاب


5379 Abehiroshi este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5379 Abehiroshi este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kiyosato de Satoru Ōtomo și Osamu Muramatsu. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,40 ua, o excentricitate de 0,06 și o înclinație de 3,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi

5379 Abehiroshi


Armata a 14-a "de gardă" Sovietică/Rusă (în ) a fost o unitate militară strategic-operativă din cadrul forțelor armate al Uniunii Sovietice (1942–1992), și de asemenea, pentru o scurtă perioadă de timp, o unitate a forțelor armate ale Federației Ruse (1992–1995).

Este notoriu cunoscută pentru implicarea sa în războiul din Transnistria în perioada iunie–iulie 1992, fapt care a dus la apariția și independența de facto a unui "stat" separatist față de Republica Moldova.

Implicarea în conflictul din Transnistria

Până în iunie 1992 conflictul a escaladat într-o bătălie militară generală. În contextul unei Armate a 14-a în curs de dezintegrare și a luptelor intense din regiunea și pe străzile orașului Tighina generate de ofensiva coordonată a forțelor moldovenești, general-maior-ul Aleksandr Lebed este trimis la cartierul general al Armatei a 14-a cu ordinul de a opri conflictul prin orice mijloace necesare, de a inspecta armata și a de preveni furtul de armament din depozitele sale, cât și de a asigura evacuarea nestingherită a armamentului și personalului armatei de pe teritoriul Republicii Moldova prin Ucraina.

După o scurtă evaluare a situației, el și-a asumat comandata armatei, l-a eliberat pe generalul Iuri Netkacev (care a luat o poziție neutră în conflict) și a dat ordin trupelor să devină participanți direcți ai conflictului. Pe 3 iulie, la ora 03:00, un foc de artilerie din partea formațiunilor Armatei a 14-a staționate pe malul stâng al Nistrului a cauzat importante daune forțelor moldovenești concentrate în pădurea Hîrbovăț, lângă Tighina, grăbind astfel încheierea fazei militare a conflictului și efectiv ducând la apariția așa-zisei Republici Moldovenești Nistrene pe teritoriul Republicii Moldova. Cel puțin o sursă din Republica Moldova relatează că 112 soldați moldoveni au fost uciși de salva de artilerie.

Structura

Conform situației din 1990
 Cartierul General — Tiraspol
 A 59-a divizie motorizată, Tiraspol (155 de tancuri, 180 de transportatoare blindate pentru trupe [TBT], 66 de mașini de luptă a infanteriei [MLI], 82 de autotunuri, 2 sisteme de artilerie, 36 de mortiere, 14  [LRM]).
 Al 176-lea regiment motorizat de gardă, Tiraspol (26 de tancuri T-64, 12 TBT-uri BTR-70, 6 TBT-uri BTR-60, 4 MLI-uri BMP-2, 2 MLI-uri BMP-1K, 12 obuziere 2S1 "Gvozdika", 12 mortiere 2S12 Sani).
 Al 179-lea regiment motorizat de gardă, Tiraspol (22 de tancuri Т-64, 6 MLI-uri BMP-2, 12 MLI-uri BMP-1, 3 MLI-uri BMP-1К, 13 TBT-uri BTR-70, 10 obuziere "Gvozdika", 2 LRM-uri "Grad").
 Al 183-lea regiment motorizat de gardă, Tiraspol (20 de tancuri Т-64; 140 TBT-uri (129 BTR-70, 11 BTR-60), 6 MLI-uri (6 BMP-2, 2 BMP-1К), 12 obuziere "Gvozdika", 12 mortiere 2S12 Sani; 5 BMP-1KȘ, 1 PRP-3, 1 RHM, 3 BRĂM-2, 3 R-145BM, 1 PU-12; 1 MTU-20).
 Al 356-lea regiment blindat, Tiraspol (87 de tancuri Т-64, 14 MLI-uri BMP-2, 2 MLI-uri BMP-1К, 1 obuzier "Gvozdika").
 Al 328-lea regiment autopropulsat de artilerie, Tiraspol (34 de obuziere 2S3 "Gvozdika", 12 LRM-uri BM-21 "Grad", 3 PRP-3, 2 R-145BM, 1 BTR-70).
 Al 1162-lea regiment de rachete anti-aeriene, Tiraspol.
 Al 1299-lea batalion de artilerie anti-tanc, Tiraspol.
 Al 102-lea batalion de recunoaștere separată, Tiraspol (10 MLI-uri BMP-1, 7 BRM-1К, 6 TBT-uri BTR-70).
 Al 201-lea batalion separat de comunicații, Tiraspol (11 R-145BM, 3 R-156BTR).
 Al 66-lea batalion separat de ingineri, Tiraspol (3 UR-67).
 Al 896-lea batalion separat de furnizare a materialelor.
 Al 275-lea batalion separat de reparații și renovare.
 A 180-a divizie de infanterie motorizată, Cetatea Albă (61 de tancuri, 54 BMP, 5 BTR, 50 sisteme de artilerie, 36 de mortiere, 12 RSЗО.)
 Al 42-lea regiment motorizat, Cetatea Albă (10 tancuri Т-64, 4 BMP-1, 2 BMP-1К, 12 obuziere D-30 de 122-mm, 23 mortiere 2S12 "Sani", 15 TBT-uri MT-LB).
 Al 325-lea regiment motorizat, Cetatea Albă (10 Т-64, 13 Т-5], 2 MLI-uri BMP-2, 14 MLI-uri BMP-1, 10 MLI-uri BMP-1К, 5 TBT-uri BTR-70, 14 obuziere D-30 de 122-mm, 12 mortiere 2S12 "Sani", 13 TBT-uri MT-LB).
 Al 326-lea regiment motorizat, Cetatea Albă (10 Т-64, 4 MLI-uri BMP-1, 2 MLI-uri BMP-1К, 12 obuziere D-30 de 122-mm, 12 mortiere 2S12 "Sani", 13 MT-LB).
 Al 166-lea regiment blindat, Șaba (31 Т-64, 3 MLI-uri BMP-2, 11 MLI-uri BMP-1, 2 MLI-uri BMP-1К, 12 obuziere D-30 de 122-mm, 3 R-145BM , 13 MT-LB).
 Al 136-lea regiment de artilerie, Cetatea Albă (12 LRM-uri BM-21 "Grad", 1 PRP-3).
 Al 134-lea regiment de artilerie antiaeriană.
 Al 1303-lea batalion separat de artilerie anti-tanc, Cetatea Albă.
 Al 129-lea batalion de recunoaștere separată.
 866-й batalion separat de comunicații, Cetatea Albă, (8 R-145BM).
 Al 33-lea batalion separat de ingineri, Cetatea Albă (3 UR-67, 2 MT-55А, 5 MTU-20).
 Al 1041-lea batalion separat de furnizare a materialelor.
 Al 276-lea batalion separat de reparații și renovare.
 A 173-a brigadă de rachete.
 A A 189-a brigadă de rachete, Bălți (13 R-145BM).
 156-я brigadă de rachete antiaeriene.
 Al 865-lea post de comandă a apărării antiaeriene.
 Al 4-lea regiment de artilerie, Ungheni (36 obuziere D-30 de 122-mm, 24 puști 2A36 de 152 mm, 26 LRM-uri BM-27 "Uragan", 3 PRP-3, 5 R-145BM, 47 MT-12, 54 MT-LB).
 Al 803-lea regiment de artilerie reactivă.
 Al 2335-lea regiment de artilerie de recunoaștere.
 Al 287-lea regiment separat de elicoptere, Rauhovka (43 Мi-24, 18 Mi-8).
 A 36-a escadrilă separată de elicoptere, Tiraspol (8 Mi-8, 1 Mi-6, 2 Mi-24К, 2 Mi-24R).
 A 321-a escadrilă separată de recunoaștere fără pilot.
 Al 194-lea regiment ponton-pod.
 Al 115-lea batalion separat de ingineri, Parcani (4 mașini de curățare a terenului IMR-2).
 Al 785-lea batalion separat de cercetare a infecțiilor, Tighina (9 К-611).
 Al 15-lea regiment separat de comunicații, Tiraspol (9 R-145BM, 1 R-156BTR, 1 R-137B, 1 P-240BT).
 Al 108-lea regiment independent de radare.
 Al 58-lea batalion independent de radare.
 Al 976-lea batalion separat de luptă electronică.
 Al 2242-lea batalion separat de luptă electronică.
 Al 130-lea batalion de protecție chimică.
 A 5381-a bază de stocare a proprietăților, Florești (63 MT-LB, 25 R-145BM, 2 RHM, 3 UR-67, 27 de mașini anti-tanc 9P148, 32 de tunuri aeriene S-60)
Numărul de personal — 22 de mii de militari.

Referințe

Vezi și
 Implicarea Armatei a 14-a în Conflictul din Transnistria

Unități de gardă sovietice
Conflictul din Transnistria

Armata a 14-a Rusă


Ossi (sardisk: Ossi) er en by og en kommune (comune) i provinsen Sassari i regionen Sardinien i Italien. Byen ligger i 322 meters højde og har 5.817 indbyggere (2016). Kommunen har et areal på 30,09 km² og grænser til kommunerne Cargeghe, Florinas, Ittiri, Muros, Sassari, Tissi og Usini.

Referencer

Henvisninger

Kommuner i provinsen Sassari

Ossi


Kosmos 2504, ruski satelit iz programa Kosmos. Vrsta je Nivelir (br. 3), a vrsta i namjena bile su neko vrijeme nepoznate i tajnovite.

Lansiran je 31. ožujka 2015. godine u 13:47 s kozmodroma Pljesecka s mjesta 133/3. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Rokotom-Briz-KM 11A05. Orbita je 1171 km u perigeju i 1504 km u apogeju. Orbitne inklinacije je 82,49°. Spacetrackov kataloški broj je 40555. COSPARova oznaka je 2015-020-D. Zemlju obilazi u 115,85 minuta. Mase je oko 50 kg.

Aktivno manevrira. Smatra se za nj da je kao i Kosmos 2491 i Kosmos 2499. Postoji mogućnost da mu je namjena biti satelit-inspektor, a Pentagon ga je nazvao "satelitom-ubojicom".
Lansiran je skupa s trima satelitima Gonjecom-M 11, Gonjecom-M 12 i Gonjecom-M 13.
Za napajanje je opremljen solarnim ćelijama i baterijama.

Razgonski blok Briz-KM No. 72526 14S45 ostao je u niskoj orbiti oko Zemlje.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия "Космонавтика". Хроника освоения космоса. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)
N2YO Satellite Database - Tehnical Details - Real Time Satellite Tracking and Predictions (engl.)
Gunter's Space Page Kosmos 2491, 2499, 2504 (RS 46, 47) / 14F153 (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database (engl.)
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2504


Jeux de mains (On the Other Hand, Death) est un film canadien réalisé par Ron Oliver, sorti en 2008. Il s'agit du troisième film mettant en scène l'inspecteur Donald Strachey après les téléfilms Third Man Out et Traitement de choc et avant Ice Blues. Le film a été exploité au cinéma.

Synopsis
Donald Strachey enquête sur une série de meurtres homophobes.

Fiche technique
 Titre : Jeux de mains
 Titre original : On the Other Hand, Death
 Réalisation : Ron Oliver
 Scénario : Gillian Horvath et Ron McGee d'après le roman de Richard Stevenson
 Musique : Peter Allen
 Photographie : C. Kim Miles
 Montage : Tony Dean Smith
 Production : Paul Colichman, Stephen P. Jarchow et James Shavick
 Société de production : Shavick Entertainment, here! Films et Blue Productions
 Pays :  et
 Genre : Policier et drame
 Durée : 86 minutes
 Dates de sortie :
 :

Distribution
 Chad Allen : Donald Strachey
 Sebastian Spence : Tim Callahan
 Margot Kidder : Dorothy
 Gabrielle Rose : Edith
 Nelson Wong : Kenny Kwon
 Daryl Shuttleworth : le détective Bailey
 Damon Runyan : Andrew McWhirter
 Lori Triolo : Gina Santer
 William MacDonald : Jonas Baskin
 Barclay Hope : Carl Deems
 Kerry James : Joey Deems
 Ralph Alderman : le shérif Reg Howard
 Keegan MacIntosh : Derek Baskin
 David Orth : Peter Garritty
 Sean Allan : Crane Sturgis
 Rhys Johnson : Panghorn

Distinctions
Le film a été nommé au GLAAD Media Award pour le meilleur téléfilm ou la meilleure mini-série.

Notes et références

Liens externes

Film canadien sorti en 2008
Film américain sorti en 2008
Film policier canadien
Film policier américain
Film dramatique canadien
Film dramatique américain
Film canadien sur l'homosexualité masculine
Film américain sur l'homosexualité masculine
Adaptation d'un roman américain au cinéma

Jeux de mains (film, 2008)


Hermann Johannes Karl Fehling (født 14. juli 1847 i Stuttgart, død 11. november 1925 i Baden-Baden) var en tysk læge. Han var søn af kemikeren Hermann Fehling og svigerfar til lægen Karl Franz.

Fehling blev dr. med. 1872 og forstander for jordemoderskolen i Stuttgart 1877. Han blev udnævnt til professor i gynækologi i Basel 1887, til tilsvarende stilling i Halle an der Saale 1894 og i Strassburg 1901. Udover nedenstående skrifter publicerede han også mange artikler i videnskabelige tidsskrifter.

Bibliografi
 Lehrbuch der Geburtshülfe für Hebammen (1883, flere udgaver)
 Physiologie und Pathologie des Wochenbetts (1890, tredje udgave 1905)
 Lehrbuch der Frauenkrankheiten (1893; anden udgave 1900)

Kilder

Gynækologer
Læger fra Tyskland
Ansatte ved Basels Universitet
Ansatte ved Strasbourgs Universitet
Tyskere i 1800-tallet
Tyskere i 1900-tallet
Personer fra Stuttgart
Ugglan

Hermann Fehling (læge)


Harry Wilson (født 22. marts 1997) er en walisisk professionel fodboldspiller, der spiller som højre kant for Premier league klubben Fulham F.C.. Wilson spiller desuden på Wales landshold.

I oktober 2013 blev Wilson den yngste spiller til at spille for Wales. I en alder af 16 år og 207 dage, slog han en rekord, der tidligere var holdt af Gareth Bale. Han blev også Liverpools yngste spiller på et seniorlandshold nogensinde.

Klubkarriere

Liverpool
Wilson blev født i Wrexham, Wales. Han gik i skole på Ysgol Dinas Brân i Llangollen. Han kom til Liverpool som U9-spiller. I en alder 15 blev han fuldtidsspiller på Liverpool Academy- holdet. I 2012-13-sæsonen spillede Wilson et par gange for U18'erne og var en fast mand på U16-holdet. Efter nogle gode præstationer for U18-holdet blev Wilson i begyndelsen af den efterfølgende sæson belønnet med at spille på U18-holdet på fuld tid. I 2014 var Wilson topscorer sammen med et andet Liverpooltalent, Sheyi Ojo, til Ajax Future Cup.

I juli 2014 underskrev Wilson under på sin første professionelle kontrakt med klubben.  Han spillede til UEFA Youth League 2014-15, hvor Liverpool nåede sekstendedelsfinalen. Han scorede desuden i selvsamme turnering det sidste og afgørende mål i 88. minut i en 3-2 hjemmesejr over Real Madrid den 22. oktober 2014.

Den 11. juli 2015 blev Wilson udtaget til Liverpools 30-mands trup der skulle på pre-season tur til Thailand, Australien og Malaysia.  Den 16. august blev han kåret til den bedste angriber til 2015 PSV Otten Cup.

Den 26. august 2015 tog Wilson til League One klubben Crewe Alexandra på en 4 måneders låneaftale gældende til 5. januar 2016.   Han fik sin debut mod Millwall i det 67. minut da han erstattede David Fox i et 1-3 nederlag på Gresty Road den 12. september. og hans debut i startopstillingen var i et uafgjort 0-0-opgør mod Burton Albion den 20. oktober.  Wilson blev tilbagekaldt fra sit låneophold den 1. december.

Den 28. juli 2016 underskrev Wilson en ny kontrakt med Liverpool, og blev kort tid efter navngivet som U23-kaptajnen. Han fik sin førsteholdsdebut for Liverpool den 18. januar 2017, i en 1-0 sejr over Plymouth Argyle i den tredje runde i FA Cuppen, hvor han erstattede Philippe Coutinho i 65. minut.

Wilson blev kåret som Liverpool Academy Players' Player of the Year for 2017-18 sæsonen.

Hull City lån
Den 31. januar 2018 underskrev Wilson en ny kontrakt med Liverpool og blev lånt til Hull City indtil slutningen af sæsonen.  Han fik sin debut i det 69. minut da han blev skiftet ind og erstattede Fraizer Campbell i et 2-1 nederlag mod Preston North End i Deepdale den 3. februar.

Han scorede sit første professionelle mål i sin anden optræden en uge senere i en 0-2 udesejr mod Nottingham Forest. Den følgende måned scorede han to mål og lavede to assister der hjalp Hull komme over nedrykningsstregen der gjorde at han vandt klubbens Månedens spiller pris for marts. Han vandt også EFL Championship PFA Player of the Month-prisen for april 2018. Han scorede 7 mål i 13 ligaoptrædener for Hull under hans lån.

Lån til Derby County
Den 10. juli 2018 underskrev Wilson en ny femårig kontrakt med Liverpool.  En uge senere tog han til Championship klubben Derby County på et sæsonlangt lån, der gjorde ham til holdkammerat med Wales-spillerne Tom Lawrence og Joe Ledley.

Han lavede sin debut for klubben, trænet af Frank Lampard den 3. august, da de startede deres sæson med en 2-1 sejr over Reading. Den 22. september scorede han sit første Rams mål, da han udlignede efter at have startet kampen med at komme bagud 0-1 for derefter at vinde 3-1 hjemme over Brentford. Tre dage senere scorede han endnu en gang, da han bankede et frispark fra 30 meter op i det venstre målhjørne i tredje runde af EFL Cup ude mod Manchester United. Senere scorede han i straffesparkskonkurrence der endte 8-7 til Derby efter kampen havde endt 2-2.

International karriere
Efter at have repræsenteret Wales i Victory Shield på U17 landsholdet og imponerede manager Chris Coleman med sine præstationer i oktober 2013 blev Wilson udtaget af Wales nationale fodboldhold i en alder af blot 16 år. Wilson sad på bænken i en 1-0 sejr over Makedonien den 11. oktober,  Wilson lavede sin debut fire dage senere mod Belgien, da han blev skiftet ind som en erstatning for Hal Robson-Kanu i det 87. minut. På baggrund af den indskiftning blev han den yngste spiller til at spille for Wales og slog den forrige rekordindehaver Gareth Bale med 108 dage. Han blev også Liverpools yngste internationale spiller på et seniorlandshold i en alder af 16 år og 207 dage og slog rekorden, der tidligere blev afholdt af Raheem Sterling, som repræsenterede England for første gang i november 2012 i en alder af 17 år og 342 dage. Han blev rost af Coleman, som sagde: "Nu har han lidt smag af det, der cementerer sin fremtid med Wales i de næste 10 eller 15 år"; manageren talte også om englands interesse for spilleren. Wilsons morfar Peter Edwards tjente omkring £ 125,000 efter at have sat et £ 50 væddemål hos William Hill på hans barnebarn ville spille på landsholdet, inden han var fyldt 18 år.

I juni 2015 blev Wilson igen udtaget til det walisiske landshold til en træningslejr i Cardiff. Den 20. marts 2017 erstattede han den skadede Tom Lawrence i Wales-truppen til VM-kvalifikationskampen mod Republikken Irland.

Wilson blev udtaget til Wales' hold der skulle til Kina Cup i marts 2018. I sin debut i startopstillingen, mod værterne Kina, scorede han sit første mål i en 6-0 semifinale sejr. Kampen var også på hans 21 års fødselsdag. Den 16. oktober samme år rejste Wales til Irland for at spille mod Republikken Irland i UEFA Nations League uden Bale og Aaron Ramsey. Wilson scorede det eneste mål i kampen med et frispark langt ude fra svarende til hans seneste for Derby mod Manchester United. Wales manager Ryan Giggs (tidligere Manchester United spiller) havde en sjov bemærkning til målet "Jeg tænkte på at give ham en bøde, efter at han scorede på Old Trafford, men jeg vil ikke give ham en bøde nu".

Landshold

 Opdateret 20. november 2018

Titler
Individuel

 EFL Championship PFA-månedens spiller: April 2018
 Liverpool Academy Player of the Season: 2017-18

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Wales
Fodboldlandsholdsspillere fra Wales
Fodboldspillere fra Liverpool F.C.
Fodboldspillere fra Crewe Alexandra F.C.
Fodboldspillere fra Hull City A.F.C.
Fodboldspillere fra Derby County F.C.
Fodboldspillere fra A.F.C. Bournemouth
Fodboldspillere fra Cardiff City F.C.
Fodboldspillere fra Fulham F.C.
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Harry Wilson


Magdalena (Magda) Titirici () este o chimistă română, profesor la Imperial College din Londra.

Copilărie și educație
Titirici s-a născut în București. A studiat chimia la Universitatea din București și a absolvit în 1999. A obținut doctoratul la Universitatea Tehnică din Dortmund în anul 2005, lucrând în domeniul polimerilor imprentați molecular. De asemenea, a lucrat la Universitatea Johannes Gutenberg din Mainz în timpul studiilor postuniversitare. A terminat și un postdoctorat la Institutul Max Planck pentru Coloizi și Interfețe.

Cercetare
Titirici s-a alăturat Universității Queen Mary din Londra în 2013 în calitate de conferențiar, iar în 2014 a fost promovată la gradul de profesor. Grupul condus de Titirici utilizează biomasă și procese hidrotermale pentru a crea produse din carbon. În 2019, Magda Titirici s-a mutat la Imperial College, la catedra de inginerie chimică. Grupul condus acolo este interesat de modul în care nanomaterialele pe bază de carbon produse în procesele hidrotermale (HTC) pot fi utilizate în reacții electrocatalitice, precum reducerea și evoluția oxigenului. De asemenea, lucrează la electrozi pentru stocarea energiei în acumulatori litiu-ion și sodiu-ion. Titirici conduce un grup de cercetare care lucrează în mai multe proiecte axate pe materiale durabile. Grupul a publicat peste 130 de articole în reviste științifice peer-review. De asemenea, a contribuit la cartea Global Sustainability: A Nobel Cause.

Note

Oameni în viață
Absolvenți ai Universității din București
Chimiști români
Românce din domeniul științific
Chimiști-femei
Bucureșteni
Pages with unreviewed translations

Magdalena Titirici


Cause of Death je drugi studijski album američkog death metal-sastava Obituary objavljen 19. rujna 1990. godine. To je prvi studijski album s basistom Frankom Watkinsom i jedini s gitaristom Jamesom Muphyjem. Smatra se jednim od njihovih najpopularnijih albuma.

Omot albuma, kojeg je dizajnirao Michael Whelan izvorno je trebao biti za album Beneath the Remains brazilskog metal sastava Sepultura.

Popis pjesama

Osoblje

Obituary

 John Tardy - vokali, tekstovi
 James Murphy - glavna gitara
 Trevor Peres - ritam gitara, glazba
 Frank Watkins - bas-gitara
 Donald Tardy - bubnjevi, glazba

Ostalo osoblje

 Scott Burns - produkcija
 Rob Mayworth - logotip sastava
 Michael R. Whelan - omot albuma
 Allen West - glazba (pjesma 7.)
 Carole Segal - fotografije
 Shaun Clark - fotografije
 Tim Hubbard - fotografije

Izvori

Albumi sastava Obituary
Albumi iz 1990.

Cause of Death


Miloş Obrenoviç (, d. Miloš Teodorović; 18 Mart 1780 - 26 Eylül 1860), Osmanlı Devletine karşı Sırpların başlattığı ikinci isyanın lideri ve 1815-1839 ile 1858-1860 yılları arasında Sırp Prensidir. Sırbistan ve Yugoslavya'yı çeşitli dönemlerde yöneten Obrenović hanedanının atasıdır.

19. yüzyılın başlarında Sırbistan, Osmanlı Devleti, Avusturya ve Rusya'nın bölgedeki güç çekişmelerine sahne oldu. Bölge devamlı savaş halinde kaldı ve sınırlar sürekli el değiştirmeye başladı. Fransız Devriminin Avrupa'ya getirdiği özgürlük rüzgarları Balkan halklarını da etkilemişti. Avusturya ve Rusya buradaki halkı Osmanlı egemenliğine karşı kışkırtıyorlardı. Bunun yanı sıra kaldırılmalarından önceki son yıllarını yaşayan yeniçeriler Müslüman ve Hristiyan halka karşı çok kötü davranarak halkı iyice bezdiriyorlardı. Bu ortamda Sırplar 1804 yılında Kara Yorgi'nin önderliğinde ayaklandılar. Miloş Obrenoviç de bu ayaklanmanın önderlerinden biriydi. Ayaklanma bastırılınca Kara Yorgi 21 Eylül 1813'de diğer isyancılarla birlikte canını kurtarmak için Avusturya'ya kaçtı. Fakat Miloş Obrenoviç Sırbistan'da kaldı.

1815 yılında Miloş Obrenoviç ikinci bir ayaklanma başlattı. Bu ayaklanma da başarısız oldu ama 1817 yılında Miloş Obrenoviç Osmanlı valisi Maraşlı Ali Paşa'yla anlaşmaya vararak Sırbistan'ın içişlerinde bağımsız olmasını sağladı ve Sırbistan'ın yönetimini ele geçirdi. O sırada Sırbistan'a geri dönen Kara Yorgi'yi kendisine rakip olmasını önlemek için öldürttü. 1830 ve 1833 yıllarında Osmanlı padişahı II. Mahmut'un imzaladığı Hatt-ı Şeriflerle Miloş Obrenoviç'in elindeki topraklar arttırıldı ve Osmanlılar tarafından Sırp prensi olarak resmen tanındı.

Miloş Obrenoviç Sırbistan'ı 1839 yılına kadar yönetti. Sonra yerini oğulları Milan Obrenoviç ve Mihailo Obrenoviç'e bıraktı. 1842 yılında Mihailo Obrenoviç bir isyan sonucu tahttan indirildi ve Kara Yorgi'nin küçük oğlu Aleksandar Karađorđević tahta çıktı. 1858 yılında Aleksandar Karađorđević de tahttan indirilince 78 yaşındaki Miloş Obrenoviç ilk prensliğinden 19 yıl sonra ikinci bir defa tahta çıktı. 1860 yılında ölene kadar Sırbistan'ın prensi olarak kaldı. Miloş Obrenoviç'in ölümünden sonra torunları önce Sırp Prensi olarak, 1882 yılından sonra da Sırp kralı olarak Sırbistan'ı yönetmeye devam ettiler. 1903 yılında Obrenoviç hanedanından Sırp kralı Aleksandar Obrenović bir darbeyle tahttan indirilince krallık tekrar Karađorđević hanedanına geri döndü. 1945 yılında Sırbistan'da monarşinin sona ermesine kadar krallık Karađorđević hanedanının elindeydi. Günümüzde bile Kara Yorgi'nin torunlarından Aleksandar Karađorđević Yugoslavya'nın sürgündeki kralı olarak kabul edilmektedir.

Kaynakça

|}

1780 doğumlular
1860 yılında ölenler
Obrenović Hanedanı

Sırbistan prensleri

Sırp İsyanları

Sırbistan Prensliği (1817-1882)

Miloş Obrenoviç


Carl Heinrich Hermann (født 6. januar 1802 i Dresden, død 30. april 1880 i Berlin) var en tysk historiemaler.

Hermann gik på akademierne i sin fødeby, München og Düsseldorf, udførte for Bonns Universitets aula fresken Teologien, et af hans friskeste arbejder, og kom, fremhjulpet af sin lærer Cornelius, til at udføre større arbejder i München og Berlin (i München fresker fra Parsifal på slottet, Kristi himmelfart i den protestantiske kirke, arbejder for Ludvigs-kirken med mere; i Berlin, hvor han en kortere tid ledede museumsforhallens freskoudsmykning, 14 store fresker i Klosterkirken etc.). Hans kunst er en repræsentant for det Corneliuske kunstsyn.

Kilder

Malere fra Tyskland
Historiemalere
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Dresden

Carl Heinrich Hermann


Budești es una ciudad con estatus de oraș de Rumania en el distrito de Călărași.

Geografía

Se encuentra a una altitud de 35  a 40 km de la capital, Bucarest.

Demografía
Según estimación 2012 contaba con una población de 8 689 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades del distrito de Călărași
Localidades con bienes declarados Patrimonio de la Humanidad en Rumania

Budești


Cambridge, Birleşik Krallık'a bağlı İngiltere ülkesinde bir şehirdir. Özellikle dünyanın en iyi beş üniversitesinden biri olan Cambridge Üniversitesi ile bilinir. Cambridge şehri, Birleşik Krallık'ta Cambridgeshire vilayetinin idari merkezidir.

Londra'nın kuzeyinde olup yaklaşık 65 mil (105 km) uzaklıktadır. Çok sayıda küçük kasaba ve köylerle çevrilir. Ayrıca, Silicon Fen olarak bilinen yüksek teknoloji bölgesinin kalbidir.

Cambridge, en çok Cambridge Üniversitesi ile bilinir. Üniversite ünlü Cavendish Laboratuvarı, King's College Şapeli ve Cambridge Üniversitesi Kütüphanesi'ni içerir. Cambridge silüeti son iki şey ile tamamlanır: şehrin güney ucundaki Addenbrooke Hastanesi'nin bacası ve merkezdeki St John's Koleji Şapel Kulesi.

2001 yılı Birleşik Krallık nüfus sayımına göre şehrin nüfusu 22.153 öğrenci ile birlikte 108.863 kişi idi. Ama şehirsel alan güney Cambridgeshire bölgesinin bir kısmını içine alır ve şehirsel alan nüfusu yaklaşık 130.000'e ulaşır.

İklim

Sağlık
Cambridge'de şehrin etrafındaki irili ufaklı pek çok tıbbi merkezde iyi düzeyde sağlık hizmetleri verilir. Birleşik Krallık'ın en büyük ve geniş hastanelerinden biri olan Addenbrooke Hastanesi eğitim ve öğretim hastanesidir. Ayrıca araştırma merkezi görevini de yapar.

Din
Cambridge aktif Hristiyan nüfusa ve pek çok kiliseye sahiptir. Bu kiliselerin bazıları şehrin büyüleyici mimari manzarasının bir kısmını şekillendirir.
Cambridge aile ve gençlik organizasyonu esaslıdır. Romsy Town'da Romsey Mill adlı gençlik ve cemiyet merkezi yer alır. Bu yer tekrar düzenlenmesinden sonra Şubat 2007'de yeniden açılmıştır. 29 Mayıs 2007 tarihinde ise York başpiskoposu Dr John Sentamu tarafından özel bir servise vakfedilmiştir.

Diğer bilgiler
 Cambridge 2004 yılında ticari sergi şehir statüsünü garantiledi.

Kardeş şehirler

Cambridge aşağıdaki ülke şehirleri ile kardeş şehirlik bağlantısı yapmıştır:
  Heidelberg, Almanya, 1957
  Szeged, Macaristan, 1987

Resimler

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Resmî turizm sitesi

 Cambridge Rehberi - Cambridge hakkında Türkler için yapılmış bir site

Cambridgeshire'daki kentler ve kasabalar
Doğu İngiltere'deki kentler

Cambridge


Den Gaussiske korrelationsulighed, tidligere kendt som den Gaussiske korrelationsformodning er en matematisk sætning inden for matematisk statistik og konveks geometri. Et specialtilfælde af uligheden blev udgivet som en sætning i en videnskabelig artikel fra 1955, og en mere generel formulering blev udgivet i 1972, ligeledes som en matematisk sætning.

Sætningen blev ikke bevist før 2014, hvor den tyske statistiker Thomas Royen beviste den med temmelig simple værktøjer. Beviset blev dog ikke almindeligt kendt, da Royen var en relativt ukendt videnskabsmand, der havde valgt at udgive beviset i et mindre matematik-tidsskrift, efter at større og mere kendte tidsskrifter havde afvist at udgive hans artikel. En anden årsag var de adskillige mislykkede forsøg på at bevise den.

Sætningen og dens løsning blev offentlig kendt i 2017, da mainstreammedier bragte nyheden om Royens bevis.

Sætningen

Lad  være det almindelige n-dimensionelle gaussiske mål på . Da vil for alle konvekse mængder  som er symmetriske omkring origo,

Royens bevis for sætningen generaliserede den, og demonstrerede det samme udsagn for gammafordelingen.

Som et simpelt eksempel kan man tænke på normalfordelte dartpile i ét plan. Hvis man betragter en ellipse og et rektangel, der begge er centreret i midten, da vil andelen af dartpile, der rammer det område, hvor de to figurer overlapper, ikke være mindre end produktet af andelene af dartpile, som lander i hver figur.

Referencer

 Thomas Royen, "A simple proof of the Gaussian correlation conjecture extended to multivariate gamma distributions",
 Rafał Latała, Dariusz Matlak, "Royen's proof of the Gaussian correlation inequality",

Eksterne henvisninger
 George Lowther, The Gaussian Correlation Conjecture, "Almost Sure"

Sandsynlighedsregning
Matematiske sætninger

Gaussiske korrelationsulighed


Ala Abdessaheb al-Alwan (born 1949) was Minister of Education in the cabinet appointed by the Interim Iraq Governing Council in September 2003, and Minister of Health in the Iraqi Interim Government.

In September 2019, Alwan officially resigned as the Health Minister of Iraq, following alleged political pressure and defamatory attempts against him. It was the second resignation that Prime Minister Adil Abdul-Mahdi received from him after March.

Education and career
Alwan graduated in Medicine from the University of Alexandria. He practiced medicine in Scotland and obtained his postgraduate training and qualifications in the United Kingdom. Following his return to Iraq, he held several positions in clinical and academic medicine and public health. He was Professor and Dean of the Faculty of Medicine, Al-Mustansiriya University, Baghdad.

Alwan left Iraq in 2005 back to the World Health Organization, where he held several leading positions at the World Health Organization based in Geneva, Switzerland including Assistant Director General for noncommunicable diseases and mental health, and Representative of the Director General  for emergencies and health action in crises.

In October 2011, he was elected by Member States for the position of Regional Director of the World Health Organization Region of the Eastern Mediterranean (covering Arab countries, Afghanistan, Iran and Pakistan). His appointment was confirmed by the WHO Executive Board in January 2012.

After his retirement, Alwan served on the selection committee that chose Peter Sands to succeed Mark Dybul as executive director of the Global Fund to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria (GFATM) in 2017. He was subsequently appointed by WHO Director-General Tedros Adhanom Ghebreyesus to serve on the Independent High-level Commission on Non-Communicable Diseases from 2018 until 2019.

Other activities
 World Health Summit (WHS), Member of the Council
 DCP3, Member of the Advisory Committee to the Editors
 Lancet-O'Neill Institute Georgetown University Commission on Global Health and Law, Member

References

Further reading

1949 births
Living people
Iraqi public health doctors
Health ministers of Iraq
Politicians from Baghdad
Iraqi Shia Muslims
Academic staff of Al-Mustansiriya University
World Health Organization officials
Iraqi officials of the United Nations
Education ministers of Iraq

Alaa Abdessaheb al-Alwan


70444 Genovali este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
70444 Genovali este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la San Marcello Pistoiese de Luciano Tesi și Maura Tombelli. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,62 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 11,9° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 70001-71000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

70444 Genovali


Chesterfield Inlet bezeichnet

 Chesterfield Inlet, Hamlet in Nunavut (Kanada)
 Chesterfield Inlet (Bucht), Bucht an der Hudson Bay

Chesterfield Inlet (Begriffsklärung)


Astroloba (lat. Astroloba), rod trajnica iz porodice čepljezovki. Postoji deset priznatih vrsta sukulentnih hamefita i hemikrtiptrtofita a svi su južnoafrički endemi,

Vrste
 Astroloba bullulata (Jacq.) Uitewaal
 Astroloba congesta (Salm-Dyck) Uitewaal
 Astroloba corrugata N.L.Mey. & Gideon F.Sm.
 Astroloba cremnophila van Jaarsv.
 Astroloba foliolosa (Haw.) Uitewaal
 Astroloba herrei Uitewaal
 Astroloba pentagona (Haw.) Uitewaal (="hallii" nom. nud.)
 Astroloba robusta P.Reinecke ex Molteno, van Jaarsv. & Gideon F.Sm.
 Astroloba rubriflora (L.Bolus) Gideon F.Sm. & J.C.Manning
 Astroloba spiralis (L.) Uitewaal
 Astroloba spirella (Haw.) Molteno & Gideon F.Sm. (="smutsiana" nom. nud.)
 Astroloba tenax Molteno, van Jaarsv. & Gideon F.Sm.

Izvori

Asphodeloideae

Astroloba


Gara Brazi este o stație de cale ferată care deservește orașul Ploiești, județul Prahova, România.

Brazi

Gara Brazi