Tibet Özerk Bölgesi ya da Çince ismiyle Xizang Özerk Bölgesi (Çince: 西藏自治区, pinyin: Xīzàng zìzhìqū; Tibetçe: བོད་རང་སྐྱོང་ལྗོངས་, bod rang skyong lbyongs), kısaca Tibet veya Xizang, Güneybatı Çin'de, Çin Halk Cumhuriyeti (ÇHC)'ne bağlı eyalet düzeyinde bir özerk bölgedir. Toprakları, geleneksel Tibet bölgesine ait  ile  bölgeleriyle örtüşür.

Tibet Özerk Bölgesi; ÇHC'nin 1951 yılındaki Tibet'i ilhakından 13 sene sonra ve  sonrasında 'ın ÇHC hükûmeti tarafından görevden ihraç edilmesinden yaklaşık beş sene sonra ÇHC'nin bir yönetim bölgesi olan 'nın yerine geçmek üzere 1965 yılında resmî olarak kuruldu.

Tibet Özerk Bölgesi'nin hâlihazırki sınırları daha 18. yüzyılda esasen sabitleşmiş durumdaydı ve "tarihî Tibet" ya da "etnokültürel Tibet"in yaklaşık yarısını kapsamaktadır. Tibet Özerk Bölgesi, 1.200.000 km'yi aşkın yüzölçümüyle Sincan Uygur Özerk Bölgesi'nden sonra Çin'in kara alanı açısından ikinci en büyük idarî bölümüdür ve çoğunlukla engebeli ve yaşanması zor olan arazisinden dolayı ÇHC'de nüfus yoğunluğunun en az olduğu bölgedir.

Tarih

nin tam nitelikleri üzerinde siyasî olarak yüklü bir tarihsel tartışma sürmektedir. Çoğu tarihçi, Yuan Hanedanı  (yaklaşık olarak 1270-1354 yılları arası) ve 13. ve 17. yüzyıllarındaki  haricinde, Tibet'in kendi tarihinin çoğu boyunca bağımsız bir devlet olarak işlev gösterdiği konusunda hemfikirdir. Çoğu tarihçi, Mançu Çing Hanedanı (1644-1911)'nın 18. yüzyılda Tibet'i  konusunda da hemfikirdir. Bu, Çin'in  sırasında 1720 yılında yürüttüğü  başladı ve Tibet'in ilk kez Çin merkezî hükûmet yönetimi altına alınmasını işaretler.

Tibet, 1912 ile 1950 yılları arasında Çin Cumhuriyeti'nin de jure hükümdarlığı altındaydı, ancak 1911 yılı Xinhai Devrimi sonrasında yeni bir hükûmet kurmanın zorlukları,  (1916-1928)'nin getirdiği dengesizlikler, Çin İç Savaşı (1927-1949) ve İkinci Dünya Savaşı öncesi ve sırasındaki Japon istila ve işgâlinin bunaltıcılığı karşısında Cumhuriyet'in Tibet'i etkili bir şekilde yönetmesi mümkün değildi. Etnokültürel Tibet'in diğer alanları (Doğu  ile Amdo), 18. yüzyılın ortasından beri Çin hanedanlık hükûmetinin de jure yönetimi altında idiler; bu alanlar günümüzde Çinghay, Kansu, Siçuan ve Yünnan eyaletleri arasında dağıtılmış durumdadırlar. (Ayrıca bakınız: )

1950 yılında Halk Kurtuluş Ordusu Tibet'e yürüdü ve Qamdo şehri yakınlarında girdiği bir  yerel Tibet ordusunu yendi. 1951'de Tibetli temsilciler,  ile beraber  imzalayarak Çin'in Tibet üzerindeki egemenliğini ve Tibet'in ÇHC topraklarına dahil edilmesini onaylamış oldular. Birkaç ay sonra bu anlaşma Lhasa şehrinde tasdik edildi. On Yedi Noktalı Anlaşma'nın Dalai Lama önderliğinde bir özerk yönetim sisteminin kurulmasını öngörmüş olmasına rağmen, Dalai Lama hükûmetini ihraç etmek ve Komünist şartlara uygun bir yönetim sistemini kurmak üzere 1955 yılında "Tibet Özerk Bölgesi Hazırlık Komitesi" kuruldu. Dalai Lama, Çinli kuvvetlerin kendi hayatına yönelik tehditlerde bulunmaları nedeniyle 1959 yılında Hindistan'a kaçtı ve 17 noktalı anlaşmayı reddetti. Tibet Özerk Bölgesi 1965 yılında kuruldu, böylece de Çin'in bir eyalet düzeyi bölümü oldu.

Hükümet yapısı ve siyasî coğrafya

Tibet Özerk Bölgesi, Çin Halk Cumhuriyeti'ne bağlı eyalet düzeyi bir varlıktır. Çin hukuku, eğitim ve dil politikası alanlarında belli bir seviyede özerklik temin etmektedir. Çin'in diğer idari bölümlerinde olduğu gibi, Tibet bölgesinin rutin yönetimi, bir valinin önderliği altında çalışan bir halk hükûmeti tarafından yerine getirilir. Kültür Devrimi sırasında yer almış bir fetret devri haricinde bu vali hep etnik bir Tibetli olmuştur. Çin'in diğer eyaletlerinde olduğu gibi, bölge valisi, Çin Komünist Partisi'nin atadığı bölgesel bir sekreterin yönetimi altında görevlerini yerine getirir. Komünist Parti'nin , bölgedeki siyasî gücün en üst seviyesini teşkil eder. Şu anki vali , şu anki parti sekreteri ise 'dir.

İdari yapılanma

Tibet Özerk Bölgesi, yedi farklı il düzeyi bölüme ayrılır: bunların altı tanesi il düzeyi şehir, biri ise ildir.

Bu bölümler kendileri toplam 66 ilçeye ve 8 semte (Chengguan, , , , , ,  ve ) bölünür.

Kentsel alanlar

Demografi

Kilometre kare başına sadece iki kişinin düşmesiyle Tibet Özerk Bölgesi, çoğunlukla engebeli ve yaşanması zor olan arazisinden dolayı Çin'deki eyalet düzeyi yönetim bölgelerinin arasındaki en düşük nüfus yoğunluğuna sahiptir.

2011'de Tibet'in üç milyon kişilik nüfusu vardı. Nüfusun %90,48'ini oluşturan etnik Tibetliler ağırlıklı olarak Tibet Budizmi ve Bön dinlerine mensuptur, ancak  da vardır. Ayrıca Tibet'in doğusunda küçük bir Hristiyan topluluğu bulunmaktadır.  ve  gibi daha küçük kabile grupları, çoğunlukla bölgenin güneydoğusunda rastlanır ve Tibet Budizmi ile ruh tapınmasının bir kombinasyonunu uygularlar.

Encyclopædia Britannica'nın 1910 ile 1911 yılları arasında yayımlanmış on birinci baskısına göre, Tibet başkenti Lhasa şehri ve bunun civarında yaşayan lamalar dahil olmak üzere Lhasa'nın toplam nüfusu yaklaşık 30.000 idi ve kalıcı nüfusun arasında yaklaşık 2.000 kişiden oluşan Çinli aileler de var idi.

Sosyopolitik ve -ekonomik sorunlar

İnsan hakları

1951 yılı Çin Halk Cumhuriyeti'nin Tibet'i ilhakından önce Tibet, bir teokrasi yönetimi altındaydı ve bir kast sistemine benzeyen bir toplumsal hiyerarşiye sahipti. Tibet'teki insan hakları durumunun Tibet'in Çin Halk Cumhuriyeti'yle birleştirilmesinden önceki hâli günümüzdekinden oldukça farklıdır. Tibet Özerk Bölgesi dahil olmak üzere tüm Çin anakarası çapındaki sıkı basın kısıtlamalarından dolayı, insan hakları ihlâllerinin kapsamını kesin bir şekilde belirlemek zordur.

Çin Komünist Partisi (ÇKP) eleştirmenleri, ÇKP'nin resmî olarak "ayrılıkçılık, terörizm ve dinî aşırılıkçılık" unsurlarını kapsayan ""ü yok etmeye amaçlamasını aslında insan hakları ihlâllerini işlemek için bir bahane olarak kullandığını savunurlar. Uluslararası Af Örgütü'nün 1992 yılında yayımladığı bir rapor, Tibet Özerk Bölgesi'ndeki yargı standartlarının "uluslararası standartlar"a göre yetersiz olduklarını ileri sürdü. Aynı rapor, ÇKP hükûmetini siyasi ve düşünce mahkumlarını tutmak, tutuklulara işkence işlemek gibi kötü muamelelerde bulunmak, bu kötü muamelelerin karşısında harekette bulunmamak, ve idam cezası, , zorla kürtaj ve zorla kısırlaştırma gibi ceza yöntemlerini kullanmakla suçladı.

Rahat Konut Programı

2006'dan itibaren, geleneksel köylerde ve göçebe çoban olarak yaşayan 280.000 Tibetli, köylere ve şehirlere zorla yerleştirildi. O alanlarda yeni konutlar inşa edildi, henüz var olan konutlar da 2 milyon kişiye hizmet edecek şekilde yeniden yapılandırıldı. Standarttan aşağı konutta yaşayan insanlar, kendi evlerini söküp hükûmet standartlarına göre yeniden yapılandırmaya zorunda kaldılar. Bunun masrafı çoğunlukla sakinlerin kendileri tarafından, sıkça da banka kredisi yoluyla karşılandı. Çinghay'da 300.000 göçebenin yeniden yerleştirilmesiyle ilk kez uygulanan bu nüfus mübadele programı "Rahat Konut" adıyla bilinir ve "" programının bir parçasıdır. Tibet kültürü üzerindeki etkileri sürgünler ve insan hakları grupları tarafından eleştirilmiştir. Yeniden yerleştirilmiş insanların arasında sadece çiftçilik becerilerine sahip olanlar iş bulmakta zorluk çekmektedirler. Gelir yetersizlikleri hükûmet destek programları tarafından kapatılır. 2011'de 20.000 nun bu yeni kasabalara yerleştirileceği duyuruldu.

Ulaşım

Havalimanları

Tibet'teki henüz halka açık olan sivil havalimanları Lhasa Gonggar Havalimanı (deniz seviyesinden 3.570 metre yükseklikte),  (4.334 metre),  (2.949 metre),  (4.274 metre) ve  (3.782 metre)'dır. Tibet genelinin oldukça yüksek rakımından dolayı bunların hepsi  arasındadır. Henüz inşa aşamasında bulunan 'nın ise 4.436 metrelik bir rakımla Dünya'nın en yüksek havalimanı olması öngörülmektedir.

Demiryolları
Golmud'dan Lhasa'ya giden Çinghay-Tibet demiryolu 12 Ekim 2005 tarihinde tamamlandı ve 1 Temmuz 2006'da halka açıldı. Golmud ile Lhasa'nın arasında beş adet yolcu treni geçmekte ve Çengdu, Çongçing, Guangzhou, Lanzhou, Pekin, Şanghay ve Xining şehirlerine giden ileri aktarmalar mevcuttur. Deniz seviyesinden 5.072 metre yükseklikte bulunan ve bu hatın üzerinde yer alan , tüm Dünya'da herhangi bir demiryolu hattının üzerinde yer alan en yüksek noktadır.

Ayrıca bakınız

 Çin Halk Cumhuriyeti'nin Tibet'i ilhakı
 Çin'deki özerk bölgeler

Dipnot

Referans ve kaynaklar

Kaynakça

Bibliyografya

Tibet Özerk Bölgesi


Ski Magazine est un magazine de ski, créé en novembre 2003 par les Editions Glenat puis racheté en 2008 par les Editions Nivéales

Historique

Le  la fédération française de ski lance son journal officiel intitulé Ski français. Il est distribué automatiquement à tous les licenciés.

En 1997, la fédération vend sa revue aux éditions Glenat qui poursuit son édition. Mais en 2003, la FFS en grande difficultés financières, renonce  à la distribution du magazine aux licenciés. Le dernier et  numéro de ski français parait en octobre 2003. Les éditions Glenat lance alors un nouveau périodique (sans lien avec la fédération) Ski Magazine dont la numérotation poursuit symboliquement celle de Ski français. Le premier numéro de Ski Magazine porte ainsi le numéro 368.

Auparavant, la marque Ski Magazine, avait été déposée en 1999 à l'INPI  par les éditions Glénat. Cette marque avait été par ailleurs, entre 1968 et 1998, la propriété de l'Union des éditions modernes puis de la Cogedipresse, qui éditaient une revue intitulée aussi  Ski Magazine, sans rapport avec le magazine qui fait l'objet du présent article.

En février 2008 les éditions Glénat cèdent Ski Magazine'' aux éditions Nivéales.

Contenu
Il traite principalement du ski alpin, du ski de randonnée et du freeride. Il fait la part belle aux stations et à leurs équipements, aux itinéraires de randonnées et aux spots de freeride, en France mais aussi à l'étranger. Il est aussi très orienté sur les matériels de skis.

Parmi les différents rédacteurs en chef/directeurs de la publication, nous pouvons citer :
 Thomas Bianchin (2006-2008)
 Mathieu Ros (depuis avril 2008)
 Laurent Belluard (depuis 2011)

Concurrence
Les principaux magazines concurrents sont :

 Skieur Magazine (créé en 1995) appartenant au même éditeur, les éditions Nivéales
 Ski chrono (créé en 2006) appartenant au Dauphiné libéré

Notes et références

Liens externes

Titre de presse créé en 2003
Presse sportive en France

Ski Magazine (second titre)


Således skete det er en kortfilm instrueret af Tea Lindeburg efter manuskript af Tea Lindeburg.

Handling
Marie og hendes mor bor alene i et mørkt hus på landet. Marie bærer på en stor hemmelighed og da moderen opdager det, er Marie tvunget til at tage et valg. Mellem tro og arv.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2004

Kortfilm fra Danmark

Således skete det


Cintāmaṇi (Sanscrită; Devanagari: चिन्तामणि), scris și Chintamani (sau Piatra Chintamani), este o bijuterie care îți împlinește dorințele, în ambele tradiții: hindusă și budistă, unii afirmând că ar fi echivalentul pietrei filozofale din alchimia europeană. Este una din cele câteva imagini de bijuterii Mani găsite în scriptura budistă.

În budism, ea este deținută de Bodhisattva (ființă divină, cu mare compasiune, înțelepciune și putere) Avalokiteshvara și Ksitigarbha. Este, de asemenea, văzută purtată pe spatele lui Lung Ta (calul vântului) care este reprezentat pe steagurile de rugăciune tibetane. Prin recitarea Dharani-ului (mic imn)  al bijuteriei Cintamani, tradiția budistă susține că se atinge Înțelepciunea lui Buddha, capabil să înțeleagă adevărul lui Buddha, și să schimbe suferințele în Bodhi. Se spune că permite vederea Sfântului Alai al lui Amitabha și adunarea la căpătâiul acestuia, muribund. În tradiția budistă tibetană, Chintamani este uneori descrisă ca o perlă luminoasă și este în posesia mai multor forme diferite ale lui Buddha.

În hinduism este conectată cu zeii Vishnu și Ganesha. În tradiția hindusă este de multe ori descrisă ca o fabuloasă bijuterie în posesia regelui Naga sau pe fruntea lui Makara.
Yoga Vasistha, scrisă inițial în secolul 10, conține o poveste despre Cintamani.
 Vishnu Purana hindus vorbește de "bijuteria Syamanta, care dăruie prosperitate proprietarului său, ecapsulând sistemul clanului Yadu ". Vishnu Purana este atribuit mijlocului primului mileniu al erei noastre. Acesta se bazează pe o religie sau folclor mai vechi.

Nomenclatură, ortografie și etimologie

 Cintāmaṇi (Sanscrită; Devanagari: चिन्तामणि): '-piatra care îndeplinește dorințele' (ཡིད་བཞིན་ནོར་བུ Wylie)
 Mani (bijuterie) este tradus în Chineză prin ruyi sau ruyizhu 如意珠 "bijuteria unei dorințe a cuiva" sau ruyibaozhu 如意寶珠 "bijuteria prețioasă a dorinței cuiva". Ruyibaozhu este pronunțat în Japoneză nyoi-hōju sau nyoi-hōshu 如意宝珠. Ruyizhu este pronunțată în coreeană yeouiju 여의주.

Istoric

În budism, Chintamani este declarată a fi una dintre cele patru relicve care au venit într-un cufăr căzut din cer (multe terma au căzut din cer în sicrie) în timpul domniei regelui Lha Thothori Nyantsen din Tibet.
Deși regele nu a înțeles menirea obiectelor, le-a păstrat cu sfințenie. Câțiva ani mai târziu, doi străini misterioși au apărut la curtea regelui, explicând menirea celor patru relicve, care  includeau potirul lui Buddha (posibil Potirul Cântător) și o piatră mani cu Om Mani Padme Hum mantra înscris pe ea. Aceste câteva obiecte au fost aducătoare de Dharma în Tibet.

Articolul ruyizhu din Digital Dictionary of Budism spune:O bijuterie-, bijuterie magică, care se manifestă indiferent de ce se dorește (Skt. , , ). În funcție de dorințe, pot apărea comori, îmbrăcăminte și alimente, în timp ce boala și suferința pot fi eliminate, apa poate fi purificata etc. Este o metaforă pentru învățăturile și virtuțile lui Buddha. ... Declarat a fi obținut de la regele-dragon de mare, sau de la capul marelui pește Makara, sau din relicvele lui Buddha.

Note

Bibliografie
 Bere, Robert (1999). Enciclopedia de Simboluri Tibetane și Motive (Hardcover). Shambala. ,

Vezi și
 Kaustubha Gem
 Kisshoutennyo (吉祥天女)
 Piatra filozofală
 Sendai Daikannon statuie
 Syamantaka Gem
Mitologie
Mitologia indiană

Cintamani


es un tipo de técnica ninja en el manga y/o anime Naruto.

Es una especialidad dentro de los ninjutsu, son técnicas creadas por los ojos, capaces de ver el chakra y los jutsus. Son ninjutsus de línea sucesoria.

Hasta el momento, solo se han visto tres de estos en el manga: el Byakugan, el Sharingan y el Rinnegan, pero más adelante en la serie se aparecerían tres nuevos: el Tenseigan, el Ketsuryūgan y el Jōgan, este último visto en el manga spin-off de Boruto: Naruto Next Generations. Otro conocido es uno pero exclusivo del anime Naruto: el dōjutsu de Ranmaru, entre otros menos conocidos.

Sharingan
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuarios: Clan Uchiha

 es una técnica de línea sucesoria que solo poseen los miembros del Clan Uchiha de la Aldea Oculta entre las hojas (konoha), del País del Fuego. Una vez activado el ojo se llena de sangre haciendo que las pupilas se dilaten tomando diferentes formas las cuales le dan poderes y técnicas a sus poseedores o usuarios.

Los poderes del Sharingan son: anticipación de movimientos, visión en cámara lenta, copiar ninjutsus, ver a través de la luz y de la oscuridad, ver el chakra, ver a través de los genjutsus, identificar clones e hipnosis pero también tienen la especialidad de leer los labios de la gente, aun cuando están hablando en voz baja.

Izanagi
Tipo: Ofensivo y defensivo.
Usuario: Clan Uchiha, Danzō Shimura, Madara Uchiha, Obito Uchiha

Esta técnica solo puede ser usada por un Uchiha con el tercer tomoe del Sharingan, es decir un Sharingan nivel 3. Es aplicada sobre el propio usuario de la técnica. Permite controlar la realidad durante un corto periodo, 10 minutos por ojo como demuestra Obito en su batalla contra Konan, por lo que un Uchiha podría usarla 20 minutos en toda su vida antes de quedarse ciego, ya que una vez transcurridos 10 minutos con la técnica activa, el ojo que la usa se degrada de tal forma que queda cerrado para siempre. Puede tomar cualquier herida, incluso la misma muerte y transformarla en una ilusión o incluso cualquier ataque o situación ventajosa en realidad.

Esta técnica es la ilusión definitiva del Sharingan, en el caso de Danzō, al no poder controlar el poder de Hashirama Senju, lo tiene de un modo imperfecto y solo es capaz de activar la técnica durante 60 segundos por ojo que consume; a diferencia de Obito Uchiha, que al sí poder controlarlo está más cerca de la perfección, como el Sabio de los 6 Caminos. Danzō Shimura, al poseer varios ojos Sharingan en su brazo derecho, puede realizar esta técnica al menos 10 veces.

Izanami
Tipo: Ofensivo y defensivo.
Usuario: Antiguos miembros del Clan Uchiha, Itachi Uchiha.

Es el genjutsu definitivo, que solo puede ser usada por un Uchiha que ha controlado al 100%  su Sharingan, hace de pareja con Izanagi, si el Izanagi puede cambiar el destino durante un tiempo predeterminado, Izanami es la técnica prohibida que decide el destino de cualquiera pero con el mismo efecto que su contraparte, quitando la vista en un ojo a quien lo usa, por lo que un Uchiha común solo podría usar esta técnica dos veces en su vida; es usada por Itachi Uchiha en la batalla contra Kabuto, creando una repetición de la realidad hasta decidir el final que el portador, en este caso Itachi Uchiha, desea. Itachi explica que esta técnica fue creada por el Clan Uchiha para castigar a aquellos que abusaban del poder del Izanagi, consiste en que el objetivo entre en un estado ilusorio en que el resultado de una batalla se repite continuamente (como una especie de bucle de tiempo), de este modo aquellos que dependían del poder del Izanagi para la victoria podrían ser detenidos con esta técnica. También, Itachi explica que al igual que el Izanami es la debilidad del Izanagi, el Izanami también tiene una debilidad, la cual es que si la víctima en cuestión decide dejar la batalla y huir de esta, el efecto repetitivo se detendria y este tendría su libertad, para que de este modo se aprendiera la lección acerca del uso excesivo de dicha técnica.

Mangekyō Sharingan

Tipo: Soporte, corto alcance.
Usuarios: Clan Uchiha, Itachi Uchiha, Kakashi Hatake (Implantado), Danzō Shimura (Implantado), Sasuke Uchiha, Madara Uchiha, Obito Uchiha, Shisui Uchiha, Izuna Uchiha, Indra Ōtsutsuki.
El  es la forma más avanzada del Sharingan.

Este ojo le da al usuario tres nuevas técnicas oculares (si tiene dos mangekyōs) o una técnica (si tiene un solo mangekyō).

Según Itachi Uchiha solo dos personas poseen este ojo, una de ellas el propio Itachi Uchiha. Posteriormente se revela que la primera persona en poseer dicha evolución del Sharingan es Madara Uchiha pero posteriormente este poseería el Mangekyō Sharingan Eterno, otra persona que logró despertarlo es Obito Uchiha, quien además es el mentor y cómplice de Itachi durante la masacre del clan. También se revela que en el pasado el hermano de Madara, Izuna, también desarrolló el Mangekyō Sharingan y tenía una fuerte rivalidad con el segundo Hokage Tobirama Senju. Kakashi Hatake, un usuario no Uchiha y teniendo el Sharingan izquierdo de su compañero Obito Uchiha implantado en su ojo izquierdo desarrollo el Mangekyō Sharingan al mismo tiempo que su aparentemente fallecido compañero Obito, tras observar ambos la muerte de Rin Nohara, consiguiendo ambos respectivamente una técnica ocular única conocida como Kamui, pero Kakashi no podría sacarle provecho a esta técnica sino hasta muchísimo después, ya que al ser un usuario no Uchiha dicha técnica le causa una fuga masiva de chakra cada vez que la usa, mientras que Obito por su parte y teniendo aún su ojo derecho le sacó provecho al 100% esta técnica única. Tras la muerte de Itachi, su hermano menor Sasuke Uchiha desarrolló el Mangekyō Sharingan. También el amigo de Itachi, Shisui Uchiha, pudo despertar el Mangekyō Sharingan, desarrollando una técnica propia y perfeccionando así sus propias técnicas ilusorias conocida como Kotoamatsukami. Obito, poco después se da cuenta de que Sasuke posee el Amaterasu de su hermano en su ojo izquierdo, esto lo hizo Itachi para proteger a su hermano de Obito (según el manga, cuando Itachi le tocó la frente a Sasuke le dio sus dōjutsus y programó el Amaterasu para que cuando Sasuke viera el Sharingan de Obito, el Amaterasu atacará automáticamente). Poco después de saber la verdad de su hermano, Sasuke consigue su propio Mangekyō Sharingan, y finalmente es capaz de controlar las llamas del Amaterasu a voluntad.

Itachi dijo que el requisito para obtener el Mangekyō Sharingan era matar a tu mejor amigo, no obstante Madara señala más adelante que es la muerte del ser más próximo a uno mismo. Esta forma avanzada del Sharingan concede a su portador un poder y unas técnicas devastadoras aparte de dotarle de una sensibilidad y agudeza superior a la de un Sharingan desarrollado (Nivel 3), aunque consume una gran cantidad de chakra. Conduce además a su usuario a una ceguera inevitable conforme se va usando. La única forma de contrarrestar esto según Itachi es conseguir los ojos de algún miembro de la familia, como lo hizo Madara con su hermano Izuna en el pasado. Con el Mangekyō Sharingan Eterno la ceguera se evita otorgando a su portador una luz que nunca se apagará, esto permite que se pueda usar todo el poder del doble Mangekyō Sharingan sin tener que preocuparse por perder visión de sus ojos. Tras su batalla con Danzō y su encuentro con Naruto, Sasuke utilizó abusivamente su Mangekyō Sharingan hasta el punto de quedar ciego completamente y se somete a una intervención ocular por parte de Obito para reemplazar sus ojos dañados por los de su hermano Itachi.

El diseño del Mangekyō Sharingan de Madara después de quitarle los ojos a su hermano se convierte en una mezcla de su propio diseño con el de su hermano.

Itachi Uchiha parecía tener la habilidad asimismo de transferir sus técnicas oculares y todos sus poderes a otras personas, como hace con su hermano Sasuke y también con Naruto. Cada Mangekyō Sharingan posee formas y técnicas únicas para cada uno de sus usuarios, al igual que su poder y calidad.

Tsukuyomi
Tipo: Suplementario, corto alcance.
Usuario: Itachi Uchiha, Sasuke Uchiha, Madara Uchiha, Indra Ōtsutsuki .
, es un genjutsu de alto nivel con el que se puede alterar la percepción de las personas al crear un espacio dimensional ilusorio en el que el usuario controla el tiempo y el espacio. Se usa para atrapar allí la mente del adversario y torturarlo física y mentalmente y puede causar el dolor más temible a su enemigo durante el tiempo que se desee, dañando directamente su sistema nervioso y haciéndole creer que está al borde de la muerte. Esto puede continuar hasta 72 horas que sin embargo al enemigo pueden parecerle una eternidad pues como ya se ha dicho dentro del mundo de Tsukuyomi el paso del tiempo lo controla el usuario del Mangekyō Sharingan. Sasuke también puede usar el Tsukuyomi pero a un nivel inferior al de Itachi según Danzō, sin embargo al igual que el Amaterasu el uso excesivo de este jutsu puede traer efectos secundarios dañinos a la vista del Sharingan causando que la ceguera aumente considerablemente.

Las limitaciones más grandes de esta técnica tan compleja y sofisticada son el desgaste mental y de chakra para crear la ilusión, limitándola a un máximo de reproducciones al día. Sasuke logró librarse de esta técnica gracias al chakra de su sello maldito, ya que al activarlo proporcionó un chakra a Sasuke ajeno a su cuerpo, por lo que el genjutsu es rechazado. La utilización de la técnica provoca un fuerte dolor en el ojo en el que reside la técnica.

Amaterasu
Tipo: Ofensivo.
Usuario: Itachi Uchiha, Sasuke Uchiha, Madara Uchiha, Indra Ōtsutsuki.
. Únicamente se puede usar dominando el Mangekyō Sharingan, en este caso Itachi Uchiha y Sasuke Uchiha son los poseedores de la técnica. Consiste en crear y lanzar un potente fuego negro, que quema como la superficie del Sol y también se dice que son las mismas llamas del infierno, a lo que ve a altas velocidades, dejando tras de sí un rastro de llamas oscuras que arden hasta haber pasado 7 días y 7 noches. Estas llamas lo consumen todo, incluso el mismo fuego, y se extienden con una increíble velocidad sobre aquello que afectan hasta incinerarlo por completo, sin embargo y a pesar de su nivel de destrucción, el uso constante de este jutsu trae consigo efectos secundarios dañinos al Sharingan causando que el usuario empiece a perder la vista lentamente, al igual que el uso de técnicas como Tsukuyomi y el Susano.

Esta técnica reside en el ojo derecho de Itachi y en el izquierdo de Sasuke. Supone un gasto de chakra muy considerable y Sasuke solo puede detenerlo cerrando su propio ojo; además, el hecho de liberar la técnica hace que el ojo que la produce sangre de manera abundante por la presión y desgaste sufrido. Sasuke Uchiha es capaz de apagar las llamas y extinguirlas por completo utilizando sus dos ojos al mismo tiempo, desarrollando el elemento Enton (traducido como infierno), así como combinándolas con el Susano'o o creando barreras de fuego oscuro localizadas, pudiendo controlar el Amaterasu a voluntad.

Susano'o
Tipo: Ofensivo y defensivo; corto, medio o largo alcance.
Usuario: Itachi Uchiha,Sasuke Uchiha, Shisui Uchiha, Madara Uchiha, Kakashi Hatake, Obito Uchiha, Indra Ōtsutsuki.
 es la técnica definitiva del Mangekyō Sharingan de Madara Uchiha, Itachi Uchiha y posteriormente de su hermano Sasuke Uchiha, Kakashi Hatake Con ayuda de Obito Uchiha al otorgarle su Doujutsu usando el Kamui después de morir sería al final capaz de realizar esta técnica. Dicha técnica convoca una gran criatura etérea y esquelética que se desarrolla progresivamente hasta convertirse en un enorme guerrero llameante de aspecto demoníaco. Esta criatura puede proteger a su invocador de los ataques y pelear por él. Se caracteriza por tener tres o cuatro brazos y seis dedos en cada mano. El color de este además varía según el usuario.

El Susano'o de Itachi es de color amarillo (en el manga) o rojo-naranja (en el anime) Posee además dos legendarios objetos, tanto para el ataque como para la defensa: la Espada de Totsuka, una katana legendaria no corpórea que sella en un genjutsu eterno a todo aquel al que alcanza, y el Espejo de Yata, que repele y bloquea todos los ataques lanzados contra el invocador del Susano'o. Estas armas convierten su técnica en prácticamente invencible.

La versión de Sasuke difiere de la de Itachi, siendo de color púrpura, además de que el Susano'o de Sasuke también puede atacar a distancia usando un arco, al obtener el Mangekyō Sharingan Eterno el Susano'o de Sasuke es capaz de moldear las llamas negras del Amaterasu en flechas y espadas además de pequeños proyectiles que salen disparados de un orbe negro ubicado en el segundo brazo derecho. Su forma definita también sufre un cambio en el diseño de la armadura. El desarrollo y perfeccionamiento de la técnica es progresivo como demuestra la evolución del Susano'o de Sasuke, que lo logró gracias a su odio, Con el Mangekyō Sharingan Eterno el diseño del Susano'o puede tomar tanto su forma original como la forma del Susano'o de su difunto hermano, y al Obtener el Rinnegan este tomaría un diseño con alas para realizar ataques aéreos.

En el juego Naruto Shippūden: Ultimate Ninja Storm Revolution se muestra el Susano'o de Shisui. Al contrario que el resto, es de color verde, y su arma es una lanza con forma de taladro gigante, en lugar de una espada o un arco. El Susanoo de Shisui se vale de su taijutsu para atacar a su oponente a una distancia cercana, más allá de eso empieza disparar proyectiles desde sus costillas. Además puede hacer girar su lanza e incendiarla combinándola con su elemento fuego para propinarle a su oponente un ataque certero.

La versión del Susano'o de Madara son dos mellizos pegados por la espalda, de color azul. En su forma definitiva se vuelve colosal y cubierto por una gran armadura, dos de sus brazos empuñan dos espadas y con los otros dos realiza posiciones de mano.

Por último la versión de Kakashi o en este caso la de Obito, sería un Susano'o con solo dos brazos y sin armas cuerpo a cuerpo como los anteriores, es junto con el Susano'o de Sasuke al Obtener el Rinnegan y el de Madara los únicos Susano'o que poseen piernas, y otra característica que tiene este Susano'o es que posee una cicatriz en el ojo izquierdo (justo donde tiene Kakashi la cicatriz en el ojo cuando le hicieron el trasplante del ojo Sharingan izquierdo de Obito). Posee la capacidad de crear Shurikens de Chakra que crean el efecto del Kamui en el sitio donde impactan.

Kamui
Tipo: Ofensivo y defensivo; corto, medio o largo alcance.
Usuario: Kakashi Hatake, Obito Uchiha, Madara Uchiha (implantado).
 es una técnica que solo puede utilizar un poseedor del Mangekyō Sharingan y que permite teletransportar a otra dimensión cualquier objeto que esté en el punto de mira del Sharingan en una versión básica. Obito es capaz de teletransportarse a sí mismo a la otra dimensión para hacerse intangible a los ataques y recorrer grandes distancias. Según Konan, mientras se teletransporta Obito se materializa por un momento y mientras más cosas lleve, más lento es el proceso de teletransportación que dura un lapso 5 minutos en completarse, lo que permite que Obito reciba ataques. Un tiempo después cuando Madara consigue arrancarle el Sharingan izquierdo a Kakashi, inmediatamente se lo implanta en sí mismo, curándolo de su inminente ceguera debido a las células de Hashirama Senju, también es capaz de utilizar el Kamui para teletrasportase a la misma dimensión donde se encontraba Obito con Sakura y recuperar su Rinnegan, mientras que a Obito le implanta nuevamente su Sharingan original. Durante el combate final con Kaguya y ahora con ambos ojos, Obito es capaz de crear portales interdimensionales y usar su Kamui el doble de rápido que cuando solo tenía un ojo.

Kotoamatsukami

Tipo: Suplementario.
Usuario: Shisui Uchiha, Cuervo de Itachi Uchiha (implantado), Danzō Shimura (implantado).

Es la técnica y genjutsu definitivo del Mangekyō Sharingan de Shisui Uchiha, que le permitía controlar mentalmente a las demás personas sin que estas se dieran cuenta, creando el genjutsu más poderoso ya que los que caían en el ni siquiera se daban cuenta. Shisui le dio su otro ojo a Itachi para que lo usara para proteger la aldea pero Itachi lo implantó en uno de sus "cuervos genjutsu", uno de los cuales le entregó a Naruto sin que este se diera cuenta y lo programó para que reaccionara ante los ojos de Itachi, los cuales fueron trasplantados a Sasuke, ejecutaría en Sasuke el Kotoamatsukami para obligarlo a proteger Konoha. Una gran limitación que tiene este jutsu es que solo se puede ejercer una vez cada diez años, pero según Itachi esto no pasa si el portador tiene células de Hashirama, cosa que Danzō aprovechó con éxito debido a las células de Hashirama implantadas en su cuerpo y pudo efectuar este jutsu al menos una vez al día.

Mangekyō Sharingan Eterno
Usuario: Madara Uchiha, Sasuke Uchiha.

 es la metamorfosis del Mangekyō Sharingan, el cual se obtiene al quitarle el Mangekyō Sharingan a otro Uchiha e implantárselo, es preferible que el "donante" sea un hermano o cualquier miembro familiar cercano para que la implantación sea un poco más compatible. Cuando el otro Mangekyō Sharingan es implantado su diseño anterior se combina con su Mangekyō Sharingan original, creando un nuevo Sharingan, durante un tiempo el nuevo portador deberá permanecer en completo reposo para que pueda acostumbrarse poco a poco a sus "nuevos ojos". La diferencia es que al usar las técnicas autodestructivas propias del Mangekyō Sharingan como el Amaterasu, el Susano'o y el Tsukuyomi, el poseedor de dicho Sharingan sigue viendo sin que se le deteriore o pierda completamente la vista, es un Sharingan relativamente perfecto.

Byakugan
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Miembros del Clan Hyuga, Neji Hyuga, Hinata Hyuga, Ao, Kaguya Ōtsutsuki, Hamura Ōtsutsuki, Toneri Ōtsutsuki, Momoshiki Ōtsutsuki, Kinshiki Ōtsutsuki, Urashiki Ōtsutsuki, Himawari Uzumaki.

 El  es un dōjutsu de línea sucesoria procedente del Clan Hyūga. El cual a diferencia del Sharingan, se manifiesta desde el nacimiento en todos los miembros del clan, aunque pueden diferenciarse según el poder que tome en cada persona.

El Byakugan se basa en una visión superior, su usuario puede ver a través de cuerpos, a largas distancias y en un radio de 360°. Tal visión logra un nexo directo con el cerebro y permite al usuario, una vez activado, distinguir las ilusiones de la realidad, por lo que este dojutsu es resistente contra los genjutsus  de más alto nivel.

En el Byakugan se manifiestan dos fases: una pasiva y otra activa. El Byakugan pasivo, es decir, mientras está desactivado, muestra unos ojos malva, ni siquiera cristalinos capaces de ver e interpretar los movimientos del oponente. El Byakugan activo al activarse parece como si las blancas pupilas se agrietasen, a la vez que se marcan todas las venas de las templas de alrededor de los ojos.

Además de otorgar una poderosa visión los usuarios del Byakugan son capaces de ver cosas "invisibles"; así lo mencionó Kakashi en un capítulo: "pocas cosas son invisibles ante esos ojos", permitiendo ver con sumo detalle el sistema circulatorio de chakra de los demás (permitiendo el uso de jūken) y ver los tenketsus del cuerpo, con suficiente claridad como para golpearlos. Es por esta habilidad que puede definir entre los unshin en los que se reparte el chakra igualmente entre los cuerpos. También sirve para detectar cualquier anomalía en el ambiente en caso de que un ninja utilice otro Dōjutsu como se demostró cuando Ao usa su Byakugan para ver como Danzō manipulaba a Mifune valiéndose del Sharingan de Shisui Uchiha. La visión que poseen puede distinguir claramente el plazo de tiempo, por lo que los acontecimientos ocurridos en fracciones de segundo, pasan ante esos ojos en cámara lenta, permitiendo al usuario, no solo esquivar los ataques físicos, si no cualquier suceso que ocurra alrededor de ellos, siempre que se posea cierto nivel de entrenamiento, siendo Neji Hyuga, el heredero más fuerte de estas cualidades en su clan.

 Secuencia de sellos: los principiantes utilizan uma-tora-sello especial-usagi-ne-inu-uma-inu-usagi-tora-ne-. El sello especial es poner las manos como si fuera el tora pero con un solo dedo extendido.
 Secuencia de sellos: cuando se adquiere experiencia en la técnica se suele utilizar la secuencia: ne-inu-sello especial-ne-sello especial.
 Sello: una vez dominada a la perfección se puede activar por medio del último sello especial de la secuencia o sin sellos.

Rinnegan

Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Nagato (implantado), Madara Uchiha, Obito Uchiha (implantado), Sasuke Uchiha, Kaguya Ōtsutsuki, Hagoromo Ōtsutsuki, Momoshiki Ōtsutsuki, Urashiki Ōtsutsuki.

El Rinnegan es el dōjutsu más poderoso de los tres legendarios dōjutsus que existen.

El portador de este ojo es capaz de dominar todos los tipos de chakra elemental, así como el control de la gravedad.

Esta técnica legendaria, era posesión del Sabio de los 6 Caminos, el creador del ninjutsu moderno. Este dōjutsu reencarnó en Madara Uchiha, el cual dice haberlo obtenido poco antes de su muerte. Para obtener este dōjutsu un miembro del clan Uchiha debe combinar sus células con las de un miembro del clan Senju (preferible que el mismo sea la reencarnación de Ashura Ōtsutsuki y que el usuario del clan Uchiha sea la reencarnación de Indra Ōtsutsuki). Madara Uchiha le trasplantó por alguna razón el Rinnegan a Nagato un chico huérfano de la Aldea de la Lluvia. Jiraiya decidió encargarse de cuidar de Nagato y sus compañeros Konan y Yahiko, tras encontrarse con ellos en su andar por el campo de batalla. Al haber perecido su último portador, Nagato, pasa a poseerlo Obito Uchiha quien lo obtiene profanando el cuerpo del primero, diciendo que recuperó lo que le pertenece, haciendo suponer que el Uchiha le dio a Nagato el dōjutsu.

Nagato llevó la técnica a un nuevo nivel, al poder controlar 6 cuerpos extras creados con base en cadáveres a los que incrusta un elemento muy semejante al metal que funge como receptor de chakra en distintas partes de sus cuerpos para tener la capacidad de controlarlos a distancia, así mismo estos expresan en sus ojos el mismo dōjutsu que Nagato y también el dominio de una habilidad/Ninjutsu único por cuerpo, integrando todos una entidad única autodenominada Pain Rikudou. Todo esto provee a Nagato de una visión hexadireccional perdiendo el único punto débil de cualquier otro jutsu ocular, el punto ciego con lo que es prácticamente imposible atacar a alguno de sus cuerpos por sorpresa y concediéndole una gigantesca ventaja en el combate.

Además de esto, el Rinnegan tiene la habilidad de ver barreras de chakra, como la cúpula de chakra que protegía a Konoha y la alertaba de intrusos, cuando Nagato y Konan llegaron a Konoha por primera vez.

Esta técnica ayuda a Nagato a invocar el Gedo Mazo, como se ve en el recuerdo en donde mata a todos excepto a Salamandra Hanzo, quien se teletransporta lejos. Asimismo lo invoca cada vez que va a sellar un Bijuu. Madara explicaría luego que solo un usuario del Rinnegan sería, no solo capaz de invocar el Gedo Mazou, si no que además controlar su poder.

Nagato divide su poder en seis cuerpos, siendo estos: Camino de los Dioses (天道, Tendō); Camino de los Humanos (人間道, Ningendō); Camino de los Demonios (修羅道, Shuradō); Camino de los Animales (畜生道, Chikushōdō); Camino de los Fantasmas Hambrientos (餓鬼道, Gakidō); y Camino del Infierno (地獄道, Jigokudō). Estos cuerpos son cadáveres que Nagato puede manipular, y en caso de no estar, el puede hacer uso del poder de estos seis cuerpos de forma individual, tal como se demuestra cuando es revivido con la técnica de resurrección impura de Kabuto. Parte de estos poderes son la técnica de atraer objetos y repeler objetos; invocación múltiple; crear un centro de gravedad de chakra lanzado al cielo que atrae a los objetos hacia sí mismo destruyendo y aplastando al oponente; quitar el alma el oponente; revivir a los muertos recién caídos; convertir partes de su cuerpo en armas de alta tecnología; y absorber ninjutsus. todas estas técnicas de Nagato, al ser los 7 caminos de Pain, pueden ser resultado de su rinnegan.

Tanto Madara como Sasuke le daría un uso distinto al ya mencionado Doujutsu. Madara utilizando el Susano'o fue capaz (muy posiblemente a través del Camino de los Dioses) de invocar un asteriode que llegó desde el espacio para acabar con todo lo que estuviera en el área de colisión. Por su parte, Sasuke fue capaz de sellar a los Bijuu con el Chibaku Tensei y posteriormente, usar su poder para potenciar en gran medida su propio Susano'o.

Rinne Sharingan
Tipo: Técnica por ingesta del fruto de chakra del Dios Árbol, soporte.
Usuario: Diez Colas, Madara Uchiha, Kaguya Ōtsutsuki.

El Rinne Sharingan (輪廻写輪眼, Ojo Copiador Giratorio de Samsara) es el creador u origen del Rinnegan y el Sharingan. Este ojo se caracteriza por su onda, como el patrón que se extiende a lo largo del globo ocular, con un fino iris rojo y escleróticas, conteniendo nueve tomoe, tres en cada una de las escleróticas. Este ojo especial se manifestó en Kaguya Ōtsutsuki luego que comiera el Fruto de Chakra del Dios Árbol y más tarde sería el único ojo del Diez Colas, una bestia surgida de la fusión de Kaguya con Shinju. Durante la Cuarta Guerra Mundial Shinobi, Madara Uchiha quien se había convertido en el Jinchūriki del Diez Colas, absorbió el tronco del Dios Árbol que se encontraba en el campo de batalla y recuperó sus Rinnegan originales, se acercó a la Luna y el Rinne Sharingan despertó en su frente.

Mediante la utilización del Rinne Sharingan, Kaguya muestra la capacidad de teletransportarse junto con las personas a su alrededor a diferentes dimensiones espacio–tiempo, las cuales controla plenamente pudiendo manipular la naturaleza del en torno a su antojo, como la nieve y el hielo en su mundo helado. El Rinne Sharingan permite proyectar el Tsukuyomi Infinito, un poderoso Genjutsu que al ser lanzado a gran escala como por ejemplo utilizando la Luna puede poner bajo su control a todo el planeta. Por otro lado según lo declarado por Hagoromo Ōtsutsuki, el Rinne Sharingan posee el poder ocular del Sharingan.

Además, tanto Kaguya como Madara luego de lanzar el Tsukuyomi Infinito, pudieron manipular las raíces de Shinju haciendo que se esparcieran por todo el planeta atrapando en capullos a todas las personas atrapadas por el Genjutsu.

Tenseigan
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Toneri Ōtsutsuki, Hamura Ōtsutsuki.

El Tenseigan (転生眼, Tenseigan o literalmente conocido como Ojo de Reencarnación) es un poderoso Dōjutsu despertado por el Clan Ōtsutsuki a partir del Byakugan. Este se caracteriza por una pupila azul rodeada por un iris con forma de flor de color azul y blanca.

El Tenseigan se manifestó por primera vez en Hamura Ōtsutsuki. Utilizando su gran poder, él trajo orden y estabilidad a la Luna. Incluso después de su muerte, los habitantes de la luna trataron al Tenseigan de Hamura como un tesoro y lo consagraron como un objeto religioso, dedicando un plan para preservarlo eternamente.

Es posible manifestar un nuevo Tenseigan al combinar el Chakra de los descendientes de Hamura dentro del Clan Ōtsutsuki y el Clan Hyūga. Cuando un Ōtsutsuki se implanta el Byakugan del Clan Hyūga, la combinación de su chakra terminará transformando el Byakugan en el Tenseigan. Una vez implantado, el Byakugan se sincroniza gradualmente con el chakra del Ōtsutsuki y madurará en el Tenseigan, causando periódicamente a su portador dolorosas pulsaciones en el proceso. Una vez concluida la pulsación final, la cual es la más dolorosa, el Tenseigan estará completo.

Mil años después de la muerte de Hamura, uno de sus descendientes, Toneri Ōtsutsuki a quien habían sellado sus ojos dentro del Buque de Energía al momento de su nacimiento, al ser el último sobreviviente del Clan Ōtsutsuki, concluyó que la humanidad hizo un mal uso del Chakra, estando decidido a cumplir la promesa de mil años despertando el Tenseigan y dejando caer la Luna sobre la tierra, confiando en que su poder ocular lograría restaurarla. Sin embargo, debido a que los ojos de Toneri habían sido sellados, este decidió robar el Byakugan puro de Hanabi Hyūga, secuestrándola y después de tomar sus ojos e implantarselos, Toneri logró despertar el Tenseigan. A pesar de esto, poco después de que el Tenseigan se completara, fue derrotado por Naruto Uzumaki, provocando que su Tenseigan se desvaneciera y se volviera a convertir en un Byakugan para que después Hinata Hyūga recuperara los ojos de su hermana Hanabi Hyūga.

Debido a su nivel de poder y sus características el Tenseigan es fácilmente comparable con el Rinnegan, ya que comparte varias de sus capacidades como el poder controlar las fuerzas atractivas y repulsivas o controlar asteroides al antojo del usuario, con el fin de utilizarlos como armas arrojadizas, similares al Camino Deva.

Con el Tenseigan completo, el usuario es capaz de acceder al Modo Chakra Tenseigan que brinda un aumento en la velocidad, fuerza, resistencia, durabilidad del usuario y la capacidad para flotar, además de tener acceso a la Bola de la Búsqueda de la Verdad lo que le concede al usuario acceso a las cinco naturalezas básicas y al Elemento Yin-Yang. Al infundir las esferas con el Chakra Tenseigan, es capaz de transformarlas y convertirlas en una espada dorada y un vórtice plateado.

El Tenseigan también puede mover la Luna hacia la tierra y alimentar a una poderosa estatua gigante. Su poder ocular es capaz de revivir un planeta en el caso de que fuera destruido.

Ketsuryūgan
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Clan Chinoike.

El Ketsuryūgan (血龍眼, Ketsuryūgan o literalmente conocido como Ojo del Dragón de Sangre) es un dōjutsu que aparece en ciertos individuos del Clan Chinoike. Es reconocido por colorar todo el globo ocular de sus usuarios de color rojizo, otorgándole una apariencia especial a sus usuarios, caracterizado como poseedores de ojos "rojos como la sangre".

El Ketsuryūgan otorga la habilidad de controlar el hierro en la sangre del usuario a placer, así como cualquier otro líquido con una alta concentración de hierro. También otorga excelentes habilidades en el Genjutsu.

Jōgan
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Boruto Uzumaki.

El Jōgan (浄眼, Jōgan o literalmente conocido como Ojo Puro) es un dōjutsu despertado por Boruto Uzumaki en su ojo derecho, posee una pupila apenas visible. En el anime y en el manga tiene una pupila visible, color azulado y cuando lo activa, su esclerótica se vuelve oscura.

En el anime y en el manga, cuando se utilizó en sus días en la Academia Ninja, Boruto no parecía tener la capacidad de activarlo a voluntad propia, sino que el ojo se activaba automáticamente cuando Boruto ponía su atención en una persona en particular o si sentía una presencia maligna. Esta activación parece que no causa mucha tensión, salvo una ligera molestia en el ojo, ya que Boruto no parecía notarlo cuando se activaba, hasta que tiempo después de hablar en uno de sus sueños con Toneri, este se despertaria al día siguiente y viéndose a través de un espejo es capaz de verlo activo por unos segundos. Muchos años después, ya como un adolescente durante su batalla con Kawaki, Boruto es capaz de activarlo a voluntad.

En el anime y en el manga, antes de aparentemente ganar control sobre el ojo, este se activaba de forma independiente en presencia de objetivos peligrosos, ocultos o malignos. El Jōgan es capaz de percibir el flujo de chakra, lo que le permite a Boruto observar los cambios visibles en el chakra de un individuo y también rastrearlo a través del mismo. También,en Boruto tuvo un efecto provocando un aumento de visión y velocidad, también es capaz de observar el Sistema de Circulación de Chakra y determinar un punto clave en él, además de que mostró la capacidad de ver a través de las barreras invisibles que conectan entre dimensiones.

Uno de los animadores del anime, publicó una foto en su blog que muestra a Boruto limpiando su ojo derecho. La leyenda de la imagen se lee como "Jōgan" (浄眼), también hay un texto que lo acompaña que el animador elaboró, explicando que el ojo de Boruto no era ni un Byakugan o Tenseigan, pero era oficialmente llamado "Jōgan". Explicó que el ojo está relacionado con la dimensión del Clan Ōtsutsuki y sus poderes son una combinación de las habilidades del Byakugan por parte de Hinata Hyūga y la Detección de Sentimientos Negativos por parte de Naruto Uzumaki.

A diferencia de muchos el primer enemigo que ha logrado ver activo este Dōjutsu  en combate es el mismo Momoshiki Ōtsutsuki quien mientras estaba en sus sub-consiente después de morir, este le mencionó a Boruto que un día esos ojos (refiriéndose al Jōgan en su ojo) le arrebatarían todo lo que ama. Otro dato importante sobre el Jōgan se revela en el combate contra Urashiki Ōtsutsuki, quien menciona que dicho Dōjutsu en particular para los miembros de su clan es un ojo bastante problemático, debido a la capacidad de este de detectar los portales interdimencionales y predecir por donde saldrá el oponente que utiliza estos portales para atacar, cosa que se vio en el anime durante su encuentro con Boruto y Shinki, el hijo adoptivo de Gaara, mientras trataban de proteger a la bestia con cola, Shukaku de este y llevarlo hasta Konoha para resguardarlo de Urashiki.

Dōjutsu de Ranmaru
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Ranmaru.

El Dōjutsu de Ranmaru, también conocido como los Ojos de Ranmaru es un Kekkei Genkai similar al Byakugan. Incluye visión penetrante, lo que altera los ojos con Kekkei Genkai, y una extensión de partículas de chakra único. Él tenía la habilidad de usar sus habilidades de visión para penetrar las paredes de su pequeña choza y ver el mundo exterior y realizar un genjutsu que crea sistemas circulatorios de chakra a objetos inanimados haciendo que el enemigo ataque al señuelo que puede engañar incluso el Byakugan. Esta capacidad no parece tener el rango del Byakugan, pero en realidad tiene la capacidad para hacer frente al dojutsu de los Hyūga.

A Ranmaru también le permite localizar y rastrear a los demás, mediante la detección de chakra, el chakra desde largas distancias, y los cambios de chakra de un individuo. También es capaz de sentir y saber la cantidad de personas que están presentes. Ranmaru ha demostrado tener una percepción y las facultades de análisis no muy diferentes al Sharingan, lo que significa que Ranmaru puede comprender todos los detalles que él ve para predecir el siguiente movimiento del oponente. Él ha contribuido principalmente a ayudar con esta capacidad a Raiga y hacerlo formidable en la batalla, y podrían haberlo ayudado a convertirse en uno de los Siete Espadachines de la Niebla. También puede ver la propia fuerza de la vida, lo que le permitió determinar que Raiga, que había caído recientemente en la batalla, todavía estaba vivo. También fue capaz de transferir parte de su propia fuerza de vida a Raiga.

Esta línea de sangre no tiene un nombre mencionado, pero cuando se utiliza, los ojos brillan de color rojo. Ranmaru posee poderes que parecen ser la amplia mayoría de los kekkei Genkai, que van desde la ilusión perfecta a dar una fuerza vital a los muertos, los cuales pueden volver a la vida.

Dōjutsu de Shion
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Shion.

El Dōjutsu de Shion también conocido como los Ojos de Shion, hace su primera aparición en Naruto Shippūden: La Película, siendo portado por Shion, una princesa de la tierra de los demonios con la capacidad de sellar a estos mismos, a los cuales ha estado entrenando toda su vida, aunque ella no tenía idea de que el uso del sello era para fusionarse con Mōryō.

Este dōjutsu se manifiesta en dos fases: una pasiva y otra activa. La Pasiva: Mientras está desactivado, muestra unos ojos color púrpura bastante similares al diseño del Byakugan pasivo. La Activa: Se activa involuntariamente, su poder le permite ver el futuro y se basa en predecir y mostrarle la muerte final de alguien pero ella no puede ni activarlo, ni desactivarlo a voluntad, este es un poder único para ver el futuro y es un mecanismo de defensa para proteger a la sacerdotisa, su poder le permite hacer que su espíritu regrese en el tiempo hasta el momento de su muerte, permitiéndole evitar su propia muerte haciendo que alguien más muera en su lugar. Por extraño que parezca, a Shion en verdad le duele que todas esas personas hayan tenido que sacrificarse de modo que ella pudiera cumplir con su deber. Shion hizo 100 predicciones, y nunca se ha equivocado, hasta la predicción sobre de Naruto Uzumaki, que en su esfuerzo por protegerlo, casi pierde su vida. Cuando esto ocurre, sus ojos se transforman y adquieren un diseño parecido a un caleidoscopio violeta.

Dōjutsu de Yome
Tipo: Técnica de línea sucesoria, soporte.
Usuario: Yome.

El Dōjutsu de Yome, también conocido como Los Ojos de Yome, ha ayudado a Yome a ser acreditada por su increíble y excepcional visión. Mientras lo utiliza, sus pupilas se dilatan, lo que le permite rastrear los movimientos y localización de sus enemigos a través de la reflexión de pequeñas gotas de agua. Según Sen, una vez que Yome fija su vista , puede ver a varias docenas de kilómetros de distancia, sin embargo, Yome declaró que una vez que las gotas de agua son evaporadas por el sol, se le complica el uso de esta habilidad y limita su uso por tiempos prolongados. Esto tal vez se deba a que Yome puede dilatar sus pupilas voluntariamente sin depender del sistema nervioso simpático, por lo tanto, la cantidad de luz que recibe el ojo es mayor, por lo que envía mejores señales eléctricas al cerebro a través del nervio óptico, aunque esto es muy peligroso ya que tanta luz puede afectarle al ojo causándole a largo plazo ceguera. Durante el combate, Yome puede utilizar este Dojutsu junto a su flexibilidad para aumentar su capacidad de evasión. Sin embargo una desventaja de esta habilidad es su vulnerabilidad a la luz cegadora, pudiendo ser detenida por un tiempo si se usa en su contra, por ejemplo una bomba de luz.

Véase también
 Genjutsu (Naruto)
 Taijutsu (Naruto)
 Ninjutsu (Naruto)

Referencias

Técnicas de Naruto

Dōjutsu


Dreptul public (în ) este acea parte a dreptului care reglementează relațiile dintre indivizi și instituțiile statului, precum și acele relații interindividuale care sunt de interes public.  Dreptul public este dominat, pe de o parte, de căutarea interesului general, care constituie finalitatea exclusivă a statului și a colectivităților publice, iar, pe de alta,  dreptul public este un drept inegalitar, deoarece interesul general trebuie să primeze față de interesele particulare. În relațiile cu publicul, părțile acționează ca inegal din punct de vedere juridic. Una dintre astfel de părți este întotdeauna statul sau corpul său (oficial) înzestrat cu autoritate; în domeniul dreptului public, relațiile sunt guvernate exclusiv de un singur centru, care este puterea de stat. Comportamentul părților în relațiile de drept privat este determinat de către părți. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul statului de drept, statul trebuie să respecte propriile sale legi și să împiedice arbitrarea în luarea deciziilor.

Dreptul public în domeniul dreptului civil și al jurisdicțiilor de drept comun
Supremația dreptului, este ideea că administrația statului ar trebui să fie controlată de un set de legi originare din antichitatea greacă și revitalizată de filosofii moderni în Franța (Rousseau), Germania (Kant) și Austria în secolul al XVIII-lea. Este legată de poziția puternică a guvernului central în epoca absolutismului luminat și a fost inspirată de Revoluția și iluminarea franceză. Ea s-a dezvoltat mână în mână cu crearea de coduri civile și coduri penale.

Domenii de drept public
Supremația dreptului cuprinde dreptul constituțional, dreptul administrativ, dreptul fiscal și dreptul penal.

Dreptul constituțional
În statele moderne, legea constituțională pune bazele statului. Mai presus de toate, ea postulează supremația legii în funcționarea statului - statul de drept.

Dreptul administrativ
Dreptul administrativ se referă la un corp de lege care reglementează procedurile manageriale birocratice și definește puterile agențiilor administrative.

Dreptul fiscal
Dreptul fiscal, ca ramură a dreptului public, este format din totalitatea actelor normative ce reglementează raporturile juridice fiscale care apar, se modifică și se sting în procesul colectării impozitelor și taxelor de la persoanele fizice sau juridice, care obțin venituri sau dețin bunuri impozabile ori taxabile.

Dreptul penal
Legea penală implică faptul că statul impune sancțiuni pentru infracțiunile definite de persoane sau întreprinderi, astfel încât societatea să își poată atinge marca de justiție și o ordine socială pașnică.

Surse de drept public
Sursele de drept public sunt în primul rând acte generale de acțiune amplă - constituția, legile, decretele. În numele subiecților cu autoritate, ei stabilesc normele cele mai stabile ale relațiilor juridice. Aceste norme acționează ca o bază, pe baza căreia alte norme și reguli sunt dezvoltate în stat.

Sursele de drept public sunt, de asemenea, reglementări care au valoare "software". Acestea includ, în special, declarații care proclamă, de exemplu, obiectivele unui stat, partid, mișcare de masă sau anumite principii ale relațiilor politice și economice sau un curs de reformă pe termen lung.

De asemenea, sursa dreptului public trebuie considerată drept contracte de drept public normativ, de obicei încheiată între reprezentanții oficiali ai unui stat sau o organizație publică și purtătorii unor competențe de autoritate și de reglementare - de exemplu, un reprezentant al unei societăți de stat sau al unui public organizat (asociație, sindicat etc.) ) .

Note

Drept public


Ordinul Sfântului Ștefan (în ) a fost un ordin cavaleresc austriac fondat de împărăteasa Maria Tereza în anul 1764.

În 1938 Miklós Horthy a preluat atribuțiile de mare maestru în calitate de regent al Ungariei. Numele ordinului a fost schimbat în Ordinul Regal Maghiar al Sfântului Ștefan (în , în ).

Ordinul a fost desființat în momentul proclamării Republicii Ungaria în 1946. A fost reinstituit în 2011 ca Ordinul Maghiar al Sfântului Ștefan și rămâne până în prezent cel mai înalt ordin al Ungariei.

Crearea ordinului și condițiile de obținere a calității de membru

Împărăteasa Maria Tereza și fiul ei, împăratul Iosif al II-lea, au făcut mai multe concesii politice pentru a reduce tensiunile în imperiul lor — mai ales între Austria și Ungaria, iar una dintre ele a fost crearea acestui ordin. Calitatea de membru putea fi deținută de diferiții membri ai nobilimii maghiare. Pentru a primi ordinul, potrivit istoricului și colecționarului Stephen Herold,

Însemne

 Marea Cruce – Pentru scopuri ceremoniale era folosit un set complet de haine, urmând tradiția altor ordine precum Ordinul Lâna de Aur și Ordinul Jartierei. Robele erau purpurii și verzi și erau căptușite cu blană de hermină. Un guler aurit era purtat la gât și pe umeri, cu insigna ordinului suspendată de un colan. În situații normale era purtată o eșarfă purpurie, tivită cu verde, pe umărul drept și extinsă la șoldul stâng, având insigna ordinului suspendată de guler. O stea cu opt colțuri era purtată în partea stângă a pieptului. În ultimele zile ale monarhiei, mai ales în timpul Primului Război Mondial, a fost autorizată o purtare mai puțin formală prin care o miniatură (o așa-numită "kleine Decoration") a stelei de pe piept era fixată în centrul panglicii unei cruci de cavaler și era purtată în partea stângă a pieptului, alături de alte ordine și medalii militare, în ordinea importanței.
 Cavaleri Comandori – purtau insigna ordinului la gât, suspendată de o panglică purpurie tivită cu verde. În timpul Primului Război Mondial, o variantă miniaturală din aur a coroanei Sf. Ștefan era purtată pe o cruce de cavaler pentru a-i deosebi de cavaleri și de cavalerii Marii Cruci era purtată în partea stângă a pieptului, alături de alte ordine și medalii militare, în ordinea importanței.
 Cavaleri – purtau insigna ordinului, suspendată de o panglică triplă purpurie, cu margini verzi, în partea stângă a pieptului, alături de alte ordine și medalii militare, în ordinea importanței.

Listă parțială de membri
Lista următoare este o listă parțială a cavalerilor Ordinului Regal Maghiar al Sfântului Ștefan, pe baza mai multor surse enumerate în bibliografie. O listă aproape completă, MAGYAR KIRÁLYI SZENT ISTVÁN REND, este disponibilă online în limba maghiară.

Marii maeștri

 Împărăteasa Maria Tereza (13 mai 1717 – 29 noiembrie 1780), 1764-1780
 Împăratul Iosif al II-lea (13 martie 1741 – 20 februarie 1790), 1780-1790
 Împăratul Leopold al II-lea (5 mai 1747 – 1 martie 1792), 1790-1792
 Împăratul Francisc I (12 februarie 1768 – 2 martie 1835), 1792-1835
 Împăratul Ferdinand I (19 aprilie 1793 – 29 iunie 1875), 1835-1848
 Împăratul Franz Joseph I (18 august 1830 – 21 noiembrie 1916), 1848-1916
 Împăratul Carol I (17 august 1887 – 1 aprilie 1922), 1916-1922; a fost detronat din rangul de împărat și rege după Primul Război Mondial, dar nu a abdicat; a fost beatificat ("Fericitul Carol I") de papa Ioan Paul al II-lea în 2004
 Vitéz Miklós Horthy (18 iunie 1868 – 9 februarie 1957), 1938-1944
 Otto von Habsburg (20 noiembrie 1912 – 4 iulie 2011); a demisionat din rangul de șef al Casei de Habsburg în ianuarie 2007, în favoarea fiului său Karl.
 Karl von Habsburg (n. 11 ianuarie 1961), 2007–prezent

Ordinul Sf. Ștefan - Regatul Ungariei (1764-1918)

Cavaleri ai Marii Cruci

 Prințul Wenzel Anton von Kaunitz (în cehă: Václav Antonin Kounic; 1711 – 1794), diplomat și consilier de politică externă al împărătesei Maria Tereza, cancelarul de stat și consilier privat al lui Iosif al II-lea
 Carl Friedrich Hatzfeldt zu Gleichen (14 septembrie 1718 – 5 septembrie 1793), om de stat austriac; învestit cu Marea Cruce a Ordinul Regal Maghiar al Sfântului Ștefan la 6 mai 1764
 Prințul Anton Esterházy de Galantha (11 aprilie 1738 – 22 ianuarie 1794), căpitanul al Gărzii Maghiare; membru al Ordinului "Lâna de Aur"; fiul feldmareșalului prinț Nicholas (în maghiară "Miklós") Esterházy, protector principal al lui Joseph Haydn; nepotul al feldmareșalului Pal II Antal Esterházy
 Arhiducele Ferdinand de Austria-Este (1 iunie 1754 – 24 decembrie 1806), al patrulea fiu al împăratului Franz I Ștefan și al împărătesei Maria Tereza; moștenitorul prezumtiv al Ducatului de Modena
 Arhiducele Maximilian Franz al Austriei (1756 – 1801), al cincilea fiu al împăratului Franz I Stephen și al împărătesei Maria Tereza; marele maestru al Ordinului Teutonic; arhiepiscop și elector de Köln
 Albert, Duce de Saxonia-Teschen (11 iulie 1738 – 10 februarie 1822), soțul arhiducesei Maria Christine, ginerele împăratului Franz I Stephen și al împărătesei Maria Tereza și cumnat al împăraților Iosif al II-lea și Leopold al II-lea
 Feldmareșalul Karl Josef gróf Batthyany (28 aprilie 1697 – 15 aprilie 1772), feldmareșal al Ungariei
 Samuel von Brukenthal (1721 – 1803), guvernator al Transilvaniei, consilier personal al împărătesei Maria Tereza.
 Ferdinand al III-lea, mare duce de Toscana (6 mai 1769 – 18 iunie 1824), al doilea fiu al împăratului Leopold al II-lea
 Arhiducele Carol, duce de Teschen (5 septembrie 1771 – 30 aprilie 1847), al treilea fiu al împăratului Leopold al II-lea; feldmareșal al Austriei
 Arhiducele Alexandru Leopold de Austria (14 august 1772 – 12 iulie 1795), al patrulea fiu al împăratului Leopold al II-lea; palatin/regent al Ungariei
 Arhiducele Joseph, palatin al Ungariei (9 martie 1776 – 13 ianuarie 1847), al cincilea fiu al împăratului Leopold al II-lea
 Arhiducele Johann de Austria (20 ianuarie 1782 – 11 mai 1859), al șaselea fiu al împăratului Leopold al II-lea; regent al Ducatului de Stiria, naturalist, industriaș
 Arhiducele Rainer de Austria (30 septembrie 1783 – 16 ianuarie 1853), al șaptelea fiu al împăratului Leopold al II-lea; vicerege al Regatului Lombardia-Veneția
 Arhiducele Ludovic al Austriei (13 decembrie 1784 – 21 decembrie 1864), al optulea fiu al împăratului Leopold al II-lea; feldmareșal al Austriei; șeful Conferinței de Stat (Regența) pentru împăratul Ferdinand

 Arhiducele Rudolf al Austriei (8 ianuarie 1788 – 24 iulie 1831), al nouălea fiu al împăratului Leopold al II-lea; arhiepiscop de Olomouc; cardinal al Bisericii Catolice din 4 iunie 1819
 Feldmareșalul Karl Phillip Fürst zu Schwarzenberg (18 aprilie 1771 – 15 octombrie 1820), feldmareșal al Austriei și comandant suprem al Marii Armate a Boemiei în timpul Războaielor Napoleoniene.
 Feldmareșalul Alfred Fürst zu Windisch-Graetz (11 mai 1787 – 21 martie 1862), feldmareșal al Austriei și comandant-șef al armatei austriece în timpul Revoluției Maghiare din 1848-1849
 Feldmareșalul Heinrich Hermann Josef Freiherr von Heß (1788 – 1870), feldmareșal al Austriei și șef de personal al împăratului Franz Josef
 Friedrich Ferdinand graf von Beust (13 ianuarie 1809 – 24 octombrie 1886), ministru al afacerilor externe al Regatului Saxonia, ulterior consilier particular al lui Franz Josef, după ce l-a asistat în obținerea tronului Ungariei;
 Arhiducele Albert, Duce de Teschen (3 august 1817 – 2 februarie 1895), fiul arhiducelui Carol; feldmareșal al Austriei; guvernator al Ungariei
 Arhiducele Francisc Carol al Austriei (7 decembrie 1802 – 8 martie 1878), al doilea fiu al împăratului Francisc I și fratele mai mic al împăratului Ferdinand; membru al Conferinței de Stat (Regența) pentru fratele său mai mare, împăratul Ferdinand; tatăl împăratului Franz Josef al Austro-Ungariei și al împăratul Maximilian al Mexicului

 Prințul Klemens Wenzel von Metternich (15 mai 1773 – 11 iunie 1859), ministru de stat, om politic și diplomat
 Napoleon al II-lea al Franței (20 martie 1811 – 22 iulie 1832), rege al Romei, împărat titular al francezilor și duce de Reichstadt; fiul împăratului Napoleon Bonaparte al francezilor și al celei de-a doua soții a lui, arhiducesa Maria-Luiza a Austriei
 Contele Alfred Josef Potocki (1817 – 15 mai 1889), membru al Casei Magnaților Austrieci și al Dietei Galiției; vicerege al Galiției, ministru-președinte (prim-ministru) al Austriei, 1870 – 1871
 Franjo (Francis) Haller de Hallerkeö (1796 – 1875), "ban" (vicerege) al Croației, 16 iunie 1842 – 1845
 Contele Gyula Andrássy de Csíkszentkirály et Krasznahorka (în maghiară: csíkszentkirályi és krasznahorkai gróf Andrássy Gyula) (3 martie 1823 – 18 februarie 1890), om politic și diplomat maghiar; primul premier constituțional al Ungariei
 Împăratul Maximilian al Mexicului (6 iulie 1832 – 19 iunie 1867), arhiduce al Austriei și prinț al Ungariei și Boemiei; al doilea fiu al arhiducelui Franz Karl; frate al împăratului Franz Josef I al Austro-Ungariei
 Arhiducele Joseph Karl de Austria (2 martie 1833 – 13 iunie 1905), al doilea fiu al arhiducelui Joseph (palatin al Ungariei); General der Kavalerie în Armata Austro-Ungară (K.u.K.)
 Arhiducele Carol Ludovic al Austriei (30 iulie 1833 – 19 mai 1896), al treilea fiu al arhiducelui Franz Karl; frate al împăratului Franz Josef al Austro-Ungariei și al împăratului Maximilian al Mexicului; tatăl arhiducelui Franz Ferdinand; bunicul împăratului Carol I al Austro-Ungariei
 Feldmareșalul Alexander von Krobatin (1849 – 1933); feldmareșal al Austro-Ungariei
 Feldmareșalul Hermann Kövess von Kövessháza (1854 – 1924); feldmareșal al Austro-Ungariei; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 26 martie 1918
 Feldmareșalul Eduard von Böhm-Ermolli (12 februarie 1856 – 9 decembrie 1941), feldmareșal al Austro-Ungariei; general de armată onorific al Cehoslovaciei, 1928; Generalfeldmarschall onorific al Germaniei, 1938
 Arhiducele Friedrich, Duce de Teschen (4 iunie 1856 – 30 decembrie 1936), fiul cel mare al arhiducelui Karl Ferdinand; feldmareșal al Austriei și comandant suprem al Armatei K.u.K.; finul și moștenitorul arhiducelui Albrecht, Duce de Teschen; fratele feldmareșalului arhiduce Eugen; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 1 mai 1894

 Prințul moștenitor Rudolf (21 august 1858 – 30 ianuarie 1889), arhiduce al Austriei și prinț moștenitor al Ungariei
 Arhiducele Eugen al Austriei (21 mai 1863 – 30 decembrie 1954), al treilea și cel mai tânăr fiu al arhiducelui Karl Ferdinand; feldmareșal al Austro-Ungariei; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 30 martie 1911; ultimul mare maestru habsburgic al Ordinului Teutonic (1894 – 1923)
 Arhiducele Leopold Salvator al Austriei (15 octombrie 1863 – 4 septembrie 1931), nepotul lui Ferdinand al IV-lea, mare duce de Toscana; general-colonel și inspector general al artileriei în Armata Austro-Ungară (K u.K.)
 Arhiducele Franz Ferdinand de Austria-Este (18 decembrie 1863 – 28 iunie 1914), fiul cel mai mare al arhiducelui Carl Ludwig; succesorul lui Francisc al V-lea, duce de Modena; moștenitorul împăratului Franz Josef al Austro-Ungariei; unchiul împăratului Carol I al Austro-Ungariei
 Arhiducele Otto Franz al Austriei (21 aprilie 1865 – 1 noiembrie 1906), al doilea fiu al arhiducelui Carl Ludwig; fratele arhiducelui Franz Ferdinand; tatăl împăratului Carol I al Austro-Ungariei
 Contele István Tisza de Borosjenő et Szeged (22 aprilie 1861 – 31 octombrie 1918), prim-ministru al Ungariei (1903 – 1905 și 1913 – 1917)
 Generaloberst Friedrich Graf von Beck-Rzikowsky (21 martie 1830 – 9 februarie 1920), președinte al Cancelariei Militare, general adjutant al împăratului și șeful Statului Major General
 General der Kavalrie Alexander Graf von Üxküll-Gyllenband (2 octombrie 1836 – 13 iulie 1915), consilier privat și membru pe viață al Camerei Magnaților; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sfântului Ștefan la 12 august 1907
 Prințul Ladislaus Batthyány-Strattmann (28 octombrie 1870 – 22 ianuarie 1931), nobil prin naștere, medic prin educație; și-a dedicat viața îngrijirii gratuite a țăranilor și este amintit ca "Medicul Săracilor", membru al Camerei Superioare din 1915; învestit cu Ordinul Lâna de Aur, cu Ordinul Regal Maghiar al Sfântului Ștefan și cu Ordinul Papal Pintenul de Aur în 1915; beatificat ("Fericitul László") de papa Ioan Paul al II-lea în 2003
 Generaloberst Karl Freiherr von Pflanzer-Baltin (1855 – 1925), comandant al Armatei a 7-a (K.u.K.), șeful de stat major al Corpului 11 și inspector general al cavaleriei și mai târziu al infanteriei; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sfântului Ștefan la 25 august 1918
 Generaloberst Eduard Graf von Paar (12 mai 1837 – 1 februarie 1919), general adjutant al împăratului
 Generaloberst Arthur frhr von Bolfas (16 aprilie 1838 – 9 decembrie 1922), șef al statului major al Corpului 14, șef al Cancelariei Militare și general adjutant al împăratului
 Arhiducele Joseph August de Austria (9 august 1872 – 6 iulie 1962), fiul arhiducelui Joseph Karl; feldmareșal al Austro-Ungariei; a susținut că i-a fost acordat (de către împăratul Carol I) o decorație de război în grad de Mare Cruce în octombrie 1918
 Géza Baron Fejérváry de Komlós-Keresztes (1833 – 1914), general maghiar și prim-ministru al Ungariei (1903 – 1907); învestit cu Ordinul Regal Maghiar al Sfântului Ștefan în rang de cavaler (1875), cavaler comandor (1882) și Mare Cruce (1901).
 Viceamiralul Miklós Horthy von Nagybánya (18 iunie 1868 – 9 februarie 1957), viceamiral al Marinei Austro-Ungare (K.u.K.), comandantul-șef al Flotei Imperiale și regent al Ungariei.

 Regele Ernest Augustus de Hanovra (5 iunie 1771 – 18 noiembrie 1851), rege de Hanovra & duce de Cumberland, al cincilea fiu al regelui George al III-lea al Marii Britanii, învestit în timpul unei vizite diplomatice a prințului Metternich
 Giustino Fortunato (20 august 1777 – 22 august 1862), prim-ministru al Regatului celor Două Sicilii (1849 – 1852), învestit în 1850
 George al V-lea de Hanovra (27 mai 1819 – 12 iunie 1878), învestit în timp ce era prinț moștenitor în timpul unei vizite diplomatice a prințului Metternich
 Sir George Hamilton-Gordon, al 4-lea conte de Aberdeen (28 ianuarie 1784 – 14 decembrie 1860), prim-ministru al Regatului Unit (1852 – 1855)
 Wilhelm I (22 martie 1797 – 9 martie 1888), rege al Prusiei și împărat german
 Friedrich al III-lea (18 octombrie 1831 – 15 iunie 1888), rege al Prusiei și împărat german, învestit în timp ce era prinț moștenitor
 Eduard al VII-lea al Regatului Unit (9 noiembrie 1841 – 6 mai 1910), rege al Regatului Unit al Marii Britanii (1901 – 1910); învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 13 iunie 1867
 Chulalongkorn, regele Siamului (1868 – 1910), învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan în 1869
 Wilhelm al II-lea (27 ianuarie 1859 – 5 iunie 1941), rege al Prusiei și împărat german (1888 – 1918); învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan în 1872
 Alfred, Duce de Saxa-Coburg și Gotha (1844 – 1900), duce de Edinburgh și Saxa-Coburg și Gotha; amiral al Flotei Marinei Regale Britanice; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan în 1873
 Prințul Arthur, Duce de Connaught și Strathearn (1850 – 1942), duce de Connaught și Strathearn; feldmareșal al Armatei Britanice; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan în 1873
 Nicolae al II-lea al Rusiei (1868 - 1918), împărat al Rusiei (1 noiembrie 1894 – 15 martie 1917); învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 6 mai 1884
 Feldzeugmeister Prințul Wilhelm de Württemberg (20 iulie 1828 – 6 noiembrie 1896), învestit la 18 octombrie 1891. Guvernator al Bosniei-Herțegovina
 Prințul Leopold al Bavariei (9 februarie 1846 – 28 septembrie 1930), fiul prințului regent Luitpold al Bavariei (1821 – 1912) și al arhiducesei Augusta a Austriei (1825 – 1864); feldmareșal (Generalfeldmarschall) al Bavariei; comandant al trupelor germane și austro-ungare de pe Frontul de Est în timpul Primului Război Mondial
 Porfirio Diaz (15 septembrie 1830 – 2 iulie 1915), ales de șapte ori președinte al Mexicului, învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 30 septembrie 1901
 Ferdinand I al Bulgariei (26 februarie 1861 – 10 septembrie 1948), țar al Bulgariei (7 iulie 1887 – 3 octombrie 1918)
 Alfonso al XIII-lea al Spaniei (17 mai 1886 – 28 februarie 1941), rege al Spaniei (17 mai 1886 – 14 aprilie 1931)
 George al V-lea al Regatului Unit (3 iunie 1865 – 20 ianuarie 1936), rege al Marii Britanii (6 mai 1910 – 20 ianuarie 1936); învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan în 1902
 Großadmiral Alfred von Tirpitz (19 martie 1849 – 6 martie 1930), mare amiral și secretarul de stat al Oficiului Naval Imperial al Marinei Imperiale Germane în timpul Primului Război Mondial; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 30 august 1911
 Gennaro Granito Pignatelli di Belmonte (10 aprilie 1851 – 16 februarie 1948), cardinal italian al Sfintei Biserici Romane, nunțiul apostolic în Austro-Ungaria (1904 – 1911), decanul Sfântului Colegiu al Cardinalilor, mai târziu mare prior al Romei al Ordinului Suveran Militar de Malta; învestit cu Marea Cruce a Ordinului Regal Maghiar al Sf. Ștefan la 30 august 1911
 William John Arthur Charles James Cavendish-Bentinck, al 6-lea Duce de Portland (28 decembrie 1857 - 26 aprilie 1943)
 Generalfeldmarschall August von Mackensen (6 decembrie 1849 – 8 noiembrie 1945), feldmareșal prusac
 Mindaugas al II-lea al Lituaniei (Wilhelm Karl Florestan Gero Crescentius von Württemberg, prinț de Urach, conte de Württemberg; 30 mai 1864 – 24 martie 1928), al 3-lea duce de Urach; regele ales, dar neîncoronat al Lituaniei (11 iulie – 2 noiembrie 1918); învestit în 1917
 Zog I al Albaniei (Ahmet Muhtar Bej Zogolli, mai târziu Zogu) (8 octombrie 1895 – 9 aprilie 1961), prim-ministru (1922-1924) și președinte al Albaniei (21 ianuarie 1926 – 1 septembrie 1928), rege al albanezilor (9 septembrie 1928 - 7 aprilie 1939)
 Pedro al II-lea al Braziliei (2 decembrie 1825 – 5 decembrie 1891), împărat al Imperiului Braziliei (7 aprilie 1831 – 15 iunie 1889)

Cavaleri comandori

 Johann Karl Chotek, conte de Chotkov și Wognin (1704 – 1787), om de stat și cancelar al Boemiei; Feldzeugmeister; învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764; mai târziu învestit cu Marea Cruce (1765)
 Leopold Stephen Graf Pálffy (n. 1716), învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764; mai târziu învestit cu Marea Cruce (1765)
 Heinrich Kajetan Graf Blumegen (1715 – 1788), Landeshauptleute al Boemiei; învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764; mai târziu învestit cu Marea Cruce (1765)
 Johann Vencel Graf Paar, învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764; mai târziu învestit cu Marea Cruce (1765)
 Fetete Georgy Graf Galanthai (1741 – 1803), învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764
 Ludwig Friedrich Riechsgraf von Zinzendorf und Pottendorf (1721–1780), învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1764
 Johann Amadeus Franz de Paula Baron von Thugut (24 mai 1733 – 28 mai 1818), diplomat austriac (1769 – 1793); ministrul de externe al Austriei (1793–1800)
 Contele Charles Emerick Alexander von Rewischny (Rewitzky) (1737–1793), diplomat maghiar
 Miklós (Nicolae) grof Vay (1802–1894), membru al Consiliului de stat maghiar și al Parlamentului ungar; a investit drept Cavaler Comandor, 1846.
 Ferenc (Francisc) grof Haller, ban al Croației, învestit cu crucea de cavaler comandor la fondarea Ordinului în 1847
 Feldzeugmeister Franz graf Gyulay (1798–1868), ministrul austriac de război; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1848
 Cardinalul János Scitovszky (1785–1866), episcop de Rozsnyó și Pécs; cardinal (din 1853); învestit cu crucea de cavaler comandor în 1849
 Cardinalul Juraj Haulik (1788–1869), arhiepiscop de Zagreb și ban al Croației; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1849
 Ferenc (Francisc) grof Zichy (1811–1900), secretar de stat pentru comerț în 1848, și mai târziu ambasador al Austro-Ungariei la Constantinopol; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1849
 Imre Batthyány (1781–1874), jurist și lord locotenent al Letoniei; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1861
 Stephen Melczer (1810–1896), membru al Consiliul de stat și Casei Magnaților din Ungaria; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1867.
 Baronul Levin Rauch de Nyék (1819-1890), vicerege al Croației-Slavonia și al Regatului Croația-Slavonia timp de patru ani (1867-1871); învestit cu crucea de cavaler comandor în 1869.
 Joseph Szlávy (1818-1900), prim-ministru al Ungariei și mai târziu președinte al Casei Magnaților; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1869.
 Baronul Béla Orczy, ministru al apărării și ministru de interne; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1873.
 Feldzeugmeister Franz von Uchatius (1811–1881), expert artilerist și membru al Academiei Vieneze de Științe; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1875.
 Károly Csemegi (1826 – 1899), judecător și jurist maghiar; a avut un rol esențial în elaborarea primului cod penal al Ungariei (1878); primul judecător președinte al Curții Supreme de Justiție a Ungariei; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1878.
 Sándor Matlekovits (1842 – 1925), economist maghiar și autor al mai multor tratate privind politica comercială în cadrul Imperiului Austro-Ungar; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1885.
 Ferenc Beniczky, aristocrat maghiar și intendent al Academiei de Muzică din Budapesta și al Operei din Budapesta, din 1888; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1890.
 Alajos Daruváry (1826 – 1912), politician, membru al ambelor camere ale Parlamentului Maghiar, vicepreședinte (1898 – 1900); învestit cu crucea de cavaler comandor în 1892.
 Generaloberst Artur von Bolfras (1838–1922), președinte al Cancelariei Militare și general adjutant al lui Franz Josef I (1889 – 1917); învestit cu crucea de cavaler comandor în 1892.
 dr. Heinrich Wittek (1844–1930), politician austriac: director general al Ministerului de Comerț (1886–1897), ministru al căilor ferate (1897 – 1905); învestit cu crucea de cavaler comandor în 1893.
 Andor Semsey (1833–1923), naturalist și geolog maghiar; viitor membru al Parlamentului Ungar; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1896.
 Dr. Miksa Falk, profesor de limba maghiară a împăratului Franz Josef I și strămoș al actorului Peter Falk; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1898.
 Feldzeugmeister Oskar Potiorek (1853-1931), comandantul Corpului III (1897); viitor inspector general al Armatei K.u.K. (1911 - 1913), guvernator militar al Bosniei-Herțegovina (1912 - 1914) și comandantul Armatei a 6-a (1914) ; învestit cu crucea de cavaler comandor în 1906.
 Baronul Guenther Heinrich von Berg (1765–1843), om de stat german, învestit cu crucea de cavaler comandor la 9 iunie 1820.

Cavaleri

 Johann Christoph frhr von Bartenstein (1689 – 1767), om de Stat și Consilier de stat la Karl VI, responsabil pentru obținerea succesiune de Maria Tereza la tron, tutore personal / educator de Josef II; Director al Casei Arhive; învestit cu crucea de cavaler la fondarea Ordinului în 1764
 Johann Anton Graf Pergen (1725 – 1814), învestit cu crucea de cavaler la fondarea Ordinului în 1764
 Friedrich frhr von Binder, învestit cu crucea de cavaler la fondarea Ordinului în 1764; învestit mai târziu cavaler comandor (1765)
 Koller Ferenc Nagymányai, învestit cu crucea de cavaler la fondarea Ordinului în 1764; învestit mai târziu cavaler comandor (1765)
 Franz Anton Felix Edler von Zeiller (14 ianuarie 1751 – 23 august 1828), curtea regal și imperial; jurist, savant, teoretician și filozof, membru al Academiei; învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1810
 Feldzeugmeister Joseph frhr Philippovic von Philippsberg (30 aprilie 1818 – 6 august 1889), comandant al Armatei a 2-a (K.u.K.) și veteran al campaniilor din Croația, Prusia, Bosnia și Herțegovina; învestit cu crucea de cavaler al ordinului la 24 noiembrie 1864
 General der Kavallerie Arthur frhr von Gieslingen (19 iunie 1857 – 3 decembrie 1935), membru al Statului Major General, comandant al Academiei Militare Tereziene, comandant de divizie în timpul Primului Război Mondial și membru al Consiliului Privat; învestit cu crucea de cavaler al ordinului la 12 martie 1909
 Feldmarschalleutnant Rudolph Schamshula, membru al Statului Major General, șef al Biroului de Comunicații și viitor comandant al Diviziei 52 Infanterie în timpul Primului Război Mondial, învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Oberst Ludwig von Sündermann, șeful statului major al Corpului VIII în timpul Primului Război Mondial, învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Generalmajor Johann Straub von Burgauhof (14 noiembrie 1866 – 18 octombrie 1929), membru al Statului Major General; șef și comandant al Căilor Ferate Militare; învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Generalmajor Josef von Ritter Paić (26 septembrie 1867 – 21 aprilie 1933), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Feldmarschalleutnant Árpád Kiss von Nagy-Sittke (10 septembrie 1859 – 6 martie 1921), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Feldmarschalleutnant Kolomann Török von Harasztos (16 octombrie 1858 – 3 iunie 1926), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Generalmajor Heinrich Graf von Hoyos (4 iunie 1865 – 28 aprilie 1955), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Feldmarschalleutnant Karl Andreas Aloys frhr von Bienerth (20 aprilie 1825 – 5 martie 1882), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Oberst Theodor Zeynek (1873 – 1948), membru al Statului Major General; învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Maiorul Rudolf Kundmann, membru al Statului Major General; adjutant al șefului de stat major Hötzendorf; a ținut un jurnal despre anii în care a lucrat în Statul Major General; învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918
 Generalmajor Anton Hellebronth von Tiszabeö (n. 20 decembrie 1858), învestit cu crucea de cavaler al ordinului în 1918

Ordinul Regal Maghiar al Sfântului Ștefan - Regatul Ungariei (1920-1946)
După dizolvarea Austro-Ungariei, Ungaria și Austria nu au putut încheia un acord juridic privind drepturile de acordare a ordinului. Baza discuției a fost calitatea Mariei Tereza ca fondatoare a ordinului: suveran al Ungariei, suveran al Austriei sau împărăteasă a Sfântului Imperiu Roman. În 1938, când Austria a încetat să mai existe ca stat succesor de jure al Austro-Ungariei și a devenit parte a Germaniei, Horthy a emis la 4 noiembrie 1938 un act adițional la statutul Ordinului care a susținut că atâta timp cât conducerea regatului este deținută de regent, el exercită, de asemenea, atribuțiile marelui maestru al ordinului.

Cavaleri ai Marii Cruci

 Contele Pál Teleki de Szék (1879 – 1941), prim-ministru al Ungariei și cercetaș șef al Asociației Cercetașilor Maghiari, învestit în 1940

 Hermann Göring, Reichsmarschall al Germaniei Naziste

 Joachim von Ribbentrop, ministrul afacerilor externe al Germaniei Naziste

 Galeazzo Ciano, ministrul afacerilor externe al Italiei

 Jusztinián György Serédi (1884 – 1945), cardinal al Ungariei, învestit în 1944

Cavaleri comandori

 István Uray, șeful de cabinet al regentului, învestit în 1943

Ordinul Maghiar al Sfântului Ștefan - Ungaria (din 2011)
După reinstituirea ordinului în 2011, au fost învestite următoarele persoane:

 János Áder (n. 9 mai 1959), președinte al Ungariei. Potrivit legii CCII/2011 și a Constituției Ungariei președintele Ungariei primește automat Marea Cruce a Ordinului Sfântului Ștefan.
 Krisztina Egerszegi (n. 16 august 1974), înotătoare maghiară deținătoare de record mondial și una dintre cele mai mari campioane olimpice maghiare din epoca modernă. Ea a participat la trei jocuri olimpice (1988, 1992 și 1996) și este cvintuplă campioană olimpică. A fost învestită în 2013.
 Alexandre Lamfalussy (26 aprilie 1929 – 9 mai 2015), economist și bancher belgian de origine maghiară. A fost învestit în 2013.
 Imre Kertész (9 noiembrie 1929 - 31 martie 2016), scriitor maghiar, supraviețuitor al unui lagăr de concentrare din perioada Holocaustului, laureat în 2002 cu Premiul Nobel pentru Literatură. A fost învestit în 2014.
 Ernő Rubik (n. 13 iulie 1944), inventator maghiar, arhitect și profesor de arhitectură. El este cel mai bine cunoscut pentru inventarea de puzzle-uri mecanice, inclusiv Cubul Rubik (1974), Rubik's Magic, Rubik's Magic: Master Edition și Rubik's Snake. A fost învestit în 2014.
 Judit Polgár (n. 23 noiembrie 1976), mare maestră maghiară de șah. Este considerată în general cea mai mare jucătoare de șah din istorie. A fost învestită în 2015.
 Peter Eötvös (n. 2 ianuarie 1944), compozitor și dirijor maghiar. A fost învestit în 2015.
 Éva Marton (n. 18 iunie 1943), soprană dramatică maghiară, cunoscută în special pentru interpretarea rolurilor titulare din operele Turandot și Tosca ale lui Puccini și a altor roluri din operele wagneriene. A fost învestită în 2016.
 Ádám Makkai (n. 16 decembrie 1935), dublu laureat al Premiului Kossuth, poet, lingvist și traducător maghiar, profesor emerit al Universității din Illinois. A fost învestit în 2016.
 Primatul Péter Erdő (n. 25 iunie 1952), cardinal maghiar, arhiepiscop romano-catolic de Esztergom-Budapesta, profesor și fost rector al Universității Catolice "Pázmány Péter" din Budapesta. A fost învestit în 2017.
 Tamás Vásáry (n. 11 august 1933), pianist și dirijor maghiar. A fost directorul artistic al Royal Northern Sinfonia în perioada 1979-1982, împărțind postul cu Iván Fischer. Ulterior, el a fost dirijor principal al Bournemouth Sinfonietta în perioada 1989-1997. Între 1993 și 2004 a fost dirijor principal al Orchestrei Simfonice Radiofonice Maghiare. A fost învestit în 2017.
 Paul Demeny (n. 24 decembrie 1932), demograf maghiar. El a inventat conceptul de sistem de votare Demeny. A fost învestit în 2018.

Note

Bibliografie

Legături externe

 2011 CCII law from njt.hu

Sfântul Ștefan
Sfântul Ștefan

Ordinul Sfântul Ștefan al Ungariei


Lubomirski-Palast steht für
Lubomirski-Palast (Warschau)
Lubomirski-Palast (Przemyśl)
Lubomirski-Palast (Rzeszów)
"Lubomirski-Palast", Szustra-Palast, Warschau
Lubomirski-Palast (Lublin)
Lubomirski-Palast (Lwiw)

Lubomirski-Palast


Nouăsprezece trandafiri sau 19 trandafiri (Les dix-neuf Roses) este un roman scurt de Mircea Eliade. Este un roman fantastic inspirat de mitul lui Orfeu. A fost scris la Eygaliéres în august-septembrie, 1978 și Chicago în februarie 1979. A apărut în 1982 ca Les dix-neuf Roses, tradus din română de Alain Paruit. (editura Gallimard, Paris, ISBN 2-07-025382-1). În limba română a apărut la Editura Românul în 1991.

Note

Romane fantastice
Romane de Mircea Eliade
Romane din 1980

Nouăsprezece trandafiri


Agave tenuifolia ist eine Pflanzenart aus der Gattung der Agaven (Agave). Ein englischer Trivialname ist "Weeping Agave".

Beschreibung
Agave tenuifolia  bildet durch rhizomatöse Verzweigungen dichte Gruppen. Die offenen Rosetten sind locker angeordnet. Die dünnen, biegbaren, herabfallenden, längsgestreiften, grünen lanzettenförmig variabel angeordneten Blätter sind 30 bis 90 cm lang und 0,5 bis 1,5 cm breit. Die hornigen Blattränder sind fein gezahnt. Der braune bis rötliche Enddorn ist 0,5 bis 1 cm lang.

Der ährige, gerade Blütenstand wird 1 bis 2,5 m hoch. Die gelben bis grüngefärbten Blüten sind 23 bis 30 mm lang und erscheinen paarig am oberen Teil des Blütenstandes. Die Blütenröhre ist 12 bis 15 mm lang.

Die kugel- bis eiförmigen dreikammerigen Kapselfrüchte sind bis 10 mm lang. Die mondförmigen, schwarzen Samen sind bis 3 mm lang und bis 2 mm breit.

Systematik und Verbreitung
Agave tenuifolia wächst in Mexiko, in den Bundesstaaten Tamaulipas und Querétaro an Kalksteinhängen in Waldland, in 450 bis 1500 m Höhe.

Die Erstbeschreibung durch Sergio Zamudio und Emiliano Sánchez Martinez ist 1995 veröffentlicht worden.

Agave tenuifolia ist ein Vertreter der Sektion Striatae. Sie weicht durch die spezielle Blatt- und Blütenstruktur von den anderen Vertretern der Sektion ab. Charakteristisch sind die offenen Rosetten mit den dünnen, herabfallenden, biegbaren, längsgestreiften variabel angeordneten Blättern. Die Art ist verwandt mit Agave striata, die aber durch Größe, Blatt- und Blütenstruktur abweicht.

Literatur

Einzelnachweise

Weblinks

Agaven
Tenuifolia

Agave tenuifolia


WRDG (105.3 FM, "105-3 The Beat") is an Atlanta radio station broadcasting a mainstream urban radio format. The station's transmitter is located in Newnan, Georgia and targets metro Atlanta, also covering its city of license of Bowdon, Georgia. It is owned by iHeartMedia and operates from studios located at the Peachtree Palisades building in the Brookwood Hills district of Atlanta.

History

Country (1994-2002)
The station began in May 1994 as country-music "Y 105.5" WYAI-FM, a class-A serving Carrollton to the west-southwest of metro Atlanta.  Having co-channel RF interference with station WCHK-FM 105.5 in Canton, Georgia (north-northwest of Atlanta), both stations changed radio frequencies (the other station now being WBZY 105.7) and moved closer to Atlanta.

1980s hits (2002-2004)
In late February 2002, the station upgraded to a class C1 as an Atlanta move-in. To create hype, the station stunted with classical music and comedy bits. 105.3 officially debuted as WMAX-FM "105-3 The Max", playing all 1980s music, on February 18, 2002, with "Video Killed the Radio Star" by The Buggles being the first song played.

Hot talk (2004)
On January 30, 2004, at 6 p.m., after playing "It's The End of the World" by R.E.M., it became a hot talk station known as "Real Radio 105.3" that aired talk on weekdays; 1980s music would remain on weekends.  The WMAX-FM callsign now resides on another iHeartMedia station in Holland, Michigan, which is currently branded as "96.1 The Game."

Spanish music (2004-2005)
On September 15, 2004, at 10 a.m., following "The MJ Morning Show", the station began stunting with a heartbeat sound effect and Spanish-language liners promoting the upcoming launch of a new format. At 11 p.m. that evening, the station changed to Latin Top 40 as WWVA-FM "Viva 105.3", as part of efforts by owner iHeartMedia (then Clear Channel Communications) to expand into Hispanic radio markets. During the last quarter of 2004, it was the second-top-rated radio station in Atlanta.

Alternative rock (2005-2006)
On May 5, 2005, WWVA-FM would begin simulcasting on 105.7 FM, displacing oldies-formatted "Cool 105.7", as part of a frequency and format shuffle. After four days of simulcasting and a brief stunt of a loop directing listeners to the new frequency, WBZY's alternative rock format would move from 96.7 to 105.3 as "105.3 the Buzz" ("Viva" would then also begin simulcasting on 96.7 FM on May 17, also after a brief simulcasting period). For two weeks, the calls of 105.3 were changed to WLCL, so the local media would not be able to predict the move. After the switch, the calls were changed to WBZY.

Spanish music (2006-2020)
On November 17, 2006, at 9 a.m. EST, The Buzz ceased operations. Some of the on-air staff were fired and others moved down the dial to sister station WKLS FM 96.1, which was changed from "96 Rock" to "Project 9-6-1".  For several days, WBZY simulcast the new station until it began a loop telling listeners to tune into the new station, as well as advertising the new format of the station. The 105.3 frequency debuted a new Regional Mexican format under the name El Patrón on November 26 at 9 a.m. EST.

On October 19, 2009, sister station WWVA-FM (then known as Viva 105.7), who had been broadcasting a Spanish AC format, flipped to rhythmic AC as "Groove 105.7", thus leaving WBZY as Atlanta's only FM Spanish-language station.  This move prompted Clear Channel to merge 105.7's Spanish adult contemporary format with 105.3's regional Mexican format. The "Viva" format has moved to El Patrón's HD-2 channel.

WBZY-HD2 as Mia from iHeartRadio (2013-present)
Near the end of September 2013, Clear Channel's iHeartRadio online, commercial-free Spanish contemporary hit music formatted station known as Mia, began broadcasting on WBZY-HD2. Previously, Mia was an online-only station on iHeartRadio with no local origin. However, with its beginning on WBZY-HD2, it began to identify itself as "WBZY-HD2, Bowdon, Georgia" at the top of every hour, even when listened to on iHeartRadio. Radio personalities on Mia originate from other iHeartMedia-owned stations like Humberto "El Gato" Rodríguez Calderón from WZTU in Miami and Paula Andrea from WBZY itself.

At 5 p.m. on November 8, 2018, WBZY flipped to Spanish CHR, branded as "Z105.3". In July of the following year, the branding changed slightly to "105.3 La Z", though it would revert to the "Z105.3" branding the next year.

Urban (2020-present)
On April 20, 2020, sister station WRDA assumed the format of WBZY, both frequencies simulcasting as a means of transition for the "Z" format. At Midnight on May 4, 2020, in the middle of "Limbo" by Daddy Yankee, WBZY dropped the simulcast and assumed the mainstream urban format of WRDG as "105.3 The Beat" (the first song on The Beat was "High Fashion" by one-time Atlanta native Roddy Ricch), as the 105.3 frequency had a much larger signal coverage (at 61,000 watts), albeit covering the Atlanta Metropolitan area from the southwestern portion of the market (roughly 80% of Fulton and DeKalb counties, a majority encompasses the city of Atlanta based on its primary signal coverage). Like the WRDA simulcast, this was a temporary simulcast; on May 18, WRDG switched to a simulcast of WBZY as WBZW. The WBZY call letters would move to 105.7 FM on May 11; in turn, the WRDA calls moved to 105.3 FM. A week later, 105.3 would adopt the WRDG call letters from 96.7.

See also
List of radio stations in Georgia (U.S. state)
Georgia (U.S. state)
List of radio stations in North and Central America

References

External links
105.3 The Beat website

RDG
Mainstream urban radio stations in the United States
Radio stations established in 1998
1998 establishments in Georgia (U.S. state)
IHeartMedia radio stations

WRDG


Conpoy or dried scallop is a type of Cantonese dried seafood product that is made from the adductor muscle of scallops. The smell of conpoy is marine, pungent, and reminiscent of certain salt-cured meats. Its taste is rich in umami due to its high content of various free amino acids, such as glycine, alanine, and glutamic acid. It is also rich in nucleic acids such as inosinic acid, amino acid byproducts such as taurine, and minerals, such as calcium and zinc.

Conpoy is produced by cooking raw scallops and then drying them.

Terminology
Conpoy is a loanword from the Cantonese pronunciation of 乾貝 (), which literally means "dried shell(fish)".

Usage

In Hong Kong, conpoy from two types of scallops are common. Conpoy made from Atrina pectinata or  (江珧) from mainland China is small and milder in taste. Patinopecten yessoensis or  (扇貝), a sea scallop imported from Japan (hotategai, 帆立貝 in Japanese), produces a conpoy that is stronger and richer in taste .

As with many dried foods, conpoy was originally made as a way to preserve seafood in times of excess. In more recent times its use in cuisine has been elevated to gourmet status. Conpoy has a strong and distinctive flavor that can be easily identified when used in rice congee, stir fries, stews, and sauces.

XO sauce, a seasoning used for frying vegetables or seafoods in Cantonese cuisine, contains significant quantities of conpoy.  For example, the Lee Kum Kee formulation lists conpoy as the third ingredient on its label.

See also

References

Seafood
Food ingredients
Dried meat

Conpoy


Vrbovka este o comună slovacă, aflată în districtul Veľký Krtíš din regiunea Banská Bystrica. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 347 de locuitori.

Istoric
Localitatea Vrbovka este atestată documentar din 1327.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Vrbovka


Tjerkessere er en samlebetegnelse på flere folkeslag i det nordvestlige Kaukasien, da særlig nært beslægtede adygeer i Adygeja og kabardiner i Karatjajevo-Tjerkessien og Kabardino-Balkarien. Betegnelsen benyttes særskilt om adygeere, og på kabardinere, men det inkluderer også abkasere, heriblandt abazinere og ubycheene. Den sidste gruppe, ubycheene, er sprogligt set en uddød gruppe. Tjerkesserne udgør nu en lille minoritet af befolkningen i området, og den største koncentration findes i Adygeja.

Diaspora
Den tjerkessiske diaspora har eksisteret siden slutningen af 1800-talet, da mange muslimske tjerkessere emigrerede til det osmanniske rige efter den etniske udrensning af tjerkessere i Rusland, også kendt som folkemordet på tjerkessere.

Tjerkessiske grupper findes i Tyrkiet (150.000 i 2009), Syrien (35.000 i 2009), Libanon, Iran, Irak, Jordan, Kosovo (indtil 1998 da de flyttede tilbage til Republikken Agydeja,  Egypten (tjerkesserne tjenestegjorde tidligere i mamelukkernes armeer), Israel (i Kfar Kama og Rihaniya siden 1880), samt i New York og New Jersey i USA.

Kendte tjerkessere
 Cem Özdemir, tysk politiker

Noter

Eksterne henvisninger
 Den nordkaukasiske diaspora i Tyrkiet, UNCHR
 "Tjerkesserna" (Nordisk familjebok, 1800-talsutgåvan, bind 16, sp. 395-398)
 "Tjerkesserna" (Nordisk familjebok, Uggleupplagan, bind 29, sp. 189-192)

Folkeslag i Rusland
Folkeslag i Kaukasus
Folkeslag i Tyrkiet
Folkeslag i Syrien
Folkeslag i Jordan

Tjerkessere