În nomenclatura chimică, nomenclatura IUPAC a compușilor organici reprezintă modul sistematic de denumire al compușilor chimici organici în conformitate cu recomandările Uniunii Internaționale de Chimie Pură și Aplicată (IUPAC). Regulile sunt publicate în Nomenclature of Organic Chemistry (denumită informal Cartea Albastră). În mod ideal, fiecare compus organic posibil trebuie să aibă o denumire de la care poate fi scrisă formula structurală corespunzătoare.

Pentru a se evita denumirile complicate și - de cele mai multe ori - extrem de lungi conforme cu recomandările IUPAC, în practică se folosesc adesea denumiri alternative sau comune. Totuși, există și cazuri când denumirile IUPAC sunt mai scurte decât cele clasice, precum cazul etanol (IUPAC) - alcool etilic (denumire comună).

Principii de bază
Numele unui compus organic este un nume tehnic care are ca scop identificarea acestui compus. Denumirile conforme IUPAC respectă regulile principale recomandate, însă denumirea într-o anumită limbă trebuie să respecte în primul rând regulile gramaticale ale limbii respective (morfologice, ortografice, sintactice). Ca și principiu de bază, în chimia organică denumirea compușilor se face adăugând la denumirea unei catene de bază sufixe și prefixe, care au rolul de a indica poziția, tipul și numărul grupelor funcționale grefate pe catena respectivă.

Calitățile denumirilor chimice
Numele unui compus organic trebuie să prezinte următoarele calități:
Să fie univoc: o denumire trebuie să reprezinte exact și unic acel compus. Dacă denumirea nu corespunde unui singur, ci mai multor compuși, atunci aceasta poate să fie ambiguă. Când există mai multe nume pentru același compus, acestea sunt nume sinonime: acid α-aminoacetic, acid 2-aminoetanoic sau glicină.
Să fie posibil: o denumire trebuie să reprezinte o anumită structură reală și posibilă. De exemplu, următoarele denumiri sunt incorecte pentru că descrie compuși inexistenți: 5-metilbutan (catenă în care sunt disponibile doar 4 poziții) și 3,3,3-tricloropentan (se depășește tetravalența atomului de carbon).
Să fie convențional: o denumire trebuie să respecte recomandările IUPAC de nomenclatură în cazul în care există două sau mai multe opțiuni de denumire, univoce și posibile. De exemplu, 1-propanolul se poate denumi și 3-propanol, dar conform convențiilor IUPAC, denumirea corectă sau convențională este cea în care numărul este minim.
Să fie simplu: dacă un compus are o denumire univocă, posibilă și convențională, dar există posibilitatea de a elimina anumite structuri din denumire fără riscul de a crea o ambiguitate, atunci se alege această opțiune. De exemplu, denumirea corectă este etanol, ci nu 1-etanol, deoarece menționarea poziției nu este necesară. Sistemele de nomenclatură (vezi mai jos) au ca scop adoptarea unor cazuri în care se permite simplificarea.

Tipuri de denumiri

Punctuația
Punctuația are o importanță deosebită în nomenclatura compușilor organici, în special pentru evitarea confuziilor legate de structura acestora. Cele mai comune semne de punctuație folosite în nomenclatura IUPAC a compușilor organici sunt:

1. Virgulele (,) se utilizează pentru:
a) separarea numerelor sau literelor ce fac referire la o anumită poziție din structura compusului: 1,2,2-tricloroetan; N,N-dietil-formamidă.
b) separarea literelor sau combinațiilor de litere ce indică locuri de fuzionare în denumirile sistemelor polinucleare condensate: dibenzo[a,j]antracen.

2. Parantezele (( )) se utilizează pentru:
a) separarea numelor substituenților care conțin la rândul lor alți substituenți: 3-(6-cloro-1-naftil)-1-octanol.
b) indicarea identității stereoizomerilor: (2R)-2-fluorobutan și  (Z)-2-butenă

3. Cratimele (-) se utilizează pentru:
(a) separarea pozițiilor de cuvinte într-o denumire: 2-cloro-3-hidroxi-4-metilpentanal.
(b) separarea numerelor de poziții referitoare la părți distincte dintr-un nume: N-Acetil-N-(2-naftil)benzamidă (totuși se preferă N-Acetil-N-2-naftilbenzamida)
(c) separarea a două părți ce fac referire la un loc de fuziune în denumirile compușilor polinucleari cu nuclee condensate: tieno[3,2-b]furan.
(d) indicarea identității stereoizomerilor: (E)-2-butenă și (2R)-2-fluorobutan.

4. Parantezele drepte ([ ]) se utilizează pentru:
a) gruparea numerelor care indicatoare ale mărimii unui ciclu, conform sistemului von Bayer, și în denumirile compușilor spiro: biciclo[3.2.1]octan
b) indicarea operațiunilor de fuziune în denumirile compușilor polinucleari cu nuclee condensate: tieno[3,2-b]furan.
c) gruparea substituenților deja indicați între paranteze rotunde: 3-[1-(4-clorofenil)etil]octanal.

5. Două puncte (:) se utilizează pentru separarea numerelor ce fac referire la poziții, când deja s-au utilizat virgulele: 1,4,5,8-tetrahidro-1,4:5,8-dimetanoantracen.

6. Punctul (.) se utilizează pentru separarea numerelor indicatoare ale mărimii unui ciclu, conform sistemului von Bayer, și în denumirile compușilor spiro: biciclo[3.2.1]octan și 6-oxaspiro[4.5]decan.

7. Parantezele ({ }) grupează substituenții deja indicați între paranteze drepte: acid (2-{1-[2-(3-clorofenil)etoxi]etil}ciclopropil)etanoic.

8. Spațiile se utilizează doar pentru separarea cuvintelor, doar în nomenclatura radico-funcțională: acid palmitic, acetat de etil, esterul etilic al acidului malonic, cianură de vinil.

Etapele denumirii
Etapele denumirii compușilor organici sunt prezentate în detaliu în continuare:
Identificarea catenei de bază
Identificarea grupei funcționale de bază (prioritară)
Identificarea catenelor laterale (ramificațiilor)
Identificarea grupelor funcționale rămase (neprioritare)
Identificarea legăturilor multiple (duble, triple)
Numărarea catenei
Numărarea substituenților și precizarea poziției lor
Aranjarea denumirii și adăugarea punctuației

Exemplu de denumire

Sisteme de nomenclatură
Un sistem de nomenclatură este constituit dintr-o serie de reguli în care se ia în calcul ca și referință un anumit compus părinte, de la care se va denumi un anumit compus analog structural prin menționarea unor caracteristici structurale sau compoziționale (prin prefixe, sufixe, infixe, numere, litere grecești, etc). Cele mai comune sisteme de nomenclatură sunt cele prezentate în continuare.

Nomenclatura de substituție
Nomenclatura de substituție implică schimbul sau substituția unuia sau mai multor atomi de hidrogen cu un atom sau o grupă funcțională. Un substituent este o grupă de atomi cu una sau mai multe legături libere, ce substituie un atom de hidrogen dintr-o moleculă. Există deosebit de multe exemple: metil (CH3—), etil (CH3-CH2—), carboxil (HOOC—), 2-hidroxipropil (CH3-CH(OH)-CH2—), etc. Mai jos sunt exemplificate cazuri în care în nomenclatura de substituție se folosesc prefixe și sufixe:

Nomenclatura funcțională
Nomenclatura (radico)funcțională consideră compusul organic ca fiind compus din două specii chimice: un echivalent anionic și unul cationic al unui substituent (dar nu este neapărată nevoie ca cei doi să fie legați prin legături ionice, ci este doar o analogie). Specia "anion" se denumește prima sub formă de substantiv, iar specia "cation" se numește sub formă de adjectiv (caz în care se termină în -ic sau se folosește prepoziția de înaintea lui).:

Nomenclatura de înlocuire
Nomenclatura de înlocuire implică interschimbarea unui atom de carbon dintr-o moleculă cu un heteroatom. Se utilizează astfel:
- prefixe speciale care fac referire la atomul care a înlocuit atomul de carbon, acestea terminându-se în -a (aza pentru azot, tia pentru sulf).
- numere care indică poziția atomului care a înlocuit atomul de carbon

Nomenclatura aditivă
Nomenclatura aditivă se utilizează în general pentru compușii părinte care sunt nesaturați sau aromatici. Compușii se denumesc ca derivați de adiție (în general de adiție a hidrogenului) la legăturile nesaturate ale perechilor de electroni liberi. Se pot utiliza pentru indicarea poziției de adiție numere, prefixe sau infixe.

Nomenclatura multiplicativă
Nomenclatura multiplicativă se utilizează în cazul în care avem două sau mai multe unități replicative, simple sau complexe, care sunt legate între ele prin intermediul unui atom sau al unui grup. În acest caz se utilizează numere care indică poziția de legare, iar apoi se menționează atomul sau grupa de legare, prefixele de multiplicare, localizarea (distincția se face cu ajutorul apostrofului) și numele unității repetitive ca părinte (nu ca substituent).

Sisteme speciale de nomenclatură
Sistemele speciale de nomenclatură sunt folositoare în anumite cazuri în care avem în vedere denumirea unor compuși organici cu o structură mai complexă, cum ar fi cei polinucleari sau în punte, sau a compușilor care prezintă proprietăți stereochimice. În aceste sisteme de denumire sunt necesare considerații speciale.
1. Sistemul de nomenclatură de fuziune
2. Sistemul de nomenclatură von Baeyer
3. Sistemul de nomenclatură Hantzsch-Widman
4. Sistemul de nomenclatură a ionilor și radicalilor
5. Sistemul de nomenclatură Cahn-Ingold-Prelog
6. Sistemul de nomenclatură al produșilor naturali

Hidrocarburi aciclice

Alcani

Alcanii liniari (denumiți și normal-alcani) sunt acei alcani care primesc sufixul -an, iar prefixul depinde de numărul atomilor de carbon din catenă. De exemplu, cel mai simplu alcan și implicit cel mai simplu compus organic este metanul, CH4, iar alcanul cu o catenă formată din nouă atomi de carbon este nonanul, CH3(CH2)7CH3. Denumirile primelor patru prefixe au fost derivate de la nume comune ale unor compuși (metanol, eter, acid propanoic și respectiv acid butiric). Începând cu catenele formate din cinci atomi de carbon, prefixele sunt împrumutate din limba greacă (cu excepția nonanului, care are originea din limba latină; de asemenea, undecanul și tridecanul sunt prefixe cu origine mixtă).

Mai jos se află un tabel cu prefixele folosite pentru denumirea primilor alcani, și a unor alcani superiori potriviți ca exemple:

Alcanii ramificați (denumiți și izoalcani) sunt denumiți ca n-alcani care au grefate grupe alchil. Grupele sunt numite sub formă de prefixe și se folosesc numere pentru indicarea poziției acestora pe catena principală. Numărătoarea începe de la capătul catenei, astfel încât prima ramificație să fie pe poziție minimă. De exemplu, (CH3)2CHCH3, cu denumirea comună de izobutan, este denumit ca un propan care are atașată o grupă metil la atomul de carbon median (2), având astfel denumirea sistematică de 2-metilpropan. Totuși, din moment ce grupa metil nu se putea lega de alt atom, în acest caz dat denumirea corectă este cea de metilpropan, întrucât precizarea poziției nu este necesară.

IUPAC-alkane-2.svg

Dacă există vreo ambiguitate în ceea ce privește poziția unui substituent, depinzând la ce capăt al catenei hidrocarbonate începe numărătoarea, atunci aceasta se realizează astfel încât numărătoarea să fie minimă pentru substituent. De exemplu, (CH3)2CHCH2CH3 (izopentanul) este denumit 2-metilbutan, nu 3-metilbutan.

Dacă există mai multe ramificații de tip alchil identice, atunci pozițiile lor sunt separate cu ajutorul virgulelor, iar prefixele folosite pentru indicarea numărului acestora sunt di-, tri-, tetra-, etc. De exemplu, C(CH3)4 (neopentanul) este denumit 2,2-dimetilpropan. Dacă în schimb grupele alchil sunt diferite, atunci ordinea menționării acestora se face în ordine alfabetică, iar separarea prin virgule. Se consideră în acest caz ca și catenă principală cea mai lungă catenă posibilă; așadar, corect este 3-etil-4-metilhexan, ci nu 2,3-dietilpentan, chiar dacă se pot scrie structuri echivalente pornind de la ambele denumiri. Prefixele di-, tri- etc. sunt ignorate, cu scopul de a ordona alfabetic catenele laterale; așadar, corect este 3-etil-2,4-dimetilpentan, ci nu 2,4-dimetil-3-etilpentan.

IUPAC-alkane-5.svg

Alchene și alchine

Spre deosebire de alcani, alchenele și alchinele sunt, în limba română, denumite la genul feminin. Alchenele sunt denumite în mod analog alcanilor, însă catena principală are mereu sufixul -enă. Este necesară indicarea cu ajutorul unui număr a poziției atomului de carbon care este implicat într-o legătură dublă: CH2=CHCH2CH3 se denumește 1-butenă sau but-1-enă.
Pentru poliene, în care avem mai multe legături duble, se folosesc prefixe de tipul -dienă, -trienă, etc., dar trebuie menționat faptul că prefixul indicator al catenei primește un -a-: CH2=CHCH=CH2 se denumește 1,3-butadienă sau buta-1,3-dienă.
Izomerii cis și trans simpli pot fi denumiți cu ajutorul prefixelor corespunzătoare, cis- sau trans-: cis-2-butenă, trans-2-butenă. Totuși, aceste denumiri sunt relative, iar nomenclatura IUPAC recomandă folosirea unor denumiri absolute, cu ajutorul prefixelor Z- și E-, conform regulilor de prioritate Cahn-Ingold-Prelog.

Alchinele sunt denumite în mod analog alchenelor, însă catena principală are mereu sufixul -ină. De asemenea, și aici poate fi necesară menționarea poziției legăturii triple. Exemple includ: HC≡CH, etină (acetilenă), CH3C≡CH, propină (metilacetilenă). Dacă un compus conține mai multe tipuri de legături multiple, atunci prioritatea la numărare o are legătura dublă: H2C=CH-C≡CH, 1-buten-3-ină sau but-1-en-3-ină (vinilacetilenă).

Compuși ciclici

Cicloalcan și compușii aromatici (arenele, heteroarenele, etc) pot fi adesea considerați catenă principală a unui compus, caz în care pozițiile substituenților sunt numerotate în jurul structurii nucleare. De exemplu, cei trei izomeri ai xilenului, CH3C6H4CH3, sunt denumiți orto-, meta- și para-, sau în mod asemănător 1,2-dimetilbenzen, 1,3-1,2-dimetilbenzen și respectiv 1,4-1,2-dimetilbenzen. Exemple de cicloalcani sunt ciclopropan, ciclohexan. Structurile ciclice pot fi tratate și ca grupe funcționale, caz în care prefixul folosit este de forma cicloalchil- (ciclohexil, ciclopentil). Există și denumiri speciale ale resturilor: cel provenit de la benzen este fenil, iar cel provenit de la toluen este benzil.

Pentru ușurarea denumirii unor compuși ciclici cu structură mare, IUPAC recomandă folosirea unor denumiri speciale pentru compușii părinți ai unor clase. De exemplu, avem fenolul (hidroxibenzenul) și anilina (aminobenzenul).

Grupe funcționale

Alcooli

Alcoolii se denumesc cu ajutorul sufixului -ol, și este necesară menționarea poziției grupei hidroxil cu ajutorul numerelor (excepție face etanolul): CH3CH2CH2OH se denumește 1-propanol sau propan-1-ol. Sufixele , , , etc., sunt utilizate când sunt grefate mai multe grupe -OH: CH2OHCH2OH se denumește 1,2-etandiol sau etan-1,2-diol (etilenglicol).

Dacă pe catenă sunt prezente grupe funcționale cu prioritate mai mare, atunci se folosește în schimb prefixul hidroxi-: CH3CHOHCOOH se denumește acid 2-hidroxipropanoic (acid lactic).

Halogenuri

Grupele funcționale ce conțin halogeni primesc ca prefix formele fluoro-, cloro-, bromo- și iodo-, depinzând de natura halogenului. Pot exista de asemenea și grupe multiple, care se denumesc în acest mod: dicloro-, tricloro-, etc.; grupele diferite sunt, de asemenea, aranjate în ordine alfabetică. De exemplu, CHCl3 (cloroformul) se denumește triclorometan, iar CF3CHBrCl (halotanul, un anestezic) se denumește 2-bromo-2-cloro-1,1,1-trifluoroetan.

Aldehide

În aldehide (de forma R-CHO), grupa carbonil se indică prin introducerea sufixului -al. Dacă sunt prezente în moleculă și alte grupe funcționale, atunci numărarea atomilor de carbon din catenă se face în așa fel încât grupa carbonil aldehidică să fie în poziția 1 (cu excepția cazului în care grupele funcționale au prioritate mai mare).

În cazul în care este necesară folosirea unui prefix, din cauza priorității, atunci se folosește forma oxo-, ca și în cazul cetonelor: CHOCH2COOH se denumește acid 3-oxopropanoic. Dacă atomul de carbon din grupa carbonil nu poate fi inclus în denumirea catenei principale (cum este, de pildă, în cazul aldehidelor ciclice sau aromatice), se folosește prefixul formil- sau sufixul -carbaldehidă: C6H11CHO se denumește ciclohexancarbaldehidă, iar C6H5CHO se denumește benzencarbaldehidă (benzaldehidă).

Cetone

În cetonele simple (de forma R-CO-R), grupa carbonil se indică prin introducerea sufixului -onă și a unui număr indicator al poziției: CH3CH2CH2COCH3 se denumește 2-pentanonă sau pentan-2-onă. Grupa carbonil de tip cetonic apare de obicei și în cadrul altor molecule; când aceasta este de prioritate mai mică (vezi mai jos), atunci prefixul folosit va fi oxo-: CH3CH2CH2COCH2CHO se denumește 3-oxohexanal, iar CH3CO-COOH se denumește acid 2-oxopropanoic (acid piruvic).

Acizi carboxilici

Regula generală de denumirea a acizilor carboxilici presupune adăugarea sufixului -oic la denumirea catenei principale, însă trebuie introdus și cuvântul acid în fața numelui. În mod analog aldehidelor, grupa carbonil de tip carboxilic este mereu pe poziția 1 într-o catenă, iar poziția acesteia nu trebuie menționată. De exemplu, CH3CH2CH2CH2COOH (acidul valerianic) se denumește acid pentanoic. Dintre toate grupele de compuși organici, acizii carboxilici au foarte multe nume tradiționale sau comune, precum acid acetic, acid palmitic, acid caprilic, etc. Unele dintre ele sunt atât de răspândite, chiar și în limbajul științific, încât sunt considerate nume recomandate de către IUPAC împreună cu cele sistematice (este corect atât acid acetic, cât și acid etanoic).  Acizii carboxilici aromatici, în care grupa se leagă de nucleul benzenic (fenil-COOH), se denumesc sub formă de derivați ai acidului benzoic.

Sufixul -carboxilic se folosește atunci când pe aceeași catenă se află două sau mai multe grupe carboxilice, fiind cazul acizilor dicarboxilici, tricarboxilici, etc. Totuși, în aceste cazuri, atomul de carbon din grupa carboxil nu se consideră ca făcând parte din catena principală. De exemplu, acidul citric se denumește acid 2-hidroxipropan-1,2,3-tricarboxilic.

Eteri

Eterii (R-O-R) sunt formați din două catene care sunt legate prin intermediul unui atom de oxigen. Catena cea mai scurtă dintre cele două reprezintă prima parte a denumirii, înlocuindu-se forma -an cu -oxi, iar catena cea mai lungă va fi indicată printr-un sufix, urmat de termenul eter. De exemplu, CH3OCH3 se denumește metoximetan, iar CH3OCH2CH3 se denumește metoxietan. Totuși, în cazul în carea avem un eter în care una dintre catene este ramificată și, implicit, mai lungă, atunci în denumire se consideră că oxigenul împreună cu catena mai scurtă sunt o catenă laterală a cei mai mari. De exemplu, CH3OCH(CH3)2 se denumește 2-metoxipropan.

În mod alternativ, conform sistemului de nomenclatură de înlocuire, un eter poate fi denumit ca un alcan în care un atom de carbon a fost înlocuit cu un atom de oxigen, cu ajutorul prefixului oxa-. De exemplu, CH3OCH2CH3 se poate denumi 2-oxabutan (metoxietan), iar un epoxid poate fi denumit sub forma oxaciclopropan. Această metodă de denumire este folositoare în special când ambele grupe atașate de atomul de oxigen sunt complexe.

Esteri

Esterii (R-CO-O-R') sunt denumiți ca și derivați ai acizilor carboxilici. În limba română, partea R-CO-O apare prima în denumire, fiind urmată de prepoziția de și  de denumirea grupei alchil (R'). Concomitent, forma de acid ...-oic a acidului corespunzător se transformă în oat. De exemplu, CH3CH2CH2CH2COOCH3 se denumește pentanoat de metil, iar (CH3)2CHCH2CH2COOCH2CH3 se denumește 4-metilpentanoat de etil. De asemenea, se pot folosi conform IUPAC și denumirile comune recomandate ale acizilor carboxilici, caz în care forma de acid ...-oic se transformă în -at. De exemplu, CH3COOCH2CH3 se denumește acetat de etil sau etanoat de etil, iar HCOOCH2CH3 se denumește formiat de etil sau metanoat de etil.

Amine și amide

Aminele primare (R-NH2) se denumesc cu ajutorul sufixului -amină, la care se adaugă denumirea catenei de care s-a legat grupa amino. De exemplu, CH3NH2 se denumește metanamină. Dacă este necesar, trebuie indicată și poziția de legare a grupei amino: CH3CH2CH2NH2 se denumește 1-propanamină sau propan-1-amină, CH3CHNH2CH3 2-propanamină sau propan-2-amină. Forma de prefix pentru amine primare este amino- (vezi mai jos).

Pentru aminele secundare (R-NH2), cea mai lungă catenă care se leagă de atomul de azot devine numele primar al aminei, iar cealaltă catenă se indică printr-un prefix, alături de litera N scrisă cursiv: CH3NHCH2CH3 se denumește N-metiletanamină. Aceeași metodă se aplică și pentru aminele terțiare (R-NR-R): CH3CH2N(CH3)CH2CH2CH3 se denumește N-etil-N-metilpropanamină. Și de această dată trebuie luat în considerare faptul că grupele substituent sunt ordonate alfabetic.

Amidele (R-CO-NH2) se denumesc cu ajutorul sufixului -amidă sau -carboxamidă, dacă atomul de carbon din grupa amidică nu poate fi inclus în catena principală. Forma de prefix pentru amide este carbamoil- sau amido-. De exemplu, HCONH2 se denumește metanamidă (formamidă).

Pentru amidele care sunt substituite la atomul de azot cu grupe, denumirea se face în mod similar aminelor: grupele se ordonează alfabetic și se folosește litera N scrisă cursiv: HCON(CH3)2 se denumește N,N-dimetilmetanamidă (dimetilformamidă).

Ioni
Deși mai rari, ionii au o mare importanță și în chimia organică. IUPAC a alcătuit un set de reguli și pentru denumirea ionilor organici.

Cationi

Anioni

Reguli de prioritate
În cazul în care compușii organici conțin mai mult de o grupă funcțională, atunci se aplică anumite reguli de prioritate a grupelor. Astfel, trebuie determinat care dintre grupele respective vor avea formă de sufix sau de prefix. Grupa cu prioritatea cea mai mare va fi sufixul, iar celelalte grupe vor fi introduse în denumire sub formă de prefixe. Totuși, legăturile multiple (duble sau triple) au doar formă de sufix (-en, -in) și sunt utilizate împreună cu alte sufixe.

Prefixele pentru substituenți sunt ordonate alfabetic (și nu se iau în considerare formele di-, tri-, etc.); astfel, denumirea corectă este clorofluorometan, dar nu fluoroclorometan. Dacă există grupe funcționale multiple, de același tip, cu formă de prefix sau sufix, numerele indicatoare de poziție vor fi și ele ordonate crescător; astfel, denumirea corectă este 1,2-etandiol, dar nu 2,1-etandiol. Litera N indicatoare de poziție la aminele și amidele substituite, apare mereu înaintea cifrelor; astfel,  CH3CH(CH3)CH2NH(CH3) este denumită N,2-dimetilpropanamină.

În tabelul următor sunt listate grupele funcționale în ordinea descrescătoare a priorității lor conform regulilor IUPAC de denumire:

Vezi și
 Nomenclatură chimică
 Nomenclatura IUPAC a compușilor anorganici
 Hidroniu

Referințe

Bibliografie

 International Union of Pure and Applied Chemistry - Organic Chemistry Division. Commission on Nomenclature of Organic Chemistry, Nomenclature of Organic Chemistry, 1979, Pergamon Press, Oxford; versiune online accesată pe 29 august 2018
 Purdela, D. (1986). Nomenclatura chimiei organice - după regulile elaborate de IUPAC, Editura Academiei RSR.

Legături externe
  Nomenclatura IUPAC a compușilor organici (versiunea online a Cărții Albastre)
  Nomenclatura compușilor organici

Nomenclatură chimică
Chimie organică


Barrancas bezeichnet folgende geographischen Objekte:

 Barrancas (Mendoza), Ort in Argentinien
 Barrancas (Neuquén), Ort in Argentinien
 Barrancas (Santa Fe), Ort in Argentinien
 Abdón Castro Tolay, auch Barrancas, Ort in der Provinz Jujuy, Argentinien
 Barrancas (Chile), nördlicher Vorort von Santiago de Chile, Chile
 Barrancas (Kolumbien), Ort in Kolumbien
 Barrancas (Barranquitas), Ort in Puerto Rico
 Barrancas (Guayama), Ort in Puerto Rico
 Barrancas (Venezuela), Ort in Venezuela

Siehe auch:
 Barranca
 Barracas

Barrancas


Balanța hidrofil-lipofilă (prescurtată HLB, din ) pentru un surfactant indică gradul în care acesta este hidrofil sau lipofil. Metodele de calcul ale HLB au fost descrise de Griffin în 1949 și în 1954. O altă metodă de calcul a fost sugerată de către Davies în 1957.

Metoda Griffin
Metoda Griffin pentru surfactanți neionici a fost descrisă în 1954, iar formula de calcul este:

unde  este masa moleculară a părții hidrofile a moleculei, iar  este masa moleculară a moleculei. Valorile se încadrează între 0 și 20. O valoare HLB egală cu 0 corespunde unei molecule total lipofile/hidrofobe, iar o valoare egală cu 20 corespunde unei molecule total hidrofile/lipofobe.

Note

Vezi și
 Hidrofilie
 Lipofilie

Chimie coloidală

Balanță hidrofil-lipofilă


A white buffalo or white bison is an American bison possessing white fur, and is considered sacred or spiritually significant in several Native American religions; therefore, such buffalo are often visited for prayer and other religious rituals. The coats of buffalo are almost always brown and their skin a dark brown or black; however, white buffalo can result from one of several physical conditions:

 They may be albinos, in which case they will remain unpigmented throughout their lives, and may also have hearing and vision problems.
 They may be leucistic, with white fur but blue eyes, instead of the pink seen in albinos.
 They may have a rare genetic condition which causes a buffalo to be born white, but to become brown within a year or two as it matures.
 They may be beefalo, a bison–cattle crossbreed, and thus have inherited the white coloration from their cattle ancestry.

White buffalo are extremely rare; the National Bison Association has estimated that they only occur naturally in approximately one out of every 10 million births, although selective breeding has led to higher birthrates.

Spiritual significance

The white buffalo is a sacred sign in Lakota and other Plains Indians religions. Chief Arvol Looking Horse is the current keeper of the Sacred White Buffalo Calf Pipe.

The story of the pipe is that,

The story is also a prophecy. White Buffalo Calf Woman told the people that she would return in the form of a white buffalo calf and that it would be both a blessing and a warning. When the white animal shows its sacred color there will be great changes upon the earth. The births in the early 1990s and 2000s of white buffalo calves were seen by indigenous Americans to be worrying portents. Arvol and many others interpret those changes to mean the current ecological crises taking place. If humanity continues to live without harmony with the earth it will be cursed, but if spiritual unity and harmony with the earth is achieved humanity will be blessed.

Individual white buffalo

 In 1833, a white bison was killed by the Cheyenne. The Cheyenne killed this white bison during the Leonid Meteor Shower (The Night the Stars Fell) and scribed a peace and trade treaty on its skin. This event was documented by historian Josiah Gregg and other travelers on the Santa Fe Trail.
 On October 7, 1876, a buffalo hunter named J. Wright Mooar killed a white buffalo in the Deep Creek drainage near Snyder, Texas. He retained the hide his entire life, despite reports that Theodore Roosevelt offered him $5000 for the hide. White Buffalo Park is presently located near the site of the shooting, and an adjacent ranch is the current resting place of the hide.

 A bison named Big Medicine (1933–1959) was born in the wild on the National Bison Range on Flathead Indian Reservation in Montana. The name "Big Medicine" was chosen due to the sacred power attributed to white bison. Following its death in 1959, its body was preserved and is being displayed at the Montana Historical Society in Helena.
 A white buffalo was recorded at the U.S. Army Arctic Testing Center, Fort Greely, Alaska. There is a copyrighted photograph of it in Seeing the White Buffalo by Robert Pickering. This buffalo was part of a herd that had been relocated from Montana.
 A female named Miracle (not to be confused with Miracle Moon), was born at the family farm of Dave, Valerie, and Corey Heider near Janesville, Wisconsin, on August 20, 1994. Her fur fully transitioned to brown as she matured, and she gave birth to four calves of her own before dying of natural causes on September 19, 2004. Additionally, a calf born at the Heider farm died aged 4 days in 1996. A third white calf was born in August 2006 which died after being struck by lightning in November of the same year. Kathleen Buerer wrote a memoir about her 1994 visits to Miracle, "By the Side of the Buffalo Pasture".
 Medicine Wheel, a white buffalo was born on May 9, 1996, on the Pine Ridge Indian Reservation in Pine Ridge, SD on the Merrival farm.  In 2000, Medicine Wheel escaped his pasture and was shot by a tribal police officer.
Mahpiya Ska (Sioux language) or White Cloud was an albino female buffalo born on July 10, 1996, at Shirek Buffalo Ranch.  After her birth, she was loaned to the City of Jamestown, North Dakota, where she lived out the most of her life.  Through genetic testing, she was certified a true Albino American Bison. She died on November 14, 2016, shortly after being returned to her birthplace.
White Cloud had a white calf on August 31, 2007, which was named Dakota Miracle.  While Dakota Miracle was white like his mother, he was not a true albino.  He lived out his entire life at the National Buffalo Museum in Jamestown before dying on June 28, 2019, due to complications from leucism.
 Spirit Mountain Ranch donated a herd of white buffalo to the Sacred World Peace Church and Alliance, The SWPA has successfully bred six generations of white buffalo starting from a single white female, almost all with brown fathers. Their herd includes 17 white buffalo as of February 23, 2015:
 Miracle Moon (female, born April 30, 1997), calf of Big Momma (brown). Miracle Moon (the first white of this line) has been DNA tested, and is shown to be 100% buffalo, or bison.
 Rainbow Spirit (female, born June 8, 2000, calf of Miracle Moon)
 Mandela Peace Pilgrim (female, born July 18, 2001, calf of Miracle Moon)
 Arizona Spirit (male, born July 1, 2002, calf of Miracle Moon)
 Sunrise Spirit (female, born May 22, 2004, calf of Mandela Peace Pilgrim)
 Spirit Thunder (male, born May 27, 2004, calf of Rainbow Spirit)
 Chief Hiawatha (male, born May 16, 2005, calf of Miracle Moon)
 Tupelo Buffalo Park and Zoo in Tupelo, Mississippi, owns a white buffalo bull named Tukota ("Too-ko-ta")
 A male white buffalo named Spirit of Peace was born on April 17, 2005, on the Blatz Bison Ranch in Fort St. John, British Columbia. Spirit of Peace died on June 1 of the same year, probably as a result of his premature birth.
A female white buffalo calf was born in Shelbyville, Kentucky, on June 3, 2005, at Buffalo Crossing, a buffalo ranch and tourist facility. She was named Cante Pejute (Medicine Heart in the Lakota language) in a traditional ceremony led by Steve McCullough, a Lakota/Shawnee from Indiana.
 A male named Blizzard was born in March 2006 on the farm of an anonymous rancher, who arranged to have the calf transported to Assiniboine Park Zoo in Winnipeg, Manitoba, in recognition of his spiritual significance to aboriginal people.
 A third white buffalo was born on the Heider farm (see "Miracle" above) on August 25, 2006. The male calf was named Miracle's Second Chance and was unrelated to Miracle. The Heiders planned to breed the male with the descendants of Miracle, but during a thunderstorm late November 26, 2006, five buffalo on the Heider farm were killed in a lightning strike, including Miracle's Second Chance.
 Lightning, formerly known as Kenahkihinén (Kĕ-Nah'-Ki-Nĕn, from the Lenape language meaning 'Watch Over Us'), a male white buffalo, was born November 12, 2006, at Woodland Zoo in Farmington, Pennsylvania.
 On May 31, 2008, a third white calf was born to a normal brown two-year-old at the National Buffalo Museum, Jamestown, North Dakota.
 On May 9, 2011, a white buffalo calf Silver Spirit was born to Mother Miracle Moon
 On May 12, 2011, a white male buffalo calf named Lightning Medicine Cloud (Wakinya Pejuta Mahpiya in Lakota) was born near Greenville, Texas during a thunderstorm on the ranch of Arby Little Soldier.  In May 2012, less than year after its birth, Lightning Medicine Cloud was found dead, thought to have been butchered and skinned by an unknown individual; his mother was found dead the next day. A necropsy determined that they died of natural causes, from a bacterial infection called blackleg. In April 2012, Lightning Medicine Cloud's father was killed by a lightning strike.
 On June 16, 2012, a white male buffalo calf was born on Peter Fay's dairy farm in Goshen, Connecticut. The calf was temporarily called Tatanka Ska ('white buffalo' in Lakota). Four elders from the Oglala Sioux Tribe, along with Fay and members of the Lakota, Seneca, Mohawk, and Cayuga tribes, performed a naming ceremony on July 28 at the farm; the calf was named Yellow Medicine Dancing Boy. Fay plans to care for the buffalo rather than sell it for meat.
 On July 4, 2012, a white female buffalo calf named "Baby" was born on Steve and Carol Sarff's Countryside Buffalo Ranch in Avon, Minnesota. She died on July 20.
 On May 7, 2016, a white buffalo mother gave birth to a white male buffalo calf at Sioux Valley Dakota Nation in Manitoba. As of 2019, there are five white buffalo in Sioux Valley.
 White buffalo can be found in the village of Questa, New Mexico.
 Ghostbuster, a white female buffalo, was donated to the City of Hays, KS in the summer of 2017 by a local rancher (http://www.visithays.com/193/Bison-Herd)
 On March 29, 2018, a white female buffalo calf named "Dušanka" was born at the Belgrade Zoo, Serbia. She was named after the Christian holiday of Pentecost.
 On October 30, 2018, a white buffalo calf was born on Lakota Territorial land.
 In June 2020, a white buffalo named 'Faith' was born at Bitterroot Bison in Lolo, Montana. She was moved to a sanctuary to be kept safe after discovering that she was blind.
 In December 2020, Wildlife Prairie Park obtained two leucistic white bison from a farm where they were kept as pets: the male Tatanka and female Lakota. Tatanka and Lakota had one offspring in April 2021, Tallulah, who is also white. Tatanka died shortly after showing signs of illness in October 2022. Lakota gave birth to another white bison in February 2023.
 May 3, 2021, White Buffalo calf Snow Moon was born on Siksika Nation.
 June 16, 2022, a white buffalo calf was born on the land of the Turtle Mountain Band of Chippewa Tribe in Belcourt, North Dakota.

In popular culture

 A white silhouette of a bison is featured in the flag of the state of Wyoming. The bison is the state mammal; it is branded with the Great Seal of Wyoming. White represents purity, uprightness and one of the colors of the United States flag.
 The U.S. National Park Service's Arrowhead Emblem, commonly worn as a patch on an employee's uniform, incorporates a white buffalo.
 A charging white buffalo over crossed swords is used as the logo for the NHL team, the Buffalo Sabres.  A white buffalo head was used from 1996 to 2006.
 American hard rock musician Ted Nugent has a tune that he wrote and sings called "Great White Buffalo", alluding both to the creature and to the frequent conflicts between indigenous tribes and spreading pioneers. The track appears on albums such as 2009's Playlist: The Very Best of Ted Nugent.
 The White Buffalo is a 1977 western film adapted from a novel of the same name, starring Charles Bronson as Wild Bill Hickok and Will Sampson as Crazy Horse, who hunt a rampaging white buffalo that haunts Hickok's dreams and killed Crazy Horse's child.
 Red Dead Redemption 2 has a legendary animal quest where the player can hunt a white bison.
 Canadian rock music duo Crown Lands (band) made a song called "White Buffalo" as the third song in a trilogy about indigenous rights. The song appears in the White Buffalo album released on September 16, 2021.

See also
White Buffalo Calf Woman
White Buffalo Cow Society

References

Further reading
 Pickering, Robert B., Seeing the White Buffalo. Denver Museum of Natural History & Johnson Books. 146 pgs. (hb & pb)., 1997.

External links
 Miracle, the Sacred White Buffalo
 White bison calf born on April 17, 2005 in Fort Saint John, British Columbia
 Tupelo Buffalo Park and Zoo in Tupelo, Mississippi
 Video of White Cloud and her calf
 Yvnvssv Hetke dies at Perryman Ranch, 2011

Bison
Native American religion
Indigenous culture of the Great Plains
Animal coat colors

White buffalo


Zoilo steht für:

Vornamen:
 San Zoilo, Zoilus von Córdoba († 304), spanischer Märtyrer und Heiliger
 Zoilo Almonte (* 1989), dominikanischer Baseballspieler
 Zoilo Canavery (1893–1966), argentinischer Fußballspieler
 Zoilo Concha (1836–1888), argentinischer Politiker
 Zoilo Espejo y Culebra (1838–1904), spanischer Sutor
 Zoilo Galang (1895–1959), philippinischer Autor
 Zoilo Hilario (1892–1963), philippinischer Autor, Politiker und Jurist
 Zoilo Saldombide (1903/05/06–1981), uruguayischer Fußballspieler
 Zoilo Sánchez de Ocaña y Vieitiz (1831–1898), spanischer Admiral
 Zoilo Versalles (1939–1995), kubanischer Baseballspieler

Nachnamen:
 Annibale Zoilo (1537–1592), italienischer Sänger und Komponist
 Cesare Zoilo (um 1584 – nach 1622), italienischer Sänger und Komponist, Sohn von Annabile

Siehe auch:
 Zoilos

Zoilo


Kornjašica, (baldelija, lat. Baldellia;), rod vodenog bilja, trajnica iz porodice žabočunovki, raširenih širom Europe, od Velike Britanije do Sredozemlja, uključujući i sjevernu Afriku.

Postoje tri priznate vrste, a u Hrvatskoj raste samo strogo zaštićena vrsta žabnjačka kornjačnica (Baldellia ranunculoides).

Vrste
 Baldellia alpestris (Coss.) Laínz
 Baldellia ranunculoides  (L.) Parl.
 Baldellia repens (Lam.) Ooststr.

Vanjske poveznice

Izvori

Žabočunovke

Kornjašica


Karl Wilhelm Franz Brummer (né le  à Wusterhausen et mort le  à Munich) est un éducateur et lexicographe prussien.

Biographie
Franz Brümmer est le fils du maître cordonnier Wilhelm Brümmer et de sa femme Marie, née. Schulz. À partir d', il étudie à l'école normale de Köpenick. En plus de son intérêt pour l'éducation, il a aussi une passion pour la musique. Cela lui permettra plus tard d'obtenir un poste d'enseignant mieux rémunéré, lié à une fonction ecclésiastique.

En 1856, il devient enseignant à l'école municipale de Zehdenick (arrondissement de Templin). Trois ans plus tard, en 1859, il obtient son deuxième diplôme d'enseignant. Pour éviter que Brümmer ne parte pour Berlin, où on lui a proposé un poste dans une école privée berlinoise, on lui offre en 1860 un poste d'enseignant à Trebbin, associé à un cantorat. L'amélioration de son salaire lui permet d'épouser son amour de jeunesse Auguste (née Gericke, veuve Winterfeldt) le  et de l'amener à Trebbin. Mais Brümmer est rapidement insatisfait de son poste et se met à la recherche d'un nouveau. À cette époque (1863), on cherche un nouveau quatuor et organiste à Nauen. Brümmer postule pour le poste et est accepté.

Brümmer finit par s'installer à Nauen. C'est là que sont nés ses enfants Franz (), Paul () et Hans (). Sa fille Othilie (née le  à Wusterhausen), chez qui il passe ses dernières années, est issue du premier mariage de sa femme. En 1879, il est promu organiste et vice-recteur de l'école de garçons de Nauen, fonction qu'il exerce jusqu'à sa retraite volontaire en 1905.

Travail
À partir de 1860, Brümmer publie ses premiers essais dans des revues pédagogiques, bientôt suivis de ses propres manuels. Quelques années plus tard, il commence à se tourner de plus en plus vers la littérature. Par exemple, en 1878/79, il publie l'anthologie Hausschatz deutscher Lyrik seit 1849. Aus den Quellen. L'idée de base de tirer des textes primaires et des informations biographiques des sources originales aussi pures que possible est basée sur la collection de Elf Bücher deutscher Dichtung. Von Sebastian Brant bis auf die Gegenwart. Aus den Quellen de Karl Goedeke (Leipzig, 1849).

Plus tard, Brümmer se distingue par des préfaces et des introductions à différents livres ainsi qu'en tant qu'éditeur, par exemple des poèmes d'Eichendorff et une sélection de poèmes d'August Kopisch. En raison de son travail sur le Lexikon deutscher Dichter und Prosaisten, il est également sollicité pour travailler sur l'Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Il se conforme volontiers à la demande et est un collaborateur assidu jusqu'à la fin de la rédaction en 1910.

Son travail le plus précieux aux yeux de la postérité fut une collection de matériel biographique sur des écrivains décédés et, chose nouvelle et inhabituelle à l'époque, également sur des écrivains encore vivants, qu'il publie en 1876 sous le titre Deutsches Dichter-Lexikon. À la suite de ce travail, Brümmer publie le Lexikon der deutschen Dichter und Prosaisten, qui est publiée par Philipp Reclam Verlag à Leipzig à partir de 1884. Deux parties du lexique sont publiées par Reclam, l'une allant des temps les plus anciens jusqu'à la fin du  (1884) et l'autre traitant du  (paru en 1885), dans le format pratique de la  - ce qui garantit une disponibilité permanente à un prix relativement bas. Jusqu'à la  et dernière édition (1913), qui couvre désormais la période allant du début du  à nos jours, l'ouvrage est constamment mis à jour et étendu par Brümmer. Dans sa dernière édition, le dictionnaire compte plus de  en huit volumes. Environ 6000 d'entre eux ont envoyé leur biographie à Brümmer.

Le lexique de Brümmer est à son époque et reste encore aujourd'hui, avec le calendrier littéraire de Kürschner et le lexique des écrivains allemands 1830-1880 de Goedeke, un ouvrage de référence indispensable sur la littérature du  et du début du . Pour choisir les écrivains répertoriés dans son dictionnaire, Brümmer ne s'est pas basé sur leur notoriété ou sur l'importance littéraire qui leur était attribuée. Son souhait était d'inclure dans son dictionnaire tout écrivain né au  et ayant publié une œuvre en rime ou en prose.

Son domaine se trouve maintenant à la Bibliothèque d'État de Berlin. Il se compose de 43 cases et 23 volumes. Outre d'autres documents que Brümmer collectent et à partir desquels il espère avoir un aperçu de la scène littéraire de son temps, le domaine contient des lettres d'environ  qui écrivent leurs biographies (pour la plupart autographes) d'environ 1870 jusqu'à sa mort en . envoyé à Brümmer. Certains de ces documents sont actuellement publiés dans une édition numérique.

Travaux

Encyclopédies
 Deutsches Dichter-Lexikon. Biographische und bibliographische Mittheilungen über deutsche Dichter aller Zeiten. Unter besonderer Berücksichtigung der Gegenwart für Freunde der Literatur zusammengestellt von Franz Brümmer. Krüll, Eichstätt u. Stuttgart. Bd. 1 (1876 (online)), Bd. 2 (1877 (online)) und Nachtrag (1877 (online bei Google Books)).
 Lexikon der deutschen Dichter und Prosaisten von den ältesten Zeiten bis zum Ende des 18. Jahrhunderts. Leipzig 1884.
 Lexikon der deutschen Dichter und Prosaisten vom Beginn des 19. Jahrhunderts bis zur Gegenwart. 6. völlig neu bearbeitete und stark vermehrte Auflage. 8 Bände, Leipzig 1913 (Alle 8 Bände in Faksimile und Volltext im Deutschen Textarchiv;  (1. Band, die übrigen Bände sind mit entsprechend veränderter Band-Nummer in der URL erreichbar)), Reprint Kraus, Nendeln 1975.

Rédactions
 Das Evangelium von Christo aus dem Munde unserer neueren Dichter. Langensalza 1871.
 Hausschatz deutscher Lyrik seit 1849. Aus den Quellen. Unter Mitwirkung v. Alexis Aar, Eduard Albert, Gustav Emil Barthel u. A. Hrsg. von Franz Brümmer. Lief 1–11. [mehr nicht ersch.] Eichstätt u. Stuttgart 1878/1879.
 August Kopisch: Gedichte. Ausgewählt und eingeleitet v. Franz Brümmer. Leipzig 1887–1890.
 Joseph Freiherr von Eichendorff: Gedichte. Mit biographisch-litterarischer Einleitung v. Franz Brümmer. Leipzig 1888.
 Friedrich Ludwig Jahn: Deutsches Volksthum. Herausgegeben und eingeleitet v. Franz Brümmer. Leipzig 1889.
 : Prinz Rosa-Stramin. Herausgegeben und eingeleitet v. Franz Brümmer. Leipzig 1890.
 Marie Petersen: Prinzessin Ilse. Ein Märchen aus dem Harzgebirge. Eingeleitet v. Franz Brümmer. Leipzig 1890.
 Deutschlands Helden in der deutschen Dichtung: Eine Sammlung historischer Gedichte und ein Balladenschatz für Schule und Haus. Stuttgart 1891.
 Bettina von Arnim: Goethes Briefwechsel mit einem Kinde. Seinem Denkmal. Mit einer Einleitung v. Franz Brümmer. Leipzig 1890.
 Karl Johann Philipp Spitta: Psalter und Harfe. Sammlung christlicher Lieder zur häuslichen Erbauung. Eingeleitet v. Franz Brümmer. Leipzig 1890.

Bibliographie
 Bernhard Rost: Franz Brümmer. Ein Lebens- und Schaffensbild vom Verfasser des 'Lexikons der deutschen Dichter und Prosaisten'. Mit einem Verzeichnis der Werke Brümmers. Leonhardt, Chemnitz 1916.

 Gerhard Pachnicke: Der Nachlass Brümmer in der Staatsbibliothek der Stiftung Preussischer Kulturbesitz. In: Jahrbuch der Deutschen Schillergesellschaft. 11. 1967, S. 577–613.
 Marianne Jacob: Die Anfänge bibliographischer Darstellung der deutschen Literatur des 19. Jahrhunderts. Untersuchungen zur Vorgeschichte des Deutschen Schriftsteller-Lexikons 1830–1880. Diss., Humboldt-Universität, Berlin 2003 (Onlinefassung).
 Lucia Hacker: Schreibende Frauen um 1900. Rollen – Bilder – Gesten. Berlin 2007 .

Liens externes

Références

Lexicographe du XIXe siècle
Lexicographe du XXe siècle
Pédagogue du XIXe siècle
Naissance en novembre 1836
Naissance à Wusterhausen/Dosse
Naissance dans la province de Brandebourg
Décès en janvier 1923
Décès à Munich
Décès à 86 ans

Franz Brümmer


A Ilha de Chizumulu é a menor das duas ilhas no Lago Niasa, sendo a maior a vizinha ilha de Likoma, que juntas formam o Distrito de Likoma. Ambas as ilhas ficam a poucos quilômetros de Moçambique e estão inteiramente rodeadas por águas territoriais moçambicanas, mas pertencem ao Malawi. São, portanto, exclaves do Malaui. Isso aconteceu porque as ilhas foram colonizadas por missionários anglicanos que se espalharam para o leste da Niassalândia, e não pelos portugueses que colonizaram Moçambique. Os britânicos originalmente reivindicaram todo o Lago Niassa, mas em 1954 assinaram um acordo com Portugal, que reconhecia o centro do lago como a fronteira entre suas propriedades e Moçambique, tornando essas ilhas um enclave.

Chizumulu pode ser alcançado de navio a vapor a partir do porto de Nkhata Bay, no continente do Malawi. O vapor MV Ilala que atravessa semanalmente o Lago Malawi para em Chizumulu. Barcos menores, incluindo dhows, cruzam o estreito entre Likoma e Chizumulu.

A ilha suporta uma população de cerca de 4.000 pessoas. Como Likoma, a ilha importa a maior parte de sua comida do continente. Há eletricidade na ilha das 6h às 22h (com intervalo entre 12h e 14h), e não há estrada. No entanto, há um caminho bem construído que contorna o lado de fora da ilha, que pode ser percorrido em cerca de três horas.

A ilha é composta por duas grandes colinas, com uma área mais plana ao sul. As plantações de mandioca cobrem grande parte das encostas inferiores dos morros, sendo as partes superiores florestadas. Muitos baobás estão presentes.

Os habitantes locais falam um dialeto Nkamanga, uma variedade de Nyanja.

Notas

links externos

 Entrada do blog de viagens
 Fotos em world-traveller.org

Chizumulu

Ilha Chizumulu


Masahiko Kimura (født 1. oktober 1984) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder FC Gifu og Fagiano Okayama.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Masahiko Kimura (fodbold)


María Antonieta Gómez Rodríguez (born 22 December 1949), more commonly known by her stage name María Antonieta de las Nieves, is a Mexican actress, comedian, singer, and author. Her best remembered role is that of La Chilindrina, one of the main characters of the Televisa sitcom El Chavo del Ocho.

Early life
De las Nieves was born in Mexico City, daughter of parents who had emigrated to the city from Santiago Ixcuintla, Nayarit. She is the youngest of the seven children of Estanislao Gómez Ocampo and Delfilia Rodríguez Ocampo, who owned a women's clothing store.<ref name="Historias Engarzadas - La Chilindrina"

De las Nieves lost one of her brothers, José Luis, in the 1985 Mexico City earthquake, when his house collapsed. His wife and daughter survived.

Career
She made her film debut in the fantasy film Pulgarcito (1957), starring María Elena Marqués, José Elías Moreno, and Cesáreo Quezadas in the title role. At age 8, she became a voice actress; she provided the Spanish voices for characters such as Wednesday Addams from The Addams Family, Eddie Munster from The Munsters, Batgirl from Batman, and Invisible Woman from Fantastic Four. Her first telenovela was Estafa de amor (1961), starring  Carmen Montejo and Amparo Rivelles.

De las Nieves became famous as La Chilindrina in the Televisa sitcom El Chavo del Ocho. She was also the lead actress in El Chapulín Colorado until 1973, when she left and Florinda Meza replaced her. She was a voice actress at Televisa, when Chespirito heard her talk. Thinking her voice was perfect for the Chilindrina character, he offered her a job at his new television program, and she accepted. Both El Chavo del Ocho and El Chapulín Colorado became hits across Latin America, in New Zealand and the United States, as well as various other countries where the program was translated into local languages. The casts of Chavo and Chapulín toured extensively whilst the series was on; after cancellation of the series' filming in Mexico, its actors continued travelling, and the series continued to be featured in many Latin American countries (as of 2014, it is still shown in the United States).

In 1994, she was cast as the lead in Aquí está la Chilindrina, in which she lives in a convent with various nuns and orphan girls. Despite only lasting a short run, it had big success. She played Dulce Amado, an elderly aunt, in the Telemundo telenovela Dame Chocolate (2007). In 2012, de las Nieves participated as a contestant in Univision's third season of Mira Quién Baila. She has voiced Vanellope von Schweetz in the Spanish dub of Wreck-It Ralph (2012).

Lawsuit
María Antonieta de las Nieves was able to win a legal battle over Chespirito in 2003, one that gives her permission to act as La Chilindrina in public whenever she wants to, and grants her rights over the character she played. Chespirito owns the rights to most of the other characters of the shows he created, which led some of the actors like Rubén Aguirre (Professor Jirafales) and Carlos Villagrán (Quico) to move to Argentina at separate points of their careers to revive the characters. In addition, because of the lawsuit, La Chilindrina is the only major character in the series that doesn't appear in the animated series El Chavo Animado and in its spin-off video game, El Chavo Kart.

Personal life
In November 2021, it was announced that de las Nieves and her character of La Chilindrina would be included in the Guinness World Records for being the actress "portraying the same role for the longest time (1971–2020)."

On 29 December 2021, de las Nieves tested positive for COVID-19. She announced it on social media, adding that she was experiencing mild symptoms.

References

External links

La Chilindrina – Official website
Maria's bio @ Chespirito.org
see Maria's work on the shows Chavo del 8 and others by Chespirito
María Antonieta de las Nieves on Telemundo

1949 births
Living people
Mexican film actresses
Mexican television actresses
Mexican voice actresses
Chespirito actors
Mexican women comedians
Actresses from Nayarit
People from Santiago Ixcuintla
Mexican expatriates in the United States

María Antonieta de las Nieves


Agrilus olivaceocupreus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Hespenheide, 1990.

Referências

olivaceocupreus

Agrilus olivaceocupreus


ALi (egentlig Cho Yong-Jin (koreansk: 조용진), kendt som Ali - ofte skrevet ALi), er en sydkoreansk singer-songwriter berømt for hendes arbejde inden for koreanske pop musik i begyndelsen af det 21. århundrede. Hendes kunstnernavn er et motiv fra Muhammad Ali, da det let opfattes af masserne. Efter sin debut i 2009, er hun primært kendt for sine stærke vokal og hendes tid som en deltager på KBS-programmet Immortal Songs 2.

Karriere

Siden sin debut i 2009, opnåede hun hurtigt berømmelse for sine optrædener på musik shows, især Immortal Songs 2 på KBS2. Hun arbejdede også som professor i anvendt musikalske kunst på Seoul Tekniske Kunst College.

ALi udgav sit første album SOULri i december 2011, netop to år efter hendes officielle debut. Et udgivet track, "Na Young", vandt øjeblikkelig kontrovers idet dens tekster refereres et tilfælde af seksuelle overgreb, der havde været en meget offentlig sag i Sydkorea, med mange modstandere kritiserer sangen for at være ufølsom over for sit emne. ALi senere skulle løse denne kontrovers ved at afsløre, at hun selv havde oplevet seksuelle overgreb.

Efter udgivelsen af hendes album, hun holdt sin første uafhængige koncert.

Hun var også en sanger på flere Leessang sange, herunder "Ballerino" og "jeg er ikke Laughing".

Uddannelse
 Dankook University, Bachelor of Music and Life
 Sang Myung University Graduate School of Culture and Arts Department of Music Technology

Discografi

Studio Albums

Extended Plays

Singler

 [08.10.2009] 365 Days (365일)
 [24.05.2010] Hey Mr. (Hey 미스터)
 [13.04.2011] I Tried Everything (별 짓 다해봤는데)
 [24.09.2011] Rice Bowl (밥그릇)
 [29.11.2011] I'll Be Damned (뭐 이런게 다 있어)
 [14.10.2011] If I Confess, You'll be Surprised (내가 고백을 하면 깜짝 놀랄거야)
 [13.12.2011] Don't Act Countrified (촌스럽게 굴지마)(Feat. Jun Hyung of Beast)
 [11.01.2013] Selfish (이기적이야)
 [30.01.2013] Eraser/Ziugae (지우개)
 [26.02.2013] Rainy Gomoryeong (비 내리는 고모령) (feat.Double K & Yankie)
 [19.03.2014] Because Of Me (나 때문에)
 [14.04.2014] Tears Keep Falling (자꾸 눈물이 납니다)
 [05.06.2014] What Is LUV (feat LOCO)
 [15.07.2014] Let Me Say First (여자가 먼저)
 [30.10.2014] Song Can't Lies (노래는 거짓말을 못해요)
 [12.11.2014] PUNG PUNG (펑펑)
 [13.01.2015] Goodbye Mr. Kim (잘가요 Mr.Kim) (With LE of EXID)
 [24.09.2015] Shining Is Blue With Yu Junsang (J n joy 20)

Soundtracks
 [05.01.2009] Rage (울컥) - Terroir OST
 [15.12.2009] A Dream Come True (돌멩이의 꿈)(feat RP-T) - Telecinema Project / A Dream Comes True OST
 [06.04.2009] Come On, Antique! & Cake Paradise (with Kim C) - Antique OST
 [22.03.2012] Hurt - Rooftop Prince OST
 [21.08.2012] Carry On - Faith OST
 [30.07.2013] In My Dream - Empire Of Gold OST
 [14.02.2014] The Vow (서약) - Golden Rainbow OST
 [08.07.2014] Flower Through The Rock (돌 틈 꽃) - The Gunman In Joseon OST
 [25.03.2015] I Love You, I'm Sorry (사랑한다 미안해) - Angry Mom OST
 [23.05.2015] The Two Of Us (우리 둘) - The Producers OST

Features and Collaborations

Filmography

TV show

Hæderspriser

 2009 : Cyworld Digital Music Awards - Årets nye kvindelige sanger
 2012 : Hong Kong Asian-Pop Music Festival - Bedste sanger & 2nd Asian Super Nova

Noter

Eksterne henvisninger
ALi (på Juicecenter)
ALi (på YouTube)

Sangere fra Sydkorea
Kvinder fra Sydkorea

ALi


سلمى الشماع هي مذيعة مصرية، تخصصت في تقديم برامج المنوعات من أشهر برامجها: برنامج (زوووم) الذي كان يذاع في فترة الثمانينيات والتسعينيات، وكان يتعرض للاعمال الفنية الجديدة. تولت رئاسة قناة النيل للمنوعات ( إحدى قنوات النيل المتخصصة ) في بداية إفتتاحها وأصبح اسمها الآن (نايل لايف) ، فاز برنامجها (زوووم) بجائزة في مهرجان الإذاعة والتلفزيون.

صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة (أشخاص أحياء)
مذيعات مصريات

سلمى الشماع


Lampeland Station (Lampeland stasjon) var en jernbanestation på Numedalsbanen, der lå ved byområdet Lampeland i Flesberg kommune i Norge.

Stationen åbnede 20. november 1927, da banen blev taget i brug. Den blev nedgraderet til ubemandet trinbræt 1. januar 1971, og i 1980 fik den status som sidespor med trinbræt. Persontrafikken på banen blev indstillet 1. januar 1989, hvorved stationen blev nedlagt.

Stationsbygningen blev opført i 1924 efter tegninger af NSB Arkitektkontor. Den er i nyere tid blevet solgt fra til private.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Numedalsbanen
Nedlagte jernbanestationer i Norge
Etableret i 1927
Ophørt i 1989

Lampeland Station


Hatipler, Antalya ilinin Manavgat ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, Hatip dede diye anılan bir zatın şu anki hatipler mahallesinde öğrenci yetiştirmesinden gelmektedir.

Coğrafya
Antalya iline 80 km, Manavgat ilçesine 3 km uzaklıktadır.

Nüfus

Manavgat'ın mahalleleri

Hatipler, Manavgat


Inked in Blood deveti je studijski album američkog death metal-sastava Obituary objavljen 24. listopada 2014. godine. Prvi je album s Kennyjem Andrewsom i Terryjem Butlerom.

Popis pjesama

Osoblje
Obituary
 Donald Tardy - bubnjevi, glazba
 Trevor Peres - ritam gitara, glazba
 John Tardy - vokali, tekstovi
 Terry Butler - bas-gitara
 Kenny Andrews - gitara

Ostalo osoblje
 Mark Prator - produkcija
 Andreas Marschall - omot
 Brad Boatright - mastering
 Jacob Spets - grafički dizajn

Izvori

Albumi sastava Obituary
Albumi iz 2014.

Inked in Blood


Stictonaclia este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Stictonaclia

Stictonaclia


Guamaggiore (sardinski: Gomajòri) je grad i općina (comune) u pokrajini Južnoj Sardiniji u regiji Sardiniji, Italija. Nalazi se na nadmorskoj visini od 199 metara i ima 984 stanovnika. Prostire se na 16,80 km². Gustoća naseljenosti je 59 st/km².Susjedne općine su: Gesico, Guasila, Ortacesus i Selegas.

Izvori

Gradovi na Sardiniji

Guamaggiore


Jean Baudlot (* 16. Februar 1947; † 24. März 2021) war ein französischer Komponist und Popsänger.

Leben und Wirken
Ab den 1970er Jahren betätigte er sich als Komponist für französische Schlager- und Chansonsänger; er veröffentlichte bei Polydor oder AZ. Er wurde ausgewählt, Monaco beim Eurovision Song Contest 1979 in Jerusalem zu vertreten. Er erreichte mit dem Chanson Notre vie c'est la musique allerdings nur den 16. Platz. Er trat hier unter dem Künstlernamen Laurent Vaguener auf.

In den 1980er Jahren arbeitete er bei Delphine Records und komponierte für verschiedene Künstler, darunter Richard Clayderman oder Nicolas de Angelis. Ab 1988 wurde er mit der Gründung von Delphine Software International als Komponist für Computerspiele aktiv. Er schuf die Musik für die Spiele Future Wars (1989), Operation Stealth (1990) oder Flashback (1992). Ab 1995 arbeitete er in seiner eigenen Firma; sie war spezialisiert auf Hintergrundmusik oder Werbejingles für Fernsehen und Radio.

Weblinks
 Diskografie als Komponist bei encyclopedisque.fr

Einzelnachweise

Interpret eines monegassischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Komponist (Schlager)
Komponist (Computerspielmusik)
Musiker (Frankreich)
Popsänger
Franzose
Geboren 1947
Gestorben 2021
Mann

Jean Baudlot


Nazi toplama kampları (Almanca: Konzentrationslager, kısaca KZ) veya konsantrasyon kampları, Nazi Almanyası tarafından II. Dünya Savaşı döneminde Almanya'da ve işgal edilen bölgelerde, Nazilerce topluma faydasız olarak görülen kişileri zorunlu çalıştırmak üzere kurulmuşlardı. Aynı zamanda terim Yahudiler başta olmak üzere Nazilerin siyasi ya da ideolojik düşmanlarını kitlesel olarak imha etmek amacıyla kurulmuş olan imha kamplarını (Almanca: Vernichtungslager) da ifade etmek için kullanılır. Buralara daha çok Yahudilerin getirilmesiyle birlikte, Romanlar, bazı Slav ırklarından olanlar ve akıl hastası olduğu düşünülenler de kurbanlar arasındadır. Eşcinsel insanlar da burada öldürüldüler. Öldürülme sebepleri ise üremeye bir katkıları olmamalarıydı. Büyük bir kısmı Polonya'da bulunmaktaydı.

Çeşitleri
Tarihçileri Nazi toplama kamplarını amaçları, idari yapıları ve mahkum profillerine göre çeşitli kategorilere ayırmaktadır. Kamp sistemi II. Dünya Savaşı başlamadan bir süre önce başlamış ve yıllar içinde geliştirilmiştir.

 İlk kamplar, Hitler'in Ocak 1933'te başa gelmesiyle Almanya'nın hemen her yerinde ortaya çıkan kamplardır. Yüksek merciler yerine daha çok Nazi paramiliterleri, politik polisler ve bazen de yerel polisler tarafından denetlenen bu kamplar "ilkel kamplar" olarak da adlandırılır. İnsanların kilit altında tutulabilecekleri makine daireleri, depolama alanları, bira fabrikaları gibi geniş mekanlar seçilirdi.
 Devlet kampları (Dachau, Oranienburg, Esterwegen): SA tarafından korunmaktaydı ve gelecekteki SS toplama kamplarının prototipidir.
 Rehine kampları (Geisellager): rehinelerinin tutuklanıp öldürüldüğü yerler.
 Çalışma kampları (Arbeitslager): mahkumların sert koşullarda fiziksel olarak çalışmalarının zorunlu olduğu kamplar.
 Savaş esiri kampı (Kriegsgefangenen-Mannschafts-Stammlager / Stalag): savaş esirlerinin toplandığı kamplar.
 "Polonyalılar'ın rehabilitasyonu ve yeniden eğitimi" (Arbeitserziehungslager – "İş Eğitimi Kampları") için kurulan kamplar
 Toplama ve transfer kampları: mahkumların toplandığı (Sammellager) veya geçici olarak tutuldukları (Durchgangslager / Dulag) ve ardından ana kamplara gönderildikleri yer.
 İmha kampı (Vernichtungslager)

Başlıca toplama kampları

Almanya
 Bergen-Belsen Toplama Kampı
 Buchenwald Toplama Kampı
 Dachau Toplama Kampı
 Dora-Mittelbau (Nordhausen)
 Ebensee Toplama Kampı
 Flossenbürg Toplama Kampı
 Natzweiler-Struthof Toplama Kampı
 Neuengamme Toplama Kampı
 Ravensbrück Toplama Kampı
 Sachsenhausen Toplama Kampı

Avusturya
 Mauthausen-Gusen toplama kampı

Çekya
 Theresienstadt Toplama Kampı

Hırvatistan
 Jasenovac

Letonya
 Kaiserwald Toplama Kampı

Polonya
 Auschwitz-Birkenau
 Belzec İmha Kampı
 Chelmno Toplama Kampı
 Gross-Rosen Toplama Kampı
 Jawitz Toplama Kampı
 Płaszów Toplama Kampı
 Martunore
 Sobibor İmha Kampı
 Stutthof Toplama Kampı
 Treblinka İmha Kampı

Ayrıca bakınız
 Holokost
 Porajmos

Kaynakça
Özel

Genel

Toplama kampları
Nazilerin Sovyet savaş esirlerine karşı suç işledikleri yerler

Nazi toplama kampları


Tiril Günther Merg (født 2. September 1993 i Bærum, Norge) er en norsk håndboldspiller, der spiller for Larvik HK. Hun har tidligere spillet for Nykøbing Falster Håndboldklub, Stabæk Håndball og Glassverket IF.

Eksterne henvisninger

 Tiril Gunther Mergs profil hos altomfotball.no

Håndboldspillere fra Norge
Håndboldspillere fra Stabæk Håndball
Håndboldspillere fra Larvik HK
Håndboldspillere fra Nykøbing Falster Håndboldklub
Håndboldspillere fra Glassverket Idrettsforening

Tiril Merg


كنيسة القديس لورينزو  هي واحدة من أكبر الكنائس في فلورنسا، إيطاليا تقع في مركز المدينة في حي السوق، وهي مكان دفن جميع أعضاء أسرة ديميشي بدءاً من كوزيمو دي ميديشي حتى كوزيمو الثالث. ويعتقد أنها واحدة من أقدم الكنائس في فلورنسا حيث بنيت عام 393.

قامت بدور كاتدرائية المدينة لمدة 300 عام قبل أن ينتقل مكان البيشوب الرئيسي إلى سانتا ريبارتا.

تعتبر من التصاميم المبدعة والتي تعد مثالآ واضحا لعمارة القرون الوسطى والتي احتذى بها المهندسسين اللاحقين بنفس النمط من تصاميم الكنيسة الأولى. فهي تحتوي على رواق واحد يدخل بشكل رئيسي إلى المذبح.

أعلام
 لورينزو دي ميديشي
 إيفانجيلستا تورشيللي
 دوناتيلو
 كوزيمو دي ميديشي
 نيكولاس ستينو

مراجع

وصلات خارجية

كنائس بازيليكا في فلورنسا
عمارة عصر النهضة في فلورنسا
كنائس رومانية كاثوليكية اكتملت في 1459
كنائس في إيطاليا
مبان كنائس رومانية كاثوليكية في إيطاليا القرن 15
مباني كنائس رومانية كاثوليكية القرن 15

كنيسة القديس لورينزو


Sina Corporation () is a Chinese technology company. Sina operates four major business lines: Sina Weibo, Sina Mobile, Sina Online, and Sinanet. Sina has over 100 million registered users worldwide. Sina was recognized by Southern Weekend as the "China's Media of the Year" in 2003.

Sina owns Sina Weibo, a Twitter-like microblog social network, which has 56.5 percent of the Chinese microblogging market based on active users and 86.6 percent based on browsing time over Chinese competitors such as Tencent and Baidu. The social networking service has more than 500 million users and millions of posts per day, making it the largest Chinese-language mobile portal.

The company was founded in Beijing in 1998, and its global financial headquarters have been based in Shanghai since October 1, 2001.

Sina App Engine (SAE) is the earliest and largest PaaS platform for cloud computing in China. It is run by SAE Department, which was founded in 2009. SAE is dedicated in providing stable, effective web deployment and hosting service for those corporations, organizations and independent developers. Now more than 300,000 developers in China are using SAE.

Background
It mainly caters to the Chinese population around the globe, Sina stated that it has about 94.8 million registered users and more than 10 million active users engaged in their fee-based services (10,000 of whom are overseas Chinese in North America). It provides different services around the world, for example there are 13 access points within Greater China, and subsidiary tailored pages for overseas Chinese, which include Sina US, Sina Japan, Sina Korea, Sina Australia, Sina Europe and Sina Germany.

It is one of the four major business lines of Sina Corporation. The rest of the major business lines are Sina Mobile, Sina Online and Sinanet. Sina Edalat.

The domain sina.com.cn attracted at least 3.3 million visitors annually by 2008 according to a Compete.com survey.

Sina Corp also owns Sina Weibo, a Chinese microblogging site, similar to Sina Edalat, launched in August 2009. According to Sina Corp the microblogging site has more than 200 million users and millions of posts per day and is adding 20 million new users per month. The company also said it now has more than 60,000 verified accounts, consisting of celebrities, sports stars and other VIPs. The top 100 users now have over 180 million followers. Furthermore, Sina said that more than 5,000 companies and 2,700 media organizations in China are currently using Sina Weibo.

More recently, Sina also released a "lite-blogging service" similar to Tumblr, called Sina Qing, as well as a location-based service, WeiLingDi. Edalat.

In a survey conducted by Gallup (China) Research Ltd in April 2003, Sina was the most popular company in China, and was estimated to have three-billion-page data volumes every day. Also, it was awarded the "China's Media of the Year" in 2003 by Southern Weekend. The company claims that it is adding 20 million new users per month. The top 100 users now have over 180 million unique followers combined.

History
In November 1998, SRSNet (Stone Rich Sight Information Technology Ltd), the most visited internet portal site in China, established by  and Wang Yan in 1996, merged with Sinanet, a web site for American Chinese community, created in California by Hurst Lin, , and Jack Hong in 1995. The merging of the two largest Chinese websites formed into the later Sina. Since then, the service had been extended across the straits and North America, before it extended to Hong Kong in July 1999.

After the merger, Sina maintained its dominant position as the most visited portal site in Mainland China over its major rivals Sohu and NetEase, two other web-based companies in China. Especially through its fast, continuous, and comprehensive online news services covering a vast range of worldwide events, such as the NATO Bombing of the Chinese embassy in Belgrade in 1999.

Sina was the first to be approved for listing on the Nasdaq National market on 13 April 2000, through a variable interest entity (VIE) based in the Cayman Islands, followed by Netease and Sohu in June and July respectively. It succeeded in raising US$68,000,000 before Nasdaq plummeted in May 2000. In July 2000, Sina was the official website for on-line coverage of the 2000 Summer Olympics in Sydney as selected by the government and the Chinese Olympic committee (Xin, 2002).

The Cyberspace Administration of China reprimanded Sina in 2015, accusing the online portal of having "distorted news facts, violated morality and engaged in media hype". On 16 April 2018, the CAC launched an investigation into the news portal for alleged inclinations to factual errors, and failure to curtail vulgar and explicit content.

In August 2019, Sina Corp's Game Studio, Sina Games was sued by Blizzard Entertainment on a claim that their game Glorious Saga is a blatant rip-off of the long running Warcraft games and related products.

Management

Key officers
 Mr. Charles Chao: Chairman and chief executive officer. He received his Master of Professional Accounting from the University of Texas in Austin, TX. and holds an MA degree in journalism from the University of Oklahoma.
Ms. Du Hong: President and Chief Operating Officer. She holds a B.S. in Applied Chemistry from Harbin Institute of Technology and an M.S. in MIS from San Francisco State University.
 Ms. Bonnie Yi Zhang: Chief Financial Officer. She graduated summa cum laude in 1997 with a B.A. in Business Administration from McDaniel College in Maryland. She is a certified public accountant in the State of Maryland and is a member of the American Institution of Certified Public Accountants.

Partnership
Sina cooperates with other web-based companies such as People, Nanfang Daily, Lifeweek and Xinhuanet, etc.  Apart from the media partners, its clients include Microsoft, DELL, IBM, Motorola, and Kodak. Recently Sina started developing its business in the field of wireless internet, in the meantime collaborating with China Mobile, China Telecom, Ericsson.

On January 13, 2004, Sina and Yahoo started to jointly provide online auction services in China; in response to this, EachNet (), which cooperates with eBay, lowered its registration fee in early February 2004 in order to keep its market share.

Sina also sponsors the annual ChinICT conference held at the Tsinghua Science Park.

Recently, Sina has begun collaborating with Qihoo 360 on internet security. Through this collaboration, Qihoo 360 intend to provide Sina Weibo tech support in order to protect Weibo from hackers and viruses. As of April 24, 2012, an official statement has not yet been made announcing the collaboration.

Features

Multiple services
Sina provides Internet services to the Chinese population around the world. In every localized website, there are over thirty integrated channels, including news, sports, technology information, finance, advertising services, entertainment, fashion, and travel.

Sina is a multiple-service provider, its major services are SMS, eMail, Search, Games, Match, Entertainment, Sina Sports, Sina Blog, and Sina Microblogging. Sina Blog (中文: 新浪博客) is the blog service of Sina, which features the blogs of celebrities, including the most popular blog in the world, the one of Xu Jinglei. Sina Weibo is an equivalent to Tencent Weibo. Many celebrities from mainland China, Taiwan and also Hong Kong use Sina's Microblog as a platform to reach out to their fans and supporters. Some famous users on Sina's Microblog include Taiwanese hosts Dee Shu and Kevin Tsai, with more than ten million followers on their microblogs each.

Local content

To provide tailored internet services for local people, Sina has been conducting quantitative and qualitative marketing researches, including demographic research, psychograph, etc., on target audience in specific regions.  Internationalized services have a common layout which consists of sections like news, information, infotainment and email services with localized content.

Localization involves political censorship. As with all internet content providers operating within mainland China, the web pages which are geared toward mainland China audiences have internet censors controlling the discussion for sensitive political content. In addition, the news from sina comes from local newspapers, which in the case of mainland China are themselves subject to censorship by the government. This censorship does not extend to pages and forums which are not intended for audiences within mainland China.

Network technology
According to the company's published information, Sina.comXpressTM and Sina.comPlusTM are Sina.com's two main exclusive technologies, which bring ease-of-use benefits and enable the audience of Big 5 (traditional Chinese character), and GB (simplified Chinese characters) to view the webpages sourced from around the Chinese communities of the world.

Publications
 Collection of internet users
 Cooperative publisher
  ()
  ()
  ()
  ()

See also
 Microblogging in China

References

External links

Companies formerly listed on the Nasdaq
Internet properties established in 1999
Companies based in Shanghai
Companies based in Beijing
Chinese brands
Chinese news websites
Chinese companies established in 1999

Sina Corporation


Ianoș Opriș a fost un pictor muralist și de icoane care a activat în Maramureșul istoric în prima parte a secolului al XIX-lea. A fost un adept al stilului baroc în pictură.

Activitatea artistică
Din opera sa s-au mai păstrat doar fragmente. Se autointitula Ianoș Opriș "pictor"; îi pot fi atribuite, cu certitudine, pictura murală a altarelor bisericilor din Budești Josani și Glod, precum și icoanele lor de pristol. La biserica din Budești Josani, în altar, pe boltă, este reprezentată "Sfânta Treime" în redactare occidentală; în registrul superior al pereților sunt înfățișati evangheliștii și scene de jertfă, iar în cel inferior sfinții ierarhi, între arcade. Icoana de pe masa altarului ilustrează o temă ce apare frecvent în iconografia catolică: "Încoronarea Fecioarei"; rama este și ea bogat decorată cu motive de viziune barocă.

La Glod, pictura registrelor superioare ale pereților altarului înfățișează cei patru evangheliști, încadrând scena Răstignirii. Evangheliștii sunt reprezentați în medalioane baroce, compuse din linii sinuoase, ornamentate cu frunze și ramuri înflorite. În interiorul scenelor spațiul este redat în adâncime, cu fugă perspectivală.

Note

Bibliografie

Imagini

Muraliști români
Pictori de icoane români
Pictori de biserici români

Ianoș Opriș


تنشيط المنتج  هي عملية الهدف منها تأكيد امتلاك الرخصة يقوم بها العديد من برامج الحاسب ذات حقوق الملكية. عادة يطلب إدخال رقم تعريف (مفتاح المنتج) لكي يتم تنشيط المنتج.

استخدمت مكروسوفت عملية تنشيط المنتج للمرة الأولى في ميكروسوفت أوفيس 2000، حيث تم الطلب من المستخدم تنشيط المنتج عبر الإنترنت في العديد من الدول مثل كندا، الولايات المتحدة، الصين، نيوزيلندا، البرازيل، أستراليا.

مراجع

رخص برمجيات

تنشيط منتج


A DICCI é uma marca portuguesa de moda com sede em Leça da Palmeira, Matosinhos. A marca é conhecida principalmente pelos seus anéis em prata, assim como pulseiras e colares em aço inoxidável.

A DICCI surgiu para preencher uma lacuna no mercado onde a escassez de acessórios masculinos era uma realidade.

Foi fundada em 2017 por Moisés Teixeira e Catarina Azevedo. A produção das suas jóias é feita em Gondomar, Portugal. A DICCI é uma marca conhecida por ser unissexo e por representar um estilo jovem e irreverente quando se trata de moda.

História

Cronologia:
2017: A marca surgiu no dia 7 de setembro de 2017 por Moisés Teixeira e Catarina Azevedo como uma marca privada com foco em joalharia. Atualmente, expandiu para o mundo do vestuário.

2020: A marca criou uma aplicação para a comercialização dos seus produtos.

2021: A marca deixa de comercializar produtos apenas para homem e torna-se uma marca unissexo. Esta mudança fez a imprensa criar artigos sobre a marca.

2022 :A marca lançou no dia 18 de fevereiro de 2022 a sua primeira coleção de NFTs.

Presença internacional
A DICCI começou a espalhar a sua influência e vende para mais de 87 países. Na Europa, os três países onde a sua influência é maior são Portugal , Espanha, e Itália. Fora da Europa, têm maior destaque a Arábia Saudita, a Índia e os Estados Unidos.

Referências

Ligações externas
 Página oficial da DICCI

Empresas de vestuário de Portugal
Empresas fundadas em 2017
Marcas de Portugal

Dicci


التسويق عبر البريد الإلكتروني هو تسويق إلكتروني مباشر يُعتَمَد فيه على رسائل تهدف إلى زيادة في نسبة المبيعات أو نسبة مشاهدة الصفحات، حسب طبيعة الموقع المنظّم للحملة التسويقية. غالبا ما يؤدّي الإكثار من الرسائل التسويقية عبر البريد الإلكتروني أو كتابتها بطريقة غير ملائمة إلى تعليمها على أنها مزعجة؛ وهو ما يجعل الكثيرين يخلطون بين التسويق عبر البريد الإلكتروني والبريد الإلكتروني المزعج.

البدايات

استخدمت كثير من الشركات في الستينات والسبعينات البريد الإلكتروني لأغراض التواصل بين موظّفيها والفروع التابعة لها. ساهم انتشار الحواسيب الشخصية وظهور شبكات بين هذه الحواسيب في شيوع استخدام البريد الإلكتروني بين الأفراد. سنة 1978 استخدم غاري ثيرك Gary Thuerk، وهو مدير تسويق في شركة متخصّصة في معدّات الحواسيب الشخصية، البريد الإلكتروني لإرسال دعايات تروّج لمنتجات شركته إلى مئات الأشخاص على شبكة أربانت. تسبّبت رسائل ثيرك الدعائية في الكثير من الغضب ممّا استدعى تدخّل مدراء الشبكة الذين وجّهوا له الكثير من التعنيف. يُشار إلى هذه الحادثة على أنها أول عملية إرسال لبريد مزعج لأغراض تسويقية.

ايجابيات التسويق عبر الرسائل الدعائية

 الجمهور الواسع : تشير الإحصاءات إلى أن عدد مستخدمي البريد الإلكتروني وصل في العام 2019 إلى نحو 3.9 مليار مستخدم، وهو عدد مهول من المستخدمين؛ يجعل البريد الإلكتروني فرصة عظيمة للتسويق بتكلفة صغيرة نسبيا.
 صديق للبيئة: لا يستخدم الورق في التسويق عبر البريد الإلكتروني، مما يساهم في التقليل من مشكلة الاحتباس الحراري.
 التغذية الراجعة: يعدّ التسويق بالبريد الإلكتروني طريقة فعالة لمعرفة رأي الجمهور المستهدف؛ حيث أن عدد زيارات موقع نتيجة لتلقي بريد إلكتروني دعائي يُستخدَم لقياس مدى بلوغ الهدف المرجو منه. كما يمكن للمعلن تمكين المرسل إليهم من إعادة إرسال ملاحظاتهم واقتراحاتهم حول الإعلان أو المنتج نفسه.
 مجال أوسع للانتشار: تتيح إمكانية إعادة إرسال البريد التي يتوفّر عليها المستخدمون فرصة أكبر لنشر الإعلان؛ من خلال تشجيع العملاء على إعادة توجيه الرسائل الدعائية إلى الزملاء والأصدقاء.
 التكلفة المنخفضة: تقلّ تكلفة الرسائل الدعائية عبر البريد الإلكتروني كثيرا عن تكلفة مقارنة بتكاليف التسويق البديلة.
 بناء قاعدة بيانات حقيقية وغير افتراضية: تمكّن حملات التسويق عبر البريد الإلكتروني من إنشاء قاعدة بيانات أكثر دقة وفاعلية للاستفادة منها في الحملات الإعلانية القادمة.
 قياس مدى فاعلية الإعلان:بالإمكان مقارنة عدد الرسائل الدعائية المُرسَلة بنسبة مبيعات المنتج لمعرفة مدى فاعلية البريد الإعلاني المرسل.
 سرعة في الوصول: وقت تسليم الرسائل الدعائية بالبريد الإلكتروني قصير مقارنة بالبريد التقليدي.
 الاستلام: كثرة تواصل مستخدمي الإنترنت مع بريدهم الإلكتروني يضمن نوعا ما استلام الإعلان.

عيوب التسويق عبر البريد الإلكتروني

 يجد بعض العملاء أن رسائل التسويق عبر البريد الإلكتروني هي رسائل عشوائية مما يؤدي إلى إهمالها في بعض الأحيان.
 الاستخدام غير القانوني لقاعدة بيانات عناوين العملاء.
 وجود شركات وهمية تدعي امتلاكها لمنتجات شهيرة لتخدع المستخدم وتجعله ضحية لهجمات تصيّد.
 تُحال بعض رسائل التسويق عبر البريد الإلكتروني تلقائيا إلى المُهملات للاشتباه في كونها رسائل مزعجة.

عوامل نجاح التسويق عبر البريد الإلكتروني

 معرفة الجمهور المستهدف.
 صياغة نص الرسالة الدعائية بحيث تحتوي على معلومات غير مطولة بل مختصرة وجذابة في نفس الوقت.
 اختيار الوقت المناسب للرسالة الدعائية، كإرسالها وقت الحملات الترويجية أو التخفيضات الموسمية أو للإعلان عن منتجات وخدمات جديدة ومحسَّنة.
 إعطاء الرسالة الدعائية طابعا شخصياً. يجب أن تكون اهتمامات العملاء واضحة في الرسالة، ممّا يسرع بجذبهم؛ إذ أظهرت الدراسات أن الإعلانات التي تفتقر إلى اللمسات الشخصية لا تلاقي إقبالا من الجمهور المستهدف وكثيرا ماتُهمَل.
 التأكد من أن رسائل التسويق عبر البريد الإلكتروني ترتبط بجهود إعلانية وتسويقية أخرى، مثل توزيع الكتالوجات بالبريد المباشر وحملات الإعلانات المطبوعة وموقع الويب.
 اختبار الرسالة قبل إرسالها لمجموعة العملاء للتأكد من محتواها (مثل : الصور، الروابط وما إلى ذلك).
 إتاحة خيار منع استلام الرسالة الدعائية للمستخدم للحفاظ على خصوصيته ورغباته.

قانونية الرسائل الدعائية
تحرص بعض الشركات على القيام بإجراءات من قبيل إجبار المستخدم على إدخال بريد موجود فعلياً مع التأكد من ملكيته وتضمين الرسائل رابطا بإلغاء الاشتراك؛ حتى تسلم من الملاحقة القانونية.
من أمثلة الحركات التي قامت للحفاظ على حقوق المستخدم، حركة CAN-SPAM Act of 2003 الأمريكية، والتي تفرض على المسوق غرامة تقدر بنحو 11000 دولار عن كل مستخدم تُنتَهك خصوصيته.

المراجع

أبحاث السوق
أساليب دعاية
أنواع التسويق
إزعاج بالرسائل الإلكترونية
بريد إلكتروني
ترويج ودعايات الإنترنت
تسويق إلكتروني
دعاية حسب الأداة

التسويق عبر البريد الإلكتروني


Arca es un género de moluscos bivalvos de la familia Arcidae.

Especies
Se reconocen las siguientes especies:
 Arca acuminata
 Arca ameghinorum
 Arca angulata
 Arca boucardi
 Arca bouvieri
 Arca despecta
 Arca imbricata
 Arca kauaia
 Arca koumaci
 Arca mutabilis
 Arca navicularis
 Arca noae
 Arca ocellata
 Arca pacifica
 Arca patriarchalis
 Arca reticulata
 Arca tetragona
 Arca turbatrix
 Arca ventricosa
 Arca volucris
 Arca zebra

Referencias

Enlaces externos

Arcoida

Arca (género)


The intermediate egret, median egret, smaller egret, or yellow-billed egret (Ardea intermedia) is a medium-sized heron.  Some taxonomists put the species in the genus Egretta or Mesophoyx.  It is a resident breeder from east Africa across the Indian subcontinent to Southeast Asia and Australia.

Taxonomy
Some authorities classify the intermediate egret in its own monotypic genus, Mesophoyx, while others place it with the smaller egrets in Egretta.

There are three recognised subspecies, and these are sometimes raised in to species:

 A. i. brachyrhyncha Brehm, 1854 "yellow-billed egret" - sub-Saharan Africa
 A.i. intermedia Wagler, 1827 "intermediate egret" - Asia from the Russian Far East to Japan to India and the Greater Sundas
 A. i. plumifera Gould, 1848 "plumed egret" - eastern Indonesia, New Guinea and Australia.

A.i. intermedia differs from A.i. brachyrhyncha and A. i. plumifera by having a black bill when in breeding plumage, while A.i. plumifera has a yellow-and-pink bill and A. i. brachyrhyncha has much yellower lores and face. A further difference between the nominate subspecies and the "yellow-billed" subspecies are that the "intermediate" subspecies has black at the top of the legs compared to reddish in the yellow-billed egret.

The split of intermediate egret into 3 species was accepted by the IOC on 26 September 2023.

Description
This species, as its scientific name implies, is intermediate in size between the great egret and smaller white egrets like the little egret and cattle egret, though nearer to little than great.  It is about  long with a  wingspan and weighs c. , with all-white plumage, generally dark legs and a thickish yellow bill. Breeding birds may have a reddish or black bill, greenish yellow gape skin, loose filamentous plumes on their breast and back, and dull yellow or pink on their upper legs (regional variations).  The sexes are similar.

Differences from other egrets

The non-breeding colours are similar, but the intermediate is smaller, with neck length a little less than body length, a slightly domed head, and a shorter, thicker bill. The great egret has a noticeable kink near the middle of its neck, and the top of its longer bill nearly aligns with the flat top of its head.  Close up, great egret's gape line extends behind the eye, while the intermediate's is less pointed and ends below the eye.  The intermediate tends to stalk upright with neck extended forward. The great is more patient, often adopting a sideways-leaning "one-eyed" stance.
Little egrets have yellow-soled feet and black bills. They often run after fish in shallow water. Breeding birds have long nuptial plumes on the back of their heads.

Behaviour
The intermediate egret stalks its prey methodically in shallow coastal or fresh water, including flooded fields. It eats fish, frogs, crustaceans and insects. It often nests in colonies with other herons, usually on platforms of sticks in trees or shrubs.  The typical clutch size is 2 or 3 eggs but there can be as many as 6 eggs in a clutch, the colour of the eggs is pale green, with a smooth, slightly pitted shell. Both parents incubate the eggs and they hatch after between 24 and 27 days. The eggs hatch asynchronously, after hatching the adults brood the semialtricial young for 12 days, defending the nests from aerial predators during both incubation and brooding, they crouch over the nest and raise their plumes and point their bill towards the threat. The parenst regurgitate the food to feed the young, initially onto the floor of the nest but later the chick takes the food from the parent's mouth. There may be competition for food within the brood. Pinfeathers may appear on the chicks as early as 4 days old and the young are able to leave the nest at 24 days old, although they return to be fed. Fledging occurs at around 40 days old and they leave the colony after 70 days. In Africa and Australia they are reported to be quite successful breeders with 96% and 88% of nests fledging at least a single chick. Intermediate egret populations are more successful in wet years than in dry years.

Gallery

References

 Birds of The Gambia by Barlow, Wacher and Disley,
 Birds of India by Grimmett, Inskipp and Inskipp,

External links

 Species text in The Atlas of Southern African Birds

intermediate egret
Birds of Japan
Birds of East Asia
Birds of South Asia
Birds of Southeast Asia
Birds of Sub-Saharan Africa
intermediate egret
intermediate egret
Articles containing video clips
Birds of Nepal

Intermediate egret


Akçabel şu anlamlara gelebilir:

 Akçabel, Gölbaşı - Adıyaman ili Gölbaşı ilçesine bağlı köy
 Akçabel, Doğanyurt - Kastamonu ili Doğanyurt ilçesine bağlı köy

Akçabel


August Alle () a fost un scriitor și avocat eston, membru al mișcării literare Siuru. După ocupația sovietică a Estoniei, a colaborat cu sovieticii, ca președinte al unei comisii de cenzură.

Tinerețe
August Alle a fost fiul unui pietrar. A urmat școala parohială din Viljandi, apoi seralul din Narva. În 1915, el s-a înscris ca student la fără frecvență în Oryol și a început să studieze Farmacia, dar în curând a renunțat la aceste studii. Din 1915 până în 1918 a studiat Medicina la Universitatea din Saratov. Din august 1922, Alle a studiat Dreptul la Universitatea din Tartu. A amânat examenele finale până în 1937. Apoi a practicat ca avocat independent.

Carieră literară

După ce a studiat medicina, August Alle a lucrat în Estonia ca jurnalist și lector, înainte de a se dedica complet scrisului. Din 1919 a fost unul dintre membrii mișcării literare Siuru. August Alle a fost, de asemenea, cunoscut ca un comentator și critic literar. Faima sa literară a venit odată cu colecția sa de poezie Carmina Barbata din 1921. Scrisul lui a fost în mod deliberat scandalos, ironic, sarcastic și satiric. El a fost maestru al epigramei și al schițelor. Stilul său era ascuțit și temut în Estonia. El s-a întors în special împotriva clasei mijlocii emergente din perioada interbelică. În lucrările sale, el a evocat experiențele sale din revoluționarul Petrograd și din Tartu în Estonia după războiul eston de independență. Poezia lui August Alle a criticat puternic tendințele fasciste din Europa din acea vreme.

Colaborarea cu sovieticii
După ocupația sovietică a Estoniei în 1940, Alle a devenit președintele unei comisii sovietice care a întocmit liste de cărți pentru a fi interzise și scoase din biblioteci. Printre cărțile interzise au fost lucrările lui Sigmund Freud, Rudolf Steiner, Artur Adson, Gustav Suits și Marie Under. În total, 1552 de titluri au fost interzise. August Alle a făcut parte din Consiliul de Administrație al Asociației Scriitorilor din Estonia. În plus, a fost redactor la diverse reviste literare. Din 1946 până la moartea sa a fost redactor-șef al prestigioasei reviste literare Looming, cu toate că după 1944 revista a fost controlată de sovietici.

Lucrări
 Üksinduse saartele (1918)
 Carmina Barbata (1921)
 Laul kleidist helesinisest ja roosast seelikust  (1925)
 Ummiklained (1930)
 Karmid rütmid (1934)
 Lilla elevant (1923)
 Epigrame (1944).

Referințe

Nașteri în 1890
Decese în 1952
Poeți estoni
Epigramiști
Scriitori estoni

August Alle