Filmul științifico-fantastic este un gen de film care utilizează ficțiunea speculativă pe bază de reprezentări de fenomene care nu sunt neapărat acceptate de știința contemporană, cum ar fi: viața extraterestră în cultura populară; planete și civilizații extraterestre; călătorii în timp; roboți sofisticați, nave spațiale futuristice și alte tehnologii.

Filmul științifico-fantastic a fost adesea folosit pentru a oferi comentarii sociale sau politice, precum și de a explora probleme filozofice, cum ar fi condiția umană. Filme științifico-fantastice au fost produse și televiziune, de asemenea s-au realizat numeroase seriale TV științifico-fantastice.

Primele filme
Începuturile filmului științifico-fantastic coincid cu debutul cinematografiei.  Scurtmetrajul lui Georges Méliès, Gugusse et l'Automate (1859), este primul științifico-fantastic, considerat astăzi un film pierdut.

Primul film științifico-fantastic care s-a păstrat este considerat Voiajul în lună (Le voyage dans la Lune, 1902) realizat de Georges Méliès, în care prezintă o călătorie spre Lună a unei navete spațiale. Filmul este bazat pe romanele lui Jules Verne (De la Pământ la Lună) și/sau H. G. Wells (Primii oameni în Lună).

Apar mai multe filme bazate pe lucrări scrise: Frankenstein (1910, o adaptare după romanul cu același nume scris de M. Shelley); Dr. Jekyll and Mr. Hyde (1912, bazat pe o nuvelă de R. L. Stevenson); sau 20.000 leghe sub mări (1916,  bazat pe romanul omonim scris de J. Verne). Filmul Homunculus din 1916 este primul care descrie o ființă artificială lipsită de spirit motivațional.

Filme de lung metraj
În anii 1920, creatorii europeni de film au tendința de a utiliza filmul științifico-fantastic pentru predicții și comentarii sociale, așa cum reiese din filmele germane Metropolis (1927) sau Femeia în lună (1929). Metropolis este considerat primul film de lung metraj științifico-fantastic. Alte filme SF notabile din perioada filmelor mute sunt Voyage à travers l'impossible (1904), The Motorist (1906), À la conquête du pôle (1912), Himmelskibet (1918), Cabinetul doctorului Caligari (1920), Der Golem (1920), L'uomo meccanico (1921), Paris qui dort (1923), Aelita (1924), Luch Smerti (1925) și O lume dispărută (1925).

Filme de categorie B
În anii 1930 - anii 1940 cele mai multe filme SF au fost producții cu buget redus, așa numitele filme de categorie B. Dintre acestea, cele mai notabile sunt Just Imagine (1930), King Kong (1933), Things to Come (1936) sau Ultimul orizont (1937). Din 1936, mai multe benzi desenate au fost adaptate ca  seriale cinematografice, cele mai notabile fiind Flash Gordon și Buck Rogers, amândouă cu actorul Buster Crabbe. Aceste seriale și benzile desenate care le-au inspirat sunt foarte populare în rândul publicului (occidental). Printre alte filme SF notabile din anii 1930 se numără Frankenstein (1931), Mireasa lui Frankenstein (1935), Doctor X (1932), Dr. Jekyll și Mr. Hyde (1931), F.P.1 nu răspunde (1932), Island of Lost Souls (1932), Deluge (1933), Omul invizibil (1933), Stăpânul lumii (1934), Mad Love (1935), Trans-Atlantic Tunnel (1935), The Devil-Doll (1936), The Invisible Ray (1936), The Man Who Changed His Mind (1936), The Walking Dead (1936), Non-Stop New York (1937) și The Return of Doctor X (1939). În anii 1940 au avut premiera filme SF notabile ca Before I Hang (1940), Black Friday (1940), Dr. Cyclops (1940), The Devil Commands (1941), Doctorul Jekyll și Domnul Hyde (1941), Man Made Monster (1941), It Happened Tomorrow (1944), It Happens Every Spring (1949) și The Perfect Woman (1949). Odată cu lansarea filmelor Destinație Luna (1950) și Racheta X-M (1950) a început ceea ce mulți oameni consideră "epoca de aur a filmului științifico-fantastic".

Filmele din Epoca de Aur
Cu ajutorul lucrărilor scriitorilor din Epoca de Aur, a progreselor în efectele speciale și datorită dorinței publicului pentru materiale care să trateze progresul tehnologic al timpului, s-au format toate elementele pentru a fi create opere semnificative ale filmului științifico-fantastic. Prin urmare, în anii 1950 s-au produs filme ca Destinație Luna, Them!, Invazia jefuitorilor de trupuri, Planeta interzisă și multe altele. Multe din aceste filme se bazează pe lucrări scrise de autori descoperiți de Campbell. The Thing from Another World este ecranizarea unei povestiri a lui Campbell, Them și Invazia jefuitorilor de trupuri sunt bazate pe romanele lui Jack Finney, Destinație Luna pe un roman al lui Heinlein, The Beast from 20,000 Fathoms se bazează pe o povestire a lui Ray Bradbury. Romanele cu catastrofe "confortabile" ale lui John Wyndham, inclusiv Ziua trifidelor (1951) și The Kraken Wakes (1953), au furnizat și ele cinematografiei materiale importante.

În cinematografia anilor 1950, apare un nou sub-gen de filme, kaijū (în  cu sensul de bestie/creatură ciudată). În aceste filme apar creaturi mari de orice formă, care atacă de obicei un oraș important sau intră în luptă cu alți monștri. Primul film kaiju este Gojira (Godzilla, 1954), regizat de Ishirō Honda.

Maturizarea filmelor SF

În 1960, apare filmul Mașina timpului  regizat de George Pal.  Este prima ecranizare a romanului cu același nume al scriitorului englez H. G. Wells. Alte  filme cu călătorii în timp: World Without End (1956), Un yankeu la curtea regelui Arthur (1949), It Happened Tomorrow (fantastic, 1944) .

În 1964, apare Dr. Strangelove, realizat în alb-negru în regia lui Stanley Kubrick, având în rolurile principale pe Peter Sellers, George C. Scott, Sterling Hayden, Keenan Wynn și Slim Pickens. Dr. Strangelove satirizează Războiul Rece și armele nucleare.

În 1965, apare filmul SF noir al regizorului francez Jean-Luc Godard, Alphaville, în care regizorul a folosit mediul științifico-fantastic distopic și apocaliptic  pentru a explora limbajul și societatea.

Filmele științifico-fantastice s-au inspirat din schimbările genului odată cu apariția noului val. 2001: O odisee spațială (1968) și Portocala mecanică (1971), ambele regizate de Stanley Kubrick,  au dat formă vizuală noului stil al genului. O mulțime de alte filme, inclusiv THX 1138 și Hrana verde, au reprezentat un viitor distopic.

La 2 octombrie 1959, este transmis în premieră pe CBS primul episod al serialului de televiziune creat de Rod Serling, Zona crepusculară. Popularitate serialului a dus la realizarea unui film artistic în 1983 și a încă două seriale omonime de televiziune în 1985 și 2002.

În 1963, apare la BBC serialul cu călătorii în timp Doctor Who. Serialul original a durat până în 1989 și a fost reînviat în 2005 cu episodul "Rose".

Star Trek, produs de Gene Roddenberry, a avut premiera în 1966 pe NBC. Chiar dacă a fost anulat după trei sezoane datorită audienței scăzute, a căpătat statutul de cult în anii 1970, dând naștere altor șase seriale de televiziune, 13 filme de lung metraj și numeroase cărți, jocuri și alte produse.

Anii 1970
În 1977, a apărut primul film din seria de filme Războiul stelelor concepută de George Lucas, film identificat acum ca Războiul stelelor - Episodul IV: O nouă speranță. Seria a continuat să devină un fenomen de cultură populară la nivel mondial și a treia serie de filme cu cele mai mari încasări. Filmul din 1977 a dus la crearea a trei trilogii de filme, cărți, seriile de televiziune, jocuri video, benzi desenate și filme produse de fani.

În 1977, în România apare filmul lui Ion Popescu-Gopo, Povestea dragostei, o adaptare cinematografică în manieră științifico-fantastică a basmului "Povestea porcului" (1876) de Ion Creangă.

Printre alte seriale TV notabile din această perioadă se numără The Prisoner, La Limita Imposibilului (The Outer Limits) sau Lost in Space.

Anii 1980
În 1982, apare filmul Vânătorul de recompense (Blade Runner), în regia lui Ridley Scott, acesta este considerat primul film cyberpunk. Bazat pe romanul lui Philip K. Dick, Visează androizii oi electrice?. În film interpretează, în rolurile principale, Harrison Ford, Rutger Hauer, Sean Young, Edward James Olmos și Daryl Hannah. Este urmat de filmul Vânătorul de recompense 2049 din 2017.

În 1987, Star Trek: Generația următoare a dus la un șuvoi de seriale noi, inclusiv alte seriale Star Trek (Deep Space 9, Voyager și Enterprise) și Babylon 5. Piticul roșu (Red Dwarf), un serial de comedie științifico-fantastic care a avut premiera pe BBC Two în 1988, a fost foarte apreciat de publicul larg.   Dosarele X, cu un scenariu bazat pe teorii conspirative și OZN-uri, a fost creat de Chris Carter și a fost transmis în premieră pe FOX între 1993 și 2002. Stargate, un film despre astronauți antici și teleportare interstelară, a fost lansat în 1994. Stargate SG-1 a avut premiera în 1997 și a avut 10 sezoane. Au urmat serialele Stargate Infinity, Stargate Atlantis și Stargate Universe.

Anii 1990
În 1995, apare filmul Armata celor 12 maimuțe (12 Monkeys), regizat de Terry Gilliam, cu Bruce Willis, Madeleine Stowe, Brad Pitt și Christopher Plummer. Filmul este inspirat de un film scurt realizat de Chris Marker în 1962, La jetée.

Note

Vezi și
 Istoria științifico-fantasticului
 Cronologia științifico-fantasticului
 Istoria filmului

Istoria artei
Istoria artei după mediu
Istoria cinematografiei

Istoria filmului științifico-fantastic


Super Bowl XLVII je bio završna utakmica 93. po redu sezone nacionalne lige američkog nogometa. U njoj su se sastali pobjednici NFC konferencije San Francisco 49ersi i pobjednici AFC konferencije Baltimore Ravensi. Pobijedili su Ravensi rezultatom 34:31, te tako osvojili svoj drugi naslov prvaka.

Utakmica je odigrana na stadionu Mercedes-Benz Superdome u New Orleansu u Louisiani, kojem je to bilo deseto domaćinstvo Super Bowla (zadnje Super Bowl XXXVI 2002. godine).

Tijek utakmice

Statistika utakmice

Statistika po momčadima

Statistika po igračima

Napomena: * - broj kompletiranih dodavanja/ukupno dodavanja, ** - ukupno jardi dodavanja, *** - broj touchdownova (polaganja), **** - broj izgubljenih lopti

Izvori

2012

Super Bowl XLVII


Cezayir-i Bahr-i Sefid Eyaleti veya Cezayir-i Bahr-i Sefid Beylerbeyliği, 16. yüzyılda kurulan Osmanlı Devleti eyaletidir.

1534/1535 yılında Rumeli Beylerbeyliği ve Anadolu Beylerbeyliği topraklarından bazı sancakların alınmasıyla kurulan eyaletin 1550 yılındaki kayıtlardaki sancakları; Gelibolu, Eğriboz, Karlieli, İnebahtı, Rodos ve Midilli şeklindedir. Merkezi Gelibolu olan eyalet daha sonraları yeni fetihler ve idari gereksinimler nedeniyle büyümüş ve eyalete yeni sancaklar bağlanmıştır. 16. yüzyıl sonlarına doğru Sakız ve Cezair (On İki Ada) sancakları da eyalete dahil edildi.

17. yüzyılda eyaletin sancakları; Gelibolu, Eğriboz, Karliili, İnebahtı, Rodos, Midilli, Sakız, Nakşa, Sigla (İzmir, Urla, Çeşme, Ayasuluk, Çine, Balat kazaları), Mehdiyye,  Kocaeli, Mezistre, Biga, Sigacık olarak görülmektedir. 1670-1703 yılları arasında Kıbrıs adası da eyalet sınırları içerisinde yer almıştır.

1867 yılında Cezayir-i Bahr-i Sefid Eyaleti kaldırılmış, yerine Cezayir-i Bahr-i Sefid Vilayeti kurulmuştur. Yeni vilayet ilk başlarda Rodos, Biga, Sakız, İstanköy, Midilli ve Kıbrıs sancaklarından oluşurken, merkezi ilk başlarda Kale-i Sultaniye (Çanakkale) kazasıydı. Daha sonra Biga, 1878'de de Kıbrıs'ın bu eyaletten ayrılmasıyla dört sancaktan oluşan bir vilayet konumunda bulunmuştur. Lozan Antlaşması'na kadar mevcudiyetini sürdüren eyaletin merkezi 1876 yılından itibaren Rodos olmuştur.

Sancakları

Kaynakça

Osmanlı İmparatorluğu'nun Avrupa'daki eyaletleri
Osmanlı İmparatorluğu'nun Anadolu'daki eyaletleri
Osmanlı donanması
Osmanlı döneminde Kıbrıs
Osmanlı döneminde Yunanistan
Osmanlı döneminde Manisa
Ege Denizi tarihi
1530'larda Osmanlı İmparatorluğu'nda kurulan oluşumlar
1533'te kurulan bölgeler ve ülkeler
1864'te varlığı sona eren bölgeler ve ülkeler

Cezâyir-i Bahr-i Sefîd (eyalet)


Historical time periods
 Roots of hip hop
 Old school hip hop
 New school hip hop
 Golden age hip hop

Subgenres

 Alternative hip hop
 Experimental hip hop
 Hipster hop
 Boom bap
 Bounce
 British hip hop
 Road rap
 Chopped and screwed
 Chopper
 Christian hip hop
 Cloud rap
 Comedy hip hop
 Crunk
 Crunkcore
 East Coast hip hop
 Freestyle rap
 Funk carioca
 Funk ostentação
 G-funk
 Hardcore hip hop
 Dirty rap
 Dark hip hop
 Gangsta rap
 Mafioso rap
 Horrorcore
 Memphis rap
 Hyphy
 Jerkin'
 Instrumental hip hop
 Latin hip hop
 Chicano rap
 Lofi hip hop
 Miami bass
 Mumble rap
 Nerdcore
 Chap hop
 Political hip hop
 Conscious hip hop
 Progressive rap
 Religious hip hop
 Christian hip hop
 Jewish hip hop
 Snap music
 Southern hip hop
 Trap music
 Drill music
 Brooklyn drill
 UK drill
 Latin trap
 Phonk
 Plugg
 Rage rap
 Tread rap
 Turntablism
 Underground hip hop
 West Coast hip hop

Fusion genres

 Country rap
 Electro
 Emo rap
 Hip hop soul
 Hip house
 Industrial hip hop
 Jazz rap
 New jack swing
 Pop rap
 Punk rap
 Ragga hip hop
 Rap opera
 Rap rock
 Rap metal
 Trap metal
 Rapcore
 Trip hop

Derived genres

Electronic
 Breakbeat
 Baltimore club
 Florida breaks
 Footwork
 Ghetto house
 Ghettotech
 Glitch hop
 Grime
 Illbient
 Latin freestyle
 Wonky
Rock
 Nu metal
World
 Funk carioca
 Reggaeton
 Alternative reggaeton
 Mahraganat

United States regional scenes
American hip hop regional scenes and hip hop related genres that came from them.

Eastern
 East Coast hip hop
 New Jersey hip hop
 New York City
 Boom bap - from New York City
 Hardcore hip hop - from New York City
 Mafioso rap - from New York City
 Philadelphia hip hop
 Tread rap - from Philadelphia
 Washington, D.C.
 Baltimore club - from Baltimore, Maryland

Midwest
 Chopper - from Kansas City, Cleveland, Chicago
 Drill - from the South Side of Chicago
 Detroit hip hop
 Minneapolis hip hop
 Omaha
 Horrorcore

Southern
 Southern hip hop (Dirty south)
 Atlanta hip hop
 Snap
 Trap
 Houston hip hop
 Chopped and screwed
 Louisiana
 Bounce - from New Orleans, Louisiana
 Jigga music - from Baton Rouge, Louisiana
 Tennessee
 Crunk - from Memphis, Tennessee
 Memphis rap - from Memphis, Tennessee
 Slab music
 Miami bass - from Miami, Florida

Western
 West Coast hip hop
 California
 Gangsta rap - from Los Angeles
 Chicano rap - from East Los Angeles
 Electro hop - from Los Angeles
 G-funk - from Pomona, California
 Mobb music and hyphy - from the San Francisco Bay Area
 Jerkin' - from Los Angeles
 Ratchet - from Los Angeles
 West Coast trap - from Long Beach, California
 Northwest hip hop - from Oregon and Washington

Hawaii
 Na mele paleoleo - from Hilo, Hawaii

By descent
 Asian American hip hop
 Latino hip hop
 Native American hip hop

World scenes

Africa
 African hip hop
 Algerian hip hop
 Angolan hip hop
 Beninese hip hop
 Botswana hip hop
 Egyptian hip hop
 Gambian hip hop
 Gh hiphop (Ghanaian hip hop)
 Ivorian hip hop
 Kenyan hip hop
 Mauritian hip hop
 Moroccan hip hop
 Namibian hip hop
 Nigerian hip hop
 Port Harcourt hip hop
 Nigerien hip hop
 Senegalese hip hop
 South African hip hop
 Tanzanian hip hop
 Togolese hip hop
 Zambian hip hop
 Zimbabwean hip hop

Asia
 Asian hip hop
 Azerbaijani hip hop
 Bangladeshi hip hop
 Burmese hip hop
 Chinese hip hop
 Hong Kong hip hop
 Indian hip hop
 Desi hip hop
 Indonesian hip hop
 Japanese hip hop
 Korean hip hop
 Malaysian hip hop
 Nepalese hip hop
 Pakistani hip hop
 Pinoy hip hop (Philippine hip hop)
 Singapore hip hop
 Sri Lankan hip hop
 Taiwanese hip hop
 Thai hip hop

Europe
 European hip hop
 Albanian hip hop
 Austrian hip hop
 Belgian hip hop
 Bosnian and Herzegovinian hip hop
 British hip hop
 Celtic hip hop
 Leeds hip hop
 Scottish hip hop
 Bulgarian hip hop
 Croatian hip hop
 Czech hip hop
 Dutch hip hop
 Finnish hip hop
 French hip hop
 German hip hop
 Greek hip hop
 Hip hop tuga (Portuguese hip hop)
 Hungarian hip hop
 Icelandic hip hop
 Irish hip hop
 Italian hip hop
 Macedonian hip hop
 Montenegrin hip hop
 Norwegian hip hop
 Polish hip hop
 Romanian hip hop
 Romany hip hop
 Russian hip hop
 Serbian hip hop
 Slovak hip hop
 Slovenian hip hop
 Spanish hip hop
 Swedish hip hop
 Swiss hip hop
 Ukrainian hip hop

Middle East
 Middle Eastern hip hop
 Arabic hip hop
 Iranian hip hop (Persian hip hop)
 Israeli hip hop
 Lebanese hip hop
 Palestinian hip hop
 Saudi Arabian hip hop
 Tunisian hip hop
 Turkish hip hop
 Yemeni hip hop

North America
 North American hip hop
 Canadian hip hop
 Cuban hip hop
 Dominican hip hop
 Haitian hip hop
 Mexican hip hop
 Salvadoran hip hop

Oceania
 Oceanian hip hop
 Australian hip hop
 New Zealand hip hop

South America
 Latin hip hop
 South American hip hop
 Brazilian hip hop
 Brasília hip hop
 Colombian hip hop
 Chilean hip hop

Ethnic fusion genres
African
 Bongo Flava - from Tanzania
 Boomba music - from Kenya
 Genge - from Kenya
 Hip hop galsen - from Senegal
 Hipco - from Liberia
 Hiplife - hip hop and highlife from Ghana
 Igbo rap - from Southeast Nigeria
 Kwaito - South African house/hip hop fusion
 Motswako - from Botswana and South Africa
 Zenji flava - from Tanzania

European
 Afroswing - from London
 Gyp-hop - from Romania
 Low bap - from Greece
 Romany hip hop - by Romani people of Europe
 Songo-salsa - from Spain

North American
 Merenhouse - by Dominican residents of New York City
 Na mele paleoleo - from Hawaii
 Nuyorican rap - by Puerto Ricans of New York City

South American
 Cumbia rap - from Colombia
 Stronda - from Rio de Janeiro
 Vigilante rap - from Brazil

Oceanian
 Urban Pasifika - from New Zealand

See also
 Hip hop culture
 List of hip hop festivals
 List of hip hop musicians
 List of electronic music genres
 List of hip hop record labels
 Rapping
 List of subcultures

References

Hip hop

List of hip hop genres


Paula Nascimento (1981, Luanda) é uma arquiteta e curadora angolana, vencedora de um Leão de Ouro, na Bienal de Veneza de 2013.

Percurso
O percurso académico de Paula Nascimento passou pela London Southbank, universidade pública e uma das maiores da capital inglesa, e pela Architectural Association, a mais antiga escola de arquitectura independente no Reino Unido.  Após concluir a sua formação, a arquiteta trabalhou no escritório Álvaro Siza Arquitectos, de Álvaro Siza Vieira, um dos mais reconhecidos profissionais da área em Portugal.

Com uma "lista não exaustiva de trabalhos reconhecidos e distinguidos, tanto acima como abaixo da linha do Equador", como escreve o Jornal de Angola, Paula Nascimento abre o seu palmarés com um Leão de Ouro, da Bienal de Veneza, em 2013. O prémio foi-lhe atribuído pela curadoria, conjunta com Stefano Pansera, da exposição fotográfica Luanda, Cidade Enciclopédica, de Edson Chagas.

Em 2019, a arquiteta e curadora assinou o livro Atlantica: Contemporary art from Angola and its diaspora (Hangar Books), com ensaios sobre uma nova perspetiva da arte contemporânea angolana.

Em 2020, foi a curadora responsável pela apresentação do pavilhão de Angola na Expo 2020, no Dubai.  No ano seguinte, foi curadora da exposição Rhizome, exibida na base submarina de Bordeaux (França), que reuniu obras de 17 artistas africanos ou da diáspora  . Em 2021, foi uma das artistas convidadas pela plataforma Design Indaga para participar no projeto Colors of Africa, da Google Arts & Culture. Com a participação de mais de 60 artistas do continente, o projeto contou, através de uma experiência online e interativa, a perspetiva e memória de cada artista sobre as cores que para si melhor representam os seus respetivos países.

Na sua jornada de criar debate e visibilidade decolonial, dentro e fora de África, para a arte contemporânea afrodescendente, Paula foi também, em 2022, responsável pela curadoria da feira ARCOLisboa, Bienal de Bamako (Mali) e da VII Bienal de Lubumbashi (República Democrática do Congo).   Nesta última, Paula é curadora associada.

O seu nome consta ainda na fundação do estúdio de arquitetura Beyond Entropy Africa e do colectivo cultural Pés Descalços.

Reconhecimento
2022 - PowerList100 Personalidades Mais Influentes da Lusofonia  (Internacional)

2022 - Okwui Enwezor Fellowship Research Grant - ICI  (Internacional)

2017 - African Architecture Awards 2017  (Internacional)

2016 - Prémio 35 Graus (Angola)

2015 - Prémio ArcVision (Internacional)

2013 - Leão de Ouro (Itália)

2013 - Prémio 35 Graus (Angola)

Referências

Nascidos em 1981

Angolanos
Arquitetos
Arte contemporânea

Paula Nascimento


Vehhabîlik (, al-Wahhābiyyah), ya da Vahhabizm, İslam'a bağlı Sünni-Hanbelî mezhebinin bir altkolu olan ve 18'inci asırda Muhammed bin Abdülvehhâb tarafından başlatılmış fikir akımıdır. Muhammed bin Abdülvehhâb kendi düşüncelerini Kur'an ve Hadislerde olmayan her şeyin reddi, esas İslam'a dönüş olarak tanımlar. Abdülvehhâb'ın etkilendiği İbn Teymiyye ve Ahmed bin Hanbel gibi İslam alimlerinin düşüncelerinin ve şirk olarak görülen şeylere karşı duruşlarının etkisi Vehhabîlik akımında baskındır. Vahhabi(zm) terimi Abdülvehhâb'ın şahsı tarafından kullanılmadı, hatta bazı taraftarları "Selefî" terimini kullanmayı tercih ederek "Vahhabi" kullanımını reddederler. Bunun bir sebebi ise Muhammed bin Abdülvehhâb'ın yeni bir İslam yorumu getirmediği ve esas İslam'ı, Ahmed bin Hanbel'i takip ederek tekrar canlandırdığı düşüncesidir. Vehhabîlik tanımlamasını nadir olarak benimseyen Vehhabîler olsa da, sıklıkla bu mezhepte olmayanlar tarafından onları tanımlama amacıyla kullanılır.

Tarihçe
Vahhabilik veya Selefilik hareketinin Osmanlılar için önemli bir sorun durumuna gelmesi üzerine II. Mahmud, Mısır Valisi Kavalalı Mehmed Ali Paşa'yı sorunu çözmekle görevlendirdi. Mehmet Ali Paşa, oğlu Tosun Paşa komutasındaki orduyla Mekke, Medine ve Taif'i Vahhabilerin elinden kurtardı (1812-1813). Daha sonra bizzat Emir Abdülaziz'in üzerine yürüdü. Emir Abdülaziz'in ölümü (1814) üzerine Vahhabiler ağır bir yenilgiye uğradı. Nihayet Mehmet Ali Paşa'nın kumandanı İbrahim Paşa, Abdülaziz'in yerine geçen oğlu Abdullah ve çocuklarını esir ederek İstanbul'a gönderdi. Bunların İstanbul'da asılarak öldürülmeleri (17.12.1819) ile Vahhabilik hareketinin ilk dönemi kapandı.

Savaş sırasında kaçarak kurtulmayı başaran Suud hanedanından Türki bin Abdullah, Necd bölgesinde yeniden faaliyete girişerek 1821'den 1891'e kadar sürecek ikinci Vahhabi devletini kurmayı başardı. Daha sonraları bir takım çekişmeler olmuşsa da Suud hanedanından Abdülaziz bin Suud, Vahhabi devletini yeniden kurdu (1901). Hindistan İngiliz yönetiminin de desteğini sağlayan Abdülaziz bin Suud 26 Aralık 1916 tarihli anlaşma ile İngilizlerce Necd, Hasa, Katif, Cubeyl ve kendisine bağlı diğer bölgelerin hükümdarı olarak tanındı. Bu anlaşmaya göre Abdülaziz, bu yerleri kendisinden sonra miras yoluyla çocuklarına bırakacak ve kendisinin seçtiği veliaht da İngilizlere bağlı kalacaktı. Osmanlıların yenik düşmesiyle sonuçlanan I. Dünya Savaşı'nın arkasından Vahhabiler Hail, Taif, Mekke, Medine ve Cidde'yi de ele geçirdiler (1921-1926). Abdülaziz bin Suud, Necd ve Hicaz Kralı olarak kabul edildi (1926). 20 Mayıs 1927 tarihinde İngiltere ile yapılan Cidde anlaşmasının arkasından da tam bağımsızlığını ilan etti. Böylece Abdülaziz bin Suud, Suudi Arabistan Kralı olarak tüm Hicaz'ı egemenliği altına aldı. Bu devlet, Suudi Arabistan Krallığı adıyla varlığını sürdürmektedir.

İtikatları
Vahhabiliğin din anlayışı, Muhammed bin Abdülvahhab'ın üzerinde önemle durduğu tevhid (Allah'ın birlenmesi) konusundaki yorumu çevresinde toplanır. Muhammed bin Abdülvahhab'a göre tevhid, kullukta Allah'ı bir tanımaktır. Tevhid kelimesini (Lâ ilâhe illallâh) söylemek Allah'tan başka tapınılan şeyleri tanıdıkça bir anlam taşımaz. Allah kalple, dille ve davranışlarla birlenmelidir. Bunlardan birisinin eksik olması durumunda kişi Müslüman olamaz. Tevhid üçe ayrılır. İlki, Allah'ı isim ve sıfatlarında birlemek (tevhid-i esma ve sıfat), ikincisi Allah'ı Rabb'lıkta birlemek (tevhid-i rububiyet), üçüncüsü de Allah'ı ilahlığında birlemektir (tevhid-i uluhiya). Allah'ı bu üç biçimde birleme, ancak amellerle mümkündür. Buna göre Kur'an ve Sünnetin dışında emir ve yasak tanımamak, İslâm Peygamberi'nin döneminde bulunmayan şeyleri ve tevessülü terk ederek Allah'ı birlemek gerekir. Bu tevhide ameli tevhid denir. Herhangi bir hüküm koyucu tanımak, Allah'tan başkasından yardım dilemek, Peygamber için bile olsa, Allah dışındaki bir varlık için kurban kesmek, adakta bulunmak kişiyi küfre düşürür, can ve mal dokunulmazlığını ortadan kaldırır.

Tevhit anlayışları
 Şefaat, Allah'a özel bir haktır. Bu nedenle Peygamber'den doğrudan şefaat talep etmek, onu Allah'a ortak tutmaktır. Nitekim Arap paganlar da Allah'ı kabul ettikleri halde, melekleri, putları şefaatçi kabul ettikleri için müşrik olmuşlardır. Şefaat inancı gibi yaygın olan tevessül inancı da şirktir. Tevessül inancı, daha çok mutasavvıflar arasında yaygındır. Bir takım şeyhlerin, velilerin hem hayatlarında, hem de öldükten sonra tasarruf sahibi olduklarına inanılmakta, onların himmetleri dilenmekte ve Allah'tan şefaat dilenmesi için aracı kılınmaktadırlar. Bu da açık bir şirktir. Çünkü Allah'ın yaratmada, yönetmede, tasarruf etmede, işleri düzenleme ve belirlemede ortağı yoktur.

Bidatlar meselesi
Vahhabiliğin en önemli özelliklerinden birisi de bid'atlar karşısındaki tutumudur. Muhammed bin Abdülvahhab'a göre Kur'an ve Sünnet'te olmayan her şey bid'attır. Bir bid'at çıkaran melundur ve çıkardığı şey reddedilmelidir. Bid'atların çoğu insanları şirke düşürmektedir. Bunların başında mezarlar, türbeler ve bunların ziyaretleri gelir. Mezarlarda yapılan ibadetler şirktir. Sevap umarak Peygamberin kabrini ziyaret bile şirke neden olabilir. Şirke neden olmamaları için, mezar ziyaretleri, türbe yapımı kesin olarak yasaklanmalıdır. Ölülere niyaz, tevessül, falcılara, müneccimlere inanmak, Peygamber'in anısını yüceltmek, Muhammed'in hırkasını ve Muhammed'in sakalını ziyaret etmek, Allah'tan başkasına ibadet etmek, şirk koşmaktır.

Mevlit toplantıları düzenlemek, bu toplantılarda mevlit okumak, sünnet ya da nafile namazlar kılmak yasaklanmalıdır. Göz değmemesi için nazar boncuğu takmak, muska takınmak, ağaç, tas vb. şeyleri kutsal saymak, bir hastalık ya da beladan kurtulmak, güzel görünmek vb. için boncuk, ip, hamayi gibi şeyler takınmak, sihir, büyü, yıldız falı gibi şeylere inanmak, iyi kişilere, velilere tazimde bulunmak, onlara dua etmek, onlardan yardım dilemek gibi şeyler de tamamıyla şirke neden olan bidatlardandır. Riya için namaz kılmak, iyi insan gibi görünerek çıkar sağlamak da şirktir. Cami ve mescitlerin süslenmesi, minare yapılması da terk edilmesi gereken bidatlardır.

İtikatlarının gereği olarak tahrip edilen mezarlar

Ayrıca bakınız
 İslam mezhepleri
 Şeyh'ûl-İslâm Takiy'ûd-Dîn İbn-i Teymiyyet'ûl-Harrânî (Selef'îyye)
 Yaşar Nuri Öztürk, İslâm Nasıl Yozlaştırıldı? Vahyin Dinî'nden Sapmalar, Hurafeler, Bid'atlar
 Mehmet Ali Büyükkara, İhvan'dan Cüheyman'a Suudi Arabistan ve Vehhabîlik, Rağbet Yayınları, İstanbul, 2004.

Kaynakça

İslami hareketler
İslamcılık
Vehhabi

Vehhabîlik


Joseph é o primeiro extended play do cantor e compositor Zé Felipe. O álbum gravado pela gravadora Som Livre conta com 6 músicas e 16 minutos.

Antecedentes
O nome Joseph é um apelido carinhoso dado pela esposa de Zé Felipe, Virginia Fonseca.

Faixas

Álbuns de Zé Felipe
EPs em língua portuguesa
EP de 2021
Álbuns lançados pela Som Livre

Joseph (álbum)


El 15 de julio, una vaguada ubicada al Noroeste del Atlántico se desplazó hacia el Sur asociada a un frente frío que se extendía hacia el Oeste desde Bermudas hasta Georgia, Estados Unidos. El frente produjo una gran área de lluvia liviana al Norte del mismo, mientras que su componente occidental se mantenía estacionario sobre el Noreste de Florida. Al día siguiente, un área de baja presión se desarrolló en superficie a lo largo del debilitamiento, al Norte de las islas Bahamas. Aunque inicialmente no presentaba flujo ciclónico y la presión atmosférica era relativamente alta, el sistema comenzó a organizarse a medida que la cizalladura vertical disminuía. A las 21:00 UTC del 17 de julio, el CNH anunciaba la formación de la depresión tropical Dos, ubicada a 160 km al noroeste de Gran Ábaco, Bahamas, luego de que un vuelo de los Cazadores de huracanes encontrara un centro de circulación cerrado.

Al estar ubicado en una zona de debilitamiento de la cresta subtropical, el ciclón derivó lentamente hacia el Sur en las primeras horas de su existencia. Al fortalecerse, se la nombró Tormenta tropical Bret, sólo tres horas después de su formación. Bret se desplazó entre la costa este de Estados Unidos y las islas Bermudas sin afectar zonas costeras, y se disipó el 22 de julio.

Referencias

Enlaces externos
 El archivo de avisos del Centro Nacional de Huracanes de Estados Unidos sobre la Tormenta tropical Bret. (en inglés)

Bret
Huracanes en Bahamas
Huracanes en Bermudas
Huracanes en Estados Unidos
Bret

Tormenta tropical Bret (2011)


El Foro de la Biodiversidad es un centro de divulgación medioambiental y científica ubicado en Sevilla, fruto de una iniciativa conjunta del Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC) y la Fundación Biodiversidad. A través del uso de las nuevas tecnologías de la comunicación, es una opción sostenible para la exhibición de contenidos que animan al debate ciudadano sobre la biodiversidad, su valor, las amenazas que se ciernen sobre ella y las acciones para frenar su deterioro. Ubicado en el Patio de Banderas de los Reales Alcázares de Sevilla, ofrece exposiciones, sesiones de cine, conferencias y conexiones en directo con Doñana, entre otras actividades. El centro, que abrió sus puertas en junio de 2009, tiene aproximadamente unas 20.000 visitas anuales.

Estructura

 Sala de los Continentes: sala de exposiciones virtuales especialmente diseñada para exhibiciones de fotografías de naturaleza y diversidad cultural en pantallas de alta definición.

 Sala Expositiva, especialmente diseñada para paneles, cuadros y otros objetos expositivos.

 Conexión - Doñana Directo: conexión en tiempo real con el espacio protegido más emblemático: Doñana, a través de las cámaras de la Instalación Científico Tecnológico Singular (ICTS), dentro de la Reserva Biológica.

 Conexión - El lince ibérico en directo: conexión en tiempo real con el Centro de Cría de Lince Ibérico del Acebuche (Doñana), de la Junta de Andalucía y el Ministerio de Medio Ambiente, Medio Rural y Marino.

 Salón de actos, con capacidad para 60 butacas diseñada para la celebración de Cinefórum, presentaciones, reuniones, etc.

Iniciativa

El Foro de la Biodiversidad es una iniciativa conjunta de la Fundación Biodiversidad y el Consejo Superior de Investigaciones Científicas.

La Fundación Biodiversidad es una fundación pública del Gobierno de España, adscrita al Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino. Trabaja para preservar el patrimonio natural y la biodiversidad, dirigiendo su conservación a la generación de empleo, riqueza y bienestar en el conjunto de la sociedad, con especial atención al medio rural.

La Agencia Estatal Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC) es la mayor institución pública dedicada a la investigación en España y la tercera de Europa. Adscrita al Ministerio de Ciencia e Innovación, a través de la Secretaría de Estado de Investigación, su objetivo fundamental es desarrollar y promover investigaciones en beneficio del progreso científico y tecnológico, para lo cual está abierta a la colaboración con entidades españolas y extranjeras.

El edificio
El edificio que alberga al Foro de la Biodiversidad forma parte de uno de los complejos arquitectónicos más ricos del mundo. Las sucesivas remodelaciones urbanas y las catas arqueológicas no sólo confirmaron que aquí se encuentra la primitiva puerta del Alcázar de Sevilla, sino que además los restos hallados demuestran que ha sido una verdadera encrucijada de civilizaciones.-
El inmueble data del año 1876; pero lo realmente significativo es que el trozo de muralla sobre el que está edificado y que ha constituido un asentamiento humano continuado por alrededor de mil años a través de las épocas emiral, califal, taifa-abbadita, almorávide, almohade y bajomedieval castellana.

Actividades

Exposiciones temporales

Otras actividades
 Cinefórum: Ciencia… acción!
 Aula del Mar

Enlaces externos

 Web del Foro de la Biodiversidad.
 Web de la Fundación Biodiversidad.
 Web del CSIC.
 Web de la Casa de la Ciencia.

Museos de España inaugurados en 2009
Museos de divulgación científica en España
Museos de Sevilla
Arquitectura en Andalucía en el siglo XIX
Arquitectura de España de 1876
Arquitectura en Andalucía en el siglo XXI

Foro de la Biodiversidad (Sevilla)


ජෑමෙයිකානු ව්දුලි දුම්රිය ලෙසින් හෑදින්වෙන හුසෙන් බොල්ට් මහතා කෙටි දුර ධාවනයෙන් ඔලිම්පික් රන් පදක්කම් තෙවරක් ම දිනා ඈති දක්ශ ධාවකයෙකි. ඕහු දෑනට මිටර් 100, මිටර් 200 සහ මිටර් 400 සහය දිවිම යන ඉසව්වන්හි ලෝක සහ ඔලිම්පික් වාර්තාවට හිමිකම් කියයි. ඔහු මෙම ඔලිම්පික් ඉසව්වන්හි ආදිපත‍ය පතුරුවා තිබෙයි.
2002 වර්ශයෙ පෑවති ලෝක කණීෂ්ඨ මලල ක්‍රීඩා තරගාවලියෙදි මිටර 200 තරග ඉසව්ව සදහා ඔහු විසින් දිනා ගන්නා ලද රන් පදක්කම එදා මෙදා තුර එම තරග ඉසව්ව ජයග්‍රහනය කළ ලොව ළාබාලම ක්‍රීඩකයා බවට පත් කීරිමට සමත් විය.වර්ශ 2004 දි කෑරිබියානු නිදහස් වෙළද සංගමය ( Caribbean Free Trade Association) මගින් පවත්වන තරගාවලියෙ දි බොල්ට් ව්සින් මිටර් 200 තරගය තත්පර 19.93 දි නිම කරන ලද්දෙ රොයි මාර්ටින් විසින් තබා තිබු වාර්තාව බිද හෙළමිනි.

මූලාශ්‍ර

(ප්‍රවර්ගය:1986 උපත් )

උසේන් බෝල්ට්


Tenth Army or 10th Army may refer to:

Germany
 10th Army (German Empire), a World War I field Army
 10th Army (Wehrmacht), a World War II field army

Russia
 10th Army (Russian Empire)
 10th Army (RSFSR)
 10th Army (Soviet Union)
 10th Guards Army (Soviet Union)

Others
 Tenth Army (France)
 Tenth Army (United Kingdom)
 Tenth Army (Italy)
 Tenth Army (Austria-Hungary)
 Tenth Army (Japan)
 Tenth United States Army

See also
 10th Corps (disambiguation)
 10th Division (disambiguation)
 10th Wing (disambiguation)
 10th Brigade (disambiguation)
 10th Regiment (disambiguation)
 10 Squadron (disambiguation)
 10th Battalion (disambiguation)

Tenth Army


A prova dos 100 metros nado costas masculino do Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2022 foi disputada entre os dias 13 e 14 de dezembro de 2022, no Melbourne Sports and Aquatics Centre, em Melbourne, na Austrália.

Recordes
Antes desta competição, os recordes mundiais e do campeonato nesta prova eram os seguintes:

Os seguintes recordes mundiais ou do campeonato foram estabelecidos durante esta competição:

Medalhistas

Cronograma
Todos os horários são locais (UTC+11).

Resultados

Eliminatórias
As eliminatórias ocorreram no dia 13 de dezembro com início às 11:44.

Semifinal
A semifinal ocorreu no dia 13 de dezembro com início às 20:38.

Final
A final foi realizada no dia 14 de dezembro com início às 18:07.

Ligações externas

 Site da Federação Internacional de Natação

Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2022

Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2022 - 100 m costas masculino


"Zorba's Dance" () is an instrumental by Greek composer Mikis Theodorakis. The song featured for the dance, which has become known as sirtaki, in the 1964 film Zorba the Greek, for which Theodorakis wrote the soundtrack, and became renowned around the world. It is now commonly played and danced to in Greek tavernas. The film's track has since been recorded as a standalone song by many different musicians from around the world.

Background
The music of "Zorba's Dance" was composed by Mikis Theodorakis, who derived it from rebetiko, a form of urban music performed by Greek musicians with Turkish makam modes. The music, and its song "Strose To Stroma Sou Gia Dio" ("Make Your Bed for Two"), was adapted from a syrtos traditional composition from Chania by the Cretan musician Giorgis Koutsourelis, chosen as it had "energetic rhythm" and some resemblance to the rebetiko. The soundtrack recording was performed on a bouzouki.

The original soundtrack credited to Mikis Theodorakis was released as a single in 1965. It was among a number of different versions performed by different artists released around the world the same year due to the success of the film. Mikis Theodorakis's soundtrack version topped the charts in Austria and Belgium, and reached No. 5 on the Dutch Top 40 (which aggregated different versions). and No. 7 in West Germany.

The music, as with other works by Mikis Theodorakis, was banned by the Greek junta that ruled Greece from 1967 to 1974.

Sirtaki dance

The dance accompanied by the music of "Zorba's Dance" has been named "sirtaki".  It was created specifically for the film rather than a traditional form of dance. The name suggests it was created based on "syrtos", a type of dance where the dancers drag their feet instead of hopping, however, the dance incorporates both a slower style hasapiko dance, and a faster one hasaposerviko. The dance has become a popular form of Greek dance.

Charts

Other recorded versions
 In the US, Herb Alpert and the Tijuana Brass recorded a brass version of the song (as "Zorba the Greek") for their 1965 album Going Places. Issued as an edited single with live audience dubbed in, the song reached number 11 on the Billboard Hot 100 chart and number 2 on the Easy Listening chart.
 Marcello Minerbi & His Orchestra released their recording (Durium Records DRS 54001), which reached number 6 in the UK Singles Chart in August 1965, and number 8 on the Irish chart.
 Duo Acropolis released a version which charted at No. 5 in the Netherlands and No. 1 in Belgium in 1965.
 Trio Hellenique released a version in Belgium which reached No. 1 in the Flemish chart.
 Jørgen Ingmann released a version titled "Zorba" in 1965 in West Germany, which reached No. 13.
 Dalida recorded a vocal version called "La danse de Zorba" with French lyrics by Françoise Dorin, which reached No. 24 on the Belgian Walloon chart in 1965.
 Atenna released a trance version in 1993 titled "Zorba The Greek", and it reached No. 31 on the Dutch chart and No. 22 on the Flemish chart.
 The British dance act LCD covered the song in 1998. Their version peaked at number 20 in the UK chart that year, and at number 22 when re-issued in October 1999. It also peaked at number 13 in Australia and was certified platinum.

Influences
The composition provided the inspiration for "Bend It!", a 1966 hit single by British group Dave Dee, Dozy, Beaky, Mick & Tich that reached number 1 in Germany, New Zealand and South Africa.

In contemporary culture

The song is infamous in Peru for its association with Shining Path (Sendero Luminoso). In the early 1990s, excerpts of a video of Sendero Luminoso's leadership dancing to the song during a celebration was given to the media, showing that the organization's heads were hiding in middle-class districts of Lima itself.

The song was featured, among others, in the film Lock, Stock and Two Smoking Barrels, and in the "Subdivision" episode of Prison Break, where Charles "Haywire" Patoshik raided a fast food joint and gorged himself on soda and ice cream.
The instrumental was also performed as the interval act Folk Dances From Different Countries by the Igor Moiseyev Ensemble in the 2nd. Semifinal of the Eurovision Song Contest 2009 in Moscow, Russia.
The track was also used for the Greek entry in the Eurovision Dance Contest 2007 held in London, United Kingdom performed by Ourania Kolliou and Spiros Pavlidis as their 2nd dance. They finished 13th with 31 points.

References

Mikis Theodorakis songs
1960s instrumentals
Songs written by Mikis Theodorakis
1964 songs

Zorba's Dance


CN Tower, 553 metre uzunlukta dünyanın ikinci en yüksek kulesidir.

Kanada'da yer alan bina Ontario'daki Toronto şehrinde bulunmaktadır ve şehrin simgesi konumundadır. Kanada Ulusal Demiryolu Şirketi tarafından yaptırılmıştır. Kule içerisinde 50'den fazla restoran bulunmaktadır. Ayrıca kule tepesinin zemininin bazı kısımları camla kaplıdır. Buradan ziyaretçiler aşağıya bakabilirler. Yılda 2 milyon ziyaretçisi vardır.

Kaynakça

Toronto'daki yapılar
Kanada'daki kuleler
Dünyanın en yüksek yapıları
1976'da tamamlanan yapılar
20. yüzyılda tamamlanan kuleler

CN Kulesi


"Morena" é uma canção do cantor brasileiro Luan Santana, lançada como um single em 17 de junho de 2021 e incluída no EP The Comeback. Um videoclipe foi lançado no dia seguinte. Três meses depois, contava com mais de cem milhões de visualizações no YouTube. Segundo a Crowley Broadcast Analysis, "Morena" foi a terceira canção mais tocada do ano nas rádios.

Paradas musicais

Paradas semanais

Paradas mensais

Certificações

Prêmios e indicações

Canções de 2021
Singles de 2021
Canções gravadas por Luan Santana
Canções de música sertaneja
Canções em português
Singles lançados pela Sony Music Brasil

Morena (canção de Luan Santana)


إنستروم إف-28  وإنستروم إف-280 هي طائرة مروحية خفيفة تنتجها شركة إنستروم هليكوبتر كوربوريشن. وهي تستخدم كثيرا لتدريب الطيارين.

التصميم والتطوير

بعد أن حصلت الشركة على شهادة صلاحية طائرتها الأولى من نوع إف-28 في أبريل 1965، قامت الشركة بتصنيع نحو 1200 مروحية من هذا النوع حتي عام 2007. وقد أنتجت الشركة ثلاثة موديلات من إف-28، من ضمنها إف-280 التي تتميز بمرونه عالية للمناورة في الجو ويحركها محرك توربيني من نوع 480، كما قامت الشركة بتطوير كل من تلك الطائرتين. والمروحيتان إف-28 وإف-280 مزودتان بمحرك ليكومي  يشابه محركات الطائرات العادية ذات الأجنحة.

وأثبت التصميم إف-280 نجاحا كبيرا، وقامت بذلك التصميم شركة في بوستن بغرض زيادة الإقبال على شرائها واستخدامها في الاغراص المدنية، حتى أن مجلة فورتن  أعطتها التصنيف بأنها واحدة من ضمن أحسن 25 موديل طائرة في الولايات المتحدة الأمريكية.

مراجع

طائرات الولايات المتحدة المروحية 1960–1969
طائرات منافع مدنية أمريكية 1960–1969
مروحيات مكبس بمحرك واحد

إنستروم إف-28


روبرت بايرون Robert Byron ولد في 1905 ومات في 1941 ،كاتب ورحاله بريطاني أنهى دراسته في كلية ميرتون بجامعة أكسفورد ،مات أثناء الحرب العالمية الثانية إثر تحطم قاربه أثناء رحلته إلى مصر عن طريق الطوربيدات الألمانية.

من أشهر مؤلفاته الطريق إلى أوكسيانا الذي أعتبر المثل الجيد لكتاب رحاله عدة، حيث يسرد رحلة ال 10 شهور التي قضاها في فارس وأفغانستان سنة 1933 و1934 ب شركة كريستوفر سيكيس، وقد سافر بعد ذلك إلى عدة أماكن مختلفة ك جبل آثوس والهند والإتحاد السوفيتي والتبت، ولكن رحلته إلى فارس وأفغانستان هي التي شكلت نمطه في الكتابة.

انظر أيضا
 أركيتكتشرال ريفيو

روابط خارجية

مراجع

أعلام إل جي بي تي إنجليزية في القرن 20
أشخاص فقدوا في البحر
أشخاص متعلمون في كلية إيتون
أشخاص تلقوا تعليمهم في كلية إيتون
خريجو كلية ميرتون (أكسفورد)
شخصيات مثلية القرن 20
كتاب أدب رحلات إنجليز
كتاب أدب رحلات بريطانيون
كتاب مثليون من إنجلترا
كتاب وكاتبات بريطانيون في القرن 20
مدنيون بريطانيون قتلوا في الحرب العالمية الثانية
مواليد 1905
مواليد في لندن
وفيات 1941

روبرت بايرون


Káto Chóra, en , est un village du dème de Naupactie, district régional d'Étolie-Acarnanie, en Grèce-Occidentale.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Grèce-Occidentale
Étolie-Acarnanie
Kravara

Káto Chóra (Étolie-Acarnanie)


Gwaelod-y-garth (Welsh for Foot of the Garth) is a village in the community of Pentyrch, Cardiff in Wales.

Location
Gwaelod-y-garth is located in Taff Valley at the foot of Garth Hill,  north of central Cardiff and  south of Pontypridd. The castle of Castell Coch is within reach of the village, by car or on foot.

History
In Elizabethan times, Gwaelod-y-Garth was noted for its iron-ore mines. The mines were opened between 1565 and 1625, and re-opened in the 19th century by the Blackmoor Booker company. In the early 1990s, a campaign was held to save the site.

The Pentyrch Iron Works was opened in Gwaelod-y-Garth in 1740 (Gwaelod-y-Garth was then in the parish of Pentyrch). It supplied iron to the Melingriffith Tin Plate Works in Whitchurch, about  downriver. In 1812 a tramway was constructed to the Mellingriffith Works; in 1871 this was upgraded to the standard-gauge Melingriffith and Pentyrch Railway. An Ordnance Survey map revised in 1915 shows the works as 'disused'. The forge from the ironworks was demolished in 1977 and the site is now used for housing.

Amenities
Amenities include a Royal Mail collection point, Garth Tyres yard and a police car park, from where South Wales Police Roads Unit is run. There is also a large playing field named Heol Berry, where local amateur football team Gwaelod Rangers plays. At the top end of the village is the village pub, the Gwaelod Y Garth Inn. Situated in the village is Gwaelod-y-Garth Primary School, a school that educates through both the medium of Welsh and English. The students are separated into two sections of the school (English and Welsh). The village has a Welsh medium chapel called Bethlehem built in 1832.

Notable residents
Dr. Mary Gillham, naturalist, one of the first women to visit Antarctica, in 1959.

See also
Garth Mountain

References

External links
 Pictures of Gwaelod-y-garth
 Report on the iron workings
 www.geograph.co.uk : photos of Gwaelod-y-Garth and surrounding area
 Bethlehem Gwaelod-y-garth
 Gwaelod Rangers Football Club

Villages in Cardiff

Gwaelod-y-Garth


El valle del Ala (), a veces valle del Allah (), es el valle del río Ala en Filipinas. Se encuentra en las coordenadas 6 ° 27'40 "N 124 ° 40'8" E en la provincia de Cotabato del Sur de la isla de Mindanao.

La economía se basa en la agricultura produciendo sobre todo copra, de enormes plantaciones de coco. Otra fuente importante de ingresos es la acuicultura de tilapia en el lago Sebú.

Las empresas están comenzando a invertir para construir fábricas en el área, especialmente en los municipios de Surala y T'Boli.

Véase también

Norala
Surala

Referencias

Ala
Cotabato del Sur

Valle del Ala


Katherine Mary Blundell est une astrophysicienne britannique. Experte reconnue des quasars et microquasars, elle est lauréate du prix Rosalind-Franklin en 2010 et officier de l'Ordre de l'Empire britannique.

Formation
Katherine Blundell obtient un Bachelor of Arts en physique de l'Université de Cambridge puis, en , un doctorat avec la thèse intitulée .

Carrière et recherche
Katherine Blundell commence sa carrière en tant que chercheuse au Balliol College d'Oxford. Elle est ensuite chercheuse à la Commission royale pour l'exposition de 1851 puis chercheuse universitaires de la Royal Society. Puis, elle est obtient un poste de professeure d'astrophysique à l'Université d'Oxford et de chercheuse au St John's College.

Ses recherches portent sur la physique des galaxies actives, telles que les quasars. Elle étudie également des objets de la Voie lactée tels que des microquasars qui produisent des jets astrophysiques de plasma qui émettent des ondes radio et se déplacent à des vitesses proches de la vitesse de la lumière.

Katherine Blundell est la fondatrice du projet Global Jet Watch qui enregistre des mesures spectroscopiques de microquasars tels que SS 433. Le projet utilise cinq télescopes Ritchey-Chrétien séparés en longitude autour de la terre de sorte qu'à tout moment au moins l'un d'entre eux soit dans la nuit. Deux des télescopes sont situés en Australie (Australie-Occidentale et Nouvelle-Galles du Sud), les autres en Inde, en Afrique du Sud et au Chili.

Reconnaissance

 Prix Philip-Leverhulme en astrophysique (2005)
 Prix Rosalind-Franklin de la Royal Society (2010)
 Prix et médaille Lawrence Bragg de l'Institute of Physics (2012)
 George Darwin Lectureship de la Royal Astronomical Society (2015)
 Officier de l'Ordre de l'Empire britannique (2017)

Publications
Katherine Blundell est l'auteure de nombreux livres et articles de recherche, dont:

 Blundell, Stephen J., and Katherine M. Blundell. Concepts in thermal physics. Oxford University Press on Demand, 2010.
 Willott, C. J., Rawlings, S., Blundell, K. M., & Lacy, M. (1999). The emission line—radio correlation for radio sources using the 7C Redshift Survey. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 309(4), 1017-1033.
 Blundell, Katherine M., Steve Rawlings, and Chris J. Willott. "The nature and evolution of classical double radio sources from complete samples." The Astronomical Journal 117.2 (1999): 677.
 Blundell, Katherine M., and Steve Rawlings. "The spectra and energies of classical double radio lobes." The Astronomical Journal 119.3 (2000): 1111.
 Blundell, Katherine M., and Michael G. Bowler. "Symmetry in the changing jets of SS 433 and its true distance from us." The Astrophysical Journal Letters 616.2 (2004): L159.
 Blundell, Katherine M., and Steve Rawlings. "The inevitable youthfulness of known high-redshift radio galaxies." Nature399.6734 (1999): 330-332.
 Blundell, Katherine M., and Anthony J. Beasley. "The central engines of radio-quiet quasars." Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 299.1 (1998): 165-170.

Références

Liens externes

Astrophysicienne
Astrophysicien britannique
Astronome britannique du XXIe siècle
Femme astronome

Katherine Blundell


Homosexualität ist auf Grenada für Männer gesetzlich verboten. Das Land öffnet sich langsam dem Thema und schwule Touristen werden, im Gegensatz zu den meisten anderen ehemals britischen Kolonien in der Karibik, nicht bedroht. Gleichgeschlechtliche Liebe wird von der überwiegenden Mehrheit der Bevölkerung im Inselstaat jedoch noch immer kaum akzeptiert.

Illegalität
Auf Grenada wird Analverkehr nach § 435 Strafgesetzbuch (auch heterosexueller Analverkehr) mit einer Freiheitsstrafe von bis zu 10 Jahren bestraft. Der Gesetzestext ist dabei so schwammig ("If any two persons are guilty of unnatural connexion [sic], ..., every such person shall be liable to imprisonment for ten years."), dass selbst Menschenrechtsorganisationen erklären, dass einige Quellen darauf hin deuten, dass lesbische sexuelle Handlungen dagegen legal seien. 2009 erklärte der Direktor des Grenada Caribbean HIV/AIDS Partnership (GrenCHAP), eine Nichtregierungsorganisation, die für sexuelle Minderheiten, Prostituierte und andere Bevölkerungsgruppen mit hohem Risiko eintritt, dass das Gesetz gegen Homosexualität "nicht aktiv durchgesetzt" werde.

Anerkennung gleichgeschlechtlicher Paare
Gleichgeschlechtliche Paare werden weder im Wege der eingetragenen Partnerschaft noch im Rahmen einer gleichgeschlechtlichen Ehe anerkannt.

Gesellschaftliche Situation
Grenada gehört zu den letzten 11 Ländern auf dem Doppel-Kontinent Amerika, in denen Homosexualität noch sanktioniert wird. Im Unterschied zu den übrigen zehn (allesamt Commonwealth-Staaten), betreibt das Land keine aktive Verfolgung Homosexueller. The U.S. Department of State's Country Reports für Menschenrechtspraktiken von 2008 charakterisierte die Gesellschaft Grenadas als "im allgemeinen … intolerant gegenüber Homosexualität". Im Vergleich zu europäischen Verhältnissen, eine negative Einschätzung, jedoch günstiger als Aussagen zu den übrigen zehn Staaten mit sodomy laws, wie Guyana, Belize, Jamaika, Barbados oder Trinidad und Tobago, die als homophobe Länder eingestuft werden.

Medien berichten, dass es im November 2007 eine Kontroverse darüber gab, ob Homo-Kreuzfahrtschiffen eine Einreise nach Grenada gewährt werden solle. In einer Erklärung vom 6. Dezember 2007 erklärte das Ministerium für Tourismus, dass alle Besucher in Grenada herzlich willkommen sind, auch Homosexuelle. Gleichzeitig warnte man aber, dass die Mehrheit der Menschen in Grenada noch nie mit dem "gay lifestyle" in Berührung gekommen ist und intime Handlungen in der Öffentlichkeit bei allen Paaren nicht geduldet werden.

Zwar gab es Fälle im Land, in denen Schwule mit Messern attackiert oder mit Flaschen beworfen wurden, auch mit Drohungen und verbalen Belästigungen konfrontiert wurden, aber es gab noch nie einen Schwulen-Mord, erklärte der Direktor von GrenCHAP 2009. Laut seiner Aussage ist GrenCHAP die primäre Gruppe, die sich in Grenada aktiv für die Förderung schwuler und lesbischer Rechte einsetzt.

Siehe auch
 Gesetze zur Homosexualität

Einzelnachweise

Grenada
Kultur (Grenada)
Gesellschaft (Grenada)

Homosexualität auf Grenada


Manfred Spieker (* 4. abril de 1943 em Munique ) é um cientista social alemão e professor emérito de Ciências Sociais Cristãs na Universidade de Osnabrück.

Vida
Manfred Spieker estudou ciência política, filosofia e história em Freiburg im Breisgau, Berlim e Munique, onde obteve seu doutorado como aluno acadêmico do cientista político Hans Maier. De 1972 a 1982 foi assistente de pesquisa no Instituto de Pesquisa em Ciência Política e Questões Europeias da Universidade de Colônia. Em 1982, ele se habilitou em ciência política na Faculdade de Economia e Ciências Sociais da Universidade de Colônia. Em 1983 foi nomeado Professor de Ciências Sociais Cristãs no Instituto de Teologia Católica da Universidade de Osnabrück.

Spieker, que é atribuído à organização leiga católica Opus Dei, foi desde 1985 - juntamente com Hans Maier, Heinrich Oberreuter e Otto B. Roegele, que também era próximo do Opus Dei - editor das publicações de ciência política e da comunicação da a Sociedade Görres (até 2014 32 volumes). Spieker foi o fundador e chefe das negociações de paz de Osnabrück (1984-1992). De 1995 a 2001, ele também atuou como observador da Santa Sé no Comitê Diretor de Política Social do Conselho da Europa e nas Conferências de Ministros para Assuntos Sociais do Conselho da Europa. Em 2002 foi co-fundador da Joseph Höffner Society. De 2002 a 2007 foi Presidente da Association Internationale pour l'Enseignement Social Chrétien (AIESC). Em 2012 foi nomeado pelo Papa Bento XVI. nomeado Consultor do Pontifício Conselho Justitia et Pax. Ele é membro do conselho consultivo científico do Instituto Alemão para a Juventude e Sociedade e no conselho consultivo da Associação de Famílias Grandes da Alemanha.

Ele também escreve na revista cristã conservadora Die NeueOrder, entre outras. Ele é um apoiador e palestrante do chamado " Demo für Alle ".

Spieker foi membro da CDU por 43 anos. Ele deixou a CDU em julho de 2017 após a resolução do Bundestag sobre " casamento para todos ". Em sua justificativa, ele chamou o comportamento de Angela Merkel nesse contexto de "intolerável". Em um ensaio de 2010, ele já havia classificado a igualdade entre as uniões civis do mesmo sexo e o casamento como "cega de geração e hostil à vida". Em março de 2021, em um artigo convidado para a revista online privada kath.net, ele saudou a decisão da Congregação para a Doutrina da Fé contra a aprovação da Igreja de uma bênção para casais do mesmo sexo.

Spieker vive em Georgsmarienhütte, é casado e tem seis filhos.

Honras e prêmios

 2009: Cruz de Honra Austríaca para Ciência e Arte 1ª Classe

Publicações (seleção)

 Neomarxismus und Christentum: Zur Problematik des Dialogs. Ferdinand Schöningh, Paderborn 1974, ISBN 3-506-70207-6
 Grundwerte und Menschenbild. Adamas-Verlag, Köln 1979, ISBN 3-920007-54-9
 Die Demokratie kennt keine Nischen: christliche Positionen in der Politik. Bachem, Köln 1994, ISBN 3-7616-1228-1
 Kirche und Abtreibung in Deutschland. Ursachen und Verlauf eines Konfliktes. 2. erw. Aufl., Ferdinand Schöningh, Paderborn 2008, ISBN 3-506-78622-9
 Der verleugnete Rechtsstaat: Anmerkungen zur Kultur des Todes in Europa. 2. erw. Aufl., Ferdinand Schöningh, Paderborn 2011, ISBN 3-506-72949-7
 mit Christian Hillgruber, Klaus Ferdinand Gärditz: Die Würde des Embryos. Ethische und rechtliche Probleme der Präimplantationsdiagnostik und der embryonalen Stammzellforschung. Ferdinand Schöning, Paderborn 2012, ISBN 978-3-506-77649-5
 mit Lothar Roos, Werner Münch: Benedikt XVI. und die Weltbeziehung der Kirche. Ferdinand Schöningh, Paderborn 2015, ISBN 3-506-78243-6
 Gender-Mainstreaming in Deutschland. Ferdinand Schöningh, Paderborn 2015, ISBN 978-3-506-78396-7

Ligações externas

 Internetpräsenz

Referências

Alemães
Membros da União Democrata Cristã
Membros do Opus Dei
Cientistas sociais

Manfred Spieker


Skrubtudsen er en naturfilm fra 1944 instrueret af Hagen Hasselbalch efter manuskript af Hans Hvass.

Handling
Skrubtudsens liv og færden fra æg-stadiet til fuldt udvokset tudse. Filmen kulminerer i en dramatisk kamp mellem tudsen og et pindsvin, hvor sidstnævnte taber pga. tudsens 'hemmelige våben' - dens stærkt lugtende og giftige kirtler.

Referencer

Eksterne henvisninger

Naturfilm fra Danmark
Danske film fra 1944

Skrubtudsen


Joao Alberto Grimaldo Ubidia (fæddur 20. febrúar 2003) er perúskur fótboltamaður sem spilar sem framherji fyrir Sporting Cristal.

Fólk fætt árið 2003
Perúskir knattspyrnumenn

Joao Grimaldo


Vechea reședință a iezuiților din Cluj este un monument istoric și de arhitectură situat pe strada Mănăștur, nr. 9, în municipiul Cluj.

Bibliografie
Vencel Bíró, A kolozsmonostori belső jezsuita rendház iskola Bethlen és a Rákóczi fejedelmek idejében, Kolozsvár, 1931.

Monumente istorice din județul Cluj
Ordinul Iezuit
Fondări în secolul al XVI-lea

Vechea reședință a iezuiților din Cluj


(Asahikawa, Hokkaidō 30 de marzo de 1955 - 8 de septiembre de 2023) fue un dibujante mangaka japonés. Entre sus trabajos más conocidos están Super Agente Cobra y Goku Midnight Eye.

Biografía
En sus inicios, cuando aún era desconocido, contribuyó con dibujos para una revista que le permitió ganar un premio, un suceso que lo catapultó al mundo de la Historieta.

En 1976, se mudó a Tokio y comenzó a estudiar con el reconocido mangaka japonés Osamu Tezuka. Durante el período en que trabajaba en el Departamento de Manga de Producciones Tezuka, un trabajo de ilustración que realizó, llamado "Mother Earth, Turn Green Again", obtuvo el Premio Tezuka. En 1977, comenzó a dibujar para el Weekly Shōnen Jump, una publicación de manga japonés.

En 1978 creó una historia de temática de Acción con la ciencia ficción, que lo llevó a la fama inmediata Super Agente Cobra publicado en la Shūkan Shōnen Jump por la editorial Shūeisha, influenciado en parte por un escrito de Philip K. Dick titulado We Can Remember It for You Wholesale, fue adaptado al Anime en 1982, dirigido por Osamu Desaki.

Desde comienzos de los años 80's, Terasawa comenzó a vislumbrar al computador como una herramienta de ayuda en el proceso creativo. En 1985, produjo una historieta de ocho colores llamada "Black Knight Bat".

En 1987 publica Goku Midnight Eye agregando elementos a la trama, como la leyenda de Sun Wukong pero adaptado al subgénero Cyberpunk, publicado en Comics Birz, el OVA fue dirigido por Yoshiaki Kawajiri en 1989, la serie se ha lanzado en países como Estados Unidos y en Europa al igual que su obra anterior.

En los años siguientes, en paralelo con los avances en la computación, creó "Takeru - Letter of the Law" de (1993), la primera historieta generada con gráficos computacionales, inspirado en la época del Japón antiguo, la ciencia ficción y los Ninjas. Terasawa publica a finales de los 90 "Gun Dragon Sigma" de (1999) en estas series posteriores, solo el personaje principal es dibujado a mano y muchos otros trabajos con gran influencia en la gráfica digital.

Incluso ahora, cuando los libros de historietas creados con el uso de gráficos computacionales se han vuelto comunes, muy pocos artistas han logrado equiparar sus ideas con la calidad deseada utilizando esta herramienta.

Algunas obras representativas incluyen un trabajo en formato CD-ROM para utilizar en PC, entre las que están Cobra II: A Man of Legend y OVAs como Goku Midnight Eye I y II, Karasu Tengu Kabuto y otros.

Actualmente, las ventas anuales de su catálogo de historieas y productos derivados, superan las 20 millones de copias. Sus trabajos son traducidos y publicados en más de diez países.

Mientras, el director de cine Luc Besson se encontraba en Japón promoviendo su película El quinto elemento, se encontró con Buichi Terasawa, para discutir sobre el estado actual de la temática de la ciencia ficción. Besson es un reconocido admirador del trabajo de Teresawa, parcialmente debido a la enorme popularidad de que goza la serie Super Agente Cobra en Francia.

Fallecimiento
Terasawa falleció el 8 de septiembre de 2023 como consecuencia de un ataque al corazón a los 68 años de edad. Años antes de su muerte, Terasawa había sido diagnosticado con un tumor maligno en su cerebro que a pesar de una intervención quirúrgica y sesiones de quimioterapia tuvo una recaída que lo dejó paralizado del lado izquierdo de su cuerpo.

Mangas
 Cobra (1978)
 Black Knight Bat (1985)
 Karasu Tengu Kabuto (1987)
 Goku Midnight Eye (1987)
 Takeru (1993)
 Gun Dragon Sigma (1999)

Referencias

Enlaces externos
 Sitio Web de Buichi Terasawa's website
 Sitio Web de Cobra The Animation

Fallecidos en 2023

Buichi Terasawa


Yolveren, Batman - Batman ili merkez ilçesine bağlı köy
 Yolveren, Araban - Gaziantep ili Araban ilçesine bağlı köy
 Yolveren, Rize - Rize ili merkez ilçesine bağlı köy

Yolveren


Marie-Esméralda af Belgien (Marie-Esméralda Adelaide Lilian Anne Léopoldine, født 30. september 1956) er et medlem af det belgiske kongefamilie. Hun er faster til kong Philippe af Belgien.

Prinsesser af Belgien
Huset Sachsen-Coburg-Gotha

Marie-Esméralda af Belgien


Anastasia Oberstolz-Antonova (* als Anastasia Antonowa () 12. Oktober 1981 in Kemerowo, Sowjetunion) ist eine ehemalige italienische Rennrodlerin.

Werdegang
Die gebürtige Russin Anastasia Antonowa heiratete 2003 den italienischen Rennrodler Christian Oberstolz und ging danach für das italienische Team an den Start. Nach den Olympischen Spielen von Turin 2006 beendete sie ihre Karriere auf Grund einer Schwangerschaft, mittlerweile hat sie zwei Kinder.

Erfolge

National

Weltcupsiege

Weblinks

 Antonova bei the-sports.org

Einzelnachweise

Rennrodler (Russland)
Rennrodler (Italien)
Olympiateilnehmer (Russland)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 2002
Olympiateilnehmer (Italien)
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 2006
Italienischer Meister (Rennrodeln)
Sportler (Südtirol)
Person (Rasen-Antholz)
Sowjetbürger
Geboren 1981
Frau

Anastasia Oberstolz-Antonova


Nichole "Vapor" Ayers é uma Major da Força Aérea dos Estados Unidos e uma candidata a astronauta da NASA. Ela atualmente mora em Colorado Springs.

Educação
Nichole Ayers formou-se na  em Woodland Park. Posteriormente ela atendeu na Academia da Força Aérea dos Estados Unidos, onde formou-se com um bacharelado em matemática em 2011. Depois ela veio a conseguir um mestrado em matemática computacional e aplicada da Universidade Rice em 2013.

Carreira
Em 2014, Nichole Ayers completou seu treino de aviadora e voou no T-38 para um esquadrão adversário na . Posteriormente, ela tornou-se uma instrutora de voo, provendo treinamento no F-22 em Langley. Em 2012, Ayers completou seu treinamento para o F-22 e atualmente serve como instrutora de voo desta aeronave. Ayers marcou mais de 200 horas de voo na .

NASA
No dia 6 de dezembro de 2021 ela foi revelada como parte do Grupo 23 de Astronautas da NASA.

Alunos da Universidade Rice
Candidatos à astronauta
Astronautas dos Estados Unidos
Mulheres astronautas

Nichole Ayers


Comoara din vechea cetate este un film românesc din 1971 regizat de Ion Gănescu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1971 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1971

Comoara din vechea cetate


Fehaid Al-Deehani (în , ) este un ofițer și un trăgător de tir kuweitian.

A fost laureat cu trei medalii, inclusiv una de aur, din patru participări olimpice: Sydney 2000, Atena 2004, Londra 2012 și Rio de Janeiro 2016. La această ultimă ocazie, a trebuit să participe printre Atleții Olimpici Independenți, după ce Comitetul Olimpic Kuweitian a fost suspendat de Comitetul Internațional Olimpic în octombrie 2015 pe motive de imixtiune a guvernului în mișcarea olimpică. El i-a fost propus să poarte drapelul olimpic, dar a refuzat, spunând că, fiind un soldat, nu poate să poarte un alt drapel decât acela din Kuweit. La Rio de Janeiro a câștigat proba de dublu trap masculin. Astfel, a devenit primul atlet independent care a cucerit o medalie de aur; imnul olimpic s-a audiat la ceremonia sa de premiere.

Note

Legături externe

Nașteri în 1966
Nașteri pe 11 octombrie
Trăgători de tir kuweitieni
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 1992
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 1996
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 2000
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 2004
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 2012
Trăgători de tir la Jocurile Olimpice de vară din 2016
Kuweitieni în viață

Fehaid Al-Deehani


Nikonos est le nom commercial des appareils photo argentiques conçus pour la photographie sous-marine lancés par Nikon en 1963. Les premiers Nikonos étaient une évolution du Calypso conçu par l'ingénieur belge Jean de Wouters , produit en France par Atoms et commercialisé par la Spirotechnique (devenue depuis Aqua Lung) jusqu'à ce que la licence soit achetée par Nikon qui en fera le Nikonos. Le système Nikonos a été très populaire auprès des photographes sous-marins amateurs et professionnels. Son design compact, sa facilité d'utilisation et son excellente qualité optique ont établi la norme pour plusieurs décennies d'imagerie sous-marine. Nikon a cessé le développement et la fabrication de nouveaux appareils photo Nikonos en 2001.

Histoire
La première incursion de Nippon Kogaku dans la photographie sous-marine a lieu en 1956, lorsque la société développe un boîtier étanche pour l' appareil photo télémétrique Nikon S2, commercialisé en mai sous le nom de Nikon Marine . À peu près au même moment, Jean de Wouters construisait les premiers prototypes du Calypso pour La Spirotechnique. La série est commercialisée en 1961. La Spirotechnique manquant d'expérience dans la conception et la fabrication d'appareils photo, a alors contacté Nippon Kogaku pour lui céder une licence des droits de production et de vente en juin 1961. Les deux sociétés ont signé un contrat en février 1962 accordant les droits de vente et de distribution mondiaux à Nikon hors de France et de la Communauté économique européenne.

Nippon Kogaku achète le brevet du Calypso en 1963 et commence à fabriquer le Nikonos équipé d'optiques Nikkor au lieu des objectifs originaux SOM Berthiot et Angenieux.

Un outil solide
Grâce à son boîtier étanche, son choix d'objectifs et sa robustesse, le Nikonos a été un outil précieux pour les photographes travaillant dans les jungles humides, les rizières inondées et les champs de bataille battus par la pluie lors de la guerre du Vietnam.

Fin de production
Le modèle a évolué jusqu'au Nikonos V qui sera fabriqué jusqu'en 2001, date à laquelle Nikon a officiellement annoncé la fin de production de la série. Sans aucune nouveauté depuis des années et avec l'imagerie numérique envahissant le marché, Nikon ne voyait aucune raison de poursuivre la série.

Conception et fonctionnement
Les appareils photo Nikonos sont des appareils photo à mise au point manuelle. Le viseur sert uniquement à composer la photo et à afficher les informations d'exposition sur les boitiers à mesure interne (Nikonos IV-A et V).

La distance de mise au point se règle par une grosse molette montée sur le côté du barillet de l'objectif et l'ouverture se règle par l'autre molette symétrique. La réfraction affecte la distance estimée sous l'eau en faisant apparaître les objets 25% plus proches qu'ils ne le sont réellement. Par exemple, un objet qui semble être à un mètre sous l'eau (à en juger par sa taille) est en fait à un mètre trente. Nikon considérant que l'utilisateur ne tiendrait pas compte de la correction à apporter a réalisé les repères pour la distance apparente (et non réelle). Les objectifs grand angle du Nikonos ont une grande profondeur de champ qui fait que ces écarts posent peu de problèmes. Les indicateurs de profondeur de champ de la plupart des objectifs Nikonos Nikkor s'ajustent mécaniquement selon la variation du réglage de l'ouverture.

Les divers modèles Nikonos ont une construction robuste, des commandes simples et sont étanches jusqu'à 50 mètres. L'appareil est rendu étanche par un simple système de joints toriques au niveau de tous les assemblages cruciaux. Au fil des nouveaux modèles diverses améliorations telles que la mesure de la lumière, les circuits du flash et une meilleure conception de l'obturateur et de l'avancement du film sont apparues.

La gamme initiale de Nikonos se composait de trois modèles qui étaient des versions améliorées du Calypso de Cousteau de 1961:

 Nikonos (1963), renommé Nikonos I après la sortie du Nikonos II
 Nikonos II (1968)
 Nikonos III (1975)

Le Nikonos a été présenté à la Photokina de 1963. Au début, l'étanchéité de chaque appareil était testée individuellement. En Europe, selon les termes de l'accord de licence, le Nikonos était vendu sous le nom de Calypso / Nikkor. En juillet 1966, Nikon a commencé la commercialisation du Nikonos en tant qu'appareil photo tout temps et a vendu quelques appareils photo en finition blanche avec des éléments de gainage en cuir blanc. On estime que moins de 150 exemplaires de Nikonos blanc ont été fabriqués.

Au total, environ 200 000 appareils photo Nikonos I, II et III ont été fabriqués entre 1963 et 1983. Les trois modèles Nikonos sur base Calypso partagent la même structure de base où l'appareil photo complet se compose de trois modules : objectif, boîtier et ensemble de transport obturateur / film. Le film est chargé dans l'ensemble obturateur / film, qui est inséré dans le boîtier, et le montage de l'objectif verrouille les trois pièces ensemble. Les pattes de la sangle sont utilisées pour extraire l'ensemble volet / film du boîtier.

Le Nikonos II était esthétiquement et dimensionnellement similaire au Nikonos d'origine, mais le bouton de vitesses d'obturation a un réglage supplémentaire R (pour Rembobinage), et la molette de rembobinage est équipée d'une manivelle pour faciliter l'opération. En interne, toutes les pièces du Nikonos II ont été revêtues pour éviter la corrosion; en cas de fuite, les pièces internes peuvent être rincées à l'eau douce et séchées, ce qui conduit certains à qualifier le Nikonos II d'indestructible.

Pour que le Nikonos III le mécanisme de transport du film est repensé, il utilise les perforations du film pour aligner les vues alors que Calypso original ne comptait pas les perforations du film, ce qui entraînait parfois des chevauchements d'images. Cela a donné un boitier nettement plus grand. De plus, la prise de synchronisation du flash a gagné une broche supplémentaire pour prendre en charge les flashes électroniques.

Deuxième génération avec mesure de la lumière
Les appareils suivant ont été entièrement réétudiés pour ajouter une cellule photo électrique mesurant à travers l'objectif (TTL) et une exposition automatique:

 Nikonos IV-A (1980)
 Nikonos V (1984)

Contrairement aux versions précédentes le Nikonos IV-A utilise un dos à charnière pour le chargement du film. L'étanchéité est réalisée grâce à de nombreux joints toriques, y compris un grand joint pour le dos. Le mécanisme de transport de film pour le IV-A a été repris du Nikon EM contemporain. Comme l'EM, le Nikonos IV-A est principalement utilisé en mode d' exposition automatique priorité à l'ouverture avec une vitesses d'obturation régulée en continu par quartz  mais l'appareil propose deux vitesses mécanique d'obturation une pose B et  le 1/90 (marqué M90) en cas de panne de pile.

Le Nikonos V conserve les fonctionnalités du IV-A plus un réglage manuel permettant de choisir la vitesses d'obturation. Le V se débarrassait des critiques faites au IV-A, à savoir la mauvaise conception du joint plat qui pouvait provoquer des fuites, et la nouvelle vitesse de synchronisation flash au 1/90 qui était trop rapide, d'autant que des vitesses plus lentes ne pouvaient pas être utilisées manuellement pour utiliser le flash d'appoint.

Troisième génération : Reflex autofocus

Le Nikonos RS 1992 est entièrement différent. C'est un appareil photo reflex mono objectif étanche, autofocus, étanche à 100 m. Il dispose d'un assortiment d'objectifs étanches. Il s'agit d'un macro 50 mm f  2,8, d'une largeur de 28 mm, d'un fisheye 13 mm et du premier zoom sous-marin au monde, un 20-35 mm.

Sommet de la technologie de Nikon en matière d'imagerie sous-marine il a suscité un intérêt considérable à l'époque. Bien que révolutionnaire à bien des égards, il était également très coûteux, ce qui le mettait hors de portée de beaucoup des photographes sous-marins, sauf les plus spécialisés (ou les mieux financés). Selon Brian Long, la RS est un développement de la bulle économique japonaise de la fin des années 80, qui a vu la production d'un certain nombre de produits de consommation et d'automobiles à coût nul.

Malheureusement, les premières versions avaient tendance à prendre l'eau si elles n'étaient pas parfaitement entretenues. Les fuites ont été attribuées à de nombreux facteurs dont l'un était le changement pour des joints toriques en silicone de couleur orange qui pouvaient gonfler et fuir si une graisse silicone était utilisée à la place de la graisse Nikonos à base de pétrole. La graisse silicone non-Nikon était pourtant couramment utilisée sans problème sur les joints toriques noirs des Nikonos précédents. Le RS a été discrètement arrêté environ 5 ans plus tard, et aucun modèle ultérieur n'a jamais été conçu ou fabriqué.

Aucun Nikonos numérique n'a jamais été fabriqué, mais la division des systèmes commerciaux et gouvernementaux de Kodak a modifié un petit nombre d'appareils photo Nikonos RS pour la marine américaine afin de créer un appareil numérique connu sous le nom de «Nikon / Kodak DCS 425». La partie imagerie numérique était placée dans une porte arrière allongée et était largement identique aux options disponibles pour les appareils photo Kodak DCS 420 contemporains basés sur le Nikon F90 .

Objectifs

Monture Nikonos
À l'exception du LW-Nikkor 28 mm non étanche, tous les objectifs Nikonos Nikkor utilisent deux boutons pour faciliter la mise au point et l'ouverture avec des mains gantées. Plus tard, ces boutons ont été de couleur différente pour permettre au photographe de distinguer plus clairement leurs fonctions; pour ces objectifs, le bouton argent ou chromé règle la distance de mise au point et le bouton noir contrôle l'ouverture. Le LW-Nikkor utilise des bagues de mise au point et d'ouverture concentriques conventionnelles.

Les deux objectifs Nikonos les plus courants sont le UW28 mm (pour une utilisation sous-marine uniquement) et le W35 mm (qui est amphibie), le UW28 mm étant considéré comme le meilleur objectif. Étant donné que l'eau et l'air ont des indices de réfraction très différents, l'objectif W35 mm est considéré comme légèrement grand angle sur terre, mais équivaut à un objectif standard d'environ 50 mm sous l'eau. La distance focale nominale peut être multipliée par 1,33 × pour déterminer l'angle de vue équivalent sous l'eau. Ce furent également les deux premiers objectifs à être introduits avec le Nikonos; la conception du W-Nikkor 35 mm est basée sur l'objectif Nikkor 35 mm f  2,5 pour monture M39 vendu pour la première fois en 1952; il s'agit d'un objectif Double-Gauss symétrique derrière un verre plat pour rendre l'ensemble étanche. Cela améliore la vitesse de l'objectif par rapport à l'objectif d'origine monté sur le Calypso, le SOM Berthiot 35 mm f  3,5, qui avait une construction de type Tessar.

Les objectifs Nikonos désignés «UW-Nikkor» ont été spécialement conçus pour la photographie sous-marine uniquement.

Nikon a également créé deux objectifs pour une utilisation à la fois au-dessus et sous l'eau, et l'un d'eux, le 35 mm f  2,5, peut être considéré comme l'objectif "kit". Ils ont rendu les Nikonos utilisables pour les activités aquatiques telles que le kayak, le canoë ou pour les conditions météorologiques difficiles. Ces deux objectifs, le W-35 mm et le W-80 mm, étaient également entièrement étanches, mais ne convenaient pas à une utilisation sous-marine.

Monture Nikonos RS
La monture Nikonos RS est physiquement identique à l'ancienne monture Nikon F, mais une baïonnette externe supplémentaire a été ajoutée pour l'étanchéité, et les griffes sont légèrement décalées par rapport à la vénérable monture. La signalisation électronique est également différente des boîtiers Nikon AF standard.

Objectifs tiers
Des objectifs ont été conçus pour la monture Nikonos (par exemple, par Sea & Sea). Des objectifs à focale fixe et des compléments optiques fixés à l'avant d'un objectif Nikonos.

Accessoires

Macro

 Tubes d'extension pour objectif Nikonos pour la photographie macro, le plus souvent avec l'objectif Nikonos 35 mm pour produire des rapports d'image 2: 1, 1: 1, 1: 2, et 1: 3. Uniquement proposés par des tiers, aucun tube d'extension n'a été produit par Nikon.
 Nikon Close Up Kit, qui comprenait un complément optique gros plan qui se fixe à l'avant du 28 mm, du 35 mm ou du 80 mm, un support de cadre et trois cadres de champ (un pour chaque objectif) pour produire des rapports d'image quasi macro (plage d'environ 1: 5 à 1: 3, selon l'objectif utilisé).

Notes et références

Nikonos

Nikonos


An Cyperus altomicroglumis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Kaare Arnstein Lye. An Cyperus altomicroglumis in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyperus

Cyperus altomicroglumis


صالح حسين سليمان الرقب (ولد عام 1953 في بني سهيلا)، قيادي في حركة حماس وحركة الإخوان المسلمينووكيل وزارة الأوقاف في غزة وأستاذ مشارك بقسم العقيدة والمذاهب المعاصرة- كلية أصول الدين الجامعة الأسلامية في غزة.

نشأته وتعليمه
ولد في بلدة  - محافظة خان يونس - غزة - فلسطين في عام 1953 م.
 البكالوريوس في الجامعة الأردنية -كلية الشريعة- 1385هـ-1975م.
 الماجستير في العقيدة والمذاهب المعاصرة ، جامعة أم القرى– مكة المكرمة-1402هـ 1982م.
 الدكتوراه في العقيدة والمذاهب المعاصرة، كلية أصول الدين، جامعة الإمام محمد بن سعود الإسلامية، الرياض، 1412هـ- 1992م.

حياته المهنية
 أستاذ بقسم العقيدة والمذاهب المعاصرة- كلية أصول الدين- الجامعة الإسلامية بغزة- فلسطين.
وقد تقلد في فترة وجوده بالجامعة الإسلامية عدة مناصب منها:
رئيسا لقسم العقيدة بكلية أصول الدين، ونائبا لعميد الكلية، ثمَّ عميدا لكلية أصول الدين. ثم عميدا لعمادة الدراسات العليا، ونائبا لرئيس نقيب العاملين، ورئيسا لنقابة العاملين، وممثلاً لكلية أصول الدين في مجلس الجامعة.

- الإشراف والمناقشة لعدة رسائل جامعية، دكتوراه وماجستير:-
- المشاركة في عدة ندوات علمية أقامتها كليات الجامعة، والمشاركة في عدة ندوات علمية أقامتها الجمعيات والمؤسسات الحكومية والأهلية خارج الجامعة.
- كتابة مجموعة من المقالات في المجلات التي تصدر عن كلية أصول الدين، ومجلس الطالبات، ونقابة العاملين، ومجلة الإمام الصادرة عن جمعية التجمع الوطني للثقافة والفكر، ومجلة نور اليقين التي يصدرها المعهد الديني بغزة. بالإضافة إلى مجموعة مقالات في الصحف المحلية الفلسطينية.
- خطيب وداعية منذ سنة 1972م. وعضو في رابطة علماء فلسطين.
- صاحب ومشرف لموقع (إسلامي دعوي تعليمي تخصصي) على شبكة المعلومات الدولية: (Udrsregeb.com.UHUwww. يخدم الخطباء والدعاة، وطلبة أصول الدين، وخاصة طلبة قسم العقيدة.

- رئيس سابق للجمعية الإسلامية بالمنطقة الشرقية بقطاع غزة- فلسطين (بني سهيلا-عبسان خزاعة) لمدة عدة سنوات، وعضواً في مجلس إدارتها لعدة سنوات. رئيس جمعية القرآن الكريم والسنة- فرع خان يونس.

- عضو مؤسس لجمعية أهل السنـة أنصـار آل البيت والأصحاب.  ورئيسا مجلس الإدارة وحاليا عضوا بمجلس الإدارة.

- عمل وكيلا لوزارة الأوقاف والشؤون الدينية بفلسطين، ثم وزيراً لنفس الوزارة .

أبحاث ومؤلفات

الأبحاث العلمية المحكمة في مجلة الجامعة الإسلامية بغزة- فلسطين
 ليس لليهود حق ديني في فلسطين.
 الأدلة الشرعية في إثبات صرع الشيطان للإنسان والرد على المنكرين.
 نقض المزاعم الصهيونية في هيكل سليمان.
 ليس لليهود حق تاريخي في فلسطين.
 موقف ابن سينا من النبوة والأنبياء.
 موقف المعتزلة من شفاعة النبي صلى الله عليه وسلم.
 موقف الشيعة الاثنى عشرية من الصفات الإلهية.

الأبحاث العلمية المحكمة في مجلات أخري
 موقف الشيعة الاثنى عشرية من صفتي الوجه واليدان:نشر في مجلة الحكمة بلندن.
 صفة المحبة الإلهية إثباتها - وثـمرات الإيمـان بها:نشر في مجلة جامعة الأقصى.غزة- فلسطين
 الجدار العنصري حول القدس وآثاره السياسية: نشر في مجلة جمعية القدس للبحوث الإسلامية.غزة- فلسطين

أبحاث محكمة في مؤتمرات علمية:
1- الصفات القيادية للشيخ أحمد ياسين.
2- الوسائل والأساليب المعاصرة للدعوة الإسلامية.
3- بين عالمية الإسلام والعولمة.
4- دور الجامعات الفلسطينية في مواجهة العولمة الثقافية.
5-العولمة الثقافـية آثارها وأساليب مواجهتها.

كتب
1- واقعنا المعاصر والغزو الفكري.
2-جوانب في الفلسفة اليونانية والإسلامية.
3- دراسات في التصوف الفلسفة والإسلامية، بالمشاركة مع الدكتور محمود الشوبكي.
3- فلسطين بين الوعد الإلهي الحق والوعد اليهودي المفترى. الطبعة الأولى 1998م،مكتبة أفاق،غزة- فلسطين.وقد نفذت.
4- يا مسلمي العالم أفيقوا اليهود...المسجد الأقصى في خطر قريبا.
5- البشائر بنصرة الإسلام.
6- يا عباد الله الثبات.
7- الوشيعة في كشف كفريات وشنائع الشيعة.
8- دراسة نقدية لاتفاقية جنيف.
9- ليس لليهود حق ديني أو تاريخي في فلسطين.
11- الهيكل اليهوديّ (المقدَّس)؟؟خرافات بلا حدود.
12- الحرب على العراق:مبررتها-أهدافها- نتائجها.
13- شيخ المجاهدين الشهيد الحي أحمد ياسين.
14- العقيدة في الله عز وجل:بالاشتراك مع الدكتور محمد بخيت.
15- العولمة.
16- تعريف عام بالشيعة الاثنى عشرية (مختصر من الوشيعة)

روابط خارجية

مصادر

 السيـرة الذاتـيـة للدكتور صالـح حسين سليمان الرقـب

أشخاص على قيد الحياة
إخوان مسلمون فلسطينيون
خريجو الجامعة الأردنية
خريجو جامعة أم القرى
سياسيون فلسطينيون
مسلمون فلسطينيون
مواليد 1953

صالح الرقب


Les épreuves de Biathlon aux Jeux paralympiques d'hiver de 2022 se tiendront le ,  et  au centre de biathlon de Zhangjiakou .

Trois types d'épreuves individuelles seront présents :
 Distances courtes : 7,5 km (Hommes) ou 6 km (Femmes)
 Distances moyennes : 12,5 km (Hommes) ou 10 km (Femmes)
 Distances longues : 15 km (Hommes) ou 12,5 km (Femmes)

Les catégories de handicaps sont : debout guidé (déficient visuel), assis, et debout.

Il n'y a pas de quota propre au biathlon, sachant que le paraski nordique regroupe le ski de fond et le biathlon.

Un comité national peut se voir attribuer un maximum de vingt (20) places de qualification masculines et quatorze (14) places de qualification féminines. Des exceptions peuvent être faites via la méthode d'allocation sur invitation de la commission bipartite. Pour être éligible, il faut être classé et avoir au moins une course de 180 points ou moins sur la liste des points de classement WPBT au 14 février 2022.

97 biathlètes masculins et 67 féminines sont qualifiés au regard de leur classement en fin de saison ; les autres concurrents font l'objet d'une invitation bipartite émises par l'IPC et la fédération internationale.

Médaillés

Tableau des médailles

Notes et références

Voir aussi

Liens externes
  Programme officiel

Biathlon aux Jeux paralympiques de 2022


Min elskede er en dansk kortfilm fra 1994 instrueret af Carsten Rudolf og efter manuskript af Carsten Rudolf og Gert Duve Skovlund.

Handling
Pippi læser spansk i sengen. Danny vil bolle, men Pippi har kyskhedsbælte på, og Danny må for at få det fjernet iføre sig sin Supermandragt. Pippi og Danny elsker hinanden. Eller gør de? I deres lejlighed opfører de i nattens mørke en veritabel dødedans med fornærmelser, sjofelheder, ydmygelser og voldelige skænderier. Øretæver, sadisme, masochisme, rollespil, straf og forsoning. Men kan det blive ved?

Medvirkende

 Maj Bovin
 Lars Simonsen

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 1994

Min elskede (film fra 1994)


Nede under overfladen er en dansk kortfilm fra 2015 instrueret af Lisa Svelmøe efter eget manuskript.

Handling
Jenny har svært ved at se i øjnene at hendes far er død og er ude af stand til at tage afsked. I fortvivlelse flygter hun ind i en fortælling om et fortabt cirkus for at lede efter ham. Virkelighed og fantasi smelter sammen, og begivenhederne i den sære verden sætter hendes søgen i et nyt perspektiv.

Medvirkende

 Sille Malou Nielsen
 Laura Bach
 Jonas Kriegbaum

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 2015

Nede under overfladen


Le bakalao est un genre musical et un terme désignant la musique électronique ayant émergé au début des années 1980 à Valence, en Espagne, bien que son véritable essor se soit produit au début des années 1990.

Histoire
Le terme de bakalao est né en 1983 à Valence, en Espagne, dans le magasin de disques local Zic-Zac, point de rencontre de différents DJ de la scène valencienne pour acheter la musique importée du moment. Là-bas, l'ami qui accompagnait un DJ s'exclamait : « c'est du bacalao de Bilbao ! » chaque fois qu'il entendait un bon morceau, et en quelques semaines, on a fini par l'appeler bakalao. Au début, les gens écrivaient vacalao sur toute la musique d'avant-garde qui identifiait les fêtes valenciennes des années 1990.

Appelée uniquement bakalao en Espagne et englobée dans ce qui est la musique électronique, elle apparaît au début des années 1980, avec des styles tels que la techno, l'EBM ou la technopop. Progressivement, il évolue vers d'autres rythmes tels que la house, le new beat, l'acid house, incluant également la musique gothique, le post-punk ou certains groupes de l'époque qui faisaient du rock fusionné à des synthétiseurs.

Caractéristiques
Le bakalao se caractérise par des rythmes répétitifs, des voix et des sons montés, et parfois parodiait ou rendait hommage à des affaires ou des personnages d'actualité dans les années où le style commençait à s'épanouir. La boîte à rythmes, les échantillonneurs et les synthétiseurs sont présents comme dans les autres styles électroniques.

Groupes
Des groupes comme Megabeat, KRB, OH2 ou Boa Club (Germán Bou) sont de grandes références dans la phase initiale de ce son. Plus tard, dans la phase plus commerciale du genre, Paco Pil et Chimo Bayo ont également été des références.

Des années après son déclin commercial, il est à nouveau présent dans les chansons de style techno-pop, comme  de Kylie Minogue,  de Dover,  de Safri Duo,  de Gabry Ponte,  de Rihanna, l'album  de Madonna,  de Lady Gaga

Notes et références

Musique espagnole
Genre de musique électronique
Makina

Bakalao


Ricardo Alves Almeida (født 29. november 1976) er en brasiliansk-amerikansk tidligere MMA-udøver som blandt kæmpede i organisationen Ultimate Fighting Championship.

Privatliv
Ricardo bor Bordentown i New Jersey i USA med sin familie. Han er hovedinstruktør og ejer af Ricardo Almeida Brazilian Jiu Jitsu School, der ligger i Robbinsville Townshipi New Jersey og i Newtown, PA.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Ricardo Almeida – UFC.com
 Ricardo Almeida – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA
Kampsportsudøvere

Ricardo Almeida


රයිගම් ටෙලීස් හොඳම රූපවාහිනී සංගීත වැඩසටහන සම්මානය යනු වසරේ හොඳම ශ්‍රී ලාංකේය රූපවාහිනී සංගීත වැඩසටහන සඳහා රයිගම් සමාගම විසින් වාර්ෂිකව ශ්‍රී ලංකාවේ පිරිනමන රයිගම් ටෙලීස් සම්මානයකි.

මෙම සම්මානය ප්‍රථම වරට ලබා දුන්නේ 2005 වසරේදීය.

සෑම වසරකම සම්මාන ලැයිස්තුව

යොමු කිරීම්


The point location problem is a fundamental topic of computational geometry. It finds applications in areas that deal with processing geometrical data: computer graphics, geographic information systems (GIS), motion planning, and computer aided design (CAD).

In its most general form, the problem is, given a partition of the space into disjoint regions, to determine the region where a query point lies. For example, the problem of determining which window of a graphical user interface contains a given mouse click can be formulated as an instance of point location, with a subdivision formed by the visible parts of each window, although specialized data structures may be more appropriate than general-purpose point location data structures in this application. Another special case is the point in polygon problem, in which one needs to determine whether a point is inside, outside, or on the boundary of a single polygon.

In many applications, one needs to determine the location of several different points with respect to the same partition of the space. To solve this problem efficiently, it is useful to build a data structure that, given a query point, quickly determines which region contains the query point (e.g. Voronoi Diagram).

Planar case

In the planar case, we are given a planar subdivision S, formed by multiple polygons called faces, and need to determine which face contains a query point. A brute force search of each face using the point-in-polygon algorithm is possible, but usually not feasible for subdivisions of high complexity. Several different approaches lead to optimal data structures, with O(n) storage space and O(log n) query time, where n is the total number of vertices in S. For simplicity, we assume that the planar subdivision is contained inside a square bounding box.

Slab decomposition

The simplest and earliest data structure to achieve O(log n) time was discovered by Dobkin and Lipton in 1976. It is based on subdividing S using vertical lines that pass through each vertex in S. The region between two consecutive vertical lines is called a slab. Notice that each slab is divided by non-intersecting line segments that completely cross the slab from left to right. The region between two consecutive segments inside a slab corresponds to a unique face of S. Therefore, we reduce our point location problem to two simpler problems:

 Given a subdivision of the plane into vertical slabs, determine which slab contains a given point.
 Given a slab subdivided into regions by non-intersecting segments that completely cross the slab from left to right, determine which region contains a given point.

The first problem can be solved by binary search on the x coordinate of the vertical lines in O(log n) time. The second problem can also be solved in O(log n) time by binary search. To see how, notice that, as the segments do not intersect and completely cross the slab, the segments can be sorted vertically inside each slab. While this algorithm allows point location in logarithmic time and is easy to implement, the space required to build the slabs and the regions contained within the slabs can be as high as O(n²), since each slab can cross a significant fraction of the segments.

Several authors noticed that the segments that cross two adjacent slabs are mostly the same. Therefore, the size of the data structure can be significantly reduced. More specifically, Sarnak and Tarjan sweep a vertical line l from left to right over the plane, while maintaining the segments that intersect l in a Persistent red-black tree. This allows them to  reduce the storage space to O(n), while maintaining the O(log n) query time.

Monotone subdivisions

A (vertical) monotone chain is a path such that the y-coordinate never increases along the path. A simple polygon is (vertical) monotone if it is formed by two monotone chains, with the first and last vertices in common. It is possible to add some edges to a planar subdivision, in order to make all faces monotone, obtaining what is called a monotone subdivision. This process does not add any vertices to the subdivision (therefore, the size remains O(n)), and can be performed in O(n log n) time by plane sweep (it can also be performed in linear time, using polygon triangulation). Therefore, there is no loss of generality, if we restrict our data structure to the case of monotone subdivisions, as we do in this section.

The weakness of the slab decomposition is that the vertical lines create additional segments in the decomposition, making it difficult to achieve O(n) storage space. Herbert Edelsbrunner, Leonidas J. Guibas, and Jorge Stolfi discovered an optimal data structure that only uses the edges in a monotone subdivision. The idea is to use vertical monotone chains, instead of using vertical lines to partition the subdivision.

Converting this general idea to an actual efficient data structure is not a simple task. First, we need to be able to compute a monotone chain that divides the subdivision into two halves of similar sizes. Second, since some edges may be contained in several monotone chains, we need to be careful to guarantee that the storage space is O(n). Third, testing whether a point is on the left or the right side of a monotone subdivision takes O(n) time if performed naïvely.

Details on how to solve the first two issues are beyond the scope of this article. We briefly mention how to address the third issue. Using binary search, we can test whether a point is to the left or right of a monotone chain in O(log n) time. As we need to perform another nested binary search through O(log n) chains to actually determine the point location, the query time is O(log² n). To achieve O(log n) query time, we need to use fractional cascading, keeping pointers between the edges of different monotone chains.

Triangulation refinement

A polygon with m vertices can be partitioned into m–2 triangles. Which can be shown by induction starting from a triangle. There are numerous algorithms to triangulate a polygon efficiently, the fastest having O(n) worst case time. Therefore, we can decompose each polygon of our subdivision in triangles, and restrict our data structure to the case of subdivisions formed exclusively by triangles. Kirkpatrick gives a data structure for point location in triangulated subdivisions with O(n) storage space and O(log n) query time.

The general idea is to build a hierarchy of triangles. To perform a query, we start by finding the top-level triangle that contains the query point. Since the number of top-level triangles is bounded by a constant, this operation can be performed in O(1) time. Each triangle has pointers to the triangles it intersects in the next level of the hierarchy, and the number of pointers is also bounded by a constant. We proceed with the query by finding which triangle contains the query point level by level.

The data structure is built in the opposite order, that is, bottom-up. We start with the triangulated subdivision, and choose an independent set of vertices to be removed. After removing the vertices, we retriangulate the subdivision. Because the subdivision is formed by triangles, a greedy algorithm can find an independent set that contains a constant fraction of the vertices. Therefore, the number of removal steps is O(log n).

Trapezoidal decomposition

A randomized approach to this problem is based on trapezoidal decomposition, or trapezoidal map. A trapezoidal decomposition is obtained by shooting vertical bullets going both up and down from each vertex in the original subdivision. The bullets stop when they hit an edge, and form a new edge in the subdivision. This way, we obtain a subset of the slab decomposition, with only O(n) edges and vertices, since for each vertex in the original subdivision we only add two new vertices and increase the number of edges by four.

A trapezoidal decomposition can be constructed by adding the segments from the original subdivision, one by one, in a random order. Initially (before no segments have been added) the trapezoidal decomposition consists of a single trapezoid, the bounding box of the subdivision. Each subsequent step uses a point location query to locate one endpoint of the next line segment, within the current trapezoidal decomposition, and then walks from the resulting trapezoid to neighboring trapezoids containing the same segment, subdividing and recombining them to form the refined decomposition. Backwards analysis, a form of analysis commonly used for this sort of randomized incremental geometry algorithm, shows that the expected number of trapezoids created for each insertion is bounded by a constant, and therefore that the total number of steps of this algorithm, outside of the point locations, is linear.

The point locations in the current subdivision, performed within this algorithm, may be done using the same structure that, at the end of the algorithm, can be used for point location queries in the final trapezoidal decomposition. This point location data structure takes the form of a directed acyclic graph, where the vertices are the trapezoids that existed at some point in the refinement, and directed edges connect each trapezoid that is no longer in the refinement to the trapezoids that replaced it. A point location query is performed by following a path in this graph, starting from the initial trapezoid, and at each step choosing the replacement trapezoid that contains the query point, until reaching a trapezoid that has not been replaced. The expected depth of a search in this digraph, starting from any query point, is O(log n). The space for the data structure is proportional to the number of trapezoids created throughout this refinement process, which in expectation is O(n).

Higher dimensions

There are no known general point location data structures with linear space and logarithmic query time for dimensions greater than 2. Therefore, we need to sacrifice either query time, or storage space, or restrict ourselves to some less general type of subdivision.

In three-dimensional space, it is possible to answer point location queries in O(log² n) using O(n log n) space. The general idea is to maintain several planar point location data structures, corresponding to the intersection of the subdivision with n parallel planes that contain each subdivision vertex. A naive use of this idea would increase the storage space to O(n²). In the same fashion as in the slab decomposition, the similarity between consecutive data structures can be exploited in order to reduce the storage space to O(n log n), but the query time increases to O(log² n).

In d-dimensional space, point location can be solved by recursively projecting the faces into a (d-1)-dimensional space. While the query time is O(log n), the storage space can be as high as . The high complexity of the d-dimensional data structures led to the study of special types of subdivision.

One important example is the case of arrangements of hyperplanes. An arrangement of n hyperplanes defines O(nd) cells, but point location can be performed in O(log n) time with O(nd) space by using Chazelle's hierarchical cuttings.

Another special type of subdivision is called rectilinear (or orthogonal) subdivision. In a rectilinear subdivision, all edges are parallel to one of the d orthogonal axis. In this case, point location can be answered in O(logd-1 n) time with O(n) space.

References

Notes

Sources

Further reading

External links
Point-Location Source Repository at Stony Brook University
Point-Location Queries in CGAL, the Computational Geometry Algorithms Library

Geometric data structures

Point location


Briksdalsbreen, Norveç ' te Avrupa 'nın en büyük kara buzulu Jostedalsbreen'in batıdaki yan kolu.

Buzul, Sogn og Fjordane eyaletinin kuzeyinde, Jostedalsbreen Milli Parkı 'nda Sogne Fyordu 'nun kuzey kısmında bulunur.

Dış bağlantılar

 Briksdalsbreen Webseite

Norveç'teki buzullar

Briksdalsbreen


NPO Soul & Jazz (von 2017 bis 2023: NPO Radio 2 Soul & Jazz, davor NPO Radio 6) ist ein  niederländischer öffentlich-rechtlicher Hörfunkprogramm der NPO, das aus Musikstrecken besteht.

Geschichte
NPO Radio 6 ging am 4. September 2006 auf Sendung. Seit dem 19. August 2014 trägt das Programm den Zusatz NPO im Namen. Im März 2015 wurde bekanntgegeben, dass NPO Radio 6 zum 1. Januar 2016 eingestellt werde. Bis zum 31. Dezember 2015 zählte es als das sechste landesweite Hörfunkprogramm der NPO. Seit 1. Januar 2016 wurde das Musikformat des Senders unter dem Namen NPO Soul & Jazz fortgeführt und besteht seitdem weitgehend aus Soul- und Jazz-Musik. Lediglich einige wenige moderierte Programme gibt es noch in den Abendstunden, die auch bei NPO Radio 6 ausgestrahlt wurden (z. B. "Winfrieds Woonkamer"). NPO Soul & Jazz hat einen Marktanteil von 0,3 Prozent. Es wird inzwischen als Schwesterprogramm von NPO Radio 2 geführt.

Empfang
NPO Soul & Jazz wird in den Niederlanden auf denselben Verbreitungswegen wie NPO Radio 6 über DAB und Kabel ausgestrahlt. Außerdem steht ein Livestream über das Internet bereit.

Weblinks
 Webseite des Senders

Einzelnachweise

Hörfunksender (Niederlande)
Nederlandse Publieke Omroep
Öffentlich-rechtlicher Hörfunksender
Sendestart 2006
Musiksender (Hörfunk)

NPO Soul & Jazz