Frederick Stephen Upton (born April 23, 1953) is an American politician who served as a U.S. representative from Michigan from 1987 to 2023, representing the state's 6th congressional district since 1993. He is a member of the Republican Party. His district, numbered as the 4th district from 1987 to 1993, is based in Kalamazoo and stretches along the Michigan-Indiana border in the southwestern part of the state.

A former chairman of the Committee on Energy and Commerce, Upton has played a major role in shaping post-Obamacare health care legislation. He is the only person in American history to vote to impeach two presidents; he voted for the impeachment of Bill Clinton in 1998 and the second impeachment of Donald Trump in 2021, as one of ten Republicans who voted to impeach Trump. After Sander Levin retired at the end of the 115th Congress, Upton became the dean of Michigan's congressional delegation.

Redrawn into the 4th district, Upton did not seek reelection in 2022, and retired from Congress upon his 18th term's expiration in 2023.

Early life, education, and early political career
Upton was born in St. Joseph, Michigan, the son of Elizabeth B. (née Vial) and Stephen Edward Upton (1924–2022). He attended Shattuck-Saint Mary's, graduating in 1971. He earned a B.A. in journalism from the University of Michigan in 1975. He was a member of the Alpha Delta Phi fraternity, Peninsular Chapter, and became a sports editor at The Michigan Daily and thought he might someday cover the Chicago Cubs. He served on the congressional staff of U.S. Representative David Stockman from 1976 to 1980. He was in the Office of Management and Budget (OMB) under Ronald Reagan from 1981 to 1985, while Stockman served as OMB Director.

U.S. House of Representatives

Elections

1986
Upton ran in Michigan's 4th congressional district against incumbent Mark Siljander, Stockman's successor. Upton won the Republican primary 55%–45% and the general election with 62% of the vote.

1988
Upton won reelection to a second term with 71% of the vote.

1990
Upton defeated Ed Fredricks in the Republican primary, 63%–37%. In the general election, he was reelected to a third term with 58% of the vote.

2000

After redistricting, Upton decided to run in the newly redrawn Michigan's 6th congressional district, winning reelection to a fourth term with 62% of the vote.

2002

After redistricting, Upton faced a primary challenge from State Senator Dale Shugars. Upton defeated Shugars 66%–32%. He won the general election with 69% of the vote.

2004

Upton defeated Democratic nominee Scott Elliott, an art gallery owner, 65%–32%.

2006

Upton defeated Democratic nominee Kim Clark, 61%–38%.

2008

Upton defeated Democratic nominee Don Cooney, a Kalamazoo City Commissioner, 59%–39%.

2010

Upton defeated former State Representative Jack Hoogendyk in the Republican primary, 57%–43%. In the general election, he defeated Cooney, 62%–34%.

2012

In 2011, Hoogendyk met with the Club for Growth, a conservative 501(c)4 organization, about running against Upton again. Upton had been criticized for not being conservative enough by Rush Limbaugh, Glenn Beck, FreedomWorks, Right to Life of Michigan, and the Southwest Michigan Tea Party Patriots. On January 17, 2012, Hoogendyk announced that he would challenge Upton in the primary, the winner of which would face the Democratic nominee, former marine and businessman Mike O'Brien.

Initial polls showed Upton with a sizable lead over O'Brien, but an October poll showed Upton and O'Brien in a dead heat heading into the final stretch of the campaign.

2014

Upton won with 55.9% of the vote, defeating Democrat Paul Clements, Libertarian Erwin Haas, and Green Party candidate John Lawrence.

2016

Upton was reelected, defeating Democratic nominee Paul Clements, a political science professor at Western Michigan University, 58.5%–36.4%.

2018

Upton was reelected with 50.2% of the vote against Democratic nominee Matt Longjohn (45.75%) and U.S. Taxpayers Party candidate Stephen Young (4.1%).

2020

Upton was reelected with 55.9% of the vote against Democratic nominee Jon Hoadley (40.2%), Libertarian Party nominee Jeff Depoy (2.75%), and Green Party candidate John Lawrence (1.2%).

Tenure

Upton has been a member of moderate Republican factions The Tuesday Group and the Republican Main Street Partnership. On February 4, 2021, he joined 10 other Republican House members voting with all voting Democrats to strip Marjorie Taylor Greene of her House Education and Labor Committee and House Budget Committee assignments in response to controversial political statements she had made.

Health care
Upton voted against passage of the Affordable Care Act (ACA) and has since voted in favor of its complete repeal. In November 2013, in response to Americans losing their health insurance coverage because of the ACA, Upton proposed a bill that would allow them to retain it. The essence of his bill was to allow insurance companies to maintain their individual insurance market policies according to state insurance rules that were in effect as of 2013. In 2017, Upton played an important role advancing Republican Party efforts to repeal the ACA.

In 2013, Upton introduced a bill that would grant the Food and Drug Administration more power to regulate drug compounding in the wake of the New England Compounding Center meningitis outbreak. In 2016, Obama signed the 21st Century Cures Act into law, a bill Upton co-sponsored. The act establishes funds for biomedical research and to develop and implement a strategic plan for biomedical research. In 2018, Upton and Representative Debbie Dingell worked together on legislation designed to combat opioid addiction. Among other things, it would allocate funding for research into new, non-addictive pain relievers.

Environment and energy

In 2007 Upton co-sponsored the Energy Independence and Security Act of 2007, which, among other things, mandated phased-in energy efficiency standards for most light bulbs. At the time, he noted that the legislation, ultimately signed into law by President George W. Bush, would "help preserve energy resources and reduce harmful emissions, all while saving American families billions of dollars on their electric bills." Glenn Beck called Upton "all socialist" for supporting the bill.

In April 2009, Upton said that "climate change is a serious problem that necessitates serious solutions. Everything must be on the table." But "Upton has gradually retreated from his moderate stance on climate change and carbon emissions." He led a failed effort to stop the Obama administration from enforcing the new energy standards.

Upton's website once stated: "I strongly believe that everything must be on the table as we seek to reduce carbon emissions." In late 2010, he co-authored a Wall Street Journal opinion piece saying he was "not convinced" that "carbon is a problem in need of regulation" and urging Congress to overturn Massachusetts v. Environmental Protection Agency.

Upton and Ed Whitfield co-sponsored H.R. 910, the Energy Tax Prevention Act of 2011.  Due to his environmental policies, The Los Angeles Times wrote in 2011 that Upton "represents one of the biggest threats to planet Earth on planet Earth."

In 2012, Upton, as chair of the House Energy and Commerce Committee, said that Congress's refusal to set greenhouse gas limits "constituted a decision and that lawmakers should act now to reverse the EPA emissions rules." Carbon regulation, he said, "threatens to drive energy prices higher, destroy jobs and hamstring our economic recovery."

On October 22, 2013, Upton introduced the North American Energy Infrastructure Act (H.R. 3301; 113th Congress), a bill that would make changes to permitting requirements for pipelines and other energy infrastructure at international borders. He said the bill "is a sincere effort to focus a targeted solution to lessons learned from the Keystone Pipeline... No one can rightly argue that the current presidential permit process as the State Department is not broken, no matter what side of the climate debate you're on." Upton added, "we're creating a fair and transparent approval process for cross-border energy projects, putting them all on a level playing field for the benefit of North American energy security, lower energy prices, and jobs."

As of 2017, Upton has received more than $2 million in campaign donations from oil and gas companies and electric utilities over the course of his political career. In 2018, he joined the Climate Solutions Caucus.

Technology and infrastructure
Upton introduced legislation to reverse the FCC's ruling on net neutrality in 2015. On November 5, 2021, Upton was one of 13 House Republicans to break with their party and vote with a majority of Democrats in favor of the Infrastructure Investment and Jobs Act.

Guns
In 2019, Upton supported a bill that requires background checks for private firearm sales. He has called for Congress to pass a bipartisan red flag law.

In March 2021, Upton was one of eight Republicans to join the House majority in passing the Bipartisan Background Checks Act of 2021.

LGBT rights
In 2004 and 2006, Upton voted for a constitutional amendment banning same-sex marriage. In 2019, he voted against the Equality Act, which would extend existing civil rights legislation to protect LGBT individuals from discrimination.

In 2013, Upton condemned controversial anti-gay remarks by Republican National Committeeman David Agema.

In 2021, Upton was one of 29 Republicans to vote to reauthorize the Violence Against Women Act. This bill expanded legal protections for transgender people, and contained provisions allowing transgender women to use women's shelters and serve time in prisons matching their gender identity.

In 2021, Upton was one of 33 Republicans to vote for the LGBTQ Business Equal Credit Enforcement and Investment Act.

In 2021, Upton co-sponsored the Fairness for All Act, the Republican alternative to the Equality Act. The bill would prohibit discrimination on the basis of sex, sexual orientation, and gender identity, and protect the free exercise of religion.

On July 19, 2022, Upton and 46 other Republican Representatives voted for the Respect for Marriage Act, which would codify the right to same-sex marriage in federal law.

Economy

In 2019, during the 116th Congress, Upton broke with his party, one of seven Republicans to side with Democrats by voting for legislation that would fund government services and end a shutdown.

In February 2021, Upton voted against a $1.9 trillion COVID relief bill that provided $10 billion in federal aid to Michigan.

Donald Trump
During Trump's presidency, Upton voted in line with Trump's stated position 78.6% of the time.

In July 2019, Upton was one of four Republican House members to vote in support of a motion to condemn comments Trump made on Twitter calling on four Democratic Congresswomen, three of whom were born in the U.S., to "go back and help fix the totally broken and crime infested places from which they came."

On December 18, 2019, Upton voted against both articles of impeachment against Trump.

On January 12, 2021, Upton announced he would vote to impeach Trump in the pending vote on a second impeachment, claiming Trump incited the January 6 United States Capitol attack, becoming the fourth House Republican to say they would vote to impeach. He ultimately did so alongside nine other Republicans on January 13. On January 21, 2021, the Allegan County Republican Party censured Upton for his vote to impeach Trump. He was later censured by the Cass County Republican Party for voting to remove Marjorie Taylor Greene from the House Education Committee.

On May 19, 2021, Upton was one of 35 Republicans who joined all Democrats in voting to approve legislation to establish the January 6 commission meant to investigate the Capitol attack. Before the vote, he was one of few Republican lawmakers to openly express support for the commission.

Iraq
In June 2021, Upton was one of 49 House Republicans to vote to repeal the AUMF against Iraq.

Steve Bannon
On October 21, 2021, Upton was one of nine House Republicans who voted to hold Steve Bannon in contempt of Congress.

Immigration
Upton supports DACA.

Upton voted for the Further Consolidated Appropriations Act of 2020 which authorizes DHS to nearly double the available H-2B visas for the remainder of FY 2020.

Upton voted for the Consolidated Appropriations Act (H.R. 1158), which effectively prohibits ICE from cooperating with Health and Human Services to detain or remove illegal alien sponsors of unaccompanied alien children (UACs).

Abortion
Upton was one of three Republicans to vote for H.R. 8297: Ensuring Access to Abortion Act of 2022.

Upton voted for H.R. 8373: The Right to Contraception Act. This bill was designed to protect access to contraceptives and health care providers' ability to provide contraceptives and information related to contraception. The bill would also fund Planned Parenthood.

Big Tech
In 2022, Upton was one of 39 Republicans to vote for the Merger Filing Fee Modernization Act of 2022, an antitrust package that would crack down on corporations for anti-competitive behavior.

Committee assignments
 Committee on Energy and Commerce

Caucus memberships
 Congressional Automotive Caucus (Co-Vice Chair)
 Congressional Competitiveness Caucus
 Congressional Travel and Tourism Caucus
 Diabetes Caucus
 India Caucus
 Indian-Americans Caucus
United States Congressional International Conservation Caucus
 Sportsmen's Caucus
 Bipartisan Climate Solutions Caucus
 House Baltic Caucus
Congressional Arts Caucus
Republican Governance Group
Problem Solvers Caucus
Republican Main Street Partnership

Personal life
Upton's grandfather and eponym, Frederick Upton, served as vice-president  of appliance manufacturer and marketer Whirlpool Corporation, headquartered in Benton Harbor, which was founded by his brother Louis Upton. He and his wife have two children. Upton's niece is supermodel Kate Upton. Open Secrets reported that Upton had a net worth of $78 million in 2018, making him one of Congress's richest members.

Upton is a supporter of Michigan Wolverines athletics, as well as an enthusiastic Chicago Cubs baseball fan. He is a member of the Emil Verban Society.

Upton is a Congregationalist.

Electoral history

|+ : Results 1986–1990
! Year
!
! Republican
! Votes
! %
!
! Democratic
! Votes
! %
!
! Third Party
! Party
! Votes
! %
!
|-
|1986
||
| |Fred Upton
| |70,331
| |62%
|
| |Dan Roche
| |41,624
| |37%
|
| |Richard Gillmor
| |Independent
| |1,649
| |1%
|
|-
|1988
||
| |Fred Upton
| |132,270
| |71%
|
| |Norman Rivers
| |54,428
| |29%
|
|
|
|
|
|
|-
|1990
||
| |Fred Upton
| |75,850
| |58%
|
| |JoAnne McFarland
| |55,449
| |42%
|
|
|
|
|
|

|+ : Results 1992–2020
! Year
!
! Republican
! Votes
! %
!
! Democratic
! Votes
! %
!
! Third Party
! Party
! Votes
! %
!
! Third Party
! Party
! Votes
! %
!
! Third Party
! Party
! Votes
! %
!
|-
|1992
||
| |Fred Upton
| |144,083
| |62%
|
| |Andy Davis
| |89,020
| |38%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|1994
||
| |Fred Upton
| |121,932
| |73%
|
| |David Taylor
| |42,348
| |26%
|
|! style="background:#00bfff; "|E. A. Berker
|! style="background:#00bfff; "|Natural Law
|! style="background:#00bfff; "|1,667
|! style="background:#00bfff; "|1%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|1996
||
| |Fred Upton
| |146,170
| |68%
|
| |Clarence Annen
| |66,243
| |31%
|
| |Scott Beavers
| |Libertarian
| |3,370
| |2%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|1998
||
| |Fred Upton
| |113,292
| |70%
|
| |Clarence Annen
| |45,358
| |28%
|
| |Glenn Whitt
| |Libertarian
| |1,833
| |1%
|
|! style="background:#00bfff; "|Ken Asmus
|! style="background:#00bfff; "|Natural Law
|! style="background:#00bfff; "|1,091
|! style="background:#00bfff; "|1%
|
|
|
|
|
|
|-
|2000
||
| |Fred Upton
| |159,373
| |68%
|
| |James Bupp
| |68,532
| |29%
|
| |William Bradley
| |Libertarian
| |3,573
| |2%
|
| |Richard Overton
| |Reform
| |1,872
| |1%
|
| |C. Dennis James
| |USTPM
| |1,290
| |1%
|
|-
|2002
||
| |Fred Upton
| |126,936
| |69%
|
| |Gary Giguere
| |53,793
| |29%
|
| |Richard Overton
| |Reform
| |2,788
| |2%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|2004
||
| |Fred Upton
| |197,425
| |65%
|
| |Scott Elliott
| |97,978
| |32%
|
| |Randall MacPhee
| |Green
| |2,311
| |1%
|
| |Erwin Haas
| |Libertarian
| |2,275
| |1%
|
| |W. Dennis FitzSimons
| |USTPM
| |2,169
| |1%
|
|-
|2006
||
| |Fred Upton
| |142,125
| |61%
|
| |Kim Clark
| |88,978
| |38%
|
| |Kenneth Howe
| |Libertarian
| |3,480
| |1%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|2008
||
| |Fred Upton
| |188,157
| |59%
|
| |Don Cooney
| |123,257
| |39%
|
| |Greg Merle
| |Libertarian
| |4,720
| |1%
|
| |Edward Pinkney
| |Green
| |3,512
| |1%
|
|
|
|
|
|
|-
|2010
||
| |Fred Upton
| |123,142
| |62%
|
| |Don Cooney
| |66,729
| |34%
|
| |Melvin Valkner
| |USTPM
| |3,672
| |2%
|
| |Fred Strand
| |Libertarian
| |3,369
| |2%
|
| |Pat Foster
| |Green
| |1,784
| |1%
|
|-
|2012
||
| |Fred Upton
| |174,955
| |55%
|
| |Mike O'Brien
| |136,563
| |43%
|
| |Christie Gelineau
| |Libertarian
| |6,366
| |2%
|
| |Jason Gatties
| |USTPM
| |2,591
| |1%
|
|
|
|
|
|
|-
|2014
||
| |Fred Upton
| |116,801
| |56%
|
| |Paul Clements
| |84,391
| |40%
|
| |Erwin Haas
| |Libertarian
| |5,530
| |3%
|
| |John Lawrence
| |Green
| |2,254
| |1%
|
|
|
|
|
|
|-
|2016
||
| |Fred Upton
| |193,246
| |58%
|
| |Paul Clements
| |119,975
| |36%
|
| |Lorence Wenke
| |Libertarian
| |16,249
| |5%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|2018
||
| |Fred Upton
| |147,436
| |50%
|
| |Matt Longjohn
| |134,082
| |46%
|
| |Stephen J. Young
| |USTPM
| |11,920
| |4%
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
|2020
||
| |Fred Upton
| |211,496
| |56%
|
| |Jon Hoadley
| |152,085
| |40%
|
| |Jeff Depoy
| |Libertarian
| |10,399
| |3%
|
| |John Lawrence
| |Green
| |4,440
| |1%
|
|
|
|
|
|

See also

References

Further reading

External links

|-

|-

|-

|-

|-

1953 births
20th-century American politicians
21st-century American politicians
American Congregationalists
Christians from Michigan
Living people
People from St. Joseph, Michigan
Republican Party members of the United States House of Representatives from Michigan
The Michigan Daily alumni
University of Michigan College of Literature, Science, and the Arts alumni
Fred

Fred Upton


La saison 1899-1900 est la huitième saison du championnat d'Angleterre de football de deuxième division. Les deux premiers du championnat obtiennent une place en première division et prennent la place des deux derniers.

Le club The Wednesday remporte la compétition et se voit promu en première division accompagné du vice-champion, Bolton Wanderers. Parmi les trois derniers, seul le Barnsley FC obtient assez de voix pour rester en deuxième division.

Compétition
La victoire est à deux points, un match nul vaut un point.

Classement

|}

Notes et références

Lien externe
 classement saison 1899-00 sur rsssf.com

1899-1900
Sport en Angleterre en 1899
Sport en Angleterre en 1900
Angleterre 2
Angleterre 2

Championnat d'Angleterre de football de deuxième division 1899-1900


Totul pentru fotbal este un film de comedie românesc din 1978, regizat de Andrei Blaier. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Petre Gheorghiu, Aurel Giurumia și Paul Lavric.

Rezumat

Într-un mic orășel de provincie, totul merge strună, în afară activităților sportive. Toți locuitorii trăiesc o mare dramă, pentru că echipa orașului este în pragul retrogradării. Câțiva suporteri fanatici sunt gata să facă "totul pentru fotbal", chiar dacă asta înseamnă niște manevre nu tocmai oneste. Însă cei mai mulți cetățeni nu sunt de acord cu această atitudine lipsită de fair-play, ceea ce da naștere unui "meci" tensionant, disputat însă în afară terenului.

Distribuție
Distribuția filmului este alcătuită din:

 Petre Gheorghiu — contabilul Smeu
 Aurel Giurumia — antrenorul echipei Gloria
 Paul Lavric — Sandu, responsabilul cantinei
 Ovidiu Schumacher — felcerul Jurubiță
 Gheorghe Dinică — arbitrul de fotbal străin
 Jean Constantin — responsabilul artistic Max, animatorul galeriei echipei de fotbal Gloria
 Mihai Mereuță — responsabilul motelului
 Nicolae Praida — antrenorul secund Alex. Curmei, angajat ulterior ca magazioner
 Sebastian Papaiani — fotbalistul Mihai Țipurnea, căpitanul echipei Gloria
 Emil Hossu — fotbalistul Dobre
 Monica Ghiuță — Miuța, soția fotbalistului Dobre
 Mimi Enăceanu — soția observatorului federal
 Cornel Coman — prof. Hoarță, președintele de onoare al echipei Gloria, fost campion la canoe
 Dorin Dron — observatorul federal Prună, fost fotbalist
 Costel Constantinescu — combinatorul echipei oaspete
 Dumitru Chesa — combinatorul surdo-mut al echipei oaspete
 Nicu Constantin — crainicul meciului
 Aristide Teică — translatorul arbitrului străin
 Dorin Varga — directorul FPSAA
 Dionisie Vitcu — fotbalistul Speriatu
 Boris Petrof — fotbalistul Gh. Rupere
 Lupu Buznea — fotbalistul Ion Mardare
 Constantin Florescu
 Boris Perevoznic
 Laurențiu Lazăr — fotbalistul Adrian Domnișoru
 Radu Gheorghe — fotbalist al echipei Gloria
 Costel Băloiu — fotbalistul Țâcă
 Rică Răducanu — portarul Rică Dărucaru de la AS Rulota
 Papil Panduru — muncitorul Nicu, prietenul lui Rupere
 Traian Dănceanu — directorul Hotelului Central
 Cristian Eremia
 Jana Gorea — femeia de serviciu de la stadion
 Constantin Dinescu
 Ion Manolescu
 Dumitru Vasile
 Valentin Plătăreanu — directorul IFRCP
 Adriana Gadalean
 Aurica Badicu
 Gheorghe Negoescu — nea Petrică, paznicul stadionului
 Mihai Perșa
 Andrei Peniuc
 Maria Gligor
 Alexandru Lazăr
 Traian Petruț
 Alexandru Vasiliu
 Romulus Bărbulescu — hoțul din tren
 Elisabeta Vancea
 Marian Iacob
 Petre Vasilescu
 Ioan Alexandru Mihai — Șerban, copilul lui Dobre

Primire
Filmul a fost vizionat de 2.482.988 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Vezi și
 1978 în film

Legături externe

Filme din 1978
Filme regizate de Andrei Blaier
Filme românești
Filme în limba română
Filme de comedie românești
Filme despre fotbal

Totul pentru fotbal


Mikrópoli, en , est un village du dème de Prosotsáni, district régional de Dráma, en Macédoine-Orientale-et-Thrace, Grèce.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Macédoine-Orientale-et-Thrace

Mikrópoli


An Carex laevissima in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Takenoshin Nakai. An Carex laevissima in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex laevissima


Le Stade Al-Zawraa (en ) est un stade nouvellement construit à Bagdad en Irak. D'une capacité de  spectateurs, il accueille les rencontres à domicile du club de football d'Al-Zawra'a SC qui évolue au sein du championnat d'Irak. Il est inauguré le .

Histoire
Le stade est situé dans le centre-ville de la capitale Bagdad. Il se trouve sur le site de l'ancien stade d'Al-Zawra'a. L'ancien stade avait une capacité de  places et avait été construit en 1978. En 2011, la construction d'un complexe sportif est annoncée en vue de remplacer l'ancien stade et de moderniser les installations sportives de la ville de Bagdad. Le nouveau stade vise à permettre aux supporters du club d'assister et d'apprécier les matchs de leur équipe dans un nouveau stade conforme aux normes de la FIFA.

En janvier 2012, l'ancien stade est démoli. La démolition et la reconstruction du nouveau stade sont confiées à Boland Payeh Co, une société iranienne. La reconstruction a connu plusieurs interruptions, principalement en raison de problèmes financiers. Il en a résulté des retards importants dans l'achèvement des travaux et le club résident Al-Zawraa SC a du jouer plusieurs saisons à Al-Shaab Stadium.

À l'origine, outre le stade principal, le projet prévoyait la construction d'un hôtel, d'une piscine, d'une salle de sport, d'un aménagement paysager et de voies d'accès au site. Toutes ces structures ont été supprimées par manque de fonds. Seul le projet de stade a été maintenu.

En 2018, la légère amélioration de la situation économique a favorisé la reprise des travaux, sous la supervision de l'ancien ministre de la Jeunesse et des Sports Abdul-Hussein Abtaan. Plus de  tonnes d'armatures,  m3 de béton et  m2 de coffrage ont été nécessaires à la réalisation de ce projet.

Néanmoins, la cadence de travail de l'entreprise iranienne était relativement faible. Le ministère de la Jeunesse et des Sports a adressé plusieurs avertissements menaçant de résilier le contrat avec la société Boland Payeh Co si elle n'augmentait pas le rythme des travaux.

Le 15 février 2022, le nouveau stade est officiellement inauguré à l'occasion d'un match du championnat irakien entre Al-Zawraa SC et Al-Diwaniya FC (2-0).

Notes et références

Article connexe
 Al-Zawra'a SC

Équipement sportif achevé en 2022
Stade de football en Irak
Stade portant le nom d'un club sportif
Football à Bagdad

Stade Al-Zawraa


The Imitation Game. Jocul codurilor este un film american de dramă istorică din 2014 regizat de Morten Tyldum și cu scenariul scris de Graham Moore, bazat pe biografia lui Alan Turing: The Enigma de Andrew Hodges (care anterior a fost adaptat după piesa de teatru și drama BBC Încălcarea Codului). Benedict Cumberbatch joacă în rolul lui Alan Turing. Din distribuție mai fac parte Keira Knightley, Matthew Goode, Rory Kinnear, Charles Dance și Mark Strong.

Filmul a primit un premiu și 7 nominalizări Oscar, 5 nominalizări Globul de Aur, 9 nominalizări BAFTA, și o nominalizare din partea Academiei Europeane de Film.

Distribuție
 Benedict Cumberbatch - Alan Turing
 Keira Knightley - Joan Clarke
 Matthew Goode - Hugh Alexander
 Rory Kinnear - Detectivul Nock
 Allen Leech - John Cairncross
 Matthew Beard - Peter Hilton
 Charles Dance - Cdr. Alastair Denniston
 Mark Strong - Maj. Gen. Stewart Menzies
 James Northcote - Jack Good
 Steven Waddington - Supt Smith
 Tom Goodman-Hill - Sgt. Staehl
 Alex Lawther - tânărul Alan Turing
 Jack Bannon - Christopher Morcom
 Tuppence Middleton - Helen Stewart
 David Charkham - tatăl lui Joan, William Kemp Lowther Clarke
 Victoria Wicks - mama lui Joan, Dorothy Clarke

Note

Legături externe

Filme din 2014
Filme americane
Filme independente americane
Filme în limba engleză
Filme cu acțiunea în Anglia
Filme turnate în Anglia
Filme despre Al Doilea Război Mondial

The Imitation Game. Jocul codurilor


Pentru musulmani baza religiozității este reprezentată de iman (credintă) și poate fi dovedită prin akhlaq (etică, moralitate) si amel (acțiune).

Akhlaq, (pl.khuluq)= etică, termen utilizat în Coran pentru a face referire la caracterul exemplar al Profetului Muhammad. Tradiția filozofică musulmană a "akhlak" a dezvoltat un cadru rațional de analiză prin gânditorii cheie: Al- Farabi (d.950 ), Ibn Miskawayh (d.1030), Ibn Sina sau Avicenna (d. 1037) și Nasir al-Din Tusi (d.1273/74)
Încă din perioada de formare a islamului au existat controverse despre modalitatea de evaluare a unei persoane ca musulman/ă. Răspunsurile au variat în funcție de școala juridică de care aparțineau teologii și s-au sintetizat în Stâplii de bază ai Islamului: ce reprezintă obligațiile oricărui musulman și trebuie respectați prin acțiunile credincioșilor.

Săvârșirea mărturiei de credință (șahada), "formulă ritualistică, care sintetizează credința islamică în unitatea lui Allah și în misiunea profetică a lui Muhammad" nu este suficientă pentru a fi considerat un musulman adevărat. Această mărturie de credință trebuie respectată prin îndepinirea obligațiilor și interdicțiilor specificate în Coran și în sunna, cu sinceritate și cu inima deschisă, prin fapte bune pentru a caștiga bunavoința lui Allah. Abia atunci o persoană poate fi considerat "sâlih amel" adică drept-credincios. Coranul promite raiul celor care efectuează fapte bune iar celor necredincioși le este promis iadul.

"Iar aceia care au crezut și au sãvârșit fapte bune, aceia sunt oaspeții Raiului și ei în el vor rãmâne veșnic.
Dar nu! Aceia care au sãvârșit un pãcat și pe care i-a împresurat pãcatul, aceia sunt oaspeții Focului și ei în el vor rãmâne veșnic."

Păcatele în islam
Islamul imparte păcatele în două categorii: păcate mari și mici. Exegeții, deși au opinii diferite în abordarea păcatelor mari, iau ca referință hadit-ul "Evitați cele șapte lucrurile nocive: aducerea de asociati lui Allah, magia , uciderea unui suflet nevinovat, cheltuirea averilor orfanilor, aplicarea dobânzilor, fuga de pe câmpul de luptă și defăimarea femeilor caste și credincioase." la care se adaugă, în funcție de școala juridică islamică de care aparțin, alte păcate. Păcatele mici sunt și ele enumerate fără o pedeapsă anume dar pot duce la comiterea de păcate mari.
Versetele: "De vã veți feri de pãcatele mari, care vã sunt oprite, vã vom ierta pentru faptele voastre rele [mãrunte] și vã vom lãsa sã intrați într-un loc nobil."  / "Acela care va veni cu o faptã bunã va avea parte de zece asemenea ei, iar acela care va veni cu o faptã rea nu va fi rãsplãtit decât cu o faptã pe mãsura ei. Dar nu li se va face nici o nedreptate!"  fac referire la gravitatea păcatelor și la iertarea acestora.

Consemnarea faptelor
Conform islamului, fiecare persoană poartă pe umeri doi îngeri ce au datoria de "a scrie" faptele efectuate în timpul vieții în "Cartea faptelor". Pe umărul stâng este îngerul însărcinat cu înregistrarea faptelor rele, a păcatelor, iar pe umărul drept îngerul însărcinat cu înregistrarea faptelor bune. Acești doi îngeri însemnează faptele, cuvintele, gesturile bune și rele. Păcatele neefectuate și gândurile păcătose nu sunt înregistrate; acestea sunt știute doar de Allah. "Eu știu și ce ascunzi, și ce dezvălui". Acești doi îngeri înregistrează faptele fiecărei persoane în timpul vieții iar la moartea acestei persoane "Cartea faptelor" se închide urmand ca la Judecata de Apoi să fie puse în balantă faptele bune și rele ce vor dicta locul de veci: raiul, daca faptele bune atârnă greu sau iadul dacă balanța se înclină spre faptele rele.
La sfârșitul efectuării salat-ului musulmanul întoarce privirea spre umărul drept și apoi spre umărul stâng salutând îngerii cu cuvintele: "Fie ca pacea și mila lui Allah să fie asupra ta". În cazul în care rugăciunea se efectuează în congregație, privirea este întoarsă spre umărul vecinilor de rugăciune.

Oamenii vor primi răsplată sau pedeapsă conform faptelor efectuate voit. De asemenea, cei care săvârșesc neintenționat, fără cunoștință de cauză o faptă rea nu sunt evaluați ca păcătoși, dar dacă intenția și acțiunea este rea atunci vor primi pedeapsa pe măsură.

"Acela care va veni cu o faptã bunã va avea parte de zeceasemenea ei, iar acela care va veni cu o faptã rea nu va fi rãsplãtit decât cu o faptã pe mãsura ei. Dar nu li se va face nici o nedreptate!" Pentru că omul este păcătos prin natura sa și pentru ca în Judecata de Apoi balanța să încline către faptele bune, pentru fiecare păcat este consemnat un păcat, iar pentru fiecare faptă bună primește înzecit sau cel puțin dublu.

Căința
"Acela care se cãiește, crede și sãvârșește fapte bune; acestora le va schimba Allah faptele rele cu fapte bune, cãci Allah este Iertãtor, Îndurãtor. Iar acela care se cãiește și sãvârșește fapte bune se întoarce la Allah ispãșit"  Căința reprezintă regretul sincer și promisiunea de a nu repeta păcatul sau fapta rea comisă.. Promisiunea de a nu mai comite păcate portă denumirea de "tewbe". Un alt tip de ștergere a păcatelor este cererea de iertare de la Allah: "istigfar".

Concluzii
Pentru a demonstra credința în Allah ritualul de sahada nu este suficient atât timp cât faptele și intențiile omului nu sunt în armonie. Exemplul dat în această directie de Coran face referire la mărturia de credință - efectuată de faraon înaintea înnecului- ce a fost în zadar.

Note

Islam

Credință și acțiune în Islam


Bruno Brommer (* 7. Januar 1951 in Speyer) ist ein deutscher Diplomat und war von 2011 bis 2016 Botschafter in Burundi.

Leben
Nach dem Abitur studierte Brommer Geschichte und Politikwissenschaften und schloss dieses Studium mit einem Magister ab. 1980 trat er in den Auswärtigen Dienst ein und fand nach Abschluss der Laufbahnprüfung für den höheren Dienst Verwendungen im Auswärtigen Amt sowie an den Botschaften in Algerien und Österreich.

Nach einer Tätigkeit von 1992 bis 1993 als Ständiger Vertreter des Botschafters in Lettland wurde er 1993 als Protokollchef in der Staatskanzlei des Freistaats Sachsen. Nach Beendigung dieser Tätigkeit war er zwischen 1995 und 1999 Mitarbeiter im Auswärtigen Amt und danach für eine Tätigkeit als Stabschef bei der Expo 2000 in Hannover beurlaubt, ehe er von 2000 bis 2004 Ständiger Vertreter des Botschafters in Kenia war.

Daraufhin war er von 2004 bis 11. Juli 2005 Leiter der Außenstelle Herat der Botschaft in Afghanistan sowie im Anschluss seit 11. Juli 2005 Generalkonsul in Straßburg.

Im Anschluss war er als Botschaftsrat Leiter der für die Republika Srpska zuständigen Außenstelle Banja Luka der Botschaft in Bosnien und Herzegowina. Im August 2010 wurde die Außenstelle in der Republika Srpska geschlossen.

Im August 2011 war Bruno Brommer als Nachfolger von Joseph Weiß, der wiederum Botschafter in Togo wurde, Botschafter in Burundi.

Weblinks

Einzelnachweise

Deutscher Botschafter in Burundi
Deutscher
Geboren 1951
Mann

Bruno Brommer


Julius Naue (, Köthen – , Munich) est un peintre allemand, illustrateur et  archéologue.

Étudiant de August von Kreling, il vient travailler pour Moritz von Schwind à Munich ou il  reste jusqu'en 1866. Comme  archéologue, Naue  fait une présentation sur les épées préhistoriques (Die prähistorischen Schwerter), spécifiquement pour le « Anthropological Societyin Munich » en 1884. Le type Naue des épées de l'âge de Bronze est nommé en son honneur. Naue  autodidacte a publié plusieurs petits traités.

 Verkündigung Mariae (1862)
 Die nordische Sage (1864)
 Der Krötenring (1865)
 Das Märchen von Kaiser Heinrich I. und der Prinzessin Ilse (1866)
 Das Schicksal der Götter nach der Deutschen Heldensage (1877)
 Helgi und Sigrun" (1879)

Liens externes

Peintre allemand du XIXe siècle
Archéologue allemand du XIXe siècle
Illustrateur allemand
Naissance en juin 1835
Naissance à Köthen
Naissance dans le duché d'Anhalt-Köthen
Décès en mars 1907
Décès à Munich
Décès dans le royaume de Bavière
Décès à 69 ans
Article dont une information diffère dans l'infobox

Julius Naue


Alpha est un titre donné à des personnalités éminentes en Guinée, en particulier dans les régions du Nord de la Guinée. Il est devenu connu en Guinée comme un titre de respect, en particulier parmi les Maninkés et les Peuls et est couramment donné aux érudits et aux chefs militaires savants et religieux.

Quelques détenteurs du titre

 Alpha Yaya Diallo
 Alpha Molo

Voir aussi

 Almamy

Références

Titre
Culture guinéenne
Personnalité de l'histoire sénégalaise
Personnalité de l'histoire guinéenne
Colonisation de la Guinée

Alpha (titre)


McFarland est une ville du Comté de Wabaunsee au Kansas.

En 2010, sa population était de , et en 2020 de .

Notes et références

Liens externes

Localité dans le comté de Wabaunsee

McFarland (Kansas)


Otok Vardim (bugarski: остров Вардим) treći je najveći bugarski podunavski otok (nakon otoka Belene i otoka Kozloduj). Smješten istočno od grada Svištova, nasuprot sela Vardim (u općini Svištov, Pokrajina Veliko Tarnovo) i dijela Belenskog podunavskog arhipelaga, zaštićeno je močvarno područje i područje gniježđenja ptica od nacionalnog značaja.

Otok se nalazi oko 300 metara sjeverno od bugarske obale Dunava, između 542. i 546. kilometra od izvora rijeke. Šuma utočnog tipa često nastaje kada je dio otoka poplavljen tijekom proljetnog visokog vodostaja.

Vardimske stijene na otoku Livingston i Južnom Shetlandu sjeverno od Antarktike nazvani su po otoku Vardim i istoimenom susjednom naselju.

Bioraznolikost
Osim vardimskog hrasta, na otoku se mogu naći specifične higrofilne vrste ljetnog hrasta, druge vrste hrastova i brijestova, bijela vrba, bijela topola, crni bagrem, crna topola, drijemovac i druge.

Prema podacima Bugarskog društva za zaštitu ptica, otok je jedno od pet najvažnijih područja gniježđenja velikog vranca, gaka i žličarke u cijeloj Bugarskoj, što ga čini mjestom od međunarodne ornitološke važnosti. Na otoku se nalazi ukupno 21 zaštićena vrsta. Od 75 vrsta ptica koje se mogu naći na otoku Vardim, 31 je od europskog značaja: 2 spadaju u kategoriju SPEC1, 11 u SPEC2 i 18 u SPEC3. Otok obitava i bjeloglavi orao, a do 1985. godine na njemu su se mogle naći i druge vrste ptica poput žute čaplje, te blistavog ibisa i malog vranca.

Rezervat Stari hrast
U cilju zaštite prirodnih nasada vardimskog hrasta i močvarnih staništa, Ministarstvo šuma i šumarstva proglasilo je 5. ožujka 1971. područje Starog hrasta prirodnim rezervatom. Rezervat se prostire na površini od 0,718 km2, od čega 0,646 pošumljenih i 0,072 nepošumljenih. Dana 2. srpnja 1998., Odbor za očuvanje okoliša pri Vijeću ministara Bugarske prekategorizirao je Stari hrast u zaštićeno područje s površinom od 0,987 km2.

Izvori

Vanjske poveznice
 Zemljovid otoka Vardim na mrežnim stranicama Bugarskog društva za zaštitu ptica, pristupljeno 8. siječnja 2022.

Otoci na Dunavu
Bugarski riječni otoci

Vardim (otok)


15304 Wikberg este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
15304 Wikberg este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Palomar de Carolyn S. Shoemaker și Eugene M. Shoemaker. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,86 ua, o excentricitate de 0,33 și o înclinație de 16,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 15001-16000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1992
Centura de asteroizi

15304 Wikberg


එන්තරවාසියක්, යනු ලිපිය ලබන්නා විසින් සිදු කෙරුණු යැයි ප්‍රෝක්ත  ගිවිසුම් කඩකිරීමක්, හෝ නෛතික වරදක් හේතුවෙන් වන්දි ගෙවීමට  හෝ කිසියම් බැඳීමක් අනුව කටයුතු කිරීමට බලකර සිටීමට නෛතික හිමිකමක් දක්වමින් (සාමාන්‍යයෙන් නීතිඥයෙකු විසින් කෙටුම්පත් කෙරෙණ) ලියනු ලබන ලිපියක් වෙයි.

එන්තරවාසිය


Hooson ist der Name von

 Emlyn Hooson, Baron Hooson (1925–2012), britischer Politiker (Liberal Democrats) und Jurist
 Isaac Daniel Hooson (1880–1948), britischer Jurist und Dichter
 Tom Hooson (1933–1985), britischer Politiker (Conservative Party)

Hooson


U.S. Route 287 (US 287) is a north–south (physically northwest–southeast) United States highway. At  long, it is the second longest three-digit U.S. Route, behind US 281. It serves as the major truck route between Fort Worth and Amarillo, Texas, and between Fort Collins, Colorado, and Laramie, Wyoming. The highway is broken into two segments by Yellowstone National Park, where unnumbered park roads serve as a connector.

The highway's northern terminus is in Choteau, Montana,  south of the Canadian border, at an intersection with US 89. Its southern terminus (as well as those of US 69 and US 96) is in Port Arthur, Texas at an intersection with State Highway 87 (SH 87),  up the Sabine River from the Gulf of Mexico. It intersects its parent route US 87 twice, overlapping it from Amarillo to Dumas, Texas, and then crossing it in Denver, Colorado.

US 287 is the shortest route between Denver and Dallas-Fort Worth.

Route description

Texas

US 287 originates at its southern terminus in Port Arthur as a branch of SH 87. From Port Arthur, US 287 runs concurrently with US 69 and US 96 to Lumberton, where US 96 diverges to the northeast and the co-signed US 287/US 69 continues northwesterly until US 287 and US 69 diverge in Woodville. Continuing northwesterly, US 287 merges with Interstate 45 (I-45) in Corsicana and follows the Interstate to Ennis, where it branches off and continues through Waxahachie, crossing I-35E and continuing north through Tarrant County, where it encounters and briefly merges with three different Interstates (I-820, I-20, and I-35W). From Fort Worth, US 287 continues north to Wichita Falls and continues just south of the Oklahoma border before entering the Texas Panhandle. A section of US 287, between Midlothian and Waxahachie, was dedicated as the Chris Kyle Memorial Highway, in honor of fallen SEAL Chris Kyle, whose hometown was Midlothian.

The highway continues through Amarillo, where it intersects I-40, and then runs north to Kerrick and crosses into neighboring Oklahoma.

Oklahoma

In Oklahoma, US 287 remains within Cimarron County, located at the end of the Panhandle. After crossing the state line north of Kerrick, Texas, the highway intersects SH 171 at its southern terminus. US 287 continues northwesterly, crossing the Beaver River, toward Boise City, the county seat. On the east side of town, the highway formerly ran concurrently with US 56, US 64, US 412, and SH 3. These five highways then entered the traffic circle in downtown Boise City. US 287 emerged from the north side of the circle, as well as US 385 and SH 3. Now US 287 bypasses town to the east. These three highways (US 287, US 385, SH 3) head north to the Colorado state line. SH 3 ends there, while US 287 and US 385 continue onward into Colorado.

Colorado

From Oklahoma, US 287 and US 385 enter into a very rural part of Colorado. They continue in a north/northwest direction through the state. The two highways pass through the town of Campo, and make an interchange with US 160 on the outskirts of Springfield. In Lamar and Carlton, the highways make an interchange with US 50. Here US 385 heads east on US 50, and US 287/US 50 continue to the north. Just outside the town the highways make a sharp turn toward the west, and the road heading north is SH 196. South of Wiley, US 50 heads west, while US 287 turns north toward Wiley. East of Eads, US 287 turns toward the west again, briefly merging with SH 96. In Eads, SH 96 continues toward the west, while US 287 turns toward the north. Near Kit Carson, US 287 again turns toward the west and merges with US 40. Near Limon, the two highways make two interchanges with I-70 before passing through Limon. Then the two highways merge with I-70. Near the outskirts of Denver US 36 merges with the group of highways making the road, I-70/US 287/US 36/US 40.

Just past E-470, I-70 and US 36 split to follow a more northerly course, while US 287 and US 40 continue west into Downtown Denver on Colfax Avenue. The I-25, US 6, US 87, and US 85 interchange marks US 287's second junction with its parent route, US 87; the other is in Texas. Shortly thereafter, at a cloverleaf interchange with Federal Boulevard, SH 88 runs south, US 40 continues west on Colfax, and US 287 turns toward the north on Federal Boulevard. After crossing US 36 (Denver–Boulder Turnpike), US 287 turns west onto 120th Avenue where it overlaps SH 128. Just before meeting US 36 again in Broomfield, US 287 bends back to the north, leaving SH 128 which continues west through an interchange with SH 121 and US 36. At Baseline Road in Lafayette, SH 7 joins US 287 for about a mile, before SH 7 splits to the west on Arapahoe Avenue towards Boulder. It intersects SH 119 as it enters Longmont on Main Street, and then it intersects SH 66 at the north edge of town. In 2021 the Colorado State Senate Joint Resolution 21-018 designated the section of U.S. 287 between SH 66 in Longmont and SH 402 in Loveland as the SPC Gabriel David Conde Memorial highway. Gabriel Conde was a Berthoud High School graduate and a student at the Colorado School of Mines who joined the U.S. Army in 2015. He was killed in action in Afghanistan in April 2018. The road bypasses Berthoud en route to Loveland, where US 287 splits into the pair of one-way streets Lincoln Avenue (northbound) and Cleveland Avenue (southbound). It then divides the Loveland cemetery. This is the only cemetery in the US with a US Highway dividing it. Continuing north, US 287 passes through Fort Collins on College Avenue, merging with SH 14 at Jefferson Street. On the edge of the mountains at Ted's Place, SH 14 splits and heads west into Poudre Canyon, while US 287 continues north into Wyoming. The section of US 287 between Fort Collins and Laramie, Wyoming, carries very heavy truck traffic and is regarded as quite dangerous.

Wyoming

US 287 enters Wyoming through a pass between the Laramie Mountains to the east and the Medicine Bow Mountains to the west. In Laramie, US 287 crosses I-80 and merges with US 30 and the two highways continue to head north. After passing Medicine Bow, these highways turn west-southwest and return to I-80 near Walcott, where they merge with the interstate west until Rawlins. US 287 branches off from I-80 and US 30 and heads into the town. US 287 merges with Wyoming Highway 76 (WYO 76), WYO 82, and WYO 30 for a short distance just outside Rawlins, though WYO 76 ends when US 287 branches to the northwest as a stand-alone highway. It is also possible to take Business US 287 (WYO 80, WYO 30) into Rawlins. In Downtown Rawlins, WYO 80 and WYO 30 head toward the west while Business US 287 heads to the north, merging with WYO 789 where WYO 30 and WYO 80 split off the highway. A short while later Business US 287 and WYO 789 merge with mainline US 287, which made a detour around the city. US 287 and WYO 789 stay merged all the way to Lander, where WYO 789 heads toward the northeast and US 287 heads toward the northwest. US 287 merges with US 26 in the very mountainous terrain of West Central Wyoming, and the two highways head west. The highways enter Grand Teton National Park. In Moran, US 287 and US 26 meet US 191 and US 89. US 26 heads south merging with US 191 and US 89. US 287 heads north merging with US 191 and US 89, passing through the John D. Rockefeller Jr. Memorial Parkway before ending at the South Entrance of Yellowstone National Park. While US 287 and other U.S. Routes are officially discontinuous through the park, some commercially produced maps show these highways running inside Yellowstone National Park itself along its unnumbered roads and across the Wyoming–Montana state line.

Montana

US 287 in Montana begins at the West Entrance of Yellowstone National Park in West Yellowstone, terminating a concurrency with US 20. US 287 and US 191 split north of the town. US 287 heads toward the northwest, merging with Montana Highway 2 (MT 2) north of Sappington, and running northeast. At I-90, MT 2 ends and US 287 continues to head north. In Townsend, US 287 merges with US 12 and the two highways continue north. At I-15 (near Helena), US 287 continues north on I-15 and US 12 heads west through downtown Helena. Northeast of Wolf Creek, US 287 and I-15 split with US 287 heading northwest and I-15 heading northeast. US 287 ends at US 89 in Choteau.

History

When US 287 was first commissioned in 1939, it extended only from the south entrance of Yellowstone National Park to Denver, Colorado. The route was extended southward to the Gulf Coast at Port Arthur, Texas in 1940, and northward into Montana to US 89 at Choteau, Montana in 1965. US 89 continues north of Choteau into Alberta as Highway 2 through the major cities of Calgary and Edmonton, connecting with a Canadian link to the Alaska Highway in the latter.

Included in the route of US 287 is former US 370, which was commissioned in 1926 and connected Amarillo to Bowie, traveling concurrently with US 70 between Vernon and Wichita Falls, Texas.

The Canada to Gulf Highway Association, which later became the U.S. Highway 287 Association, was active from the 1910s until the 1970s to promote US 287 as a popular tourist route, and was composed of members from businesses and organizations in cities along the route.

The Wyoming state transportation department started widening US 287 in 2009.

Future
In 2017, House Bill 2026 (HB 2026) was filed in the Texas Legislature to provide funding for a study on upgrading US 287 in Texas to an Interstate highway, with the eventual goal of designating US 287 as an Interstate from Beaumont, Texas, to the Canadian border in Montana. HB 2026 later died in committee.

On April 22, 2021, the Oklahoma House of Representatives passed a Bill that would rename the part of the Highway in the State after the 45th U.S. President Donald Trump. As of April, 2021 it was in discussion in the State Senate.

Major intersections
Southern segment
Texas
  in Port Arthur
  in Port Arthur. US 69/US 287 travels concurrently to Woodville. US 96/US 287 travels concurrently to south of Lumberton.
  in Beaumont. The highways travel concurrently through Beaumont.
  in Beaumont
  in Woodville
  in Corrigan
  in Palestine. The highways travel concurrently through Palestine.
  in Palestine
  in Corsicana. The highways travel concurrently to Ennis.
  in Waxahachie
  in Waxahachie
  in Midlothian
  in Arlington. The highways travel concurrently to Fort Worth.
  in Fort Worth. I-820/US 287 travels concurrently through Fort Worth.
  in Fort Worth
  in Fort Worth. The highways travel concurrently through Fort Worth.
  in Fort Worth
  in Fort Worth. US 81/US 287 travels concurrently to Bowie.
  in Decatur
  west of Henrietta. The highways travel concurrently to Wichita Falls.
  in Wichita Falls. The highways travel concurrently through Wichita Falls.
  in Wichita Falls. US 277/US 287 travels concurrently through Wichita Falls.
  in Wichita Falls. The highways travel concurrently through Wichita Falls.
  in Oklaunion. The highways travel concurrently to Vernon.
  in Vernon
  in Childress
  in Amarillo. The highways travel concurrently through Amarillo.
  in Amarillo. US 60/US 287 travels concurrently through Amarillo.
  in Amarillo. The highways travel concurrently to Dumas.
  in Stratford
Oklahoma
  east of Boise City
  north of Boise City. The highways travel concurrently to Lamar, Colorado.
Colorado
  south of Springfield
  in Lamar. US 50/US 287 travels concurrently to south of Wiley.
  east of Kit Carson. The highways travel concurrently to Denver.
  east-southeast of Limon. US 24/US 287 travels concurrently to west of Limon.
  in Limon
  in Limon. The highways travel concurrently to Aurora.
  in Byers. The highways travel concurrently to Aurora.
  in Aurora
  in Denver
  in Denver
  in Berkley
  in Westminster
  in Loveland
Wyoming
  in Laramie
  in Laramie. The highways travel concurrently to east of Rawlins.
  south-southeast of Walcott. The highways travel concurrently to east of Rawlins.
  west-northwest of Morton. The highways travel concurrently to Moran.
  in Moran. US 89/US 191/US 287 travels concurrently to the South Entrance to Yellowstone National Park.

Yellowstone National Park segment (unofficial designation)
  travels concurrently from the park's South Entrance to north-northwest of West Thumb.
  travels concurrently from the park's South Entrance to the park's West Entrance.
  in West Thumb. US 20/US 191 travels concurrently to the park's West Entrance.

Northern segment
Montana
  from the West Entrance to Yellowstone National Park; the highways travel concurrently to West Yellowstone.
  northwest of Three Forks
  in Townsend. The highways travel concurrently to Helena.
  in Helena. I-15/US 287 travels concurrently to northeast of Wolf Creek.
  in Choteau

References

External links

Endpoints of US Highway 287

United States Numbered Highway System
287
U.S. Highways in Wyoming
1935 establishments in the United States

U.S. Route 287


A temporada de tufões no Pacífico de 1955 não tem limites oficiais; durou o ano todo em 1955, mas a maioria dos ciclones tropicais tende a se formar no noroeste do Oceano Pacífico entre junho e dezembro. Essas datas delimitam convencionalmente o período de cada ano em que a maioria dos ciclones tropicais se forma no noroeste do Oceano Pacífico.

O escopo deste artigo é limitado ao Oceano Pacífico, ao norte do equador e a oeste da Linha Internacional de Data. As tempestades que se formam a leste da linha de data e ao norte do equador são chamadas de furacões; veja a temporada de furacões de 1955 no Pacífico. As tempestades tropicais formadas em toda a bacia do Pacífico Ocidental receberam um nome do Fleet Weather Center em Guam.

Sistemas

O resto das tempestades, tais como depressões e tempestades tropicais não numeradas e sem nome, só são classificadas pela CMA enquanto a JMA é por vezes rara antes das décadas de 1960 e 1970.

Tufão Violet

O Tufão Violet formou-se a 1 de janeiro e dissipou-se a 6 de Janeiro. Atingiu o auge como tufão de Categoria 1 pelo JTWC antes de desembarcar em Mindanau, nas Filipinas.

Tempestade Tropical JMA Dois

Tufão Wilda

Formando-se numa área cheia de ilhas, Wilda avançou para o mar aberto onde atingiu a força do tufão. Pouco depois, Wilda atingiu o pico de intensidade como um ciclone de categoria inferior 2. Wilda rapidamente fez uma curva e começou a enfraquecer. Pouco tempo depois, Wilda enfraqueceu sob a força do tufão e dissipou-se a 29 de março.

Tufão Anita

Anita formou-se como uma depressão tropical a 17 de abril. Anita entrou numa fase de águas quentes, e rapidamente se intensificou para um tufão de categoria 1 e mesmo um tufão de categoria 2 mais tarde. Anita encontrou numa fase de águas frias, e como resultado, foi-se enfraquecendo gradualmente. Anita, mas reintensificou-se para um tufão de categoria 1 no dia 20 de abril. No entanto, enfraqueceu novamente a 22 de abril, mas voltou a ser reintensificada para um tufão de categoria 1 e até mesmo um tufão de categoria 2 mais tarde. Anita atingiu o seu pico de intensidade como um tufão de categoria 3. Anita encontrou um forte cisalhamento de vento e por causa disso, Anita enfraqueceu rapidamente para uma tempestade tropical. Anita enfraqueceu para uma depressão tropical a 25 de abril. Mais tarde, Anita perdeu a sua identidade e dissipou-se.

Tufão Billie

Billie atingiu a China como um tufão fraco.

Tufão JMA Seis

Tufão Clara

Tufão Dot

Tufão Ellen

Tempestade Tropical 09W

Tufão Fran

A 18 de julho, uma depressão tropical formou-se no sudeste do Japão. Entrou numa fase de ambientes favoráveis e foi rapidamente transformada numa tempestade tropical e nomeada Fran. Fran passou então para um ambiente favorável e Fran foi elevada a um tufão de categoria 1. Ocorreu uma intensificação e Fran intensificou-se de um tufão de categoria 1 para 4 e atingiu o seu pico de intensidade. Após um pico de intensidade, os ambientes desfavoráveis fizeram com que o Fran começasse uma tendência de enfraquecimento. A 20 de julho, Fran enfraqueceu para um tufão de categoria 2 e mais tarde enfraqueceu para um tufão de categoria 1 e mesmo como uma forte tempestade tropical. A 21 de julho do meio-dia, Fran enfraqueceu para uma depressão tropical, e logo se deparou com um forte cisalhamento de vento e dissipou-se. Fran tornou-se extratropical a 21 de Julho, antes de se deslocar mais para leste e dissipou-se a 23 de Julho.

Tempestade Tropical JMA Doze

Tufão Georgia

Tempestade Tropical JMA Quinze

Tufão Hope

Uma depressão tropical formou-se a leste de Filipinas no dia 2 de agosto, intensificando-se para uma tempestade tropical no dia seguinte e chamando-se Hope. Hope intensificou-se num furacão de categoria 1 enquanto no sul de Japão. Enfraqueceu para uma tempestade tropical e a tempestade virou-se para o norte e intensificou-se novamente para a categoria 1.

Foi rebaixada para uma tempestade tropical e virou-se para nordeste antes de abrandar. Hope tornou-se Ciclone extratropical a 17 de agosto. Pouco depois, os remanescentes atingiram o sul de Península Kamchatka e dissiparam-se.

Tempestade Tropical JMA Dezasseis

Tempestade Tropical JMA Dezassete

17W foi uma tempestade tropical de pouca duração que nunca afectou a terra.

Tempestade Tropical JMA Dezoito

Esta tempestade nunca afectou a terra, permaneceu em águas abertas.

Tufão Iris

Tufão Joan

Tufão Kate

Tufão Louise

Louise formou-se a 20 de setembro como uma fraca depressão tropical. Intensificou-se para uma tempestade tropical e mesmo um tufão mais tarde. O cisalhamento do vento diminuiu rapidamente e as temperaturas à superfície do mar começaram a subir e Louise intensificou-se rapidamente para um super tufão de categoria 5. No entanto, o processo de ciclo de substituição da parede do olho fez com que Louise enfraquecesse. Louise enfraqueceu para um tufão de categoria 2 e começou a afectar a ilha Kyūshū no Japão e até enfraqueceu para um tufão de categoria 1 que afectou Japão. Louise dissipou-se a 30 de setembro. Na ilha Kyūshū, 54 pessoas foram mortas e 14 desapareceram.

Tufão Marge

Tempestade Tropical JMA Vinte e quatro

Tempestade Tropical 17W

Tufão Nora

Tufão Opal

Tempestade Tropical 20W

Tufão Patsy

Patsy começou a sua vida como uma depressão tropical a 25 de novembro. Atingiu as Filipinas como uma tempestade tropical. Saiu da área antes de se intensificar para o tufão Patsy. Patsy atingiu o seu pico de intensidade antes de sofrer um ciclo de substituição da parede do olho e começou a enfraquecer.

Tufão Ruth

Nomes das tempestades
Os seguintes nome listados são os nomes da temporada de tufões no Pacífico de 1955.

Ver também

 Temporada de furacões no Pacífico de 1955
 Temporada de furacões no oceano Atlântico de 1955
 Temporada de ciclones no Índico Norte de 1955
 Ciclone na região da Austrália: 1953–55 1955–56
 Temporadas no Pacífico Sul: 1954–55 1955–56
 Temporada no Oceano Índico Sudoeste: 1954–55 1955–56

Referências

Ligações externas

1955
1955 WPAC

Temporada de tufões no Pacífico de 1955


Der Finance and Revenue Football Club (FRFC) ist ein Fußballverein in Rangun, Myanmar, und war über viele Jahre der sportlich dominierende Klub des Landes. Wie die Mehrzahl seiner Kontrahenten ist er in der Hauptstadt Rangun ansässig und wird von einer Regierungsbehörde, in seinem Fall vom Ministerium für Handel und Finanzen, geführt.

Geschichte
In der Burma First Division konnte sich der Verein im Laufe der Jahre 17  und in der daraus hervorgegangenen Myanmar Premier League ab 1996 elf weitere Meistertitel sichern. International auf sich aufmerksam machte er 2004, als man am 14. Oktober den IFA Shield – den viertältesten Pokalwettbewerb der Welt – gewann. Im Finale setzte sich FRFC mit 4:2 n. E. (1:1 n. V.) gegen den indischen Titelverteidiger Mohun Bagan AC durch.

Im April 2009 wurde mit der Myanmar National League die erste Profi-Liga Myanmars eingeführt. Diese schließt alle von staatlichen Organen kontrollierten Vereine aus, weshalb FRFC 17 seiner Spieler für insgesamt 9,7 Millionen Kyats (etwa 1,14 Millionen Euro) verkaufte.

Erfolge
 IFA Shield: 2004
 Myanmar Premier League: 1996, 1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008
 Myanmar Premier League Cup: 2009

Spieler
Stand: 2018

Myanmarischer Fußballverein
Sport (Rangun)
Organisation (Rangun)
Gegründet 1924

Finance and Revenue FC


Karlovac () is a city in central Croatia. According to the 2021 census, its population was 49.377.

Karlovac is the administrative centre of Karlovac County. The city is located on the Zagreb-Rijeka highway and railway line,  south-west of Zagreb and  from Rijeka.

Name
The city was named after its founder, Charles II, Archduke of Austria. The  German name Karlstadt or Carlstadt ("Charlestown") has the equivalence in various languages: in Hungarian it is known as Károlyváros, in Italian as Carlovizza, in Latin as Carolostadium, and in Kajkavian dialect and Slovene as Karlovec.

History
The Austrians built Karlovac from scratch in 1579 in order to strengthen their southern defences against Ottoman encroachments. The establishment of a new city-fortress was a part of the deal between the Protestant nobility of Inner Austria and the archduke Charles II of Austria. In exchange for their religious freedom the nobility agreed to finance the building of a new fortress against the Ottoman Empire. It was founded as a six-pointed star fortress built on the Zrinski estate near the old town of Dubovac at the confluence of the Kupa and Korana rivers. As the city later expanded, the urban area reached as far as the Mrežnica and Dobra rivers.  The star shape can still be seen around the town. It was originally known as Karlstadt ("Charles's Town" in German), after the ruling family, upon whose orders construction began on 13 July 1579. The architect of the city was Matija Gambon, whilst work on the new fortress was supervised by George Khevenhüller. It was intentionally built on terrain exposed to flooding and disease from unhealthy water, with the intent to hamper the Turkish advance.

The fortress itself was largely complete by September 1580, while moats and ramparts were finished later, between 1582 and 1589. The first church (of the Holy Trinity) was built in the central square in 1580, but all of the city buildings burned down in the fire of 1594. By 1610, moats and ramparts were repaired, and houses were rebuilt.

As a military outpost of the Habsburg monarchy, Karlovac was the site of the trial and execution of the best-known leader of the rebel Uskoks from the coastal fort of Senj, Ivan Vlatković. He was executed in Karlovac on 3 July 1612 as an example to his troops who were creating difficulties for the Habsurgs by their piracy against Venetian shipping on the Adriatic Sea, and by marauding raids into the Ottoman hinterland. In 1615 their piracy went so far as creating an open war between Venice and Austria. When the Treaty of Paris (ratified in Madrid) was concluded in 1617, bringing an end to the war between Venice and the Habsburgs, under the terms of the treaty the Uskok families were forcibly removed from Senj and disbanded into the hinterland, most notably in the Žumberak hills near Karlovac.

The forces of the Ottoman Empire laid siege to Karlovac seven times, the last time in 1672, but failed to occupy it. The plague epidemic of 1773 also afflicted the city, killing almost half the population of the time.

Meanwhile, the fort was becoming too crowded for the city's expanding population and the Military Frontier government could not allow for its further growth. On 6 December 1693 the city received some limited self-government.

After the Treaty of Karlowitz (1699) and the Ottomans withdrawal, Karlstadt was of less military significance. By the end of the 18th century, the town was a major marketplace for wheat, corn, salt, timber and tobacco, and the source of supply for the Austrian army in Austro-Turkish Wars.

Queen Maria Theresa, after long insistence from the Croatian Diet, restored the towns of Karlovac and Rijeka (Fiume) to the Croatian crownland on 9 August 1776. Maria Theresa was also responsible for the founding of Gymnasium Karlovac, and later King Joseph II reaffirmed it as a free town with an official charter in 1781. This allowed the citizens to expand the city and exploit the potential of being at the crossroads of paths from the Pannonian plains to the Adriatic coast. The town blossomed in the 18th and 19th centuries with the development of roads to the seaside and waterways along the Kupa River. The construction of the Zidani Most-Zagreb-Sisak railway line in 1861, however, marked the end of the era of Karlovac as a major trade and transport center.

In the late 19th and early 20th century, Karlovac was a district capital in the Zagreb County of the Kingdom of Croatia-Slavonia within the Austro-Hungarian Empire.

20th century
Karlovac suffered damage during the Croatian War of Independence (1991–1995). The southern sections of the city found themselves close to the front lines between the Republic of Croatia and the Republic of Serbian Krajina, with shelling devastating the neighborhoods of Turanj, Kamensko, as well as parts of Mekušje, Mala Švarča and Logorište. The city center, the city hall, and numerous other buildings also suffered damage. It was also the site of the Korana bridge killings.

The Karlovac City Museum has transformed the old Austrian military barracks of Turanj into a museum exhibition dedicated to the military history of Karlovac and in particular, through the exhibited weapons, of the Croatian War of Independence. A ticket for this site is also valid for City Museum, Galerija Vjekoslave Karas and Dubovac Castel.

Until the early 2000s, Karlovac's main industry consisted of brewing the beer "Karlovačko", produced by Karlovačka pivovara. By 2007, the rapidly growing firearms manufacturer HS Produkt had become the city's largest private employer. HS Produkt is arguably best known as the designer and manufacturer of the HS2000 pistol, sold in the United States as the Springfield Armory XD.

On 22 October 2016 Croatia's first freshwater aquarium, and the biggest in that part of Europe, named Aquatika was opened in Karlovac.

Description

Croatians know Karlovac as grad parkova (the city of parks) and grad na četiri rijeke (the town on four rivers) for its numerous green areas and four rivers, of which Mrežnica, Korana, and Kupa flow through built-up areas, and Dobra is a few kilometers outside the city centre. A documentary film made by Dušan Vukotić in 1979 on the occasion of the 400th anniversary of the founding of the city plays much on that theme, and shows pictures of happy bathers on the Korana's Fogina beach (Foginovo kupalište) in the city centre.

One of the rarer trees found in the parks is the Ginkgo biloba, which local primary school children are taken out to see as part of their classes on nature and society. Most of the parks are planted in the former trenches dug around the old military fort that were once filled with water as an added layer of protection from the marauding Ottoman armies. One part of the city centre maintains the name of Šanac ('trench') after the old trenches which preserve the old hexagonal form of the historic centre.

Demographics

According to the 2011 census, Karlovac municipality had a total of 55,705 inhabitants. 49,140 of its citizens were Croats (88.21%), 4,460 were Serbs (8.01%), 250 were Bosniaks (0.45%), 237 were Albanians (0.43%), 72 were ethnic Macedonians (0.13%), 49 were Montenegrins (0.09%), and the rest were other ethnicities.

Population by religion in 2011 was following: 45,876 Roman Catholics (82.36%), 3,866 Orthodox Christians (6.94%), 2,806 Atheists (5.04%), 705 Muslims (1.27%), 488 Agnostics (0.88%), and others.

Much of the population of Karlovac has changed since the beginning of the 1991–95 Croatian War of Independence, with numerous families of Croatian Serbs fleeing and being replaced by people who were themselves displaced from parts of Croatia that were held by rebel Serbs during the war (such as from the town of Slunj), as well as by families of Bosnian Croats who started arriving during the war. The migration outflow was mostly towards Serbia, the Republika Srpska entity in Bosnia and Herzegovina, and to countries of Western Europe, North America and Australia.

Settlements
The list of settlements included in the administrative area of the city of Karlovac includes:

 Banska Selnica, population 90
 Banski Moravci, population 68
 Blatnica Pokupska, population 31
 Brezova Glava, population 135
 Brežani, population 129
 Brođani, population 141
 Cerovac Vukmanićki, population 902
 Donja Trebinja, population 22
 Donje Mekušje, population 207
 Donji Sjeničak, population 69
 Gornja Trebinja, population 169
 Gornje Stative, population 385
 Gornji Sjeničak, population 150
 Goršćaki, population 119
 Husje, population 176
 Ivančići Pokupski, population 11
 Ivanković Selo, population 25
 Ivošević Selo, population 7
 Kablar, population 122
 Karasi, population 50
 Karlovac, population 46,833
 Klipino Brdo, population 14
 Kljaić Brdo, population 18
 Knez Gorica, population 111
 Kobilić Pokupski, population 43
 Konjkovsko, population 6
 Koritinja, population 113
 Ladvenjak, population 382
 Lipje, population 48
 Luka Pokupska, population 360
 Mahićno, population 522
 Manjerovići, population 32
 Okić, population 64
 Popović Brdo, population 224
 Priselci, population 96
 Rečica, population 538
 Ribari, population 108
 Skakavac, population 233
 Slunjska Selnica, population 78
 Slunjski Moravci, population 85
 Šebreki, population 0
 Šišljavić, population 457
 Tušilović, population 631
 Tuškani, population 216
 Udbinja, population 63
 Utinja, population 5
 Vodostaj, population 504
 Vukmanić, population 207
 Vukoder, population 1043
 Zadobarje, population 373
 Zagraj, population 63
 Zamršje, population 167

Culture
Karlovac Music School, one of the oldest educational music institutions from this part of Europe (established on 1 December 1804), is the home of Karlovac Piano Festival. Karlovac Piano Festival (founded in 2013) is typically held in mid-summer, and consists of master classes with renowned piano pedagogues as well as Karlovac International Piano Competition. Music school also hosts International guitar school, while in Karlovac theatre Zorin dom Croatian Flute Academy is traditionally held, so during summer months Karlovac is center of young artists of Europe. In the 20th century, Karlovac was a breeding ground for young rock bands, most notably Elektroni in the 1960s and Nužni Izlaz, Prije svega disciplina, Duhovna pastva and Lorelei in the 1970s and the 1980s. The city of Karlovac has memorial-sites dedicated to Croatian veterans of the nation's Homeland War. and opened the Homeland War Museum in Turanj in 2019.

Twin towns – sister cities

Karlovac is twinned with:
 Alessandria, Italy
 Erzsébetváros (Budapest), Hungary
 Kansas City, United States
 Kragujevac, Serbia
 Vukovar, Croatia

Gallery

See also
List of people from Karlovac County
List of people from Karlovac
Karlovac 10K
NK Mostanje

Notable people

For a complete list of people from Karlovac, see List of people from Karlovac County.
 Boris Magaš, architect
 Josip Vaništa, painter
 Ivanka Boljkovac, opera singer
 Zrinka Cvitešić, actress
 Vlado Kalember, singer
 Vjekoslav Karas, painter
 Alfred Krupa (1915-1989), painter
 Gustav Krklec, writer
 Ana Vidović, classical guitarist
 Viktor Vidović, classical guitarist
 Krešimir Klarić, organist and composer
 Slavko Mihalić, poet
 Davor Gobac, singer
 Danijela Trbović, TV host
 Dejan Jaković, Canadian soccer player of Serbian descent
 Jelena Popović, Serbian handball player, World Championship silver medalist
 Maksimilijan Vrhovac (1752–1827), Catholic bishop
 Većeslav Holjevac (1917–1970), Partisan
 Ivan Ribar (1881–1968), politician
 Gajo Petrović (1927–1993), marxist theorist
 Radoslav Lopašić (1835–1893), historian
 Dejan Lovren, Croatian footballer
 Paulina Matijević (1856–1926), benefactress
 Dušan Dančuo (1922–2009), singer
 Đorđe Petrović (born 1933), painter
 Slavko Goldstein (1928–2017), publisher, historian and politician
 Đuro Zatezalo (1931–2017), historian
 Jelka Glumičić (1941–2020), human rights activist

References

Notes

Bibliography

External links

 Municipal website
 Tourist information - Karlovac
 Tourist information - Karlovac County
 Interactive town map
 Karlovački Tjednik - Local weekly newspaper
 Pictures of Karlovac

Cities and towns in Croatia
Populated places in Karlovac County
Zagreb County (former)
16th-century establishments in Croatia
Populated places established in 1579
1579 establishments in Europe

Karlovac


Maximilian "Max" Kruse (født 19. marts 1988) er en tysk fodboldspiller, der spiller som Angriber for Werder Bremen. I en kamp imod FC Ingolstadt 04 scorede Kruse 4 mål i en kamp som endte 2-4 til Werder Bremen.

Eksterne henvisninger

 Max Kruse på tysk

Fodboldspillere fra Tyskland
Verdensmestre i fodbold
Fodboldspillere ved sommer-OL 2020
Deltagere for Tyskland ved sommer-OL 2020

Max Kruse


Uğrar, Antalya ilinin Kaş ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Daha önceleri Akörü köyüne bağlı bir mahalle iken, 5 Haziran 1953'te köy statüsü kazandı. 2012 yılındaki yasa değişikliğinden sonra yeniden mahalle oldu.

Coğrafya
Antalya il merkezine 196 km, Kaş ilçe merkezine 25 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Kaş'ın mahalleleri

Uğrar, Kaş


Zephyrin Bouity (11. prosinca 1999.) je rukometaš iz Demokratske Republike Kongo. Nastupa za francuski klub Massy Essonne Handball i rukometnu reprezentaciju Demokratske Republike Kongo.

Natjecao se na Svjetskom prvenstvu u Egiptu 2021., gdje je reprezentacija DR Konga završila na 28. mjestu.

Izvori

Rukometaši iz Demokratske Republike Kongo

Zephyrin Bouity


Ágato Anba Paulo (em inglês: Agathon (Aghason) Anba Paul; em árabe: أغاثون الأنبا بولا, translit. 'aghathun al'anba bula, 12 de novembro de 1955, Qena, Egito) é um religioso egípcio, atualmente bispo da Diocese de São Paulo e Todo o Brasil, da Igreja Ortodoxa Copta, desde 2006.

Biografia
Abuna ágato nasceu em 12 de novembro de 1955 em Qena, Egito. Formou-se químico, cursando faculdade no Egito, e depois viveu por três anos nos Estados Unidos, entre 1984 e 1987, onde concluiu seus estudos. Aceitou o monaquismo em 10 de abril de 1992, seguindo para o Mosteiro de São Paulo no Mar Vermelho. Ordenado sacerdote em 1993, veio para o Brasil com a missão de "servir os egípcios que vivem no Brasil e outros fiéis brasileiros". Consagrado ao episcopado em 11 de junho de 2006, foi entronizado como Bispo de São Paulo e Todo o Brasil em 16 de julho do mesmo ano.

Referências
Cristãos coptas
Religiosos do Egito
Religiosos do Brasil
Bispos
Bispos do Egito
Brasileiros de ascendência egípcia
Cidadãos naturalizados do Brasil
Egípcios expatriados no Brasil
Igreja Ortodoxa Copta

Ligações externas

 Site da Diocese Copta Ortodoxa do Brasil (arquivado)

Aghason Anba Paul


Die Route nationale 616, kurz N 616 oder RN 616, war eine französische Nationalstraße, die von 1933 bis 1973 zwischen Perpignan und einer Straßenkreuzung mit der ehemaligen Nationalstraße 614 westlich von Saint-Estève verlief. Ihre Länge betrug neun Kilometer.

Weblinks
 Route nationale française 616 auf WikiSara (französisch)

616

Route nationale 616


හෙලිකොප්ටර් අනතුරෙන් ඉන්දීය ආරක්ෂක මාණ්ඩලික ප්‍රධානී ජෙනරල් බිපින් රාවත් මහතා, සහ ඔහුගේ බිරිඳ මධුලිකා රාවත් ඇතුළු 11 දෙනෙකු මියයයි.

බිපින් රාවත්


Üçoluk, Antalya - Antalya ili Konyaaltı ilçesine bağlı mahalle
 Üçoluk, Sungurlu - Çorum ili Sungurlu ilçesine bağlı köy
 Üçoluk, Gülnar - Mersin ili Gülnar ilçesine bağlı mahalle
 Üçoluk, Karasu - Sakarya ili Karasu ilçesine bağlı mahalle

Üçoluk


Treponema vincentii est une espèce de bactéries de la famille des Treponemataceae. Ce bacille mobile est un spirochète, commensale de la cavité buccale de l'Homme.

T. vincentii est considéré comme non pathogène bien qu'il soit parfois retrouvé, associé à d'autres bactéries commensales comme des Fusobacterium necrophorum dans des lésions de gingivite ulcérative et nécrosante (angine fuso-spirillaire de Vincent). Il est aussi impliqué dans la parodontite chronique pouvant induire une perte osseuse.

Il était auparavant connu sous le nom de Borrelia vincentii (Blanchard, 1906).

Étymologie
L'épithète spécifique vincentii a été choisi en l'honneur du docteur Hyacinthe Vincent, un bactériologiste français. Le nom n'a pas été validement publié mais reste préféré bien que non correct.

Publication originale
 .

Notes et références

Liens externes

Treponema
Espèce de bactéries (nom scientifique)

Treponema vincentii


El saltarín diminuto (Tyranneutes virescens), también denominado bailarín diminuto o saltarín aceituno  (en Venezuela), es una especie de ave paseriforme de la familia Pipridae, una de las dos en el género Tyranneutes. Es nativo del escudo guayanés de América del Sur.

Distribución y hábitat
Se distribuye por el este de Venezuela (noreste y sureste de Bolívar), Guyana, Surinam, Guayana francesa y noreste de la Amazonia brasileña (desde el río Branco y bajo río Negro hacia el este hasta Amapá).

Esta especie es considerada bastante común en sus hábitats naturales, los estratos bajo y medio de selvas húmedas tropicales de regiones bajas, hasta los 500 m de altitud.

Descripción
En promedio mide 7,5 cm de longitud y pesa 7 g. El plumaje del dorso es verde oliva. El macho presenta una estría amarilla en el píleo, la cual es muy pequeña o está ausente en la hembra. La garganta y el pecho son de color gris claro, el vientre crema.

Sistemática

Descripción original
La especie T. virescens fue descrita por primera vez por el ornitólogo austríaco August von Pelzeln en 1868 bajo el nombre científico Pipra virescens; su localidad tipo es: «Barra del Río Negro [= Manaus], Brasil.».

Etimología
El nombre genérico masculino «Tyranneutes» deriva del griego «turanneuō, turannos» que significa 'ser un tirano', 'tirano'; y el nombre de la especie «virescens», en latín significa 'verdoso'.

Taxonomía
Es monotípica.

Referencias

Bibliografía
  (1961). «The displays of the manakins Pipra pipra and Tyranneutes virescens». Ibis 103A(1):110-113

Enlaces externos
 Videos, fotos y sonidos de Tyranneutes virescens en eBird.
 Sonidos y mapa de distribución de Tyranneutes virescens en xeno-canto.
 Fotos y sonidos de uirapuruzinho-do-norte Tyranneutes virescens en Wikiaves.

virescens
Aves de América del Sur
Animales descritos en 1868
Taxones descritos por August von Pelzeln

Tyranneutes virescens


The Junge Union Deutschlands (English: Young Union of Germany) or JU is the joint
youth organisation of the CDU/CSU coalition in Germany. Membership is limited to individuals between 14 and 35 years of age.

The Junge Union claims to be the largest political youth organization in Germany and Europe with about 100,000 members.

Political positions
The JU views itself as an organization that aims to further the goals of its parent political parties, CDU/CSU, among the German youth, and to represent the interests of the younger generation within the CDU/CSU parties. In its platform, it defines itself as a liberal,  conservative, yet progressive organization. The JU is committed to democracy and a social market economy. It supports European integration and a strong partnership with the United States within the framework of NATO. Within its parent parties, the Junge Union advocates political reform. One central objective is a remodeling of the public social security system which is confronted by an increasing dependency ratio.
The JU supports intergenerational equity in the areas of pension and health care system reforms, proposing to complement these systems with capital-based private accounts in order to address fiscal problems such as Germany's debt-to-GDP ratio. The JU views labor-market liberalization as an effective means to battle unemployment. It favors university tuition fees, and has expressed support for the Center Against Expulsions in Berlin.

In foreign policy, the JU is committed to a German-American security alliance, and has called for Germany to participate in the War against Iraq. It opposes Turkey's full membership in the European Union, preferring for them to have a privileged partnership with the EU.

Prominent former members of the Junge Union
 Hermann Gröhe – German minister of health (2013–2018)
 Karl-Theodor zu Guttenberg – German minister of defence (2009–11)
 Volker Kauder – Leader of the CDU/CSU Group in the Bundestag (2005–18)
 Roland Koch – Minister-president of Hesse (1999–2010)
 Helmut Kohl – Chancellor of Germany (1982–98)
 Günther Oettinger – Minister-president of Baden-Württemberg (2005–10), European Commissioner (since 2010)
 Wolfgang Schäuble – German minister of the interior (1989–91 and 2005–09), minister of finance (2009–17), president of the Bundestag (since 2017)
 Jens Spahn – German minister of health (2018-2021)
 Edmund Stoiber – Minister-president of Bavaria (1993–2007)
 Christian Wulff – Minister-president of Lower Saxony (2003–10), President of Germany (2010–12)

Chairpersons
 Bruno Six (1947–1948)
 Alfred Sagner (1948–1949)
 Josef Dufhues (1949–1950)
 Ernst Majonica (1950–1955)
 Gerhard Stoltenberg (1955–1961)
 Bert Even (1961–1963)
 Egon Klepsch (1963–1969)
 Jürgen Echternach (1969–1973)
 Matthias Wissmann (1973–1983)
 Christoph Böhr (1983–1989)
 Hermann Gröhe (1989–1994)
 Klaus Escher (1994–1998)
 Hildegard Müller (1998–2002)
 Philipp Mißfelder (2002–2014)
 Paul Ziemiak (2014–2018)
 Tilman Kuban (2018-2022)
 Johannes Winkel (since 2022)

International relations
The JU is a member of the Youth of the European People's Party (YEPP), an umbrella organisation of Christian Democratic and conservative youth organisations of Europe. It collaborates closely with all European partner organisations but has traditionally had strong ties to the neighboring Junge Österreichische Volkspartei (JVP), the youth organisation of the Austrian People's Party.

References

External links
 Junge Union - Official site (German)
 Youth of the European People's Party - Official site (English)

Youth wings of political parties in Germany
Student wings of conservative parties
International Young Democrat Union
Christian Democratic Union of Germany
Youth organizations established in 1947

Young Union


Dionysios I sau Dionysios cel Bătrân (în ; c. 432 - 367 î.Hr.) a fost un tiran grec al Siracuzei, colonie din Sicilia, astăzi în sudul Italiei. El a cucerit mai multe orașe din Sicilia și din sudul Italiei, s-a opus influenței Cartaginei în Sicilia și a transformat Siracuza în cea mai puternică dintre coloniile grecești din Occident. El a fost considerat de antici ca un exemplu al celui mai rău tip de despot — crud, suspicios și răzbunător.

Primii ani
Dionysios a început să lucreze ca funcționar public în colonia Siracuza. Ca urmare a succesului obținut în războiul împotriva Cartaginei, care a început în 409 î.Hr., a fost ales comandant militar suprem în 406 î.Hr.; în anul următor, el a confiscat întreaga putere și a devenit tiran.

Mercenari și autocrație
Victoria lui Dionysios cel Bătrân asupra Siracuzei democratice s-a datorat mercenarilor. El a început să se comporte autocratic după ce a primit șase sute de mercenari personali pentru a-l păzi în urma unui atac simulat la adresa propriei sale vieți. A reușit să sporească numărul gardienilor la o mie și și-a consolidat treptat puterea și s-a transformat într-un tiran. El i-a impus pe mercenarii lui în toate domeniile comunității polis-ului. Un astfel de act a șters cu adevărat orice impresie că Siracuza mai era un oraș-stat democratic. Domnia lui a fost "neconstituțională și ilegitimă și nu putea să nu provoace o revoltă în rândul partizanilor guvernului democratic". Poziția lui Dionysios în plan intern a fost amenințată încă din anul 403 de cei care se opuneau ideii de tiranie. Interesant, Sparta, care a detronat în trecut tirani din Corint până în Atena, nu l-a condamnat pe Dionysios și nici autocrația impusă de el. În fapt, relațiile dintre Siracuza și Sparta au fost cordiale:Când lacedemonienii [spartanii] și-au stabilit afacerile din Grecia după propriul lor gust, l-au trimis pe Aristus, unul dintre oamenii lor distinși, în Siracuza, susținând aparent că vor răsturna guvernul, dar în fapt cu intenția de a crește puterea tiraniei; pentru că ei au sperat că, ajutând la consolidarea puterii lui Dionysios, vor obține ajutorul său gratuit în folosul binefăcătorilor lui.Dionysios ar fi avut privilegiul de a i se permite să recruteze mercenari de pe teritoriile aflate sub stăpânirea spartană. Dispariția unui polis democratic important în lumea clasică și în perioada ulterioară domniei lui Dionysios a reprezentat ceea ce va deveni o normă recurentă în Grecia secolului al IV-lea, datorită preponderenței mercenarilor. Mercenarul și tiranul au mers mână-în-mână; Polybius a observat, de exemplu, a remarcat că "siguranța despotului se bazează în întregime pe loialitatea și puterea mercenarilor". Aristotel a scris despre cât de necesară este o formă de "gardă" (viz. o armată personală) pentru o domnie absolutistă, iar un tiran ales avea nevoie să folosească un anumit număr de soldați profesioniști; prea puțini ar fi subminat puterea tiranului și prea mulți ar fi amenințat polis-ul în sine. Filosoful remarcă, pe baza acestei observații, că oamenii din Siracuza au fost avertizați să nu-l lase pe Dionysios să recruteze prea mulți "gardieni" în timpul domniei sale.

Cuceriri
A purtat un război cu Cartagina din 397 î.Hr. până în 392 î.Hr. cu victorii de ambele părți; încercările sale de a-i alunga cu totul pe cartaginezi de pe insula Sicilia au eșuat și la moartea lui aceștia stăpâneau cel puțin o treime a insulei. De asemenea, el a condus o expediție împotriva orașului Rhegium, capturându-l și atacându-i orașele aliate din Magna Graecia. Într-o singură campanie, în care i s-au alăturat lucanienii, a devastat teritoriile orașelor Thurii și Croton într-o încercare de a apăra Locri.

După un asediu prelungit, a ocupat Rhegium în 386 și i-a vândut pe locuitori ca sclavi. De asemenea, el a jefuit templul din Caere (aliat pe atunci cu Roma) de pe coasta etruscă. Pentru a facilita comerțul în Marea Adriatică, Dionysios a fondat orașele Ancona, Adria și Issa. În concepția sa, Marea Adriatică a devenit o mare a Siracuzei. În Războiul Peloponesiac, el i-a susținut pe spartani și i-a ajutat cu mercenari.

În 385 î.Hr., Alcetas din Epir era un refugiat la curtea lui Dinysios. Tiranul a dorit un monarh prieten în Epir, așa că a trimis 2.000 de greci hopliți și 500 de armuri grecești pentru a-i ajuta pe ilirii conduși de Bardyllis să-i atace pe molosienii din Epir. Ei au devastat regiunea și au ucis 15.000 de molosieni, iar Alcetas și-a recăpătat tronul. El s-a alăturat ilirilor într-o încercare de a jefui templul din Delphi. Sparta a intervenit sub conducerea lui Agesilaus, cu toate acestea, și cu ajutorul primit din Tesalia, din Macedonia și din partea molosienilor, spartanii i-au alungat pe iliri.

Moartea
Potrivit unor surse, după ce a câștigat un premiu pentru una dintre tragediile sale (vezi mai jos Gusturi intelectuale), el a fost atât de entuziasmat încât a băut până a murit. Conform altora, a fost otrăvit de medici la îndemnul fiului său, Dionysios cel Tânăr, care i-a succedat în calitate de conducător al Siracuzei.

În plus, se spune că auzind vestea că piesa lui, Răscumpărarea lui Hector, câștigând concursul de la Festivalul Lanaean din Atena, el a sărbătorit cu atâta înverșunare că a băut până a murit. Alții menționează că a murit din cauze naturale, la scurt timp după ce a aflat de victoria piesei sale în anul 367 î.Hr. Cea de-a treia teorie sugerează că societatea din Siracuza s-a răzbunat pentru epurările și birurile anterioare impuse membrilor acestora în încercarea de a strânge bani pentru războiul cu Cartagina.

Viața lui a fost scrisă de Philistus, dar lucrarea nu s-a păstrat.

Gusturi intelectuale
Ca și Pisistratus, tiranul Atenei, Dionysios era mândru că era înconjurat de oameni cu talent literar, cum ar fi istoricul Philistus, poetul Philoxenus și filozoful Platon, dar i-a tratat într-un mod arbitrar. Diodor din Sicilia scrie în Bibliotheca historica că Dionysios l-a arestat odată pe Philoxenus și l-a trimis să muncească în cariere pentru că acesta și-ar fi exprimat o părere nepotrivită cu privire la poeziile lui. A doua zi, el l-a eliberat pe Philoxenus la solicitarea prietenilor săi și l-a adus pe poet în fața lui pentru o altă lectură de poezie. Dionisie a citit din propriile sale creații și publicul l-a aplaudat. Atunci când l-a întrebat pe Philoxenus dacă i-a plăcut, poetul s-a întors către gardieni și le-a zis: "duceți-mă înapoi la cariere". Plutarh relatează o versiune a acestei povești în De Alexandri magni fortuna aut virtute.

De asemenea, el s-a considerat scriitor și patron al literaturii; poemele sale, aspru criticate de Philoxenus, au fost huiduite la Jocurile Olimpice, dar, câștigând un premiu pentru o tragedie despre Răscumpărarea lui Hector la Festivalul Lenaea din Atena, el a fost atât de entuziasmat că, potrivit unor surse, a băut până a murit. Numele lui este cunoscut, de asemenea, pentru legenda lui Damon și Pythias și apare indirect (prin intermediul fiului său) în legenda Sabiei lui Damocles. Urechea lui Dionysios din Siracuza este o peșteră artificială de calcar numită după Dionysios.

Semnificație istorică
Dionysios a fost una dintre cele mai importante figuri din istoria greacă și europeană. El a fost un campion al luptei între Europa și Cartagina pentru Sicilia și a fost primul care a adus războiul pe teritoriul inamic. El a transformat Siracuza în cel mai puternic oraș din lumea greacă și a făcut-o sediul unui imperiu care se întindea din Sicilia pe teritoriul Italiei. Deși acest imperiu a fost din punct de vedere tehnic o republică constituțională, el a fost în fapt primul imperiu grec, fiindcă a funcționat de fapt ca o monarhie; în acest sens, Dionysios prefigura realizările lui Alexandru cel Mare și ulterior pe cele ale lui Augustus. De asemenea, el i-a prefigurat pe conducătorii de mai târziu, fiind unul dintre primii conducători greci căruia i s-au acordat onoruri divine în timpul vieții sale, și a realizat inovații în tehnica militară, cum ar fi armele de asediu, care au devenit o caracteristică standard a războiului în timpul lui Alexandru cel Mare și al generalilor de mai târziu.

Zidurile Siracuzei
În 402 î.Hr. Dionysios I a început construirea Zidurilor Siracuzei, care au inclus o cetate impresionantă, fortăreața Euryalus, protejând platoul dinspre nord-vest de Siracuza; rămășițele zidurilor sunt vizibile încă și astăzi. Zidurile au fost finalizate în 397 î.Hr. și au avut următoarele caracteristici:
 Lungime: 27 kilometri
 Lățime la bază: 3,3 - 5,35 m
 Numărul turnurilor cunoscute: 14 (inclusiv Euryalos)
 Cel mai mare turn: 8.5 m x 8.5 m
 Cel mai adânc șanț (în fortăreața Euryalos): 9 m
Construirea unei fortărețe atât de mari a implicat amplasarea a peste 300 de tone de piatră în fiecare zi, timp de 5 ani.

Referiri ficționale
Dionysios I este menționat în Infernul (din Divina Comedie) (1308-1321) al lui Dante ca un tiran care a realizat jafuri și omoruri și suferea într-un râu de sânge fierbere. O versiune fictivă a lui Dionysios este un personaj din romanul istoric Masca lui Apollo (1966) de Mary Renault. El are, de asemenea, un rol proeminent în romanul istoric Săgețile lui Hercule (1965) de L. Sprague de Camp ca un patron al inventatorilor de pe insula Ortygia din apropiere de Siracuza. El este personajul principal al romanului Tyrant (2003) al lui Valerio Massimo Manfredi. Apare, de asemenea, în filmul Damon and Pythias (1962).

Note

Lectură suplimentară
 Tyrant, un roman de Valerio Massimo Manfredi,

Decese în 367 î.Hr.
Nașteri în anii 430 î.Hr.
Greci din secolul al IV-lea î.Hr.

Dionysios I din Siracuza


1729 is the natural number following 1728 and preceding 1730. It is notably the first taxicab number.

In mathematics

1729 is the smallest taxicab number, and is variously known as Ramanujan's number or the Ramanujan–Hardy number, after an anecdote of the British mathematician G. H. Hardy when he visited Indian mathematician Srinivasa Ramanujan in hospital. He related their conversation:

The two different ways are:

 1729 = 13 + 123 = 93 + 103

The quotation is sometimes expressed using the term "positive cubes", since allowing negative perfect cubes (the cube of a negative integer) gives the smallest solution as 91 (which is a divisor of 1729; 1991 = 1729).

91 = 63 + (−5)3 = 43 + 33

1729 was also found in one of Ramanujan's notebooks dated years before the incident, and was noted by Frénicle de Bessy in 1657.  A commemorative plaque now appears at the site of the Ramanujan-Hardy incident, at 2 Colinette Road in Putney.

The same expression defines 1729 as the first in the sequence of "Fermat near misses" defined, in reference to Fermat's Last Theorem, as numbers of the form  which are also expressible as the sum of two other cubes .

Other properties

1729 is a sphenic number. It is the third Carmichael number, the first Chernick–Carmichael number , the first absolute Euler pseudoprime, and the third Zeisel number. It is a centered cube number, as well as a dodecagonal number, a 24-gonal and 84-gonal number.

Investigating pairs of distinct integer-valued quadratic forms that represent every integer the same number of times, Schiemann found that such quadratic forms must be in four or more variables, and the least possible discriminant of a four-variable pair is 1729.

1729 is the lowest number which can be represented by a Loeschian quadratic form  in four different ways with a and b positive integers. The integer pairs  are (25,23), (32,15), (37,8) and (40,3).

1729 is also the smallest integer side  of an equilateral triangle for which there are three sets of non-equivalent points at integer distances from their vertices: {211, 1541, 1560}, {195, 1544, 1591}, and {824, 915, 1591}.

1729 is the dimension of the Fourier transform on which the fastest known algorithm for multiplying two numbers is based. This is an example of a galactic algorithm.

See also
 A Disappearing Number, a March 2007 play about Ramanujan in England during World War I.
 Interesting number paradox
 4104, the second positive integer which can be expressed as the sum of two positive cubes in two different ways.

References

External links

 Why does the number 1729 show up in so many Futurama episodes?, io9.com

Integers
Srinivasa Ramanujan

1729 (number)


Sarajevski list su bile novine iz Sarajeva. Izlazio je na srpskom jeziku utorkom, četvrtkom i subotom. Izlazio je od 1878. godine do 1918. godine. Od 1878. do 61. broja 1881. izlazio je pod naslovom "Bosansko-hercegovačke novine" kao službeni list Zemaljske vlade BiH i bile su prve službene novine u BiH nakon dolaska Austro-Ugarske. Predma je nastao gašenjem Bosanskohercegovačkih novina, nastavio je numeraciju i godišta BH.novina. Pojašnjenje promjene imena bili su praktični razlozi: ime lista moralo je biti na oba pisma, a s imenom "Bosanskohercegovačke novine" koje je bilo predugo to nije bilo izvedivo te od 3. kolovoza 1881. godine, od broja 62 izlazi kao Sarajevski list. Sarajevski list objavio je brojne članke, reportaže, književne priloge i ostale sadržaje, zahvalne za istraživanje društvenih događanja u Sarajevu, BiH i susjednim zemljama. Odgovorni urednik bio je Ivan Vasin Popov. Od 1907. do 1910. bio je prilog Prilog Sarajevskom listu koji je sadržavao pripovijesti i slike iz života, priloge iz znanosti i umjetnosti i dr. Od 1910. urednik je bio Franjo Mah. Do 1912. izlazio je prijepodne utorkom, četvrtkom i subotom, a ponedjeljkom, srijedom i petkom popodne pod naslovom Večernji sarajevski list. Od br. 1912. urednik je Jošo Ivanišević. Od br. 773 1912. sve do prestanka izlaženja izlazio je kao dnevnik ali nije više bilo večernjeg izdanja. Tiskao se u Zemaljskoj tiskari u Sarajevu. Format je bio 42 cm i 48 cm. Od 1917. sadrži dodatak Službeno glasilo Zemaljske vlade za BiH i sadrži oglase i priopćenja, a od prvog broja u 1918. u podnaslovu je stajalo da je službeno glasilo zemaljske vlade za BiH. COBISS.SR-ID je 28196108. Datiranje je bilo po gregorijanskom i julijanskom kalendaru. Pola stranice je bilo na latinici, a pola na ćirilici. Cijena jednog broja bila je 8 novč., a pretplata za godinu dana 8 forinti.

Izvori

Sarajevski tisak (do 1918.)

Sarajevski list


Bazzanioideae, jedna od sedam potporodica jetrenjarki iz porodice Lepidoziaceae. Sastoji se od tri roda od kojih je tipičan i ujedno najveći rod Bazzania. Najmanje 30 vrsta iz roda Bazzania priznato je u Južnoj Americi

Rodovi
 Acromastigum A. Evans
 Bazzania Gray
 Mastigopelma Mitt.

Izvori

Lepidoziaceae

Bazzanioideae


فسا هي مدينة إيرانية تقع في محافظة فارس وهي مركز مقاطعة فسا ويقدر عدد سكانها بـ 90,251 نسمة، وتبعد عن شيراز مركز المحافظة 145 كم. و قد ذكر جلال الدين السيوطي في كتابه تاريخ الخلفاء أن المسلمين سيطروا عليها في زمن عثمان بن عفان في 29 هجري.

أعلام

 أبو علي الفارسي
 حبيب الله سياري
 روزبهان البقلي الشيرازي
 ابن درستويه
 يعقوب الفسوي

انظر أيضاً
 قائمة مدن إيران

مراجع

أماكن مأهولة في مقاطعة فسا
مدن إيران
مدن محافظة فارس
فسا

فسا


Khemmis je američki doom metal-sastav iz Denvera.

Povijest sastava

Osnovan je 2012. godine te je nazvan prema starom egipatskom gradu, koji se danas zove Akhmim. Iduće godine samostalno objavljuju svoj prvi EP Khemmis, nakon čega potpisuju za diskografsku kuću 20 Buck Spin. Potom u suradnji s producentom Daveom Oterom, poznatom po radu sa sastavima Allegaeon, Cattle Decapitation, Cobalt i dr. te Shaneom Howardom snimaju svoj debitantski studijski album koji je objavljen 2015. pod imenom Absolution. Već iduće godine objavljuju i drugi studijski album Hunted, koji je dobio mnoge pozitivne kritike. Časopis Decibel proglasio ga je najboljim albumom godine, a Rolling Stone ga je smjestio na 11. mjesto svoje liste najboljih 20 metal albuma godine. Godine 2017., za Decibel objavljuju singl "Empty Throne" te zatim split album sa skupinom Spirit Adrift za koji su snimili obradu pjesme "A Conversation With Death" apalačkog folk glazbenika Lloyda Chandlera. Iste godine potpisuju za diskografsku kuću Nuclear Blast za koju bi trebali objaviti svoj treći studijski album.

Članovi sastava
Trenutačna postava
Daniel Beiers — bas-gitara
Zach Coleman — bubnjevi
Phil Pendergast — vokal, gitara
Ben Hutcherson — vokal, gitara

Diskografija
Studijski albumi
Absolution (2015.)
Hunted (2016.)
Desolation (2018.)

EP
Khemmis (2013.)
Doomed Heavy Metal (2020.)

Split album
Fraught with Peril (2017.)

Izvori

Vanjske poveznice
Službena stranica

Američki sastavi heavy metala
Sastavi doom metala

Khemmis


مزبود هي إحدى القرى اللبنانية من قرى قضاء الشوف في محافظة جبل لبنان. يحدها شحيم الزعورية عانوت كترمايا دلهون المغيرية.
تتميز مزبود بحارتها القديمة التي تقع في وسط البلدة حيث شيدت أولى المنازل في تاريخها كما تقع فيها منطقة العين-بجيرو إذ شهدت مزبود أحداثا تاريخية في تلك المنطقة خلفت وراءها آثارا أبرزها مغارة الأمير قرقماز. و يعتبر جامع مزبود أحد أهم رموزها إذ أنه من يتميز بجماله و عراقته.

المراجع

أماكن مأهولة في محافظة جبل لبنان
مدن لبنان

مزبود