Carlo Livizzani Forni (Modena, 1 de novembro de 1722 - Roma, 1º de julho de 1802) foi um cardeal do século XVIII e XIX

Nascimento
Nasceu em Modena em 1 de novembro de 1722. Quarto dos cinco filhos do Marquês Ippolito Livizzani e da Condessa Teresa Forni. Os outros irmãos eram Agostino (jesuíta); Giovanni; Paulo Camilo; e Gaspar. Sobrinho do cardeal Giuseppe Livizzani (1753).

Educação
Chamado a Roma pelo tio, estudou no Collegio Nazareno .

Início da vida
Proferiu um sermão sobre a Ressurreição na capela papal perante o Papa Bento XIV, 4 de abril de 1741. Proferiu um sermão sobre a Ascensão na capela papal perante o Papa Bento XIV, 14 de maio de 1746. Cônego da basílica patriarcal da Libéria. Chamberlain of honor di abito paonazzo . Ablegato a Lisboa para entregar o barrete vermelho ao novo Cardeal José Manuel da Câmara, 1747. Prelado referendário, 11 de Janeiro de 1753. Relator da SC do Bom Governo. Eleitor do Supremo Tribunal da Assinatura Apostólica da Graça. Clérigo da Câmara Apostólica, 1766. Presidente de Urbino e protonotário supranumerário apostólico, 1778.

Cardinalado
Criado cardeal diácono no consistório de 14 de fevereiro de 1785; o mensageiro Andrea Novi trouxe a notícia de sua promoção a seus parentes em Modena; recebeu o chapéu vermelho em 17 de fevereiro de 1785; e a diaconia de S. Adriano, 11 de abril de 1785. Atribuído à SS. CC. do Santo Ofício, Conselho, Bispos e Regulares, Propaganda Fide, Bom Governo, Disciplina dos Religiosos, Ritos e Consistorial. Protetor do Reino da Irlanda; do Irish College, Roma; da Congregação Reformadora de S. Bernardo; de S. Matteo em Merulana; da Venerável Arquiconfraria da SS. Corpo di Cristo em Ascoli, Marca; da Universidade e Confraria de degli Scarpellini ; e do mosteiro capuchinho em Monte Castrilli. Prefeitodelle Acque, Palude Pontine e .Chiane .Prefeito de Economia do Collegio e Seminario Romano .

Ordens sagradas
Recebeu o diaconato, em 14 de maio de 1785. Protetor da Ordem de Cister, em 3 de fevereiro de 1789. Optou pela ordem dos cardeais presbíteros e pelo título de S. Silvestro in Capite, em 21 de fevereiro de 1794.

Sacerdócio
Foi ordenado domingo, 13 de abril de 1794, pelo cardeal Ludovico Valenti, na capela doméstica do palácio do bispo ordenante. Ele foi ordenado a retornar a Modena pelos franceses quando ocuparam Roma em 1798; permaneceu naquela cidade até a morte do Papa Pio VI em 1799, quando foi a Veneza para o conclave para eleger o sucessor. Participou do conclave de 1799-1800 , que elegeu o Papa Pio VII. Retornou a Roma em 1800 e recebeu o novo papa na cidade.

Morte
Morreu em Roma em 1º de julho de 1802, de uma infecção no peito, após receber os sacramentos e a bênção apostólica. Exposto e enterrado em seu título, onde ocorreu o funeral com a participação do Papa Pio VII, que concedeu a absolvição final. O cardeal Giuseppe Firrao celebrou a missa de réquiem. Em seu testamento, ele nomeou o SC para a Propagação da Fé e seus parentes como seus beneficiários.

Cardeais nomeados pelo papa Pio VI

Carlo Livizzani Forni


Nagaur (en hindi: नगौर) es un distrito de la India en el estado de Rajastán. Código ISO: IN.RJ.NA.

Comprende una superficie de 17718 km².

El centro administrativo es la ciudad de Nagaur.

Demografía
Según censo 2011 contaba con una población total de 3309234 habitantes, de los cuales 1 610 474 eran mujeres y 1 698 760 varones.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial.

Nagaur

Distrito de Nagaur


Der Isis Highway ist eine Fernverkehrsstraße im Süden des australischen Bundesstaates Queensland. Die mit nur 142 km relativ kurze Straße verläuft von der Abzweigung vom Burnett Highway (A3) in Ban Ban Springs nach Nordosten und endet in Bundaberg an der australischen Korallenküste. Er verbindet somit die Rinderzuchtfarmen am Burnett River mit den Zuckeranbaugebieten um Bundaberg.

Die Straße wurde nach dem Isis River benannt, der zwischen den Städten Maryborough und Childers fließt. Sie führt auch durch einen Großteil des früheren Isis Shire, dessen Verwaltungszentrum Childers war.

Zwischen Ban Ban Springs und Childers ist der Isis Highway als Staatsstraße 52 bezeichnet. Von Childers nach Bundaberg heißt er Staatsstraße 3.

Der höchste Punkt im Verlauf des Highways liegt auf 312 m, der niedrigste auf 14 m.

Literatur
Steve Parish: Australian Touring Atlas. Steve Parish Publishing. Archerfield QLD 2007. ISBN 978-1-74193-232-4. S. 9.

Einzelnachweise

Straße in Queensland
Straße in Australien und Ozeanien

Isis Highway


Baron Chorley, of Kendal in the County of Westmorland, is a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created on 16 November 1945 for the barrister, academic and Labour politician, Robert Chorley. He was Sir Ernest Cassel Professor of Commercial and Industrial Law at the University of London from 1930 to 1946 and served as a Lord-in-waiting (government whip in the House of Lords) from 1946 to 1950 in the Labour administration of Clement Attlee. The second Baron, who succeeded his father in 1978, was one of the ninety elected hereditary peers elected remain in the House of Lords after the passing of the House of Lords Act of 1999, where he sat as a cross-bencher.  the title is held by his son.

Barons Chorley (1945)
Robert Samuel Theodore Chorley, 1st Baron Chorley (1895–1978)
Roger Richard Edward Chorley, 2nd Baron Chorley (1930–2016)
Nicholas Rupert Debenham Chorley, 3rd Baron Chorley (born 1966), educated at Marlborough College followed by Durham University (BSc) and Edinburgh University (MSc); Director at IT firm Hexagon Safety and Infrastructure

The heir apparent is the present holder's son Hon. Patrick Chorley (b. 2000).

Arms

Notes

References
Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990,

Baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1945

Baron Chorley


Luigi Zoja (Varese, 19 de agosto de 1943) es un analista junguiano y escritor italiano.

Biografía
Se licenció en economía y realizó investigación en sociología durante la década de 1960. Poco después, estudió en el C.G. Jung-Institut Zürich. Tras diplomarse, Zoja regresó a Zúrich para trabajar en una clínica durante varios años. Mantiene una práctica privada en Milán. También practicó durante dos años en Nueva York, durante un periodo asociado a los ataques terroristas contra Nueva York y Washington D.C.

Ha sido profesor regular en el Instituto Jung de Zúrich, y también en ocasiones en las universidades de Palermo e Insubria. De 1984 a 1993, Zoja fue presidente de la CIPA (Centro Italiano di Psicologia Analitica), y de 1998 a 2001 fue presidente de la IAAP (Asociación Internacional de Psicología Analítica). Más tarde presidió el comité internacional de ética de la IAAP. Sus ensayos y libros han aparecido en 14 idiomas.

La mayor parte de sus ensayos interpretan las preocupaciones de hoy en día (adicción, consumo ilimitado, la ausencia del padre, las proyecciones de odio y paranoia en la política, etc.) colocándolos a la luz de la persistencia de patrones antiguos, tal como se expresa en el mito y la literatura clásica. El psicólogo arquetipal James Hillman ha denominado a Zoja como "psicólogo antropológico" indicando el alcance y la profundidad de su pensamiento.

Obra
 Problemi di psicologia analitica: una antologia post-junghiana. Napoli: Liguori, 1983. ISBN 88-207-1168-0.
 Nascere non basta: iniziazione e tossicodipendenza. 1ª ed. Milano: Raffaello Cortina Editore, 1985. ISBN 88-7078-046-5. 2ª ed. Milano: Raffaello Cortina editore, 2003. ISBN 88-707-8840-7.
 Crescita e colpa: psicologia e limiti dello sviluppo. Milano: Anabasi, 1993. ISBN 88-417-5004-9.
 Coltivare l'anima. Bergamo: Moretti & Vitali, 1999. ISBN 88-7186-135-3.
 Il gesto di Ettore: preistoria, storia, attualità e scomparsa del padre. Torino: Bollati Boringhieri, 2000. ISBN 88-339-1292-2. La obra ganó el premio Palmi en 2001.
 L'incubo globale: prospettive junghiane a proposito dell'11 settembre. James Hillman et al., ed. por Luigi Zoja. Torino: Bollati Boringhieri, 2000. ISBN 88-339-1292-2.
 Storia dell'arroganza: psicologia e limiti dello sviluppo. Bergamo: Moretti & Vitali, 2003. ISBN 88-7186-232-5.
 Giustizia e bellezza. Torino: Bollati Boringhieri, 2007. ISBN 9788833917603.
 La morte del prossimo. Torino: Giulio Einaudi editore, 2009. ISBN 9788806177812.
 Contro Ismene: considerazioni sulla violenza. Torino: Bollati Boringhieri, 2009. ISBN 9788833919881.
 Centauri: mito e violenza maschile. Roma-Bari: Casa editrice Giuseppe Laterza & figli, 2010. ISBN 9788842093916.
 Al di là delle intenzioni. Etica e analisi. Torino: Bollati Boringhieri, 2011. ISBN 88-339-2145-X.
 Paranoia, La follia che fa la storia. Torino, Bollati Boringhieri, 2011. ISBN 978-88-339-2244-7.
 Utopie minimaliste. Milano, Chiarelettere, 2013. ISBN 978-88-6190-355-5.
 Psiche, Torino, Bollati Boringhieri, 2015. ISBN 978-88-339-2640-7.
 Il gesto di Ettore. Preistoria, storia, attualità e scomparsa del padre, Nuova edizione rivista, aggiornata e ampliata, Torino, Bollati Boringhieri, 2016. ISBN 978-88-339-2717-6.
 Centauri. Alle radici della violenza maschile, Nuova edizione rivista, aggiornata e ampliata, Torino, Bollati Boringhieri, 2016. ISBN 9788833928081.
 Nella mente di un terrorista. Conversazione con Omar Bellicini, Torino, Einaudi, 2017. ISBN 9788806235765.

En inglés
 Drugs, Addiction, and Initiation: The Modern Search for Ritual. 1ª ed. Boston: Sigo, 1989; 2ª ed. Einsiedeln, CH: Daimon, 2000. ISBN 3-85630-595-5.
 Growth and Guilt: Psychology and the Limits of Development. London & New York: Routledge, 1995. ISBN 0-415-11661-9.
 The Father: Historical, Psychological, and Cultural Perspectives. London & New York: Brunner-Routledge, 2001. ISBN 1-58391-107-3. [Premio Gradiva, 2002]
 Jungian Reflections on September 11: A Global Nightmare. Eds. Luigi Zoja y Donald Williams. Einsiedeln, CH: Daimon, 2002. ISBN 3-85630-619-6.
 Cultivating the Soul. London: Free Association, 2005. ISBN 185-343-758-1.
 Ethics and Analysis. College Station: Texas A & M University Press, 2007. ISBN 978-1-58544-578-3. [Premio Gradiva, 2009]
 Violence in History, Culture, and the Psyche: Essays. New Orleans: Spring Journal Books, 2009. ISBN 978-1-882670-50-5.
 Paranoia: The Madness that Makes History. London & New York: Routledge, 2017. ISBN 978-1138673540.

Véase también
 Carl Gustav Jung
 Psicología analítica
 James Hillman

Referencias
 John Peck, "Zoja among Others: Between the Ego and a Hard Place", epílogo de Violence in History, Culture, and the Psyche: Essays.

Bibliografía

Enlaces externos

 Página web oficial

Analistas junguianos
Nacidos en Varese

Luigi Zoja


Thinouia, biljni rod iz porodice sapindovki, dio je tribusa Paullinieae. Jedanaest vrsta (lijane) raste po Srednjoj i Južnoj Americi.

Rod je opisan 1862.

Vrste
 Thinouia compressa Radlk.
 Thinouia mucronata Radlk.
 Thinouia myriantha Triana & Planch.
 Thinouia obliqua Radlk.
 Thinouia paraguaiensis (Britton) Radlk.
 Thinouia restingae Ferrucci & Somner
 Thinouia scandens (Cambess.) Triana & Planch.
 Thinouia ternata Radlk.
 Thinouia tomocarpa Standl.
 Thinouia trifoliolata (Radlk.) Acev.-Rodr. & Ferrucci
 Thinouia ventricosa Radlk.

Sinonimi
 Allosanthus Radlk.

Izvori

Sapindoideae

Thinouia


Die Nord 3202 war ein in den 1950er-Jahren von Nord Aviation entworfenes französisches Schulflugzeug.

Geschichte
Die Nord 3202 wurde auf Grund einer Ausschreibung der französischen-Armee für einen zweisitzigen Trainer entwickelt und sollte den Doppeldecker Stampe SV.4 ersetzen. Insgesamt wurden 101 Exemplare gebaut. Der Erstflug erfolgte am 17. April 1957.

Konstruktion

Die 3202 ist ein freitragender Tiefdecker mit festem Spornradfahrwerk und einem geschlossenen Tandemcockpit für Schüler (vorne) und Lehrer (hinten). Sie wird von einem Kolbenmotor angetrieben. Die einteilige und einholmige Tragfläche hat eine Metallstruktur und ist mit Stoff bespannt. Eine geschweißte Stahlkonstruktion bildet die Rumpfstruktur, die im vorderen Teil mit Metall beplankt und hinten mit Stoff bespannt ist.

Varianten
Nord 3200
Prototyp mit einem Salmson-8AS04-Motor (240 hp, 179 kW)
Nord 3201
Prototype mit einem Regnier-4L22-Motor (170 hp, 127 kW)
Nord 3202
Serienmodell mit einem Potez-4D32-Motor, 50 produziert
Nord 3202B
Serienmodell mit einem Potez-4D34-Motor (260 hp, 194 kW), 50 produziert
Nord 3202B1B
von Aérospatiale für das Kunstflugteam der französischen Armee modifiziert
Nord 3212
überarbeitete, mit einem Radiocompass ausgerüstete 3202 für Instrumentenflugtraining

Militärische Nutzer

 Französische Armee

Technische Daten

Weblinks

Einzelnachweise

Militärisches Schulflugzeug
Einmotoriges Flugzeug mit Kolbenmotor
Militärluftfahrzeug (Frankreich)
Erstflug 1957

Nord 3202


Star Bharat é um canal de televisão por assinatura indiano pertencente à Disney Star, que faz parte da The Walt Disney Company India. Ele exibe programas de dramas, crimes e comédia. O canal foi lançado em 1º de novembro de 2004 como Star One, recebendo sua marca atual em 15 de agosto de 2017.

História
O canal foi lançado pela primeira vez como Star One, um canal juvenil de televisão por assinatura indiano que transmitia principalmente em hindi em 1º de novembro de 2004. Parte da rede Star TV da News Corporation na Ásia e distribuído internacionalmente pela Fox International Channels. Em novembro de 2006, Star One, juntamente com Star Gold, foi lançado no Reino Unido pela Sky.

Star One foi renomeado como Life OK em 18 de dezembro de 2011. Seu sinal britânico continuou transmitindo no Reino Unido e na Irlanda até 28 de maio de 2012, quando também foi renomeado como Star Life OK.

Em 15 de agosto de 2017, o Life OK se tornou Star Bharat.

Em 30 de dezembro de 2020, a Disney anunciou que a marca Star seria substituída pela marca Utsav no Reino Unido e na Europa a partir de 22 de janeiro de 2021. Em 22 de janeiro de 2021, Star Bharat tornou-se Utsav Bharat.

Canais de televisão da Índia
Televisão da Índia
Canais de televisão fundados em 2004
Disney India

Star Bharat


Bamsehospitalet er en aktivitet under ungdomsorganisationen IMCC, der har eksisteret siden 2001. Bamsehospitalet er drevet af frivillige studerende og har lokalafdelinger i Aalborg, Aarhus, Esbjerg, Holstebro, København og Odense. Formålet med projektet er at forbedre børns forhold til sundhedsvæsnet. Dette sker ved at besøge daginstitutioner, biblioteker og offentlige rum, hvor der afholdes et bamsehospital, som er en simulation af et hospital, hvor barnet har sin bamse med som patient. Gennem legen bliver barnet præsenteret for forskellige redskaber og personer i sundhedsvæsnet, bl.a. CT-scanner, lægesekretær, gips, stetoskop osv.

Bamsehospitalet danner grundlaget for det populære børneprogram, "Bamselægen" på DR Ramasjang, der er bygget op om et univers lig det, børnene møder, når kommer på Bamsehospitalet. Aktivitetens frivillige bidraget til selve konceptualiseringen, manuskriptskrivningen, castingen og ikke mindst været en stor del af faglige og erfaringsmæssige fundament, der har givet programmet liv uden for sendefladen.

I oktober 2016 udkom børnebogen "Bjørn på Bamsehospitalet" skrevet af Rosa Gjerluff Nyholm & Elisabeth Gjerluff Nielsen og udgivet ved FADL's Forlag. Bogen handler om drengen Bjørn, der finder en medtaget bamse på en genbrugsplads med en brækket arm og et hængende øje. Bjørn bringer bamsen til et bamsehospital, hvor de møder en bamsesygeplejerske, en bamserøntgenlæge og en bamselæge. Bogen er udgivet i samarbejde med Bamsehospitalet.

Bamsehospitalet i Aarhus og Odense besøger jævnligt børneafdelinger på hospitaler i tilhørende region og har bl.a. besøgt Dokk1, Forskningens døgn på Syddansk Universitet samt Uddannelses- og Forskningsministeriet. Desuden er der samarbejde med bl.a. Københavns brandvæsen ved eks. 1-1-2-dagen og De Danske Hospitalsklovne ved det årligt tilbagevendende arrangement - Bamsehospitalet i Bruuns Galleri.

Bamsehospitalet støttes af Børneulykkesfonden.

Som en del af Bamsehospitalet findes projektet Sund Krop, hvor sundhedsfaglige studerende gennem leg og læring underviser indskolingselever i den syge og den raske krop, sundhed og sundhedsvæsnet. Sund Krop findes pr. december 2019 i Aarhus og København. Sund Krop tager jævnligt på heldagsbesøg hos skoler i nærområdet for at afholde en interaktiv og legende workshop om hjernen, hjertet, lungerne, knoglerne, musklerne, maven, tarmene, hygiejne og/eller hvad man møder hos lægen. Sund Krop har udover at undervise i skolerne, deltaget ved Kulturnatten 2017 og 2018 i Uddannelses- og Forskningsministeriet.

Referencer

Studenterorganisationer

Bamsehospitalet


Super Bowl VII je bio završna utakmica 53. po redu sezone nacionalne lige američkog nogometa. U njoj su se sastali pobjednici NFC konferencije Washington Redskinsi i pobjednici AFC konferencije Miami Dolphinsi. Pobijedili su Dolphinsi rezultatom 14:7, te tako osvojili svoj prvi naslov prvaka, nakon što su neporaženi prošli kroz cijelu sezonu i doigravanje.

Utakmica je odigrana na stadionu Los Angeles Memorial Coliseum u Los Angelesu u Kaliforniji, kojem je to bilo drugo domaćinstvo Super Bowla (zadnje Super Bowl I 1967. godine).

Tijek utakmice

Statistika utakmice

Statistika po momčadima

Statistika po igračima

Napomena: * - broj kompletiranih dodavanja/ukupno dodavanja, ** - ukupno jardi dodavanja, *** - broj touchdownova (polaganja), **** - broj izgubljenih lopti

Izvori

1972

Super Bowl VII


Pokolj u Pidjiguitiju bio je incident koji se dogodio 3. kolovoza 1959. u dokovima Pijiguiti pomorske luke u Bissauu u Portugalskoj Gvineji. Radnici na dokovima stupili su u štrajk tražeći veću plaću, ali je upravitelj pozvao PIDE, portugalsku državnu policiju, koja je pucala u gomilu ubivši najmanje 25 ljudi. Vlada je okrivila revolucionarnu skupinu Afrička partija za nezavisnost Gvineje i Zelenortskih otoka (PAIGC) uhitivši nekoliko njezinih članova. Incident je natjerao PAIGC da napusti svoju kampanju nenasilnog otpora što je dovelo do Rata za nezavisnost Gvineje Bisau 1963. godine.

Pozadina
U 1950-ima, portugalski konglomerat Companhia União Fabril kontrolirao je veći dio trgovine na dokovima Pijiguiti preko podružnice pod nazivom Casa Gouveia. Iako je portugalska kolonijalna vlada tih godina donijela niz reformi kako bi pokušala ugušiti rastuće antikolonijalno raspoloženje i želje za neovisnošću u regiji, niske plaće i loši radni uvjeti i dalje su služili kao katalizatori društvenih nemira.

Prvi veliki štrajk lučkih radnika zaposlenika Casa Gouveia dogodio se 6. ožujka 1956. Tom je prilikom portugalskim snagama sigurnosti i PIDE (politička policija) naređeno da ne koriste silu protiv radnika u štrajku, vjerojatno kako bi se izbjegla eskalacija sukoba. Radnici su, shvativši ovakav razvoj događaja, pokušali silom zauzeti dokove, a bilo je potrebno policijsko pojačanje. Na kraju su izvršena uhićenja, ali ta je epizoda ostavila policiju poniženom.

Štrajk 1956. bio je u konačnici neuspješan, a plaće su ostale iznimno niske. Nastavak rastućih nemira među lučkim radnicima bio je očit čak i visokim kolonijalnim dužnosnicima, uključujući vojnog podtajnika Francisco da Costa Gomesa koji je krajem 1958. primijetio da je pobuna lučkih radnika vjerojatna i savjetovao guverner da zadovolji zahtjeve radnika za plaće u interesu stabilnosti. Ovaj savjet, međutim, nikada nije proveden u praksi.

Pripreme za još jedan štrajk organizirane su krajem srpnja 1959., a radnici su se sastali ispod palmi na rivi kako bi razgovarali o detaljima. Zato je Amílcar Cabral ponekad je incident nazivao "pokoljem na rivi Pijiguiti".

Pokolj
Ujutro 3. kolovoza lučki su se radnici trebali sastati s Antoniom Carreirom, upraviteljem Casa Gouveia, kako bi pregovarali o povećanju plaća. Unaprijed su odlučili potpuno prekinuti rad u 3 sata popodne ako im se ne udovolji zahtjevima. Sastanak nije urodio plodom, a radnici su prekinuli rad kako je planirano. Carreira je pozvao PIDE koji je stigao oko 4 sata i zahtijevao od radnika da nastave s radom. Štrajkaši su to odbili i nastavili se zabarikadirati zatvarajući vrata rive. Mašući veslima i harpunima, štrajkaši su se naoružali u pokušaju da odvrate policiju od upada.

Policija je, umjesto da riskira poraz u otvorenoj borbi, otvorila vatru na štrajkaše, bacajući čak i granate. Radnici nisu imali kamo pobjeći, a veliki broj je ubijen u roku od oko 5 minuta. Nekolicina je uspjela pobjeći preko vode u vlastitim čamcima, ali većina ih je progonjena i uhićena ili ubijena u vodi. Između 25-50 radnika poginulo je na licu mjesta, uz mnogo više ranjenih.

Vijest o pokolju brzo se proširila, a članovi revolucionarne skupine PAIGC su brzo stigli na lice mjesta. PAIGC je bio svjestan planova za napad i podržao je manevar kao čin građanskog otpora protiv kolonijalne vlade. PIDE je brzo uhitio članove PAIGC-a, uključujući Carlos Correia. Uključivanje PAIGC-a dalo je kolonijalnim vlastima zgodnog žrtvenog jarca na kojeg su mogli svaliti krivnju za nemire.

Posljedice
Vlasti su okrivile PAIGC za poticanje nezadovoljstva među radnicima, a pristaše stranke morali su ponovno razmisliti o dugoročnim strategijama za postizanje svojih ciljeva. U rujnu 1959. Cabral i nekoliko članova PAIGC-a sastali su se u Bissauu i odlučili da nenasilni prosvjedi u gradu neće donijeti promjene. Zaključili su da je jedina nada za postizanje neovisnosti oružana borba. Ovo je bila početna točka 11-godišnje oružane borbe (1963. – 1974.) u Portugalskoj Gvineji koja je suprotstavila 10.000 vojnika PAIGC-a koje je podržavao Istočni blok protiv 35.000 portugalskih i afričkih vojnika, i na kraju će dovesti do neovisnosti Zelenortskih otoka i cijela Portugalske Afrike nakon Revolucije karanfila 1974. u Lisabonu.

Komemoracija
Dan pokolja, 3. kolovoza, javni je dan sjećanja u Gvineji Bisau.

U blizini dokova sada postoji velika crna šaka poznata kao "Timbina ruka" koja je podignuta kao spomenik ubijenima.

Unutarnje poveznice
 Rat za nezavisnost Gvineje Bisau
 Pokolj u Wiriyamuu
 Pokolj u Batepáu
 Pobuna Baixa de Cassanje

Izvori

Gvineja Bisau
Portugalsko Kolonijalno Carstvo

Pokolj u Pidjiguitiju


عقد 460 هو عقد امتد بين 1 يناير 460 و31 ديسمبر 469 بحسب التقويم الميلادي. سبقه عقد 450 ولحقه عقد 470.

أحداث

 معركة كاب بون (468)

مواليد

 هاشم بن عبد مناف (464)
 كلوفيس الأول (466)
 ألاريك الثاني (466)
 ليو الثاني (467)
 الإمبراطور أنكان (466)
 فولجانس دي روسبي (468)
 الإمبراطور سينكا (467)

وفيات

 ليبيوس سيفيروس (465)
 القديس باتريك (461)
 هيليروس (468)
 ليون الأول (461)
 المنذر بن النعمان (462)
 شنودة رئيس المتوحدين (466)

كتب

 موسوعة حضارة العالم (2002) لأحمد محمد عوف.

مراجع

روابط خارجية

 تصفح سنة بسنة عقد 460 ابتداءً من

عقد 460


Pierre de Moussy est un artiste camerounais de Makossa, genre musical de la cote littorale en pays Sawa.

Biographie

Enfance, éducation et débuts
Pierre de Moussy est né en 1953 à Ndogkoko-Yabassi. Comme beaucoup d'artistes sawa, il commence dans des orchestres et concerts scolaires. Il rencontre Aladji Touré avec qui il anime les "matinées de jeunes" les dimanches. Il va en France en  1975.

Carrière

Discographe
Vers la fin des années 1970, il commence sur la scène musicale au Cameroun avec  un 45 tours Ebol'a radar. En 1981, il sort l'album Na Wom-Wom Ka Lonka.

Le titre A Senga To séduit. La ligne de basse très simple est de Moustisck Ambassa. La chanson sera reprise des années plus tard par Charlotte Mbango et Tom Yom's. En 1982, avec l'album Radio Trottoir il confirme et fait partie du gratin de « l'équipe nationale du Makossa ». Le titre Radio Trottoir devient un immense succès et rythme le quotidien au Cameroun.

Les thèmes abordés dans ses chansons sont le commérage, les relations hommes-femmes, la jalousie, l'infidélité.

En 1984, c'est la consécration. L'album et le titre Ndolo l'amour lui donnent une grande notoriété.

Deuxième Bureau paraît en 1986 durant l'âge d'or du Makossa. En 1987, paraît Douala City. En 1988, C'est ma wa, a no di joss. En 1991, Reviens-moi Fatimatou.

Zéro amour paraît en 1998 chez JPS.

Style musical
Pierre de Moussy est l'un des chanteurs Makossa les plus prolifiques des années 80. Sa musique a un jeu de basse attrayant et porte la signature de Aladji Touré.

Personnalité et fin de vie
Hospitalier, il accueille des artistes camerounais en France dans les années 1970 et 1980

Le 30 décembre 2017, après un grave accident de la circulation à Genève, il plonge dans le coma. Il meurt à Genève en Suisse, à 65 ans, le 26 janvier 2018. Son ami Dina Bell lui avait rendu visite peu avant. Il le confirme le 27 janvier 2018 sur la radio publique CRTV.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Aladji Touré

Liens externes

Musicien camerounais
Naissance en 1953
Naissance au Cameroun français
Décès en janvier 2018
Décès à Genève

Pierre de Moussy


Eli Nolsøe (født 28. marts 1920 i Vágur, død 20. november 1996) var en færøsk kontorist og politiker (SB).

Nolsøe havde examen artium og handelsuddannelse. Han arbejdede som kontorist ved sysselmandskontoret i Klaksvík, rederiet P/F J.F. Kjølbro, elselskabet SEV, Rådet for trafiksikkerhed og Arbejdstilsynet. I en periode var han endvidere lærervikar.

Nolsøe var fiskeri-, handels- og justitsminister 1970–1975 og valgt til Lagtinget fra Norðoyar 1978–1984.

Han var søn af Niels Christian Nolsøe og sønnesøn af Dion Emil Nolsøe.

Referencer
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 327 (PDF )

Politikere fra Sambandsflokkurin
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Fiskeriministre fra Færøerne
Handelsministre fra Færøerne
Justitsministre fra Færøerne
Personer fra Vágur

Eli Nolsøe


John Talbut (født 20. oktober 1940 i Oxford, England, død 14. august 2020) var en engelsk fodboldspiller (centerhalf) og senere -træner.

Talbut spillede de første ni år af sin karriere hos Burnley, inden han i 1966 skiftede til West Bromwich Albion. Her var han tilknyttet de følgende fem sæsoner, og var med til at vinde FA Cuppen i 1968 efter finalesejr over Everton. Han sluttede karriere hos KV Mechelen i Belgien, som han efter sit karrierestop også var træner for.

Titler
FA Cup
 1968 med West Bromwich Albion

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra West Bromwich Albion F.C.
Fodboldspillere fra Burnley F.C.
Fodboldspillere fra KV Mechelen
Fodboldtrænere fra England

John Talbut


Quiksilver is a brand of surf-inspired apparel and accessories that was founded in 1969 in Torquay, Victoria, but is now based in Huntington Beach, California. It is one of the world's largest brands of surfwear and boardsport-related equipment. The parent company changed its name in March 2017 from Quiksilver, Inc. to Boardriders, Inc., and is the owner of the brands Quiksilver, Roxy and DC Shoes. In 2018, Boardriders acquired Billabong International Limited, gaining the Billabong, Element, Von Zipper, RVCA and XCEL brands.

Quiksilver manufactures and sells a wide range of products that include sportswear (swimsuits), clothing (T-shirts, polo shirts, flannels, jackets, hoodies, pants, shorts), footwear (sneakers, sandals), and accessories (hats, backpacks, and wallets). The company also produces a line of apparel for young women, under the Roxy brand. Another line of apparel for women is sold under the brand Quiksilver Women.

In 2013, Quiksilver initiated a turnaround plan after suffering financial losses for six years. However, by September 2015, the company filed for bankruptcy. After emerging from bankruptcy in early 2016, the company once again became privately held, with Oaktree Capital Management as the majority shareholder.

Recent corporate history
Quiksilver purchased Skis Rossignol for $560 million in 2005, but sold Rossignol on 12 November 2008 for $37.5 million (30 million euros) in cash and a $12.5 million note (10 million euro). Quiksilver owned golf-equipment maker Cleveland Golf until 31 October 2007, when it sold the company to a Japanese sporting-goods company.

In 2009, Moody's included Quiksilver on its Bottom Rung list of companies most likely to default on its debt.

As of 2013, Quiksilver operated 834 stand-alone stores in major cities across Australia, New Zealand, and the Pacific, Europe, North and South America, Asia, and Africa]. At that time, the two types of Quiksilver-operated stores were known as either "Boardriders Club" or "Factory" stores. Their products were also sold in many other outlets across the world, such as PacSun, the Fells Point Surf Company, and the Ron Jon Surf Shop. With PacSun's decline in retail prominence, Quiksilver and other brands suffered diminished sales. In addition, the company operated a number of separate Roxy and Quiksilver Youth stores.

As of 2013, the company suffered a financial slump for six years and initiated a turnaround plan in an attempt to resolve this. In September 2015, the company filed for Chapter 11 bankruptcy.

Co-founder of Quiksilver Bob McKnight stepped down as CEO on 11 January 2013. He then acted as executive chairman, until retiring in October 2014. Andy Mooney, who was formerly chairman of Disney Consumer Products, served as CEO from 2013 to 2015.

Mooney stepped down as the CEO of Quiksilver and was replaced in March 2015 by longtime Quiksilver employee Pierre Agnes to restructure the brand. In 2015, Pierre Agnes was promoted from president to CEO.

Quiksilver emerged from bankruptcy in early 2016, and the company once again became privately held, with Oaktree Capital Management as the majority shareholder. By the end of 2016, their retail presence had significantly diminished after restructuring by Oaktree.

The company's name was changed in March 2017 to Boardriders, Inc., and it is the owner of the Quiksilver, Roxy, and DC Shoes brands. Boardriders purchased Billabong International Limited in 2018.

On 30 January 2018, the global CEO of Boardriders, Pierre Agnes, was declared missing after his powerboat washed ashore without him near Biarritz, France, after he radioed in to delay his return in thick fog conditions. A search operation by air and sea was launched the same day. The search was called off a few days later, as he was declared lost at sea and presumed dead. Dave Tanner, the company's former chief turnaround officer, became CEO on 6 February 2018.

Boardriders, Inc. currently owns these brands: Quiksilver, Roxy, DC Shoes, Billabong, Element, Von Zipper, RVCA, and XCEL.

In April 2023, Authentic Brands Group made a binding offer to acquire Boardriders, Inc. for US$1.25 billion.

Roxy
In 1990, Quiksilver launched its sister brand for young women, Roxy. The brand was shuttered after the 1991 surf industry crash, but revived by Bob McKnight and Danny Kwock in 1992, signing Lisa Andersen in 1993. It was differentiated from the main Quiksilver line "for fear it would damage the men's brand", according to Randy Hild, the company's senior vice president of marketing. Roxy was chosen because it sounded like a punk band or club (likely Roxy Music and The Roxy respectively), and is also the name of the daughters of both CEO Bob McKnight and founder Alan Green. About 30% of Quiksilver's sales come from the Roxy line.

Since inception, Roxy has grown to be the largest action sport fashion apparel company for young women. In addition to apparel, it now also produces accessories, homewares, hard goods (snow and surf), wetsuits, footwear, and books. It has sub-brands for its children's ranges, Roxy Girl and Teenie Wahine.

In the spring of 2013, the "DVF loves Roxy" collection was released as a one-time limited-edition collaboration line of swim and beach wear as well as accessories.

Brand image
The Quiksilver brand's logo, designed in 1973 by founders Alan Green and John Law, was inspired by Japanese painter Hokusai's woodcut, The Great Wave off Kanagawa. It depicts a large wave with a mountain on a red background. Roxy's heart-shaped logo was created by duplicating and reflecting the Quiksilver logo and rotating both copies at a 45-degree angle.

See also

 Quiksilver Pro Gold Coast
 Quiksilver Pro France
 Quiksilver Big Wave Invitational

References

External links

 Boardriders (parent corporation)
 Official website (Roxy)

Clothing brands of Australia
Surfwear brands
Swimwear manufacturers
Skateboarding companies
Sporting goods manufacturers of Australia
Snowboarding companies
Manufacturing companies based in Greater Los Angeles
Retail companies based in California
Companies based in Huntington Beach, California
Clothing companies established in 1969
Retail companies established in 1969
1969 establishments in Australia
1990s fashion
2000s fashion
2010s fashion
Companies formerly listed on the New York Stock Exchange
Companies that filed for Chapter 11 bankruptcy in 2015
Australian subsidiaries of foreign companies

Quiksilver


La Dalibarde rampante (Dalibarda repens), est une espèce de plantes herbacées de la famille des Rosaceae. C'est la seule unique espèce classée dans le genre Dalibarda.

Étymologie
Dalibarda repens fut nommée en l'honneur du naturaliste français Thomas-François Dalibard (1709-1778). Étant la seule représentante de son genre, les botanistes eurent peur qu'elle souffre de solitude et la rapatrièrent dans le genre des ronces (Rubus).

Description
Dalibarda repens se reconnaît à ses tiges rampantes et inermes, ses feuilles simples, ovales et orbiculées, ses longs pétioles à poils étalés, ses fleurs pétalifères stériles sur de longs pédicelles et ses fleurs apétales fertiles sur de courts pédicelles, et ses fruits essentiellement secs.

Habitat
La Dalibarde rampante pousse dans les sols frais et humides comme dans les bois tourbeux ou marécageux, dans les forêts mixtes ou résineuses.

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Pour l'espèce

Pour le genre

Flore (nom vernaculaire)
Rosaceae

Dalibarde rampante


Changi Naval Base (CNB), officially known as the RSS Singapura – Changi Naval Base, is a naval base of the Republic of Singapore Navy (RSN) and United States Navy (USN). Located about 1.5 kilometres east of Changi Air Base (East) and 3.5 kilometres east of Singapore Changi Airport, the base was built on 1.28 km² (0.50 sq mi) of reclaimed land. It was officially opened on 21 May 2004 by then Prime Minister of Singapore, Goh Chok Tong. A Navy Museum was opened at the entrance of the base in 2012.

Overview

Its 6.2 km (3.9 mi) berthing space can accommodate an aircraft carrier and is often used by visiting ships of the Royal Navy as part of the Five Power Defence Arrangements (FPDA) and United States Navy, as a result of the signing of the addendum to the 1990 United States–Singapore Memorandum of Understanding on 10 November 1990, which formalised arrangements for US Navy ships to use CNB facilities.

The Straits Times stated in an editorial that:

In 2017, India and Singapore signed a bilateral agreement which will allow Indian Navy ships limited logistical support, including refuelling, at CNB.

Design

Automation was incorporated into the design of CNB to reduce manpower requirements. It has an automated underground ammunition depot that allows ammunition to be loaded onto the ships and an automated warehouse system to store items. The base has a fibre-optic broadband network for information management. The base was also designed to be environment-friendly, with three small-scale wind turbines powering the 50 lights along the breakwaters at night. Conventional roof construction materials were substituted by 72 thin-film solar panels and the solar energy generated lights 100 downlights in the base. Seawater is used in the air-conditioning system, saving about 35,000 m³ (equivalent to 20 Olympic-sized pools) of potable water annually.

Deployment
Currently, aircraft carriers, submarines, frigates, amphibious transport docks and missile gunboats are based at CNB. Co-located in CNB is the Changi Naval Training Base, also known as RSS Panglima—named in honour of the first ship of the Navy.

References

External links

RSN web page on Changi Naval Base (CNB)
Changi Naval Base on GlobalSecurity.Org

Camps and bases of the Singapore Armed Forces
Republic of Singapore Navy
Changi Bay
2004 establishments in Singapore

Changi Naval Base


Ortadurak, Samsun ilinin Bafra ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1485 yılı kayıtlarında Demşek olarak geçmektedir.

Coğrafya
Samsun il merkezine 65 km, Bafra ilçe merkezine 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Bafra'nın mahalleleri

Ortadurak, Bafra


Deoarece există o multitudine de factori ce pot duce la corupție în cadrul administrației locale este dificilă să studierea empirică a tiparelor corupției, însă în ultima perioadă, strategiile de cercetare au fost îmbunătațite, iar sursele de informare au ajutat la o mai bună realizare a acestor studii.

Tipuri
Există mai multe tipuri de corupție politică în administrația locală. Unele au o frecvență ridicată, altele sunt mai des întâlnite la nivel de administrație locală decât la nivel regional sau central. Administrațiile locale pot fi ușor coruptibile, deoarece interacțiunile dintre persoanele fizice și funcționari implică un grad mai mare de intimitate și o frecvență mai mare la nivelurile decentralizate. Forme de corupție legate de bani precum mită, șantaj, delapidare, și  sunt identificate în sistemele de administrație publică locală. Alte forme de corupție politică sunt nepotismul și clientelismul. Un exemplu istoric a fost , un grup de guvernanți din New York, acuzați de șantajarea companiilor.

 Mita este furnizarea unui lucru, cel mai adesea bani, dar pot fi, de asemenea, bunuri sau servicii pentru a obține un beneficiu injust. Cele mai frecvente beneficii pot fi influențarea opiniilor, acțiunilor sau deciziilor unei persoane, reducerea taxelor colectate, accelerarea procesului de obținere a unei subvenții guvernamentale sau modificarea rezultatelor proceselor legale.
 Extorcarea reprezintă amenințarea reputației, proprietății unei persoane sau acțiuni ce pot duce la acestea, pentru a obține  bani, acțiuni, servicii sau alte bunuri pe nedrept de la acea persoană. Șantajul este o formă de extorcare.
 Delapidarea este luarea sau alocarea ilegală a banilor sau a proprietăților încredințate unei persoane, dar deținute de altcineva. În termeni politici, această faptă se numește grefă, care este folosirea ilegală a fondurilor publice de către deținătorul unei funcții publice.
 Nepotismul este practica sau tendința de a favoriza un grup sau o persoană care este rudă atunci când se oferă promoții, locuri de muncă, măriri de salariu sau alte beneficii angajaților. Acest lucru se bazează adesea pe conceptul de familiarism prin care se consideră că o persoană trebuie să respecte și să favorizeze întotdeauna familia indiferent de situație, inclusiv cele legate de politică și de afaceri. Acest lucru îi determină pe unii funcționari politici să dea privilegii și poziții de autoritate rudelor pe baza relațiilor, indiferent de abilitățile lor reale.
 Clientelismul se referă la acordarea de favoruri, contracte sau numiri în funcții de către un funcționar public de la nivel local sau un candidat la o funcție politică în schimbul sprijinului politic. De multe ori, clientelismul este folosit pentru a obține sprijin și voturi în alegeri sau pentru adoptarea unor decizii administrative. Clientelismul nu respectă regulile formale ale administrației locale, folosind, în loc de canalele de comunicare formale, o serie de canale informale, chiar personale, pentru a obținerea a diferite foloase.

Factorii demografici
Caracteristicile socio-economice și amploarea numărului populației de oameni care formează o municipiu pot fi factori ce încurajează funcționarii guvernului local să se angajeze în practici corupte. Modele de corupție politică se regăsesc în locuri ce au o asemănare demografică. Factorii demografici ce duc la creșterea șanselor de coruptibilitate într-un sistem guvernamental local sunt religia, rasa, clasa socială, mărimea municipiului, condițiile economice locale, educația, cultura politică și genul. Unii factori sunt interdependenți sau pot genera alți factori care pot provoca mai multă corupție.

Dimensiunea municipiului
Desfășurarea corupției este mult mai des întâlnită în cadrul administrației locale a municipiilor mai mici. Acestea au nevoie mai mulți ofițeri locali să le reprezinte și să le conducă administrația locală. Cu mai mulți funcționari, este mai greu ca cineva să fie cu ochii pe ei și să întocmească o administrație decentă și să le monitorizeze activitățile. Municipiile mici pot avea, de asemenea, un număr insuficient de cadre de poliție și de urmărire penală a funcționarilor locali corupți sau pot fi inadecvate. Acest lucru încurajează, de asemenea, apariția corupției în administrația locală, deoarece există o probabilitate mai mică de a fi prins sau urmărit, astfel încât mai mulți funcționari pot deveni necinstiți sau cel puțin tentați să facă acest lucru.

Starea economiei locale

Dezvoltarea economică scăzută s-a dovedit a fi un factor încurajator pentru corupția politică. Practicile economice, cum ar fi dependența de industria materiilor prime și de traficul de droguri, sunt caracteristice orașelor și zonelor mai sărace, cu o creștere a corupției. Dependența economică de anumite industrii va conduce, de asemenea, la guverne mai puțin stabile și mai puțini bani disponibili pentru a le finanța. Economiile vulnerabile duc la creșterea nivelului sărăciei și la scăderea posibilităților de a scăpa de aceasta. Sărăcia este cel mai des întâlnit factor care încurajează corupția în administrațiile locale. Zonele care se confruntă cu o economie eșuată și sărăcie uneori primesc împrumuturi sau inițiază programe de ajutor pentru a sprijini economia locală și oamenii, iar funcționarii publici sunt adesea capabili să ia banii sau mărfurile, în mod ilegal, pentru scopuri personale. Cu cât sunt mai puțini bani disponibili, cu atât funcționarii locali obțin salarii mai mici, ceea ce este considerat un alt factor care duce la corupție. Funcționarii care obțin un venit mai mic, insuficient pentru a-și acoperi necesitățile, de cele mai multe ori devin corupți și experimentează delapidarea banilor din trezoreria locală. Salariile scăzute pot provoca insecuritate economică și pot încuraja politicienii să profite de oportunitățile actuale ca personalități publice cu autoritate. Pe de altă parte, unii cercetători susțin că cu cât suma de bani cheltuită de un guvern local este mai mare, cu atât mai mult va avea tendința să o facă în mod ineficient, ceea ce poate duce la suspiciuni de corupție. În ansamblu, municipiile mai sărace sunt percepute ca fiind mai corupte decât cele bogate.

Educația
Nivelul scăzut ale educației, adesea cauzat de sărăcie, este considerat un factor care încurajează practicile guvernamentale corupte. Cei cu o educație scăzută nu sunt la fel de bine informați cu privire la modul în care funcționează guvernul sau de care drepturi dispun. Este mult mai ușor pentru oficialii corupți să-și ascundă actele de corupție de un public slab educat. Cetățenii inculți nu sunt conștienți de corupția ce are loc în administrațiile locale sau nu sunt interesați să se documenteze pentru a o opri, prin urmare, corupția se va răspândi. Fără o conștiință politică, cetățenii nu vor ști care dintre candidații ce trebuie aleși sunt cinstiți sau necinstiți și nici alte modalități de a preveni desfășurarea corupției în administrațiile locale. Aceasta duce adesea la guvernarea municipiilor de către unul sau mai mulți oficiali locali corupți ce practică patronajul sau nepotismul pentru a rămâne în posesia biroului sau pentru a continua să-i influențeze pe cei din guvern pe perioade lungi. Dacă liderii politici locali sunt mai puțin educați, există mai puține șanse ca aceștia să găsească metode legale pentru a face municipiul bine structurat, productiv și de succes.

Cultura politică a municipiului
Multe guverne locale au o cultură politică stabilită cu anumite așteptări și practici care, deseori, determină ceea ce este considerat de acceptat și de neacceptat în politica locală. În municipiile cu o cultură politică nedezvoltată sau subdezvoltată, de obicei, responsabilitatea și legitimitatea sunt scăzute, iar principiile eticii nu sunt stabilite în guvern. Acest lucru poate ajuta la instituirii corupției în cadrul guvernului local deoarece cetățenii nu au idee ce este considerat drept corupt, iar oficialii locali nu se tem să fie corupți datorită responsabilității reduse. În unele locuri, guvernele locale au fost corupte atât de mult timp încât cetățenii cred că acela este modul corect de funcționare pentru că acesta reprezintă sistemul la care au fost expuși. De asemenea, perioadele lungi de instabilitate politică vor conduce la practicarea corupției în guvern, deoarece oamenii nu sunt siguri de modul în care guvernul ar trebui să opereze și, prin urmare, nu știu ce practici sunt corupte sau cum să le oprească dacă sunt corupte.

Legături și referințe

Referințe academice
 Cauzele de Corupție: O Cruce-Studiu Național, Daniel Treisman, Departamentul de Științe Politice, Universitatea din California
 Consecințele și Cauzele de Corupție – Ce Știm dintr-o Secțiune Transversală de Țări?, Johann Graf Lambsdorff
 Un Manual privind Combaterea Corupției, CENTRUL PENTRU DEMOCRAȚIE ȘI GUVERNARE, Agenția SUA pentru Dezvoltare Internațională

Referințe web
 Corupția și Dezvoltare, CHERYL W. GRAY ȘI DANIEL KAUFMANN
 Transparența Internat ' l

Guvernare locală
Administrația locală

Corupția în administrația locală


بني ونيف، مدينة وبلدية تابعة إقليميا لدائرة بني ونيف بولاية بشار الجزائرية.

الموقع الجغرافي
تقع شمال مقر الولاية ويحدها:
 شمالا: ولاية النعامة
 جنوباً: ولاية البيض وبلدية تاغيث
 شرقاً: ولايتي النعامة والبيض
 غرباً: بلديتا بشار وموغل والمملكة المغربية.

المساحة والسكان
تبلغ مساحتها   وعدد سكانها  بكثافة قدرها شخص لكل كم2.

الاقتصاد
صنفت كدائرة خلال التقسيم الإداري لسنة 1984، طابع المدينة رعوي فلاحي، وتتميز بوجود عدة مواقع سياحية مهمة، يربطها بشمال الجزائر الطريق الوطني رقم 06 وطريق للسكة الحديدية.

المنشآت التربوية
المدارس الابتدائية لبني ونيف هي :
 بوزادة العيد، أول مدرسة بنية في ولاية بشار وكان ذلك سنة 1912.
 ابن عراج عبد الرحمن.
 ابن عبيد إبراهيم.
 مخفي جلول.
 مراح الطاهر.
 الداخلية الابتدائية : طرفاية مول مكتوبة.
 زكراوي الطيب بالواد لخضر.
 ابن دودة عبد القادر برصف الطيبة.
 مويسي أحمد ببوسير، واد الناموس.
 القطراني، واد الناموس.

المصادر

بني ونيف

بني ونيف


Literary Kicks is a website that functions as a digital library of poetry and prose, biography and cultural criticism chiefly focused on Beat Generation writers. Founded in 1994 by Levi Asher, the site has since expanded to cover a wider range of literary genres, from ancient literature to contemporary fiction and poetry, and hosts literary discussions, poetry boards, workshops and a digital library of articles, resources and texts.

Since 1996 Literary Kicks has hosted poetry readings in New York City and other venues across the United States. In 1998 LitKicks Publishing was created. The first LitKicks publication was a digital video, Notes from Underground, based on Fyodor Dostoevsky's story of the same name, followed by a community-generated poetry anthology in 2004, Action Poetry, which was nominated for a Blooker Prize. Other notable events include: The QUEST writing tournament (October 2003), the 24 Hour Poetry Party (July 2004) and October Earth (October 2004).

External links
 LitKicks Publishing

Discipline-oriented digital libraries
American literature websites
American digital libraries

Literary Kicks


La oropéndola colifajeada, cacique colibandeado o conoto de cola franjeada (Ocyalus latirostris) es una especie de ave paseriforme de la familia Icteridae propia del noroeste de América del Sur. Es el único miembro del género Ocyalus.

Distribución y hábitat
Se localiza en la Amazonía del oeste de Brasil, Colombia, Ecuador y Perú.

Vive en islas fluviales y áreas de bosque húmedo estacionalmente inundables del occidente de la Amazonia, a menos de 300 m de altitud.

Descripción
El macho mide 35 cm de longitud y la hembra 25 cm. La mayoría del plumaje es negruzco. La nuca es de color castaño, el iris es azul, la cola es en gran parte de color amarillo con una punta ancha negra y estrechos bordes negros, de manera que cuando la cola está cerrada, parecen casi totalmente negra. El pico es claro y grande, con un escudo frontal.

Referencias

Icteridae
Aves del Amazonas
Géneros monotípicos de aves
Animales descritos en 1838
Taxones descritos por William John Swainson

Ocyalus latirostris


Elephantulus edwardii es una especie de musaraña elefante en la familia Macroscelididae. Es endémica de Sudáfrica. Su hábitat natural son zonas rocosas.

Referencias

Enlaces externos

edwardii
Afroterios del África subsahariana
Mamíferos de Sudáfrica
Fauna endémica de Sudáfrica
Vertebrados descritos en 1839
Taxones descritos por Andrew Smith

Elephantulus edwardii


Die Oberliga Südwest 1979/80 war die zweite Spielzeit der drittklassigen Oberliga.

Der Meister der Oberliga Südwest war zum direkten Aufstieg in die 2. Bundesliga berechtigt, welchen Borussia Neunkirchen als Vorjahres-Absteiger aus der zweiten Liga schließlich vor den Amateuren des 1. FC Kaiserslautern erreichte. Zugleich qualifizierte sich Neunkirchen damit auch für die deutsche Amateurmeisterschafts-Endrunde, in der die Mannschaft in der 1. Runde gegen die Zweitvertretung des VfB Stuttgart verlor.

In die untergeordneten Ligen stiegen der SV Leiwen, der VfB Dillingen und die SG Ellingen-Bonefeld ab. Im Gegenzug stiegen zur Folgesaison 1980/81 die SV Elversberg (Saar), der TuS Landstuhl (Südwest) und der TuS Mayen (Rheinland), als jeweiliger Staffelmeister auf, während aus der 2. Bundesliga Süd der SV Röchling Völklingen in die Oberliga Südwest abstieg.

Abschlusstabelle

|}

Kreuztabelle
Die Kreuztabelle stellt die Ergebnisse aller Spiele dieser Saison dar. Die Heimmannschaft ist in der linken Spalte aufgelistet und die Gastmannschaft in der obersten Reihe.

Südwestmeister

Literatur

Weblinks
 Die Oberliga Südwest 1979/80 bei f-archiv.de
 Saisonarchiv bei Ludwigspark

1979
Fußballsaison 1979/80

Fußball-Oberliga Südwest 1979/80


Carlos Alexandre Fortes Alhinho (São Vicente, 10 de janeiro de 1949 – Luanda, 30 de maio de 2008) foi um defesa central internacional português e treinador. Como jogador notabilizou-se sobretudo ao serviço do Benfica, Sporting e Académica. Teve ainda uma importante carreira como treinador assumindo as seleções de Cabo Verde e Angola.

Carreira como Jogador
Carlos Alhinho começou a sua carreira profissional na Académica de Coimbra, tendo integrado a equipa dos famosos Pardalitos do Choupal que tanto trabalho deram ao Benfica na final da Taça de Portugal de 1969, com a revolta estudantil e ao Manchester City nos quartos de final da Taça das Taças de 1970.

Petence ao grupo restrito dos jogadores que atuaram pelo três grandes em Portugal.

Foi campeão nacional venceu a Taça de Portugal, tanto pelo Benfica como pelo Sporting. Venceu ainda a Supertaça Cândido de Oliveira em 1980 pelo Benfica.

Seleção
Carlos Alhinho foi convocado por José Augusto para a seleção A de Portugal em 1973 (28 de março), frente à Irlanda do Norte. Vestiu a camisola das quinas por 15 vezes.

Carreira como Treinador
Carlos Alhinho começou a sua carreira como treinador no Lusitano de Évora em 1983, tendo orientado a turma verde branca por duas temporadas na antiga 2.ª Divisão Nacional. Seguidamente foi nomeado selecionador nacional do seu arquipélago natal de Cabo Verde. Seguiram-se várias temporadas no Académico de Viseu, com passagens por Penafiel e Portimonense.

Em 1994 abraça aquele que terá sido o seu desafio mais frutuoso, tendo conduzido a seleção angolana de futebol à sua primeira presença de sempre na Taça de África da Nações. Nessa passagem pela seleção angolana lançou ainda um jovem de apenas 17 anos chamado Akwá.

Teve outras experiências em Marrocos no FAR Rabat e em Angola com o ASA, antes de retomar uma vez mais a seleção angolana em 2000. Em 2001 treina o Badajoz e inicia um périplo pelo Golfo Pérsico treinando equipas do Qatar, Barém e Arábia Saudita com novas passagens por Angola e pela seleção de Cabo Verde pelo meio. Torna-se o primeiro treinador português a marcar presença numa final da Taça do Emir do Qatar pelo Al Ahli.

Vida Pessoal

Era irmão mais velho da cantora e compositora Teté Alhinho.

Morte
No dia 30 de maio de 2008, Carlos Alhinho caiu tragicamente no fosso do elevador do Hotel M'ombaka, no sexto piso, alegadamente por ter confiado na informação do mostrador do ascensor, que indicava que se encontraria ali.

Segundo testemunhas oculares, foi tentada no local a reanimação do antigo treinador de futebol, que estava em conversações com a equipa local Primeiro de Maio.

As circunstâncias da morte continuam a ser objeto de especulação, tendo o seu filho Kaica Alhinho travado uma batalha na justiça para apurar toda a verdade.

Palmarés
Como jogador:
 Primeira Liga (3) - 1973/73, 1976/77, 1980/81
 Taça de Portugal (4) - 1972/73, 1973/74, 1979/80, 1980/81
 Supertaça Cândido de Oliveira (1) 1980

Links
 Perfil de Carlos Alhinho - Site da Federação Portuguesa de Futebol

Futebolistas de Portugal
Futebolistas do Sport Lisboa e Benfica
Futebolistas da Associação Académica de Coimbra
Futebolistas do Real Betis Balompié
Futebolistas do Sporting Clube Farense
Futebolistas do Portimonense Sporting Clube
Futebolistas do Futebol Clube do Porto
Futebolistas do Sporting Clube de Portugal
Jogadores da Seleção Portuguesa de Futebol
Treinadores de futebol de Portugal
Treinadores de futebol de Cabo Verde
Treinadores do Lusitano Ginásio Clube
Treinadores do Futebol Clube de Penafiel
Treinadores do Portimonense Sporting Clube
Treinadores do Qatar Sports Club
Treinadores do Al-Gharafa Sports Club
Treinadores da Seleção Cabo-Verdiana de Futebol
Treinadores da Seleção Angolana de Futebol
Naturais de Cabo Verde colonial
Naturais de São Vicente (Cabo Verde)
Mortos por quedas acidentais

Carlos Alhinho


Prvenstvo Nogometnog saveza općine Zadar (također i kao Općinska nogometna liga Zadar) je bila liga petog ranga natjecanja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1974./75.
Sudjelovalo je 18 klubova u dvije skupine prvaci kojih su bili "Omladinac" iz Zadra (Skupina A) i "Zlatna luka" iz Sukošana (Skupina B). Ukupni pobjednik nakon razigravanja je bila "Zlatna luka".

A skupina

Ljestvica

 "Sloboda" iz Posedarja je nakon 11. kola bila suspendirana zbog incidenta. Kasnije joj je bilo dopušteno odigrati preostale utakmice, ali su suci NS Zadar odbili suditi "Slobodine" utakmice, te su preostale utakmice registrirane 3:0 za protivnika "Slobode"

Rezultatska križaljka
{| class="wikitable"  style="font-size: 85%; text-align: center"
!kratica !!klub !!CIG !!GOR !!HAJ !!KOT !!OML !!PUT !!SLO !!SMO !!ŠKA
|-
|CIG ||align="left"|Ciglar Nin ||bgcolor="gainsboro"| || 3:3 ||  || || || || || ||
|-
|GOR ||align="left"|Goran Bibinje || ||bgcolor="gainsboro"| ||n.i. ||3:1 ||  || || || 1:2 ||
|-
|HAJ ||align="left"|Hajduk Pridraga || 4:1 ||  ||bgcolor="gainsboro"| || || || || || ||
|-
|KOT ||align="left"|Kotarac Zemunik Gornji || || || 2:4 || bgcolor="gainsboro" |  || || || || ||
|-
|OML ||align="left"|Omladinac Zadar ||4:1 ||  || || ||bgcolor="gainsboro"| || || || ||
|-
|PUT ||align="left"|Putnik Debeljak || || || || 1:0 ||  ||bgcolor="gainsboro"| || ||<small>1:1 *  ||<small>2:0 *
|-
|SLO ||align="left"|Sloboda Posedarje || || || || || || 0:3 p.f. || bgcolor="gainsboro" |  || ||
|-
|SMO ||align="left"|Smoković || || || || ||2:1 ||<small>1:1 * ||  ||bgcolor="gainsboro"| ||
|-
|'ŠKA ||align="left"|Škabrnja || || || || || ||<small>0:2 * || 3:0 p.f. ||  ||bgcolor="gainsboro"|
|-
!colspan="11"|
|-
|colspan="11" align="left"|
podebljan rezultat - utakmice od 1. do 9. kola (1.utakmica između klubova)
rezultat normalne debljine - utakmice od 10. do 18. kola (2. utakmica između klubova)
rezultat nakošen - nije vidljiv redoslijed odigravanja međusobnih utakmica iz dostupnih izvora
 rezultat nakošen i smanjen *   - iz dostupnih izvora nije uočljiv domaćin susreta
 prekrižen rezultat  - poništena ili brisana utakmica
p - utakmica prekinuta
3:0 p.f. / 0:3 p.f. - rezultat 3:0 bez borbe
n.i. - utakmica nije igrana
|}
 Izvori:

 B skupina

 Ljestvica

  Filipjakov – tadašnji naziv za Sveti Filip i Jakov

 Rezultatska križaljka  "Zlatna luka" prvak lige te u dodatne kvalifikacije s prvakom Šibenske lige''

Unutarnje poveznice
 Dalmatinska liga 1974./75.
 Prvenstvo Šibenskog saveza 1974./75.

Vanjske poveznice

Izvori

 arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Slobodna Dalmacija", br. 9375, god. III, izdano 21. svibnja 1975., str. 7, (18. kolo i ljestvice), preuzeto 16. studenog 2018.

1974-75
Zadar
1974-75 Zadar

Prvenstvo Nogometnog saveza općine Zadar 1974./75.


Samostan Klarisa na Gornjem gradu u Zagrebu samostan je rimokatoličkog crkvenog reda klarisa koji se nalazi na zagrebačkom Gornjem gradu.

Povijest
Samostanu je kamen temeljac postavljen 1647. godine, nakon što su sestre klarise došle u Zagreb godinu ranije. Za građenje samostana zauzimao se grof Gašpar Drašković, čija je sestra Cecilija pripadala tom redu. Za izgradnju je donirao kamen i vapno. U samostan su se sestre uselile 1650. godine. Zemljište na kojemu je samostan izgrađen jest u današnjoj Opatičkoj ulici broj 20, na mjestu današnjeg Muzeja grada Zagreba. Kasnije se samostan širio, pa je dosezao od današnje Opatičke ulice broj 16, do broja 22. Uključeni su već postojeći Zakmardijeva žitnica i Popov toranj, gdje je otvorena prva viša djevojačka škola u Hrvatskoj.

Pretpostavlja se da je redovnica u samostanu bilo oko 25. U školi su redovnice podučavale latinski, hrvatski (kajkavski), pjevanje, glazbu itd. Učenice u školi su bile plemićke kćeri, a jedna od poznatijih učenica je bila Judita Petronila Zrinski, kći Petra Zrinskog.

Samostan je raspušten kad je 28. veljače 1782. car Josip II. donio uredbu kojom ukida mnoge samostane diljem monarhije. Prostor je postao državno vlasništvo te je korišten u različite svrhe. Na današnjem broju 18 nalazila se crkva sv. Trojstva koja je 1823. godine srušena zbog lošeg stanja građevine. U samostanskom vrtu, na broju 16 gradi se privatna kuća. Opatička ulica u kojoj je samostan radio nazvana je po opaticama iz ovog samostana.

Izvori

Povijest Zagreba


Ugerevy med bombningen af den franske skole er en film med ukendt instruktør.

Handling
Den franske præsident besøger franske byer, der er blevet bombet af de allierede (1,25 min.). Goebbels åbner den store tyske kunstudstilling i München i 1943 (1,35 min.). Befrielsen af Benito Mussolini i september 1943 af tyske SS-tropper (3,11). Englændernes aktion i Arnheim i Holland mislykkes. Bombningen af den franske skole på Frederiksberg.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1945

Reportagefilm fra Danmark


Johanne Blouin (nacida el 19 de septiembre de 1955 en Saint-Hyacinthe, Quebec, Canadá), es una cantante y escritora de canciones canadiense.

Discografía
 1985: Joey Sullivan (Vamp) 110
 1988: Merci Félix (Les Productions Guy Cloutier) PGC-904, PGC-CD-904, PGC-4-904.
 1989: Johanne Blouin (Les Productions Guy Cloutier) PGC-910, PGC-CD-910, PGC-4-910.
 1990: Sainte Nuit (Les Productions Guy Cloutier) PGC-CD-914, PGC-4-914.
 1992: Entre l'amour et la guerre (Les Productions Guy Cloutier) PGC-CD-922, PGC-4-922.
 1993: Au nom de l'amour (Collectif) (Disques Fondation Au nom de l'amour) ANL-CD-2-666.
 1993: Souviens-moi (L'Étoile du Nord) JBCD-9800 (064027980028), JB4-9800 (064027980042).
 1994: Johanne Blouin chante Noël (L'Étoile du Nord) JBCD-9801 (064027980127), JB4-9801.
 1995: Elle le dira (L'Étoile du Nord) JBCD-9802 (064027980226).
 1996: De Félix à Aujourd'hui (Compilation) (Les Productions Guy Cloutier) PGC-CD-992.
 1997: Noëls d'espoir (L'Étoile du Nord) JBCD-9803 (064027980325), JB4-9803 (Réalisé avec Michel Legrand)
 1998: Que veux tu que j'te dise ? (Album Hommage à Jean-Pierre Ferland) (L'Étoile du Nord) JBCD-9804 (064027980424), JB4-9804.
 1998: Coffret Noël (2 CD) (L'Étoile du Nord) JBCD-9805 (064027980523).
 2000: Everything Must Change (Justin Time Records) JUST 141-2, JUST 141-4.
 2004: Until I Met You (Justin Time Records) JUST 207-2.
 2005: Roses Roses (Rose Drummond inc.) JBRD-1.
 2005: Roses Rouges (Rose Drummond inc.) JBRD-2.
 2006: Noël avec Johanne Blouin (Zone 3) ZCD-1070.

Referencias

Biografía (en inglés y francés) en The Canadian Encyclopedia

Cantantes femeninas de Canadá

Johanne Blouin


Best Air era uma companhia aérea bengali com sede em Daca.

História
A Best Aviation, empresa controladora da Best Air, iniciou suas operações em 1999 como operadora de helicópteros. A Best Aviation começou como uma companhia aérea cargueira em 2000.

A Best Air obteve uma licença em 2006 da Autoridade de Aviação Civil de Bangladesh para operar serviços de passageiros nos setores doméstico e internacional. A Best Air começou com uma aeronave Boeing 737-200 para operar de Daca até Chatigão. A Best Air adquiriu um MD-83 em arrendamento e operou para novos destinos como Dubai, Kuala Lumpur, Singapura e Banguecoque. Em 2010, a Best Aviation vendeu 80% de suas ações na Best Air para a Destiny Group.

Destinos

Frota
A frota da Best Air consistia nas seguintes aeronaves:

Ver também

 Lista de companhias aéreas fora de operação

Ligações externas

 Sítio oficial

Empresas aéreas extintas em 2009
Empresas aéreas fundadas em 1999

Best Air


Salvatore Cannarozzo (né le 5 avril 1921 à Balestrate et mort le 3 mai 1953 à Venise est un parachutiste italien,  considéré comme le pionnier de la chute libre et de la dérive.

Biographie
Né à Balestrate dans la province de Palerme mais ayant vécu presque toujours à Rome, il était connu comme « le parachutiste le plus intrépide du monde ». En 1949, il est avec Gaetano Argento et Sauro Rinaldi parmi les premiers parachutistes à pratiquer l'ouverture commandée et devient plus tard le détenteur du record du monde d'ouverture à basse altitude .

Le 2 juillet 1951, Sauro Rinaldi et Salvatore Cannarozzo expérimentent les ailes en toile conçues par Léo Valentin .

En 1951, il remporte le premier championnat du monde de parachutisme en lancer de précision de  .

Il meurt à 32 ans sur le Lido de Venise le dimanche 3 mai 1953 après un lancement depuis un monomoteur SIAI-Marchetti à  d'altitude et devant des spectateurs. Cannarozzo avait prévu d'ouvrir le parachute à 30 mètres mais il s'est écrasé au sol.

Hommages
La municipalité de Palerme a donné son nom à une rue du quartier Resuttana-San Lorenzo.

Notes et références

Articles connexes

 Vol en wingsuit

Parachutiste italien
Créateur ou promoteur de technique sportive
Naissance en avril 1921
Naissance dans la province de Palerme
Décès en mai 1953
Décès à Venise
Parachutiste mort en vol
Décès à 32 ans

Salvatore Cannarozzo


1914–1918 පළමුවන ලෝක යුද්ධයෙහිදී, එක්සත් රාජධානිය, පෙරමුණ ගත් මිත්‍ර හමුදා බලවතෙක් වූ අතර මධ්‍ය බලවතුන්ට එරෙහිව, විශේෂයෙන් ජර්මනියට එරෙහිව, සටන් වැදුනි.

පළමුවන ලෝක යුද්ධය තුලදී එක්සත් රාජධානියෙහි ඉතිහාසය


Pavčina Lehota este o comună slovacă, aflată în districtul Liptovský Mikuláš din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 388 de locuitori. Se învecinează cu comuna .

Istoric
Localitatea Pavčina Lehota este atestată documentar din 1233.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Pavčina Lehota


ضبط أو إدارة أو التحكم بالسكري، مرض السكري هو أحد الامراض المزمنه الذي لم يجد له إلى الآن عام (2008) علاج. ومن الأمراض المرتبطة بدوره إلى اعاقة الجلوكوز، وتغيير الأيض. إدارة هذا المرض يمكن ان تشمل تعديل نمط الحياة مثل المحافظة على الوزن السليم، والغذاء، والرياضة ورعايه القدم.

نظرة عامة على الإدارة

تعقيدات متصلة بالإدارة
أهم التعقيدات التي تنبع من طبيعه التغذية المرتده من الحلقة نفسها، وهي تسعى إلى ان تنظم:

 دورة الجلوكوز، هو النظام الذي يتأثر بعاملين: دخول الجلوكوز إلى مجرى الدم وكذلك مستويات الدم من الانسولين للسيطرة على النقل من اصل مجرى الدم.
 بوصفها نظاما، تكون حساسه بالنسبة للنظام الغذائي وممارسة التمارين الرياضية.
 ومن المتضررين من الحاجة للمستخدم تحسبا نظرا لتعقيد اثار التأخيرات الزمنية بين أي نشاط وتأثير كل منها على نظام الجلوكوز.
 الإدارة بدرجه كبيرة تتطلب تدخل شديد والامتثال هو مشكلة بحد ذاتها، لأنه يعتمد على المستخدم تغيير نمط الحياة (في كثير من الأحيان) على العادية للأخذ العينات وقياس مستويات السكر في الدم، عدة مرات في اليوم في كثير من الحالات.
 وتتغير على حسب تقدم العمر في السن وعلى حسب تطور حالته.
 وتكون فرديه تماماً، يعني أنه ليس اية نوع من الحمية أو التمارين تنفع أي مريض بالسكري.

السكري هو عامل خطر رئيسي لامراض القلب والاوعيه الدموية، والسيطرة على عوامل الخطر الأخرى التي يمكن ان تؤدي إلى الدرجة الثانية، وكذلك مرض السكر في حد ذاته، هو واحد من جوانب إدارة السكري. فحص الكولسترول، LDL، HDL وثلاثي الغليسريد قد تشير إلى مستويات فَرْطُ بروتيناتِ الدَّمِ الشَّحْمِيَّة، والتي قد تستدعي العلاج مع عقار من نوع ناقِصُ شَحْمِيَّاتِ الدَّم. فحص ضغط الدم وابقائه ضمن حدود صارمه (باستخدام النظام الغذائي والعلاج الذي يقلل ضغط الدم المرتفع) وتحمي الشبكية، والكلية وأمراض القلب والأوعية الدموية من مضاعفات مرض السكري. والمتابعة المنتظمة من قبل اخصائي القدم أو غيرها من اخصائيي صحة الأقدام، قد يشجع التنمية لمنع مضاعفات السكري التي تصيب القدم. الامتحانات والاختيارات السنويه لمرض السكري تقترح رصد التقدم لمضاعفات السكري في اعتلال الشبكية..

الانزعاج وعدم الراحة المتكررة لقياسات سكر الدم قد يشكل تحديا كبيرا وحتى وقت قريب. مؤخرا أحدث الاجهزه التي ترصد مستويات السكر على أساس مستمر قد وضعت، على النحو المفصل أدناه:

الترقيات المبكرة
في أواخر القرن التاسع عشر، السكر في البول (glycosuria) كان مرتبطاً مع مرض السكري. درس مختلف الأطباء هذا الصدد. دراسة فريدريك الن ماديسون عن مرض السكري في 1909-1912، ثم نشر الدراسة بكيمات كبيرة، الدراسات المتعلقة بـ (بِيلَةٌ سُكَّرِيَّة) ومرض السكري، (بوسطن، 1913). وقال انه اخترع طريقة للعلاج عن طريق الصوم، يسمى بعلاج آلن لمرض السكري. وكانت حميته في وقت مبكر في محاولة إدارة مرض السكري.

التقربات الحديثة
النهج الحديثة لداء السكري في المقام الأول تعتمد على إدارة التغذية وأسلوب الحياة، وكثيرا ما يكون مقترنا عن طريق أجهزة رصد متطورة لمشاهدة مستوى الجلوكوز في الدم.

يتيح النظام الغذائي وإدارة الرقابة والتوعية من أنواع المواد الغذائيه التي تدخل الجهاز الهضمي، ولهذا السبب يسمح بطريقة غير مباشرة، والسيطرة على التغييرات الكبيرة في مستويات السكر في الدم. مراقبة نسبة الجلوكوز في الدم، والمراقبة المشددة للمريض، مهمة جداً نظرا لأن بعض اعراض مرض السكري ليست سهلة بالنسبة للمريض إلى مريض آخر دون اشعار القياس الفعلي.

وتشمل النهج الأخرى وغيرها من ممارسة أسلوب الحياة التغييرات التي تؤثر على دورة الجلوكوز.

وبالإضافة إلى ذلك، وجود شراكة قوية بين المريض ومقدم الرعاية الصحية الأولية—اختصاصي الطب الباطني أو اختصاصي الطب الباطني العام—هي اداة أساسية في الإدارة الناجحة لمرض السكري. الرعاية الصحية الأولية في كثير من الأحيان تجعل التشخيص الأولي من الطبيب للمرض السكري ناجح، وتوفر الأدوات الأساسية للحصول على العناية التامة للمريض. وبناءً على تشخيص مرض السكري، يجب أن يكون هناك طبيب الرعاية الصحية الأولية، متخصص، أو اختصاصي الغدد الصماء، لإجراء التامرين البدنيه كاملة والفحص الطبى. مع الأخذ بعين الاعتبار إجراء تقييم شامل يغطي المواضيع التي تهم المريض مثل:

 قياسات الطول والوزن
 قياسات ضغط الدم.
 فحص الغدة الدرقية.
 فحص لكشف شذوذ في حركة الايدي والاصابع والقدمين واصابع القدم والدورة الدموية.
 اختبارات الدم لقياس نسبة السكر في الدم الصيام، a1c، والكولسترول
 تاريخ الأسرة مع مرض السكري، وأمراض القلب والاوعيه الدموية، والسكتة الدماغيه
 الظروف الصحية قبل الإصابة.
 قائمة الادوية الحالية، بما في ذلك:
 وصفات الأدوية.
 الأدوية التي يأخذها المريض بكشل أكبر من اللازم.
 الفيتامينات والمعادن أو الاعشاب.
 تاريخ بداية التدخين، بما في ذلك تشجيع الإقلاع عن التدخين (إن وجد).
 علامات مضاعفات بالحمل أو محاولات للحصول على الحمل للمرأة المريضة.
 عادات الأكل وممارسة التمارين
 عيوب الرؤية، للتحقق من العين لقضايا الصحة
 التبول العيوب، التي يمكن ان تشير إلى أمراض الكلى
 مرض السكري يمكن ان يكون معقدة جدا، والطبيب يحتاج إلى أكبر قدر ممكن من المعلومات لمساعدة المريض على وضع نظام فعال لإدارة هذه الخطة.

الطبيب يمكن ان يجعل من الإحالات طائفة اضافية واسعة من المهنيين لدعم الرعاية الصحية. في مدينة كبيرة قد يكون هناك مركز السكري فيه العديد من المتخصصين، مثل المربين، واخصائيوا الحميات، والعمل معا كفريق واحد. أما في المدن الأصغر حجما، الرعاية الصحية يجوز لفريق معا بطريقة مختلفة قليلا ويتوقف ذلك على أنواع من الممارسين في هذا الميدان. عن طريق العمل معا، والاطباء والمرضى يمكن ان يشكلوا فريق ناجح للرعاية الصحية المثلى في إدارة السكري على المدى الطويل.

البول السكري/داء السكري
النوع الأول: يحدث عندما يتوقف البنكرياس عن إنتاج مقادير واضحة كافية من هرمون الأنسولين، ويعزى ذلك عادة لانهيار المناعة الذاتية لخلايا بيتا المنتجة للأنسولين في البنكرياس.

النوع الثاني: داء السكري من النوع الثاني في المقابل يعتقد حالياً أنه ينتج بسبب هجمات مناعية على البنكرياس أو مقاومة الأنسولين بنكرياس الشخص المصاب بداء السكر من النوع الثاني يمكن أن ينتج كميات كبيرة غير اعتيادية من الأنسولين.

من الأنواع الأخرى لداء السكري
أنواع السكري المرتبطة ببداية البلوغ "داء سكري للشباب "، يمكن أن يكون عبارة عن اجتماع نقص إنتاج الأنسولين ومقاومة الأنسولين، قد تكون هناك درجة معينة من مقاومة الأنسولين لدى الشخص المصاب بداء السكري من النوع الأول.

الهدف الأساسي من التحكم بالسكر هو استعادة التمثيل الغذائي للهيدروكربونات إلى المستوى الطبيعي، ولتحقيق ذلك فإن الأفراد الذين يعانون من اضطراب كامل في الأنسولين يحتاجون للاستعاضة بعقار الأنسولين والذي يعطى باستخدام الإبر (الحقن) أو بالضخ..

مقاومة الأنسولين في المقابل يمكن معالجتها من خلال الحمية الغذائية والتمارين.

أهداف أخرى لتنظيم السكر (التحكم في داء السكري) هو منع أو معالجة المضاعفات العديدة التي قد تنتج عن المرض نفسه وعن معالجته.

انظر أيضا
 جهاز قياس نسبة السكر بالدم

مراجع

سكري

ضبط السكري


José Cobos Jiménez (Montilla, provincia de Córdoba, 1921-Córdoba, 1990), fue un escritor español.

Biografía
Desde joven Cobos Jiménez conjugó su vocación de escritor con la de bodeguero. En 1938 fundó y dirigió la revista local Realidad. Fue cronista oficial de Montilla (de 1950 a 1960), numerario de la Real Academia de Córdoba, comendador de la Orden del Sol y Cónsul ab honorem del Perú en Montilla, nombramientos concedidos por su labor de investigación y divulgación en torno a dos personajes que unen históricamente Montilla con Perú: San Francisco Solano y el Inca Garcilaso de la Vega.

Fue coautor de varios textos: con José Jaén de Breve resumen de la vida de San Francisco Solano (1949) y San Francisco Solano, patrono de Montilla y apóstol de Hispanoamérica (1949); con Joaquín Dicenta (hijo) del poema dramático La zarza sin espinas (1956); y con Ricardo Molina de El vino de la verdad (1952).

Cobos publicó, además, entre una veintena de títulos, Cinco moradas de Solano (1949), Recortes de prensa (1951), Estampa antigua de Montilla (1953), El escritor y su anécdota (1954), Montilla y Moriles en el corazón de Córdoba (1954), París bien vale un viaje (1956), Menos que nube (1957), Cinco montillanos olvidados (1957), Al correr del tiempo (1959), Corazón plural (1963), Rueda de la amistad y el recuerdo (1983) y Montilla, verde estrella (1983).

Escritores de la provincia de Córdoba (España)
Caballeros de la Orden al Mérito por Servicios Distinguidos
Nacidos en Montilla
Fallecidos en Córdoba (España)

José Cobos Jiménez


An Chimonocalamus makuanensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Chi Ju Hsueh ngan Tong Pei Yi. An Chimonocalamus makuanensis in nahilalakip ha genus nga Chimonocalamus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Chimonocalamus

Chimonocalamus makuanensis


توهمايارفي (Tohmajärvi) بلدية في شرق فنلندا وهي تقع ضمن منطقة كاريليا الشمالية في إقليم فنلندا الشرقية.
تقدر مساحة البلدية بـ 895.35 كيلو متر مربع و بلغ عدد سكانها 4975 نسمة في يوم 30 سبتمبر عام 2012 .

أعلام
 سيري رانتانن
 كاتري هيلينا
 ألغوت أونتولا

مراجع

توهمايارفي
أماكن مأهولة أسست في 1869
بلديات فنلندا
تأسيسات سنة 1869 في روسيا

توهمايارفي


Kunsten at være Mlabri er en dansk dokumentarfilm fra 2007, der er instrueret af Janus Billeskov Jansen og Signe Byrge Sørensen efter manuskript af førstnævnte. Filmen indgår i antologien Voices of the World om sprogets betydning for folk i hele verden.

Handling
Der er 320 mlabrier tilbage i verden. De er de sidste, som taler sproget mlabri. Indtil for nylig levede de isoleret i junglen i det nordlige Thailand. Nu forlader de første børn deres forældre, for at tage på kostskole inde i byen. Det gør de voksne bange og splittede. For hvordan bevarer man sit sprog, når alting forandres? Og hvordan bliver man integreret uden at miste sin identitet?

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2007

Dokumentarfilm fra Danmark

Kunsten at være Mlabri


Madeleine Weber es una escultora francesa, nacida el  en Saigón. Vivió desde 1958 en Oise y se instaló definitivamente en Liancourt-Saint-Pierre. Fue la esposa del pintor Roland Weber muerto prematuramente en 1988 .

Datos biográficos
Fue miembro activo del grupo de artistas Jacob ou la persuasion - Jacob o la persuasión (con Hermann Amann, Antonio Ballester, Jean Dupanier, Jean-Claude Marquette, Quentin Quint , Gil Joseph Wolman y Roland Weber) que tomaron su nombre de un poema de Louis Aragon y trabajaron en la década de 1970 .

Ella declaró: Tres escultores me impresionaron. Rodin por su sentido de lo sobrehumano, Arp por su luz, Giacometti en su búsqueda incesante de lo humano.·
Y precisa: Pero los pintores, escritores, conocidos o menos conocidos, han sido más importantes para mí, así como algunas personas que no se dedican a nada de esto.·

En sus últimas intervenciones cita a Brancusi.

Exposiciones y catálogos
Exposiciones personales

Entre las exposiciones más importantes en que ha participado la escultora Madeleine Weber se encuentran aquellas en que mostró su obra de forma personal. Citaremos las primeras celebradas en la Galería Charley Chevalier de París: el año 1977 , bajo el título Madeleine, sculptures, dessins y el año 1980, bajo el título Espacio interno y externo  junto a Roland Weber. Otros tres años pasaron hasta presentar en 1983 la muestra Espacio curvado y verticalidad - Espace courbe et verticalité, en la Galería Spiess de París.

En 1995 presentó sus esculturas junto con Bertrand Créac'h en el Espacio Buzanval de la Villa de Beauvais. Al año siguiente, dentro de la muestra retrospectiva les Années 60, dedicada al desaparecido Roland Weber , se pudieron ver de nuevo algunas esculturas de Madeleine en el patio de armas de Pont-de-l'Arche (Eure). En el 1998 repitió con Bertrand Créac'h en una muestra presentada bajo el título Deux sculpteurs : Créac'h et Weber en Malassise, Oise.

El año 2006 fue de mucha actividad e importancia en cuanto a las muestras presentadas en el departamento de Oise :Lumière et mouvement fue una exposición organizada en Noyon, que distribuyó obras en cinco lugares de la ciudad: claustro del Hôtel-Dieu, Musée du Noyonnais, Catedral, Centro cultural "Le Chevalet" y Collège Pasteur; dentro de las Journées du Patrimoine -(Jornadas europeas del patrimonio) se vieron esculturas de Madeleine Weber y pinturas de Roland Weber en Chaumont-en-Vexin; y por último la Catedral de Noyon acogió sus obras en el marco de la muestra Diálogos con lo visible: 5 artistas en 5 iglesias del Oise  (Dialoguons avec le visible, 5 artistes dans 5 églises de l'Oise).

Otras muestras individuales de la artista tuvieron lugar dentro de las jornadas de Puertas abiertas del taller, dentro del evento Invitations d'artistes organizadas por el Consejo regional de Picardía el año 2007 y Veines & tracés de 2009 organizada en el Museo Antoine Vivenel (Musée Antoine Vivenel) de Compiègne.

Exposiciones de grupo o colectivas
La actividad expositora de Madeleine Weber ha sido una constante, comenzó con una
colectiva el año 1971 en la Maladrerie de Saint-Lazare, Beauvais. A esta siguieron en orden cronológico:
 1972 Por un reencuentro - Pour une rencontre , en el Teatro Le Palace , París 9º distrito
 1972 Jacob ou la Persuasion , 4ª parte, Galería Weiller, París 6º distrito
 1972 Nous vivons avec (Vivimos con), Instituto Nacional de Educación Popular, Marly-le-Roi
 1974 Les sculpteurs (con Ballester y Gustin), Galería Weiller, París 6º distrito
 1975 Visions 75 , Casa de la Juventud y la Cultura de la Ciudad de Beauvais
 1976 Si tu es tu es (Si usted es), con Jacob ou la Persuasion, Galería Agathe Bluet L55, París 16º distrito
 1976 Contrastes , Centro Cultural del barrio del Marais, de París 3º distrito
 1978 FIAC 78, Feria internacional de arte contemporáneo con la Galería Spiess
 1984 Movimiento de la luz, movimiento del color - Mouvement de la lumière Mouvement de la couleur , en el ayuntamiento, La Baule
 1985 Nueva ruptura pigmentaria de la pintura - Nouvelle rupture pigmentaire de la Peinture ( ) , Galería Spiess, París 8º distrito
 1986 FIAC 86, Galería Spiess
 1987 SAGA 87, Galería Spiess
 1988 Expositions simultanées (exposiciones simultáneas) , Galería Spiess, París 8º distrito
 1989 "LINE ART", Gante , Bélgica
 1990 SAGA 90, Galería Spiess
 1995 Diez de aquí - Dix d'ici (Pascal Bruandet, Bertrand Créac'h , Jérôme Ghesquière, Marie-Christine Goussé, Luc Legrand, Antoinette Lepage, Odile Levigoureux, Édith Meusnier , Philippe Playe , Madeleine Weber), Centro Cultural de Compiègne , y Galería del Espacio Buzanval, Villa de Beauvais
 Salón de Nuevas Realidades, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001
 1997 Casa de las Artes - Maison des Arts de Bédarieux (Hérault)
 1997 Jornadas de puertas abiertas de los talleres, evento de muestra de los talleres de artistas organizado por el Consejo General del Oise
 1999 Tres escultores Creac'h , Milovanovic y Weber, Malassise, Oise
 2001 Portes ouvertes d'ateliers, estudio de Pernette Lézine, del 30 de noviembre al 2 de diciembre, París 13º distrito
 2003 Diez visiones del espacio - Dix visions de l'espace (Pascal Bruandet, Pascal Catry, Paolo Santini, Marc Gerenton , Alain Jacomy, Brigitte Romaszko, Tchen Chiyao, Tégé, Madeleine Weber, Georges Zygel), Espacio Jean Legendre, Compiègne
 2008 Los jARTdines de Montagny - les jARTdins de Montagny , Montagny-en-Vexin

El periplo de exposiciones colectivas concluye el año 2011 con Cielo abierto 2 - Ciel ouvert 2 - celebrada a cielo abierto con obras de Laurence Granger y Adriana Wattel en el marco de las Invitaciones a artistas organizado por el Consejo Regional de Picardía , en Pontpoint , Oise

Portafolios y catálogos

 Portafolio Journal d'une exposition suite à la 4ème exposition de Jacob ou la persuasion consacrée aux sculpteurs Ballester, Gustin et Madeleine Weber  (Diario de una exposición con motivo de la cuarta exposición de Jacob o la persuasión consagrado a los escultores Ballester, Gustin y Madeleine Weber) , poemas, textos de Madeleine Weber y entrevista, 17 de abril de 1974
 Portafolio de Madeleine, sculptures, dessins suite à l'exposition, dessin explicatif et texte de Madeleine Weber , Galerie Charley Chevalier, 1977 Cartera de Madeleine, esculturas, dibujos siguiendo a la exposición, dibujo explicativo y texto « Sculpter dessiner écrire » (Esculpir dibujar escribir) por Madeleine Weberrecuperado de un diario de Jacob et la persuasion , Galería Charley Knight , 1977
 l'Espace est dehors et dedans ( El espacio es exterior e interior) Madeleine y Roland Weber con motivo de la exposición, Galería Charley Chevalier, 1980
 Catálogo Madeleine Weber, esculturas con motivo de la exposición « Espace courbe et verticalité » (curva el espacio y vertical), texto de Madeleine Weber, Galería Spiess, 1983
 Catálogo Madeleine Weber, Lumière et mouvement - Sculptures editado para la exposición de Noyon, textos de Barbara Sibille y Bernard Billa, 2006
 Catálogo Madeleine Weber, Veines & tracés editado con motivo de la exposición del Museo Antoine Vivenel de Compiègne , texto de Éric Blanchegorge y citas de Madeleine Weber, 2009

Notas y referencias

 Enlaces externos

Notas

Enlaces externos

Escultores de Francia del siglo XX
Escultores de Francia del siglo XXI
Escultores de Vietnam
Escultores de Picardía
Escultoras de Francia
Escultores de Francia en Vietnam
Nacidos en Ciudad Ho Chi Minh

Madeleine Weber


Al-Malik al-Mansur Salah ad-Din Muhammad (II.) ibn Haddschi (; * ca. 1347; † nach 1363) war von 1361 bis 1363 Sultan der Mamluken in Ägypten.

Da nach dem Sturz Sultan an-Nasir al-Hasans im März 1361 kein weiterer Sohn an-Nasir Muhammads (I.) mehr lebte, setzte der mächtige Emir Yalbugha einen von dessen Enkeln auf den Thron; Es handelte sich um Muhammad (II.), den damals etwa vierzehnjährigen Sohn Sultan al-Muzaffar Haddschis I.

Nur wenige Monate nach diesem Staatsstreich rebellierte Baydamur, der Vizeregent von Damaskus, gegen den Mörder Sultan al-Hasans, doch brach sein Aufstand angesichts des raschen Vormarsches von Yalbugha nach Syrien schnell in sich zusammen. Yalbugha gestattete Baydamur, sich nach Jerusalem – damals vor allem ein Rückzugsort für in Ungnade gefallene, aber harmlose politische Figuren – zurückzuziehen. Größere Probleme bereitete dem Atabak al-Asakir Yalbugha die Tatsache, dass sich sein Schützling, Sultan Muhammad II., trotz seiner Jugend bald als ausgesprochener Wüstling und nicht fügsam genug erwies. Darüber hinaus deutete die sadistische Behandlung seiner Konkubinen auf Geisteskrankheit hin. Aus diesem Grund setzte Yalbugha den Prinzen im Mai 1363 wieder ab, schickte ihn zurück in den Harem und erkor al-Aschraf Schaban zum neuen Sultan.

Literatur

 Robert Irwin: The Middle East in the Middle Ages. The Early Mamluk Sultanate 1250–1382. ACLS History E Book Project, New York NY 2008, ISBN 978-1-59740-466-2, S. 144.

Sultan (Ägypten)
Sultan (Damaskus)
Herrscher (14. Jahrhundert)
Bahri-Mamluk
Ägypter
Geboren im 14. Jahrhundert
Gestorben im 14. Jahrhundert
Mann

Al-Mansur Muhammad II.


Joan Llimona i Bruguera, né à Barcelone le  et mort dans cette même ville le , est un peintre moderniste espagnol.

Il est l'un des membres de la grande famille d'artistes des Llimona. Il est le frère de Josep Llimona et le père de Mercè et Núria Llimona.

Biographie
Joan Llimona étudie à l'École de la Llotja de Barcelone, dans le prestigieux atelier de Ramon Martí Alsina et d'Antoni Caba.

Sa œuvre est empreinte d'une grande religiosité, voire de mysticisme.

En 1893, il fonde avec son frère Josep, l'architecte Antoni Gaudí et les peintres Dionís Baixeras et Joaquim Bancells le Cercle Artistique de Sant Lluc

Il exécute également des oeuvres de peinture murale, inspiré par les travaux de Puvis de Chavannes de Jean-François Millet et du préraphaélisme britannique. On lui doit la coupole de l'abbaye de Montserrat.

Mort à Barcelone 1926, il repose au cimetière du Poblenou dans le caveau familial.

Son oeuvre est présente aujourd'hui dans le monde entier, comme en France au Musée d'Orsay.

Références

Liens externes

Peintre catalan
Naissance à Barcelone
Décès à Barcelone
Élève de l'école de la Llotja
Naissance en juin 1860
Décès en février 1926
Famille Llimona
Décès à 65 ans
Personnalité inhumée au cimetière du Poblenou

Joan Llimona


Carl August Thomsen (født 30. december 1834, død 25. september 1894) var en dansk kemiker og professor i kemi på Polyteknisk Læreanstalt. Han var bror til Julius Thomsen.

Thomsen tog polyteknisk eksamen i 1858, studerade derefter i udlandet. Han var perioden 1860–1863 Justermester i Hertugdømmet Slesvig, og i 1863 blev han ansat som assistent ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskoles kemiske laboratorium. I 1871 blev han docent i teknisk kemi ved Polyteknisk Læreanstalt, og kort før sin død blev han udnævnt til professor i samme fag.

Sammen med sin bror Julius grundlagde han Tidsskrift for Fysik og Kemi i 1862, og de udgav sammen tidsskriftet sammen til Augusts død.

Bibliografi
 Naturkræfterne i Menneskets Tjeneste (1865, andet oplag 1879)
 Forelæsninger over technisk Chemi (1883)

Eksterne henvisninger

Kemikere fra Danmark
Professorer fra Danmarks Tekniske Universitet
Danskere i 1800-tallet

August Thomsen (kemiker)


Høstutstillingen o Statens kunstutstilling (El Salón de Otoño o Exposición Nacional de Arte) es una exposición anual de arte en Oslo, Noruega. La exposición es la más grande de Noruega, el marcado de arte contemporáneo y se lleva a cabo cada otoño. Es organizado por Norske Billedkunstnere (los artistas visuales de Noruega). La exposición está organizada en una libre presentación. Den jurado nasjonale (El Jurado Nacional), que se encarga de la evaluación de los trabajos presentados, se compone de un técnico en cada una de las técnicas de pintura, escultura, gráfica, dibujo, textil, y otras técnicas.

La pintora noruega Helga Marie Ring Reusch expuso con frecuencia en el Høstutstillingen.

Referencias

Enlaces externos

Cultura de Noruega

Høstutstillingen


Jeffrey Lloyd Douglas (born June 8, 1971) is a Canadian actor and broadcaster, best known as the cohost of CBC Radio One's daily news program As It Happens from 2011 to 2019. He has hosted the mainland Nova Scotia afternoon show "Mainstreet" since June 2019.

Early life
Douglas was born in Truro, Nova Scotia. He obtained a Bachelor of Science degree from Dalhousie University in 1993.

Career
He first rose to prominence for his role as Joe Canada in Molson's ad The Rant.

As a presenter, Douglas has starred in the series Things That Move (History, NatGeo Canada), Working Over Time (History), and Ancestors in the Attic (History, Global). He hosted the 161 country-wide live broadcast of Jetman Live for National Geographic.

Douglas appeared as Professor Zachary in Discovery Kids' Strange Days at Blake Holsey High and as Cubby in The Famous Jett Jackson. He has received three Gemini nominations, and won the 2001 Kari Award for best performer in a television commercial.

On December 15, 2010, it was announced that Douglas would be joining Carol Off as a co-host of CBC Radio One's As It Happens, effective January 4, 2011. On April 17, 2019, he announced that he would be leaving in May 2019 to host the Mainstreet weekday afternoon show on CBHA-FM in Halifax in his home province of Nova Scotia.

In 2012, he starred as the owner of a juice bar in Mudpit. He had a short cameo in John Q, and appeared in a comedy sketch on Baroness von Sketch Show in 2018.

He was also co-host of season one of Canada's Smartest Person in 2014.

References

External links

1971 births
21st-century Canadian male actors
Male actors from Nova Scotia
Canadian male film actors
CBC Radio hosts
Living people
Male actors from Toronto
People from Truro, Nova Scotia
Canadian talk radio hosts

Jeff Douglas


Die Liste gibt den Fortschreibungsstand vom 23. Mai 2018 wieder und umfasst 32 Baudenkmäler.

Baudenkmäler nach Ortsteilen

Pähl

|}

Aidenried

|}

Hartschimmel

|}

Hochschloß

|}

Kerschlach

|}

Mitterfischen

|}

Vorderfischen

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Pähl

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Pahl
Baudenkmaler Pahl

Liste der Baudenkmäler in Pähl


اليمدا كانت الخطوط الجوية لـ جمهورية اليمن الديمقراطية الشعبية (جنوب اليمن)، ودمجت مع طيران اليمنية بعد الوحدة اليمنية.

معلومات الرموز

 رمزها في الاتحاد الدولي للنقل الجوي اياتا هو DYA
 رمزها في المنظمة الدولية للطيران المدني ICAO هو DY

تاريخ الشركة
تم تاسيس اليمدا عام في 1971 في عدن وبدات باستخدام طائرات Douglas DC-6 وde Havilland Canada Dash 7 وبوينغ 707 وامتدت خطوط الطيران للشركة إلى أفريقيا والشرق الأوسط وفي عام 1994 كانت معظم الطائرات في اسطول الشركة هي إيرباص إيه 310 وثم بعد توحيد اليمن عام 1990 تم دمج الشركة مع شركة الطيران في الشمال تحت مسمى الخطوط اليمنية وفي 1997 تم تغيير اسمها إلى شركة الخطوط الجوية اليمنية .

اسطول الشركة

 بوينغ 707:
 B707-023B
 B707-348C
 B707-336C
 B707-351C
 B707-369CF

 بوينغ 737:
 737-2R4C/Adv
 دوغلاس دي سي-6:
 دي هافيلاند كندا داش 7
 توبوليف تو 154:
 Tu-154B2
 Tu-154M
 توبوليف تو 154
 إيرباص إيه 310:
 A310-304

مراجع

وصلات خارجية
 Alyemda fleet information
 Timetables

أعضاء إياتا سابقون
تاريخ اليمن الجنوبي
شركات طيران أسست سنة 1971
شركات طيران انحلت في 1996
شركات طيران سابقة في جمهورية اليمن الديمقراطية الشعبية
شركات طيران سابقة في اليمن
شركات جنوبية يمنية أسست في 1971

اليمدا


Seyssel est un village de France partagé entre deux communes homonymes : Seyssel dans l'Ain et Seyssel en Haute-Savoie. Le Rhône qui traverse le village et sur lequel s'appuie la limite départementale actuelle constitue l'ancienne frontière entre le duché de Savoie du royaume de Sardaigne et le duché de Bourgogne de la Couronne de France. La situation est similaire au Pont-de-Beauvoisin (Isère/Savoie), à Saint-Pierre-d'Entremont (Isère/Savoie) ou encore à Saint-Gingolph (France/Suisse).

Géographie

Histoire

Références

Voir aussi

Village en France
Ville divisée
Ancienne commune dans l'Ain
Ancienne commune en Savoie
Genevois

Seyssel


1327 (MCCCXXVII) perşembe günü başlayan bir yıldır.

Olaylar
 25 Ocak - III. Edward, 14 yaşındayken İngiltere tahtına çıktı.
 14 Haziran - Güney Yutland ile Norveç arasında bir barış antlaşması imzalandı.
 Sâhib Ataoğulları Beyliği dağıldı (kuruluşu 1277).

Doğumlar
 30 Ekim - Andrew, Calabria dükü (ö. 1345)
 tarihi bilinmeyen
 Baldus de Ubaldis, İtalyan yargıç (ö. 1400)
 Philippe de Mézières, şövalye, şansölye, kral danışmanı (ö. 1405)

Ölümler
 21 Eylül - II. Edward, İngiltere kralı (d. 1284)
 26 Eylül - Cecco d'Ascoli, İtalyan hekim ve şair (d. 1257)
 tarihi bilinmeyen
 I. Konstantine, Bagrationi hanedanı mensubu, İmereti Krallığı kralı
 El-Dimeşkî, Orta Çağ Arap coğrafyacısı (d. 1256)
 Emir Çoban, İlhanlı emiri

1327


Hummel may refer to:

People
 Hummel (surname), origin and list of people with the surname Hummel

Companies
 Hummel International, a Denmark-based sporting goods and apparel company
 Hummel figurines
 Hummel Aviation, American aircraft manufacturer based in Bryan, Ohio
 Hummel Ultracruiser, an American amateur-built aircraft
 Hummel Bird, an American amateur-built aircraft

Geography
 Lordship of Hummel, historic landscape zone, now in Silesia, Poland
 Hummel Field, a public use airport in Middlesex County, Virginia, United States
 Hummel, Kentucky, a community in the United States
 Mount Hummel, a summit of Grant Island, off the coast of Marie Byrd Land, Antarctica
 Hümmel, municipality in the district of Ahrweiler, in Rhineland-Palatinate, Germany

Other
 Hummels, an alien species in the Ron Goulart novel Shaggy Planet
 Hummel (instrument), a musical instrument
 Siebel Si 202 Hummel, a German light sportsplane of the late 1930s
 Hummel, a male morph of red deer with no antlers, also known as a nott
 Hummel, a name for dehulled barley grain; the process was called hummelling and mechanical devices used for this process were originally known as barley hummellers (now called hullers)
 Hummel (vehicle), a German self-propelled artillery vehicle used in World War II

See also
 Mats Hummels (born 1988), German footballer
 Hummels Wharf, Pennsylvania
 Hummelstown, Pennsylvania, a town named after its founders, Frederick and Rosina Hummel

Hummel


Troels Peter Lybecker (født 12. september 1931 i København, død 12. september 2020 på Frederiksberg) var en dansk maler og billedhugger, tegner og grafiker.

Kunstnerisk uddannelse og virke.
 1950-53: De Tekniske Selskabers Skoler. Oplæg til akademiet hos malerinde Bizzie Høyer og billedhugger Luchow Nielsen.
 1953-61: Kunstakademiets Billedhuggerskoler hos Johannes Bjerg og Mogens Bøggild.
 1958: Kunstakademiets guldmedalje for relief af operationsscene hugget i fransk sandsten. Relieffet er senere skænket til Bispebjerg Hospital, hvor også gipsafstøbning er ophængt.

Præmieret udkast til Knud Rasmussen-monumentet på Strandvejen.

I uddannelsestiden studierejser til Italien, Tyrkiet og Grækenland med ophold på  det græske kunstakademis atelierer i Delphi og Rhodos by. Tegninger og lerskupturer herfra er i privat eje og hos Troels.

Efter afgang fra Akademiet i 1961 fortsat job som underviser i keramik i Vesterbro Ungdomsgård under KKA samt i AOF regi.

1960erne: Arbejde med skulpturel udformning af møbler og lamper. Førstnævnte i polyetherskum kom i produktion,  blev udstillet i Ottobeuren og MøbelMart i Bella Center og solgt i Danmark, Norge og Sverige. Billedmateriale opbevares i Designmuseum Danmark. Samme sted er et eksemplar af omklædningsbadekåbe fra samme periode. Den blev også sat i produktion.

1970erne: Portrættegning,maleri og modellering, hovedsageligt på bestilling fra private.

Gæsteunderviser på Akademiets Konservatorskole i disciplinen heliografi.

1978-2013: Interessen for portrættegning tager fart.

Gæster på Frederiksbergs værtshuse bliver modeller, skuespillere og  menigmand tegnes. Et par politikere sidder også model.

Nyhavns værtshuse inddrages hurtigt.Da de gamle værtshuse er en saga blot vides kun, at der kan ses portrætter fra perioden på Café Brooklyn

Minefeltets værtshuse kommer til. Arbejderne er at se på flere af dem, ikke mindst på Hviids Vinstue, Skindbuksen, Café Nick og Toga.

Skindbuksens Miljøpris og vinmærkat 1985 – ses på Skindbuksen.

Bronzebuste af maleren Svend Aage Tauscher på Kunsthallen Nikolajs sydvestlige hjørne 1988, i lille format på Skindbuksen.

Oliemaleri "De 9 Muser" til Skindbuksen. Originalen solgt videre til privatperson, nu som plakat i loftet på Skindbuksen. Samme sted maleri af Poul Girotti (Valentino) og Charles Flindt samt tegnede portrætter af stamkunder.

Portrætmalerier  af Egon Weidekamp, Bodil Jensen, Peter Martinussen på Københavns Rådhus 1990erne.

Maleri af stabstambur Jan Jerichau 1991 på Hviids Vinstue.

Portrætmalerier af to borgmestre til Ledøje-Smørum Kommune 1990.

Frederiksberg Julemærke 1992, linoleumssnit.

Adskillige portrætter af privatpersoner er i privat eje og hos Troels, fra miljøet portrætmaleri af Sven Møller Andersen.

Portrættegning på Hviids Vinstue og bronzebuste på Københavnercaféen af bokser Jørgen Gamle Hansen.

Borgmesterportræt til Aabenraa Kommune 2006

Glaseret lerskulptur af lam til restaurant Hvide Lam 2007.

Bronzebuste af professor Tribini til Dyrehavsbakken 2008.

Portræt af byhistoriker Bent Zinglersen på mindeplade opsat på Café Nick 2008.

Skulpturer i ler, gips og bronze, siddende pige, børnebuster, heksen fra Fyrtøjet, heksen og soldaten i bronzerelief  i privateje.

Tegnede og malede portrætter efter bestilling og på Minefeltets værtshuse.

Bemalet gipsrelief efter forsvundet forbillede til baren "Musen og Elefanten" 2013.

Udstillinger
Charlottenborgs Forårsudstilling 1958 guldmedaljearbejdet

   -"-                            -"-                       1961-62 skulpturer i rødler, udført i Delphi.

Århus Kunstbygning, Muskelsvindfonden 1977.

Nikolaj Udstillingsbygning (BKF) 1979 og 1981.

Frederiksberg Hovedbibliotek 1980.

Nyhavnskroen 1982.

Kunstforeningen Limfjorden 1980/82/84.

Galleri Marius 1984.

Weekend Galleriet 1987.

Rosenborg Bodega 1989.

Kongens Have (DBS) 1989.

Ledøje-Smørum Rådhus 1990.

Teknisk Skole på Frederiksberg 1995.

Trinitatis: Kong Alkohols ansigter 2001.

Nikolaj Kunsthal: "Kunsten i Minefeltet", 2017/18.

Stipendier og legater
 Hakon Thorsens Diplom 1953.
 Even Nielsen 1959.
 C.C. Hall 1961.
 Akademiets Rejsestipendium 1960.
 Stipendium til ophold på San Cataldo 1977.
 Skindbuksens Miljøpris 1985
 Hvassfondens rejselegat 1992.

Medlem af Billedkunstnerforbundet (BKF), Dansk Billedhuggersamfund (DBS)og Kunstnersamfundet.

Eksterne henvisninger

 Billedkunsternes Forbund http://kunstnerportal.bkf.dk/troelspeter-lybecker
 Dansk Billedhuggersamfund https://skulpturelt.wordpress.com/2013/12/11/troels-lybecker/

Kunstnere fra Danmark

Troels Lybecker


Ant-Man i Wasp: Kvantumanija američki je dramski film iz 2023. redatelja Peytona Reeda.
Temeljen na dva istoimena lika Marvel Comicsa, Ant-Man i Hank Pym, ujedno nastavak filma Ant-Man i Wasp (2018.) i  tridesetiprvi film u Marvel Cinematic Universeu, prvi u takozvanoj fazi 5.

Radnja
Nakon događaja u filmu Osvetnici: Završnica, Scott Lang i Hope van Dyne, zajedno sa Scottovom kćeri Cassie Lang i Hopeinim roditeljima, Henry "Hank" Pym i Janet van Dyne, slučajno su se našli zarobljeni u kvantnom području i morat će se suočiti s novim neprijateljem, Kangom Osvajačem.

Glumačka postava

 Paul Rudd kao Scott Lang / Ant-Man
 Evangeline Lilly kao Hope van Dyne / Wasp
 Jonathan Majors kao Kang Osvajač
 Michelle Pfeiffer kao Janet van Dyne
 Michael Douglas kao Henry "Hank" Pym
 Kathryn Newton kao Cassie Lang
 David Dastmalchian kao Veb
 William Jackson Harper kao Quaz
 Katy O'Brian kao Jentorra
 Bill Murray kao Lord Krylar

Produkcija

Razvoj
U srpnju 2018., neposredno prije objavljivanja Ant-Mana i Waspa, redateljica Peyton Reed izrazila je interes za režiju trećeg filma s Ant-Manom i Waspom u glavnim ulogama, otkrivajući da je Marvel Studios također zainteresiran za projekt. Snimanje filma najavljeno je u studenom 2019., kada je Reed potpisao ugovor kao redatelj, i potvrđeni su povrati iz prethodnih filmova Paula Rudda kao Scott Lang/Ant-Man, Evangeline Lilly kao Hope van Dyne/Wasp, i Michaela Douglasa kao Henry "Hank" Pym. Jeff Loveness angažiran je da napiše scenarij na kojem je počeo raditi u travnju 2020.

Predprodukcija
U rujnu 2020. godine Jonathan Majors najavljen je kao negativac Kang Osvajač, a u prosincu Michelle Pfeiffer potvrdila je svoj povratak kao Janet van Dyne. Istog mjeseca Kevin Feige otkrio je službeni naslov filma, Ant-Man and the Wasp: Quantumania, potvrđujući povratak Rudda, Lilly, Douglasa, Pfeiffera i uloge majora, te najavljujući da se Kathryn Newton pridružila glumačkoj postavi kao Cassie Lang. Krajem prosinca 2020. scenarist Jeff Loveness otkrio je da je isporučio prvi nacrt scenarija.

Snimanje
Turski ministar kulture i turizma objavio je 4. veljače 2021. da je snimanje započelo u regiji Kapadocija, dok je glavno snimanje započelo 26. srpnja 2021. u Studiju Pinewood u Engleskoj i završilo 23. studenoga 2021. U listopadu 2021. godine Bill Murray otkrio je da je snimio nekoliko scena za film.

Postprodukcija
U rujnu 2022. objavljeno je da će se Randall Park vratiti iz prethodnog Ant-Manovog filma, ponovno kao Jimmy Woo, dok je u studenom potvrđen i povratak Davida Dastmalchiana, ali u drugoj ulozi, kao Veb. U siječnju 2023. otkrivene su uloge Billa Murraya, Williama Jacksona Harpera, Katy O'Brian, koji glume Lorda Krylara, Quaza, Jentorru i Coreyja Stolla kao MODOK-a.

Glazba
Glazbu za film skladao je Christophe Beck, koji je skladao soundtrackove za dva prethodna filma Ant-Mana.

Promocija
Prvi najavni trailer za premijerno je prikazan na San Diego Comic-Con International 2022., a objavljen je na internetu 24. listopada 2022., dok je službeni trailer objavljen 10. siječnja 2023.

Distribucija
Prvotno film je zakazan za 17. veljače 2023., a zatim 28. srpnja, datum izlaska filma ponovno je vraćen na 17. veljače 2023. u Sjedinjenim Državama.  U Hrvatskoj film izlazi dan ranije, 16. veljače 2023.

Izvori

Marvel Cinematic Universe filmovi
Američki filmovi 2020-ih
Akcijski filmovi
Pustolovni filmovi
Znanstvenofantastični filmovi

Ant-Man i Wasp: Kvantumanija