Orient Thai Airlines Co., Ltd. was an airline with its head office in Khlong Toei, Bangkok, Thailand. It operated charter and scheduled services in Southeast Asia and was based at Don Mueang International Airport. On 9 October 2018, the airline ceased all operations.

History
Orient Thai Airlines and its now-defunct wholly owned domestic carrier One-Two-GO Airlines are the only Thai airlines to bear a royal seal, made possible by the owner's, Udom Tantiprasonchai, close relationship with the King of Thailand, based on Mr. Tantiprasongchai's history of breaking traditional commercial barriers for Thailand. Prior to their current location, Orient Thai and its subsidiary One-Two-GO were headquartered in Don Mueang District, Bangkok.

On 22 July 2008, shortly after the crash of One-Two-GO Airlines Flight 269 in Phuket which killed 89 people, and after the Internet publication of illegally excessive work hours and check ride fraud, Orient Thai and One-Two-GO were ordered to suspend service for 56 days.

On 22 September 2010, Orient Thai took delivery of its first Boeing 747-400 aircraft, previously registered as N548MD, and arrived at the Orient Thai base as HS-STC. In November 2015, Orient Thai Airways signed a contract with the Amadeus IT Group to be listed in Global Distribution Systems for the first time.

In early May 2016, the airline was sanctioned for the second time within a few weeks by the Civil Aviation Administration of China after violating regulations. In September 2017, Orient Thai Airlines temporarily suspended all operations. In December 2017, it resumed services after completing re-certification with the Thai aviation authorities.

By end of July 2018, Orient Thai Airlines suspended all operations and entered a restructuring process. The airline later ceased operations and filed for bankruptcy in October 2018. On 5 January 2021, Royal Gazette published an announcement declaring Orient Thai Airlines bankrupt and ordering the Legal Execution Department to seize its remaining assets to pay its debtors. Two weeks later, the founder of the airline died at age 66.

Destinations
As of November 2017, Orient Thai Airlines served the following scheduled destinations:

Thailand
Bangkok – Don Mueang International Airport (base)

People's Republic of China
Changsha – Changsha Huanghua International Airport
Nanchang – Nanchang Changbei International Airport
Shanghai – Shanghai Pudong International Airport

Australia
Brisbane - Brisbane Airport

Fleet

Final fleet

Before the airline suspended all operations, the Orient Thai Airlines fleet consisted of the following aircraft:

Retired aircraft

During its history, Orient Thai Airlines operated a wide range of pre-owned aircraft including most variants of the Boeing 747:

Incidents and accidents
September 2004, an Orient Thai 747 mistakenly flew within 200 meters of Japan's Tokyo Tower over the heart of downtown Tokyo.

31 July 2013, a chartered Orient Thai 737-400 operating as OX833 made an emergency landing at Surat Thani International Airport, carrying Chinese passengers from Shenzhen to Phuket. None of the 130 passengers and nine crew was injured.

References

External links

Official website

Defunct airlines of Thailand
Airlines established in 1995
Airlines disestablished in 2018
2018 disestablishments in Thailand
Companies based in Bangkok
Thai companies established in 1995

Orient Thai Airlines


Niels Wulfsberg (* 29. August 1775 in Tønsberg, Vestfold; † 25. Juni 1852 in Drammen, Buskerud) war ein norwegischer Pfarrer, Herausgeber und Zeitungsredakteur.

Leben
Seine Eltern waren Jacob Wulfsberg (1751–1826) und dessen Frau Inger Helvig Seeberg (1752–97). Er wuchs bei seinem Onkel in Åmot auf und hat das examen artium 1796 abgelegt. Danach studierte er Theologie in Kopenhagen. Im November 1801 wurde er als dritter Priester des Osloer Doms ernannt. 1802 eröffnete er eine Verlagsbuchhandlung in Oslo.
Im Herbst 1807 publizierte er 43 Heften des Periodikums "Efterretninger og Opmuntringer angaaende de nærværende Krigsbegivenheder" – ein Vorläufer der Zeitung Tiden. Diese erschien erstmals am 28. Januar 1808, ihre Tendenz war monarchistisch und sezessionistisch.

Um den Auseinandersetzungen über die Verfassungsverhandlungen Eidsvoll zu fördern, gab er das "Journal for Rigsforfatning, Lovgivning og Politie" heraus. Wulfsberg hatte einen schlechten Ruf als Redakteur: man hielt ihn für korrupt und unterwürfig. Im Jahre 1815 gründete Wulfsberg zusammen mit Christian Døderlein eine neue schwedenfreundliche Zeitung, "Den norske Rigstidende". Nach seiner Rückkehr von Stockholm gab er die Zeitung Morgenbladet heraus – sie war die erste Tageszeitung Norwegens. Im Jahre 1823 wurde Wulfsberg krank und wollte sich in Drammen erholen. Dort hat er die Zeitung Tiden nochmals herausgegeben. Sie wird immer noch unter dem Namen Drammens Tidende publiziert. Wulfsberg starb in der Stadt am 25. Juni 1852.

Literatur
Rune Ottosen: Niels Wulfsberg. In: Norsk biografisk leksikon (NBL). Band 10, Kunnskapsforlaget, Oslo 2005.
Yngvar Hauge: Morgenbladets historie. Bd I: 1819–1854. Morgenbladets forlag, Oslo 1963.

Herausgeber
Norweger
Geboren 1775
Gestorben 1852
Mann

Niels Wulfsberg


Synthetic oil is a lubricant consisting of chemical compounds that are artificially modified or synthesised.  Synthetic lubricants can be manufactured using chemically modified petroleum components rather than whole crude oil, but can also be synthesized from other raw materials. The base material, however, is still overwhelmingly crude oil that is distilled and then modified physically and chemically. The actual synthesis process and composition of additives is generally a commercial trade secret and will vary among producers.

Synthetic oil is used as a substitute for petroleum-refined oils when operating in extreme temperature. Aircraft jet engines, for example, require the use of synthetic oils, whereas aircraft piston engines do not. Synthetic oils are also used in metal stamping to provide environmental and other benefits when compared to conventional petroleum and animal-fat based products. These products are also referred to as "non-oil" or "oil free".

Types

Full
Some synthetic oils are made from Group III base stock, some from Group IV while other synthetic oils may be a blend of the two. Mobil sued Castrol and Castrol prevailed in showing that their Group III base stock oil was changed enough that it qualified as full synthetic. Since then American Petroleum Institute (API) has removed all references to synthetic in their documentation regarding standards. "Full synthetic" is a marketing term and is not a measurable quality.

Group IV: PAO
Poly-alpha-olefin (poly-α-olefin, PAO) is a non-polar polymer made by polymerizing an alpha-olefin. They are designated at API Group IV and are a 100% synthetic chemical compound. It is a specific type of olefin (organic) that is used as a base stock in the production of most synthetic lubricants. An alpha-olefin (or α-olefin) is an alkene where the carbon-carbon double bond starts at the α-carbon atom, i.e. the double bond is between the #1 and #2 carbons in the molecule.

Group V: Other synthetics
Group V base oils are defined by API as any other type of oil other than mineral oils or PAO lubricants.

Esters are the most famous synthetics in Group V, which are 100% synthetic chemical compounds consisting of a carbonyl adjacent to an ether linkage. They are derived by reacting an oxoacid with a hydroxyl compound such as an alcohol or phenol. Esters are usually derived from an inorganic acid or organic acid in which at least one -OH (hydroxyl) group is replaced by an -O-alkyl (alkoxy) group, most commonly from carboxylic acids and alcohols. That is to say, esters are formed by condensing an acid with an alcohol.

Many chemically different "esters" due to their polarity and usually excellent lubricity are used for various reasons as either "additives" or "base stocks" for lubricants.

Polyalkylene glycol (PAG) synthetic oil

Industrial PAG

The terms polyalkylene glycol and polyglycol are used interchangeably.

Synthetic lubricants are about 4% of the lubricants market. PAGs are about 24% of the synthetic lubricants market.

Ethylene is the basic raw material used to make the synthetic lubricant polyglycols oils. When ethylene and propylene react with oxygen we obtain ethylene oxide (EO) and propylene oxide (PO), from which the polyalkylene glycols are produced by means of polymerization. Polyalkylene glycols are usually made by combining ethylene oxide and/or propylene oxide with an alcohol or water.

The mixing ratio between EO and PO, plus the oxygen bonded in the chemical structure, crucially affect the behavior of polyglycols. The gear industry predominantly uses polyglycols with an EO/PO ratio of 50:50 to 60:40, which exhibit very similar behavior. The polyglycols featuring this composition are also generally referred to as water soluble polyglycols.

Polyalkylene glycol base oils are formed by reacting an alcohol with one or more alkylene oxides: Propylene oxide provides water insolubility, Ethylene oxide provides water solubility.

PAG properties
PAGs offer properties that include: high lubricity, polarity, low traction properties, high viscosity index, controlled quenching speeds, good temperature stability and low wear. They are available in both water soluble and insoluble forms.

PAG uses

PAGs are commonly used in quenching fluids, metalworking fluids, gear oils, chain oils, food-grade lubricants and as lubricants in HFC type hydraulics and gas compressor equipment.  PAG lubricants are used by the two largest U.S. air compressor OEMs in rotary screw air compressors. PAG oils of different viscosity grades (usually either ISO VG 46 or ISO VG 100) are often used as compressor lubricants for automotive air conditioning systems employing low global warming potential refrigerants.

PAG advantages

PAGs are available in a wide range of viscosity grades and additive packages for a variety of uses. Some PAGs properties such as water solubility are not commonly provided by other synthetic lubricants, such as polyalphaolefins (PAO).

PAGs prevent sludge and varnish from developing at high temperatures. PAGs have viscosity indexes that are higher than PAOs.

In large gears, PAG lubricant yielded lower friction than PAO lubricant.

PAG oils are polar, which means that an oil film easily develops upon all moving metal parts, reducing startup wear.

PAGs can be highly biodegradable, particularly the water soluble PAGs.

PAGs perform better than in extreme weather condition.

PAG disadvantages
PAGs are not compatible with mineral oils, most seals, paints, varnishes.

Synthetic oil is more expensive than mineral oils.

PAG seal compatibility
PAG is usually compatible with fluorocarbon-based fluoroelastomer materials and vinyl methyl silicone (VMQ) silicone rubber.

PAG acts as a solvent and dissolves and removes the mineral grease which causes slower motions, air leaks, and can stop 4-way valves from operating.

Natural rubber, Buna-N, and most regular seals are incompatible with PAG oils, especially seals coated in mineral grease. PAG oils can cause seals to shrink or swell, thus causing severe leakage or seizure of the seal. Pneumatic air cylinders and 4-ways valves commonly use Buna-N rubber seals that are coated in mineral grease.

Semi-synthetic oil
Semi-synthetic oils (also called "synthetic blends") are a mixture of mineral oil and synthetic oil, which are engineered to have many of the benefits of full synthetic oil without the cost. Motul introduced the first semi-synthetic motor oil in 1966.

Lubricants that have synthetic base stocks even lower than 30% but with high-performance additives consisting of esters can also be considered synthetic lubricants. In general, the ratio of the synthetic base stock is used to define commodity codes among the customs declarations for tax purposes.

Other base stocks help semi-synthetic lubricants
API Group II- and API Group III-type base stocks help to formulate more economic-type semi-synthetic lubricants. API Group I-, II-, II+-, and III-type mineral-base oil stocks are widely used in combination with additive packages, performance packages, and ester and/or API Group IV poly-alpha-olefins in order to formulate semi-synthetic-based lubricants. API Group III base oils are sometimes considered fully synthetic, but they are still classified as highest-top-level mineral-base stocks. A synthetic or synthesized material is one that is produced by combining or building individual units into a unified entity. Synthetic base stocks as described above are man-made and tailored to have a controlled molecular structure with predictable properties, unlike mineral base oils, which are complex mixtures of naturally occurring hydrocarbons and paraffins.

Performance of synthetic oil
The advantages of using synthetic motor oils include better low- and high-temperature viscosity performance at service temperature extremes, better (higher) Viscosity Index (VI), and chemical and shear stability.  This also helps in decreasing the loss due to evaporation. It is resistant to oxidation, thermal breakdown, oil sludge problems and provides extended drain intervals, with the environmental benefit of less used oil waste generated. It provides better lubrication in extreme cold conditions. The use of synthetic oils promises a longer engine life with superior protection against "ash" and other deposit formation in engine hot spots (in particular in turbochargers and superchargers) for less oil burn-off and reduced chances of damaging oil passageway clogging. The performance of automobiles is improved as net increase in horsepower and torque due to less internal drag on engine. Moreover, it can improve fuel efficiency -  1.8% to 5% has been documented in fleet tests.

However, synthetic motor oils are substantially more expensive (per volume) than mineral oils and have potential decomposition problems in certain chemical environments (predominantly in industrial use).

See also

 PTT Public Company Limited
 TotalEnergies
 Amsoil
 Castrol
 ENEOS
 ENOC
 Fischer–Tropsch process
 Idemitsu Kosan
 Liqui Moly
 Mobil 1
 Valvoline
 Shell
 Fuchs Petrolub
 Motul
 Pennzoil
 Petro-Canada
 Quaker State
 Red Line Oil
 Royal Purple
 Schaeffer Oil
 Silver State
 Synthetic fuel

References

Motor oils
Non-petroleum based lubricants
Tribology

Synthetic oil


Uma bomba de propano é um tipo de dispositivo explosivo improvisado que utiliza cilindros de gás engarrafado disponíveis comercialmente, uma espécie de BLEVE. Os dispositivos foram usados em ataques terroristas e em planos de bombardeios escolares.

Um incidente notável em que uma bomba de propano foi usada foi durante o massacre de Columbine High School, no qual os dois assaltantes Eric Harris e Dylan Klebold pretendiam matar estudantes na cafeteria da escola usando tanques de propano equipados com dispositivos de cronometragem. As bombas não detonaram.

Descrição
Muitas vezes, as bombas de propano são feitas de forma grosseira, envolvendo a fiação de um dispositivo no(s) tanque(s) de propano ajustado para um temporizador ou detonação remota. O gás em expansão do propano inflamado rompe a casca do tanque e causa a explosão, semelhante aos fundamentos de uma bomba de panela de pressão ou de uma bomba caseira.

História

1980–1999
Os bombardeios de quartéis de Beirute em 1983 mataram 305 soldados de paz americanos e franceses durante a Guerra Civil Libanesa com dois caminhões-bomba. O mecanismo explosivo era um dispositivo aprimorado a gás consistindo de butano comprimido em latas empregadas com tetranitrato de pentaeritritol para criar um explosivo combustível-ar. A bomba foi carregada em uma camada de concreto coberta com uma placa de mármore para direcionar a explosão para cima. Apesar da falta de sofisticação e ampla disponibilidade de seus componentes, um dispositivo aprimorado a gás pode ser uma arma letal. Esses dispositivos eram semelhantes a armas ar-combustível ou termobáricas, explicando a grande explosão e os danos.

Em 1994, o Hamas assumiu a responsabilidade por um carro em Israel cheio de pregos e gás propano que explodiu, matando o motorista e sete pessoas em um ponto de ônibus.

Durante o massacre de Columbine High School, Harris e Klebold plantaram dois  bombas de propano no refeitório da escola. O plano era matar o maior número possível de estudantes nas explosões e abater os sobreviventes quando eles tentassem fugir. Ambas as bombas não detonaram, então os dois alunos abriram fogo mesmo assim, matando 12 alunos e 1 professor e ferindo outros 21 antes de ambos cometerem suicídio. Mais  bomba de propano foi encontrada ao sul da escola, presumivelmente como um dispositivo de diversão para a polícia. Outros tanques de propano foram encontrados em seus carros, para serem usados como carros-bomba.

2000–2009
O atentado à sinagoga de Ghriba envolveu um caminhão carregado com tanques de propano detonando com seu motorista do lado de fora de uma sinagoga judaica na Tunísia, matando 16 e ferindo 26. O ataque foi financiado pela Al-Qaeda, organizado por Khalid Sheikh Mohammed.

Durante o ataque ao Aeroporto Internacional de Glasgow em 2007, um Jeep Cherokee carregado com tanques de propano colidiu com a entrada do Aeroporto Internacional de Glasgow, Escócia. Os agressores parecem ter sido muçulmanos não afiliados a qualquer organização que estavam descontentes com a Guerra ao Terror que está ocorrendo no Oriente Médio.

2010–presente
A tentativa de atentado com carro-bomba da Times Square em 2010 foi uma tentativa de ataque terrorista usando tanques de propano em um carro-bomba improvisado. O perpetrador Faisal Shahzad admitiu que havia treinado em um campo de treinamento terrorista paquistanês antes do ataque, e disse que queria vingança contra os Estados Unidos por ataques de drones no Paquistão.

O atentado à escola de Brindisi em 2012 matou uma estudante de 16 anos e feriu outras cinco. Foi originalmente atribuído à máfia, mas o homem-bomba confesso não revelou nenhum motivo convincente.

Em novembro de 2012, em Vancouver, uma bomba de propano foi encontrada em uma pista elevada do SkyTrain, junto com um segundo dispositivo. Um passageiro tinha visto uma lata vermelha na pista que parecia pequenos tanques de propano com tiras e fios. Vasilhas do tamanho de um extintor de incêndio foram anexadas a um dispositivo explosivo.

James Lee, armado com duas pistolas de partida, uma bomba caseira, quatro tanques de propano e um tanque de oxigênio, fez três pessoas reféns durante a crise de reféns da sede da Discovery Communications, mas Lee foi morto a tiros pela polícia. Acreditava-se que o motivo de Lee estava fundamentado no ativismo ambiental.

Em 2016, uma adolescente muçulmana francesa foi presa depois de tentar acender tanques de propano em seu carro do lado de fora da Catedral de Notre Dame, em Paris.

Em 2017, um show de Allah-Las em Roterdã foi cancelado depois que a polícia espanhola, investigando os ataques de Barcelona, alertou a polícia holandesa de um plano para bombardear o show. Uma van branca contendo 100 botijões de butano foi encontrada perto do show.

Em 2018, em Melbourne, na Austrália, um terrorista somali acendeu tanques de propano em seu carro antes de esfaquear três civis e tentar matar policiais.

Notas

Artefatos explosivos improvisados

Bomba de propano


Kup Hrvatske u ragbiju za 2016. godinu je osvojila Nada iz Splita.

Rezultati

Četvrtzavršnica

Poluzavršnica

Završnica

Poveznice
 Prvenstvo Hrvatske 2016./17.

Izvori
 rugby.hr, Kup Hrvatske u ragbiju 2016., pristupljeno 11. prosinca 2016.
 rugby.hr, Kup Hrvatske u ragbiju 2016., arhiva , pristupljeno 6. travnja 2018.
 rugby.hr, U subotu polufinalni susreti Kupa Hrvatske, objavljeno 23. studenog 2016., pristupljeno 11. prosinca 2016.
 rugby.hr, Nada i Makarska u finalu Kupa Hrvatske, objavljeno 30. studenog 2016., pristupljeno 11. prosinca 2016.
 rugby.hr, Makarska i Nada u borbi za Kup Hrvatske , objavljeno 30. studenog 2016., pristupljeno 11. prosinca 2016.
 rugby.hr, Nada osvojila Kup Hrvatske, objavljeno 4. prosinca 2016., pristupljeno 11. prosinca 2016.

2016

Kup Hrvatske u ragbiju 2016.


Jules Leclercq, né à Bruxelles le  et mort à Schaerbeek le , est un juriste, magistrat, conseiller à la Cour d'appel de Bruxelles, géographe et voyageur belge.

Biographie
Jules Leclercq, à côté de sa carrière judiciaire, est un grand voyageur et un géographe. Il est président de la Société royale de géographie de Belgique. Il est également un des fondateurs de la Revue générale ainsi que de la Revue bibliographique.

Jules Leclercq publie de nombreux récits de ses pérégrinations à travers les cinq continents où « l'on voyage avec un artiste chez qui le souci de l'observation exacte n'étouffe pas le sentiment poétique ».

Jules Leclercq est le fils d'Augustin Leclercq (1811-1910), originaire d'Arquennes, un marbrier qui a fait fortune dans le pavage des rues et qui a acquis à Kortenberg le 24 juillet 1879 la villa "La Chênée" de style Renaissance italienne, œuvre de l'architecte Jean-Pierre Cluysenaar. Jules Leclercq, qui en a fait sa maison de campagne, vient y habiter définitivement avec son épouse après sa retraite de magistrat.

Jules Leclercq épouse en 1876 Marie-Louise-Juliette Du Bost, née en 1857. Celle-ci est la sœur du baron Édouard Du Bost (1855–1945), notaire du roi et président du Sénat.

Publications
 Le Caucase glacé, 1881.
 La terre des merveilles, 1886.
 De Mogador à Biskra, 1882.
 Un été en Amérique, 1877.
 Voyage au Mont Ararat, 1892.
 La Finlande aux mille lacs, 1914.

Bibliographie
 Eugène De Seyn, Dictionnaire biographique des sciences, des lettres et des arts en Belgique Bruxelles, tome II, 1936, .

Notes

Liens externes

 Jules Leclercq, écrivain, géographe.
 Jules Leclercq, géographe.
 Christiaan Janssens, "La Chênée" (concerne la propriété à Kortenberg de Jules Leclercq. Lire en ligne).

Géographe belge du XIXe siècle
Géographe belge du XXe siècle
Juriste belge du XIXe siècle
Juriste belge du XXe siècle
Voyageur
Naissance en décembre 1848
Décès en janvier 1928
Décès à 79 ans

Jules Leclercq (géographe)


Das Rathaus in Fränkisch-Crumbach (auch Ehemaliges Pretlack'sches Palais) ist ein Rathaus in einem früheren Adelssitz im Odenwaldkreis in Hessen.

Geschichte
Das Gebäude wurde 1719 als Pretlack'sches Palais vom hessen-darmstädtischen General Johann Rudolf Victor von Pretlack erbaut. Zuvor befand sich hier ein Haus der Familien von Haxthausen und Bernstorff. Ein Doppelwappen von einem Portalschlussstein wurde auf der Südseite eingemauert. Weiterhin ließ Pretlack zum Bau Abbruchmaterial von der Burg Rodenstein verwenden.

Um 1802 wurde das Gebäude größtenteils erneuert. Seit 1860 befindet es sich in Gemeindebesitz. Zunächst diente es als Schule, zeitweise auch als Post. Seit 1968 befindet sich darin das Rathaus der Gemeinde Fränkisch-Crumbach.

Anlage

Bei dem ehemaligen Pretlack'schen Palais handelt es sich um einen vierzehnachsigen, langgestreckten Steinbau mit Walmdach. Das Gebäude hat in jüngerer Zeit viel von seiner Ästhetik verloren durch den Einbau von Vollglasfenstern. Ehemals gehörte zum Gebäude ein weitläufiger Park mit See von 22 Morgen Größe. Er wurde im 19. Jahrhundert parzelliert und verkauft, an den Park erinnert noch der Straßenname "Allee". An die Familie von Pretlack erinnert die benachbarte Pretlackstraße.

Literatur
 Hans Teubner und Sonja Bonin: Kulturdenkmäler in Hessen. Odenwaldkreis. Herausgegeben vom Landesamt für Denkmalpflege Hessen, Vieweg, Braunschweig/Wiesbaden 1998 (Denkmaltopographie Bundesrepublik Deutschland), ISBN 3-528-06242-8, S. 330f.

Weblinks

Frankisch-Crumbach
Herrenhaus in Hessen
Barockbauwerk in Hessen
Bauwerk in Fränkisch-Crumbach
Kulturdenkmal in Fränkisch-Crumbach
Erbaut in den 1710er Jahren
Wohngebäude im Odenwaldkreis

Rathaus (Fränkisch-Crumbach)


Varianta de ocolire a municipiului Arad sau Varianta de ocolire vest a municipiului Arad (în ) este o autostradă care servește drept variantă de ocolire în partea de vest a municipiului românesc Arad. Varianta de ocolire poartă indicativul rutier VO Arad și este alcătuită din două segmente de autostrăzi: un segment al autostrăzii A1 în partea de sud și un segment al autostrăzii A11 în partea de nord.

Dată fiind apropierea de oraș, varianta de ocolire a municipiului Arad este concepută ca o autostradă urbană, cu noduri rutiere dese și curbe având raze de proiectare mai mici. Din acest motiv, viteza maximă admisă pe acest tronson de autostradă este de 100 km/h. Tot drept urmare a planificării ca autostradă urbană, varianta de ocolire este iluminată pe toți cei 12,5 kilometri ai săi.

Descriere
Varianta de ocolire a municipiului Arad începe în partea de sud a orașului, ca o continuare a autostrăzii A1 dinspre Timișoara, la kilometrul rutier 536 (fostul kilometru de proiectare 12+250), în zona intersecției A1 cu drumul național DN69 (E671). Aici, la fostul kilometru de proiectare 12+036, este construit nodul rutier Arad Sud, care permite conexiunea cu DN69 și accesul în Arad prin partea de sud. Autostrada înconjoară apoi în sens orar vestul orașului Arad.

Următorul nod rutier este situat la km 538 (fostul kilometru de proiectare 10+136) și permite conexiunea cu drumul județean DJ682 și accesul în Arad prin partea de sud-vest. Varianta de ocolire traversează apoi Râul Mureș pe un pod lung de circa 430 de metri proiectat de inginerul austriac Christian Wollinger. La kilometrul 542 (fostul kilometru de proiectare 6+020) se află un nod rutier care permite accesul spre Aeroportul Arad și, în direcția opusă acestuia, pe Calea Bodrogului, spre centrul orașului. Următorul nod rutier se află la kilometrul 546 (fostul kilometru de proiectare 2+270). Acest nod este unul de mare viteză și reprezintă de fapt o intersecție de autostrăzi. Din acest punct autostrada A1 continuă spre vest, către Pecica și Nădlac, în timp ce varianta de ocolire Arad continuă spre nord, către drumul național DN7 (E68). Între nodul de autostrăzi și DN7, varianta de ocolire Arad poartă indicativul A11.

Ultimul nod rutier este situat la intersecția cu drumul național DN7, la poziția kilometrică 553+826 de pe acesta. Nodul rutier este incomplet, fiind realizată doar o bretea care permite accesul pe A11 dinspre DN7, respectiv pe DN7 dinspre A11. Restul nodului este prevăzut a fi construit la o dată ulterioară, odată cu continuarea autostrăzii A11 spre Oradea.

Context

Între 14 și 16 martie 1994, A II-a Conferință Pan-Europeană privind Transporturile, care s-a desfășurat pe insula grecească Creta, a stabilit traseele a 9 coridoare pan-europene de transport în centrul și estul Europei ca rute ce necesită investiții europene majore în următorii 10 până la 15 ani. A III-a Conferința Pan-Europeană privind Transporturile, care s-a ținut în 1997 la Helsinki, în Finlanda, a adus unele completări deciziilor luate în 1994 și a adăugat un al zecelea coridor, valabil după sfârșitul războaielor dintre statele fostei Iugoslavii.

Astfel, printre altele a fost stabilit traseul Coridorului Pan-European IV, cu ramificațiile lui, făcând din Arad un nod important de transport:
 Coridorul IV Pan-European, aripa nordică: Dresda — Nürnberg — Praga — Viena — Bratislava — Győr — Budapesta — Arad — Sibiu — București — Constanța;
 Coridorul IV Pan-European, aripa sudică: Dresda — Nürnberg — Praga — Viena — Bratislava — Győr — Budapesta — Arad — Craiova — Sofia — Salonic / Plovdiv — Istanbul;

Ulterior, Uniunea Europeană a înființat programul TEN-T, menit să sprijine construcția și modernizarea infrastructurii de transport și să asigure coeziunea, interconectarea și interoperabilitatea rețelelor trans-europene de transport. Programul TEN-T a stabilit 30 de proiecte (axe) prioritare, printre care Axa Prioritară 7, privind finanțarea și construcția unei autostrăzi Igoumenitsa / Patras — Atena — Sofia — Budapesta. În 2004 au fost adăugate două ramificații acestei autostrăzi:

prima ramură se suprapune cu Coridorul Pan-European IV de la frontiera greco-bulgară de la Promahon și până la frontiera româno-ungară de la Nădlac, legând Salonic de Sofia și Budapesta;
a doua ramură pornește de la frontiera româno-ungară de la Nădlac în direcția portului Constanța, via București.

În consecință, Guvernul României, prin CNADNR, a studiat și propus proiecte de investiții în infrastructura rutieră prin "construcția de variante ocolitoare și/sau autostrăzi pe traseul Axei TEN-T 7", printre care și "Construcția autostrăzii Arad - Timișoara (inclusiv varianta de ocolire Arad)". Astfel, în calendarul de acțiuni din perioada 2005-2008, Guvernul Tăriceanu și-a asumat pe tronsonul de autostradă "Arad-Timișoara-Lugoj și variantă ocolire Arad" următoarele: "adjudecare contract de consultanță, adjudecare contracte lucrări, realizare lucrări". Investiția a fost propusă a fi finanțată prin instrumente structurale, contribuția Comisiei Europene prin Fondul de Coeziune fiind de 85% din valoarea totală eligibilă, iar restul de 15% fiind asigurat de Guvernul României (de la bugetul de stat) și prin alte surse de finanțare.

Etapa de pregătire
În anul 2006, Guvernul României a emis Legea 363/2006 "privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național — Secțiunea I — Rețele de transport", care stipula în Anexa Nr.1, secțiunea A, paragraful 1.01, asumarea construcției autostrăzii Nădlac—Arad—Timișoara—Lugoj—Deva—Sibiu—Pitești—București—Lehliu—Fetești—Cernavodă—Constanța.

În anul 2007, CNADNR a obținut de la Consiliul Județean Arad certificatul de urbanism nr. 52/07.03.2007 pentru studiul de fezabilitate al tronsonului de autostradă Arad—Timișoara—Lugoj, din care Sectorul 1 reprezenta "Varianta de ocolire Arad de la km 0+000 - la km 12+000, inclusiv nodul rutier cu DN69 (lungime 12+000 km)". Proiectantul desemnat să întocmească studiul de fezabilitate a fost consorțiul JV EGIS Route Scetauroute / EGIS BCEOM International.(Notă 1)

Studiul de fezabilitate și indicatorii tehnico-economici pentru varianta de ocolire Arad au fost aprobați mai întâi în Consiliul Tehnic și Economic al CNADNR, prin avizul nr. 93/2571/9.01.2007, apoi în Consiliul Tehnic și Economic al Ministerul Transporturilor, prin avizul 22/1/20.02.2007. Au urmat aprobarea Consiliului Interministerial de Avizare Lucrări Publice de Interes Național nr. 29/26.06.2007 și Hotărârea de Guvern nr. 1051/05.10.2007. Conform documentelor, asigurarea finanțării proiectului a fost structurată după cum urmează:
BEI: 200 milioane Euro (74%) (împrumut BEI 22.417)
Guvernul României: 70 milioane Euro (26%)

A fost trimisă o cerere de finanțare la Comisia Europeană pentru obținerea Fondurilor de Coeziune necesare. Tot în 2007 a fost efectuată o etapă de precalificare la licitația de tip Design & Build (Proiectare și Execuție) și s-a primit "no objection" de la finanțatorul principal, Banca Europeană de Investiții. Invitația la etapa de precalificare a fost publicată în ziarul Adevărul (pe 9 iulie 2007), în Jurnalul Oficial al UE (nr. 197/19.07.2007) și în Monitorul Oficial al României (nr. 433/10.07.200).

Pe data de 3 iulie 2008, a fost lansată invitația la licitația de proiectare și execuție pentru firmele calificate în etapa de precalificare, având ca termen de depunere a ofertelor data de 25 septembrie 2008. Ofertele au fost depuse pe 2 octombrie 2008, după ce termenul a fost prelungit. CNADNR a anunțat că au fost depuse patru oferte, din care una a fost descalificată, și au fost luate în considerare celelalte trei. Valoarea acestor oferte a fost următoarea:

Clasat pe primul loc, consorțiul JV FCC Construcción S.A./ PORR Technobau und Umwelt AG(Notă 1) a fost declarat câștigătorul licitației, iar contractul de proiectare și lucrări a fost semnat pe data de 13 martie 2009. Ordinul de începere a lucrărilor a fost emis de CNADNR pe 16 aprilie 2009 și stipula 24 aprilie 2009 ca dată efectivă de demarare a lucrărilor (inclusiv proiectarea), iar 24 aprilie 2011 ca dată de finalizare.

Valoarea contractului de proiectare și execuție a variantei de ocolire Arad a fost stabilită la 457.973.114,81 lei (fără TVA), sumă finanțată după cum urmează:
211.365.803,89 lei (fără TVA) au reprezentat sprijinul financiar nerambursabil alocat de Uniunea Europeană din Fondul de Coeziune;
diferența până la valoarea totală a contractului de lucrări a fost asigurată de Guvernul României de la bugetul de stat și din alte surse de finanțare (BEI).

Etapa de proiectare

Conform contractului, consorțiul câștigător a avut la dispoziție patru luni pentru realizarea și avizarea proiectului tehnic și detaliilor de execuție. Proiectantul general ales de JV FCC Construcción S.A./ PORR Technobau und Umwelt AG pentru întocmirea documentațiilor a fost firma Consitrans din București. Realizarea anumitor detalii specifice din proiect a fost subcontractată de Consitrans unor firme de proiectări de specialitate.

Cei circa 12 kilometri ai autostrăzii din zona Aradului au fost numerotați de proiectant pornind de la intersecția cu DN7 în sens crescător către intersecția cu DN69. Kilometrii de proiectare au fost folosiți ca reper de constructor în timpul execuției și nu au în niciun fel legătură cu bornele kilometrice reale instalate la finalizarea investiției.

Proiectul a fost împărțit de societatea Consitrans în trei secțiuni, numerotate 1A, 2 și 1B, și poziționate astfel:
secțiunea 1A începe de la kilometrul rutier 553+826 al drumului național DN7 și are un profil mixt. Primii 640 de metri ai acestei secțiuni reprezintă de fapt o bretea (slip road) a viitorului nod rutier al autostrăzii/drumului expres A11 cu DN7. Această bretea are secțiuni variabile, dar pe cea mai mare porțiune a ei are aspectul unui drum național cu două benzi, câte una pentru fiecare direcție de mers. Breteaua este numerotată kilometric în sens invers față de autostrada propriu-zisă, descrescând de la kilometrul de proiectare 0+640 (la intersecția cu DN7) și până la km 0+000, acolo unde începe profilul de autostradă. Kilometrul 0+000 al bretelei corespunde aproximativ cu kilometrul 0+530 al autostrăzii. La intersecția cu DN7 (km 0+640 pe bretea, km 553+826 pe DN7) a fost proiectat un sens giratoriu cu raza interioară de 18 metri și raza exterioară de 25 de metri. Restul secțiunii 1A a variantei de ocolire Arad, între kilometrii de proiectare 0+530 și 4+565, are profil complet de autostradă. Pe toată lungimea secțiunii 1A au fost proiectate trei poduri, un pasaj inferior, două pasaje superioare (din care unul pe drumul județean DJ682F, care supratraversează autostrada), 15 podețe, iar cursurile canalelor Mureșul Mort și Mureșelul au fost deviate și amenajate. De asemenea, a fost realizat nodul rutier IC1(Notă 2).
secțiunea 2, cuprinsă între kilometrii de proiectare 4+565 și 6+860. Pe toată lungimea secțiunii 2 au fost proiectate trei poduri, un pasaj superior și opt podețe. De asemenea, au fost întocmite detaliile de execuție pentru nodul rutier IC1 de la Aeroportul Internațional Arad.
secțiunea 1B, cuprinsă între kilometrii de proiectare 6+860 și 12+250. Pe toată lungimea secțiunii 1B au fost proiectate două noduri rutiere (IC3, la intersecția autostrăzii cu drumul județean DJ682, și IC4, la intersecția cu drumul național DN69), trei poduri, două pasaje superioare, două pasaje inferioare și 19 de podețe. Principalul pod proiectat pe această secțiune a fost cel peste râul Mureș, situat aproximativ între kilometrii de proiectare 7+365 și 7+810. Datorită complexității structurii și a experienței în dimensionarea și execuția unor elemente de construcție similare, podul peste râul Mureș a fost proiectat direct de departamentul de proiectare al PORR Technobau und Umwelt AG din Viena, Austria, sub conducerea inginerului proiectant Christian Wollinger.

În demersurile lor pentru obținerea autorizațiilor și avizelor necesare începerii construcției, proiectanții Consitrans s-au lovit de două probleme majore pe secțiunea 2. Sistemul de iluminat al pistei Aeroportului Internațional Arad intersecta traseul propus pentru autostradă în zona nodului rutier proiectat IC2. În plus, sediul și anexele Direcției Sanitar-Veterinare și pentru Siguranța Alimentelor Arad se interpuneau pe traseul autostrăzii aproximativ între kilometrii de proiectare 6+330-6+410, blocând construcția pasajului B064 peste Calea Bodrogului.

În special problema vecinătății Aeroportului Internațional Arad, a pistei sale și a sistemului de balizaj a fost una spinoasă. Au fost propuse diverse soluții, printre care prelungirea cu 350 de metri a pistei la capătul opus autostrăzii sau chiar coborârea variantei de ocolire într-un tunel care să subtraverseze sistemul de balizaj al pistei.

Caracteristici constructive

Varianta de ocolire a municipiului Arad este construită pe cea mai mare porțiune la standard de autostradă, cu două căi unidirecționale de circulație, fiecare din căi fiind prevăzută cu câte două benzi de circulație și una de staționare de urgență. Fiecare din benzile de circulație are lățimea de 3,75 metri, în timp ce benzile de staționare de urgență au lățimea de 3,00 metri fiecare, respectând normativul românesc de proiectare a autostrăzilor extraurbane. Cele două căi unidirecționale de circulație sunt despărțite de o zonă mediană lată de 4,00 metri, protejată pe ambele părți de parapete metalic fix. Există și două zone prevăzute cu parapete metalic demontabil, care, prin înlăturare, permite accesul de pe o cale unidirecțională pe cealaltă în situații de urgență sau devierea traficului în cazul unor reparații la suprafața carosabilă. Cele două zone cu parapete metalic demontabil au o lungime de 160 de metri fiecare.

Varianta de ocolire Arad este împărțită în două secțiuni:
între kilometrii proiectați 0+530 și 12+250, pe direcția dinspre DN7 spre Timișoara, varianta de ocolire are profil complet de autostradă;
între kilometrii proiectați 0+000 (=0+530) și 0+640, pe direcția dinspre Timișoara spre DN7, varianta de ocolire este de fapt o bretea componentă a viitorului nod rutier al A11 și DN7. Completarea nodului este prevăzută pentru o dată ulterioară, odată cu continuarea autostrăzii A11 spre Oradea;

În cadrul proiectului au fost realizate un pod peste râul Mureș, cu o lungime de 430 m, precum și 17 structuri de poduri și 42 de podețe.

Podul peste râul Mureș

Podul peste râul Mureș este cea mai mare structură de pe varianta de ocolire a Aradului și este alcătuit din două secțiuni:
secțiunea principală, care constă într-un pod în consolă peste râul Mureș;
secțiunea secundară, care constă într-un viaduct cu patru rânduri de pile construit peste câteva străzi locale, inclusiv peste drumul de acces spre Pădurea Ceala;

În timpul proiectării și execuției acestui pod, elementele sale constructive au fost numerotate după cum urmează:
A1 - culeea de nord a podului peste Mureș. Este de fapt culeea de nord a secțiunii de viaduct. Litera "A" provine de la Abutment, traducerea în limba engleză a termenului "culee";
P1, P2, P3 și P4 - pilele intermediare ale secțiunii de viaduct. Litera "P" provine de la Pier, traducerea în limba engleză a termenului "pilă";
P5 - pila finală a viaductului. Este o pilă comună viaductului și podului în consolă și servește drept culee de sud pentru viaduct, respectiv culee de nord pentru consolă;
P6 și P7 - cele două pile ale podului în consolă, situate pe cele două maluri ale Mureșului;
A8 - Culeea de sud a podului în consolă și a întregului pod peste Mureș.

Noduri rutiere

Varianta de ocolire a municipiului Arad este prevăzută cu patru noduri rutiere menite să asigure o descărcare fluentă și o bună interconectivitate cu orașul și cu căile majore de transport din partea de vest a acestuia. Un al cincilea nod rutier a fost construit în cadrul unui proiect separat. Acest nod este de fapt o intersecție de autostrăzi, locul în care viitoarea A11 se desprinde din autostrada principală A1.

În timpul proiectării și execuției proiectului, nodurile rutiere au fost numerotate după cum urmează:
IC1 - actualul nod Arad Nord, realizează conexiunea cu drumul național DN7 și permite accesul în Arad prin partea de nord;
IC2 - actualul nod Arad Est 2, realizează conexiunea cu Aeroportul Arad și, prin Calea Bodrogului, cu centrul orașului;
IC3 - actualul nod Arad Est 1, realizează conexiunea cu drumul județean DJ682 și permite accesul în Arad prin partea de sud-vest;
IC4 - actualul nod Arad Sud, realizează conexiunea cu drumul național DN69 și permite accesul în Arad prin partea de sud.

Ulterior a fost construit al cincilea nod, A1-A11, ca parte a investiției "Proiectare și Execuție Autostrada Nădlac – Arad și Drum de legătură, lotul 2, km 22 + 218 – km 38 + 882". Lucrările pe secțiunea respectivă de autostradă, începute inițial de Alpine Bau, au fost oprite după ce constructorul austriac a intrat în faliment. Lucrările care mai erau de executat, inclusiv nodul rutier A1-A11, au fost relicitate de CNADNR și terminate de consorțiul declarat câștigător, Astaldi SPA–Max Bögl. Deoarece la acea dată varianta de ocolire a municipiului Arad era deja finalizată, asocierea Astaldi SPA–Max Bögl a fost nevoită să distrugă, uneori pe sute de metri, lucrări de terasamente, scurgere a apelor, iluminat și telecomunicații deja construite, pentru a putea realiza bretelele și pasajele prevăzute pentru noul nod rutier.

Personalul în perioada execuției
Lucrarea a fost realizată de un colectiv provenit din mai multe țări, sub îndrumarea consorțiului PORR Bau GmbH–Alpine Bau. Conducerea șantierului a fost asigurată de ingineri germani și austrieci ai celor două firme de construcții. Managerul de proiect (Senior Project  Manager) a fost desemnat Martin Stopfer din partea liderului de proiect, firma PORR Bau GmbH, iar adjunctul său (Deputy Project Manager) Rudolf Sägmüller din partea Alpine Bau. Ulterior, Martin Stopfer a fost înlocuit cu Hans Liebel.

Șantierul propriu-zis a fost împărțit în trei secțiuni: secțiunea 1A, secțiunea 2 și secțiunea 1B. Conducerea secțiunilor 1A și 2 a fost asigurată de inginerul austriac Markus Halper de la PORR, în timp ce șeful de șantier de pe secțiunea 1B a fost Johann Lobnig de la Alpine Bau. După ce Alpine au câștigat licitația pentru proiectarea și execuția lotului II din autostrada Nădlac – Arad, ei s-au retras practic de pe șantierul variantei de ocolire Arad, iar Markus Halper a preluat și conducerea lucrărilor de execuție de pe 1B, devenind șeful întregului șantier.

Șeful departamentului Poduri a fost inginerul german Sven Riedel. De lucrările de scurgere a apelor s-a ocupat inginerul Mario Steiner.

Întreaga activitate de măsurători și topometrie de pe șantierul variantei de ocolire Arad a fost efectuată de o echipă a firmei maghiare Techno-GEO Kft., sub conducerea topometristului șef rezident Balázs Kertész.

Sistemul inteligent de telecomunicații (ITS) și cel de iluminat au fost realizate de firma subcontractoare Combridge România, sub supravegherea inginerului austriac Markus Winkler de la PORR. Departamentul de proiectare și obținere autorizații și avize al consorțiului PORR–Alpine a fost condus de inginerul german Ernst Kramar. La acesta au fost atașați până aproape de sfârșitul construcției și doi proiectanți rezidenți ai firmei Consitrans, proiectantul general al lucrării.

În diverse faze de execuție au fost implicate numeroase firme subcontractoare din diverse țări europene: poloneze (realizare ziduri de sprijin și terasamente din pământ armat), maghiare (excavare, transport materiale și umpluturi, sistem ITS), românești (terasamente, excavare, transport materiale și umpluturi, scurgerea apelor, poduri, podețe, iluminat, telecomunicații, semnalizare rutieră, marcaje rutiere, amenajări peisagistice), austriece (panouri fonoabsorbante), germane (finisare terasamente), franceze (sistem ITS), etc.

Erori de semnalizare
Nodurile rutiere situate la kilometrii 538 și 542 sunt semnalizate ca Arad Est 1, respectiv Arad Est 2. În realitate, ele se află în sud-vestul, respectiv în vestul orașului Arad.

Note
JV reprezintă inițialele termenului Joint-Venture, în ;
IC reprezintă inițialele termenului Interchange, în ;

Referințe

Legături externe

Varianta de ocolire a municipiului Arad  pe pagina oficială a Programului Operațional Sectorial—Transporturi
Varianta de ocolire a municipiului Arad pe pagina oficială a PORR România
Construirea podului peste Mureș, film pe YouTube

Autostrada A1 (România)
Autostrada A11 (România)
Arad

Varianta de ocolire a municipiului Arad


La 9 armée de la Garde est une armée de campagne de l'Armée rouge active pendant la Seconde Guerre mondiale, qui a combattu lors de l'offensive de Vienne et de l'offensive de Prague à la fin de la guerre. L'armée est formée en janvier 1945 et comprend des divisions aéroportées converties en infanterie. Après la guerre, le quartier général de l'armée deviendra le quartier général aéroporté soviétique.

Histoire

Formation
La 9 armée de la Garde est formée le 5 janvier 1945 sous le commandement de  conformément à la directive de la Stavka du 18 décembre 1944. Elle est formée à partir du quartier général de la 7 armée et de l'armée aéroportée séparée, et est composée des 37, 38 et 39 corps de fusiliers de la Garde. En février, l'armée est transférée dans le sud-est de la Hongrie, près de Budapest, devenant partie intégrante du 2 front ukrainien le 27 février pour participer à l'offensive de Vienne.

Offensives de Vienne et de Prague

La 9 armée est transférée au 3 front ukrainien le 9 mars. Entre le 8 et le 14 mars, l'armée est déplacée de la région de Kecskemét de l'autre côté du Danube vers le secteur de Zámoly, remplaçant la 4 armée de la Garde. Entre le 16 mars et le 15 avril, l'unité prend part à l'offensive de Vienne. Des unités de l'armée percent les défenses allemandes au nord de Székesfehérvár en collaboration avec la 4 armée de la Garde. Avançant sur le flanc gauche et à l'arrière de la 6 armée de Panzer, la 9 armée de la Garde créée une brèche dans divers unités allemandes entre le lac Balaton et Velence. Pour l'assaut sur Vienne, le 39 corps de fusiliers de la Garde de l'armée suit l'attaque de la 6 armée blindée de la Garde dans le secteur sud-ouest. Le 38 corps de fusiliers de la Garde à pour objectif de couper la route Vienne-Linz, tout en déployant deux divisions pour protéger l'attaque de l'ouest. Le 37 corps de fusiliers de la Garde doit protéger le flanc gauche de la force d'assaut. La 9 armée de la Garde attaque la route nord-ouest de Vienne en collaboration avec la 6 armée de la Garde et brise la résistance allemande début avril. Le 13 avril, l'armée participe à la prise de Vienne. Lors de l'offensive de Prague, elle capture Znaïm le 8 mai en même temps que la 7 armée de la Garde. L'unité capture également Retz et Písek, mettant fin à la guerre sur l'Elbe.

Après-guerre
L'armée plante son quartier général à Szolnok de juillet 1945 à juin 1946 et faisait partie du Groupe central des forces. En 1946, son quartier général devint le quartier général aéroporté soviétique et ses corps furent convertis en corps aéroportés, tandis que les divisions de fusiliers devinrent des divisions aéroportées.

Composition
L'armée est composée des unités suivantes en février 1945:

 37 corps de fusiliers de la Garde
 98 division de fusiliers de la Garde
 99 division de fusiliers de la Garde
 103 division de fusiliers de la Garde
 38 corps de fusiliers de la Garde
 104 division de fusiliers de la Garde
 105 division de fusiliers de la Garde
 106 division de fusiliers de la Garde
 39 corps de fusiliers de la Garde
 100 division de fusiliers de la Garde
 107 division de fusiliers de la Garde
 114 division de fusiliers de la Garde
 35 brigade d'artillerie à canon de la Garde
 36 brigade d'artillerie antichar
 319 régiment de mortiers de la Garde
 321 régiment de mortiers de la Garde
 322 régiment de mortiers de la Garde
 1513 régiment d'artillerie automotrice
 1523 régiment d'artillerie automotrice
 1524 régiment d'artillerie automotrice
 15 brigade du génie-sapeur
 7 bataillon séparé de lance-flammes

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Histoire militaire de l'Union soviétique

Bibliographie

Unité ou formation militaire créée en 1945
Armée soviétique de la Seconde Guerre mondiale
Unité ou formation militaire dissoute en 1946

9e armée de la Garde


An Sorghum laxiflorum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Frederick Manson Bailey. An Sorghum laxiflorum in nahilalakip ha genus nga Sorghum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Sorghum

Sorghum laxiflorum


Bei den Asienspielen 2006 in Doha wurden vom 10. bis 14. Dezember 2006 insgesamt zehn Wettbewerbe im Wasserspringen ausgetragen, jeweils fünf für Frauen und Männer. Es fanden Einzelwettbewerbe vom 1-Meter- und 3-Meter-Brett und vom 10-Meter-Turm statt sowie Synchronwettbewerbe vom 3-Meter-Brett und 10-Meter-Turm.

Die Wettbewerbe wurden erwartungsgemäß von den chinesischen Athleten dominiert, die alle zehn möglichen Titel und die Maximalausbeute von 16 Medaillen gewinnen konnten. Jeweils vier Podestplätze erreichten Athleten aus Japan, Malaysia und Nordkorea, zwei Südkorea.

Teilnehmer
Es nahmen insgesamt 58 Athleten aus 13 verschiedenen Verbänden an den Wettbewerben im Wasserspringen teil, 23 Frauen und 35 Männer.

Ergebnisse

Frauen

1-Meter-Kunstspringen

Finale am 12. Dezember 2006.

3-Meter-Kunstspringen

Finale am 13. Dezember 2006.

10-Meter-Turmspringen

Finale am 14. Dezember 2006.

3-Meter-Synchronspringen

Finale am 11. Dezember 2006.

10-Meter-Synchronspringen

Finale am 10. Dezember 2006.

Männer

1-Meter-Kunstspringen

Finale am 12. Dezember 2006.

3-Meter-Kunstspringen

Finale am 13. Dezember 2006.

10-Meter-Turmspringen

Finale am 14. Dezember 2006.

3-Meter-Synchronspringen

Finale am 10. Dezember 2006.

10-Meter-Synchronspringen

Finale am 11. Dezember 2006.

Medaillenspiegel

Einzelnachweise

Wasserspringen
2006
Sportveranstaltung in Doha
Schwimmsport (Katar)

Asienspiele 2006/Wasserspringen


Pleistosen, yaklaşık 2,5 milyon yıl önce başlayan ve yine yaklaşık 10-14 bin yıl önce bugün içinde bulunduğumuz ve Holosen olarak adlandırdığımız dönemin başlamasıyla biten buzul çağları dönemidir. Bu dönemde insan evrimsel gelişmesinde belki de en büyük değişimlerden birisi olan taş aletler yapmaya başlamıştır. Bu döneme ait arkeolojik buluntuları Paleolitik Çağ arkeolojisi, yani Pleistosen arkeolojisi inceler. Paleolitik bu dönemin kültürel adıyken, Pleistosen, aynı dönemi ifade etmek için jeolojik bir adlandırmadır.

Türkiye'ye Paleolitik Çağ'ın en eski dönemlerinden beri yoğun olarak yerleşilmiştir. Ama buna karşın Türkiye'de Pleistosen arkeolojisi, daha geç dönemlerin görkemli buluntularının yanında daha "sönük" buluntular vermesi dolayısıyla, ikinci planda kalmıştır. Türk arkeologlarının Paleolitik Çağ'a ilgi duymamasına karşın, yine de, tüm arkeoloji alanlarında olduğu gibi, Pleistosen arkeolojisinde de son 20-25 yılda önemli değişimler oldu. Ancak yine de kuruldukları günden bugüne kadar İstanbul Üniversitesi Edebiyat Fakültesi ve Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih Coğrafya Fakültesi'nde Pleistosen arkeolojisi uzmanı sayısı toplam olarak onu geçmedi. Buna karşın son 35-40 yıl içinde Pleistosen arkeolojisi hakkındaki bilgiler arttı. 1960 öncesinde bir-iki düzineyle sınırlı olan Paleolitik Çağ buluntu yerlerinin sayısı -bazısı baraj alanlarındaki yüzey araştırmaları olmak üzere- büyük çaplı projelerin etkisiyle arttı [Arsebük 1995:18]. Bugün 210'a yakın Paleolitik Çağ buluntu yeri bilinmekte. Araştırma yetersizliğinden dolayı Pleistosen boyunca yoğun olarak yerleşilen Anadolu ve Trakya'da bilinen yerleşimler belirli birkaç bölgede toplanmakta bazı bölgeler ise hiç buluntu yeri yokmuş gibi gözükmekte.

Arkeolojik dönemler
Arkeoloji

Pleistosen arkeolojisi


143. længdegrad kan henvise til:

 143. vestlige længdekreds
 143. østlige længdekreds

143. længdegrad


Christina Ehl (* 23. Februar 1990 in Saarlouis) ist eine deutsche Fußballspielerin. Sie spielt als Torhüterin für den Zweitligisten 1. FC Saarbrücken.

Werdegang
Ehl spielte in ihrer Jugend bei den Herren des SV Düren-Bedersdorf und wechselte ab der B-Jugend zu den Männern des FV 09 Schwalbach. Im Jahr 2007 wechselte sie zur zweiten Mannschaft des 1. FC Saarbrücken, wo sie erst dritte Torhüterin war. Seit 2009 spielt sie bei der Profimannschaft des FCS, mit der sie 2011 in die 2. Bundesliga abstieg.

Ehl studiert Materialwissenschaft und Werkstofftechnik an der Universität des Saarlandes.

Weblinks
 Spielerprofil beim 1. FC Saarbrücken (fc-saarbruecken.de)
 Spielerprofil beim Deutschen Fußball-Bund (dfb.de)

Einzelnachweise

Fußballtorhüter (1. FC Saarbrücken)
Deutscher
Geboren 1990
Frau

Christina Ehl


Ækte Vare er den første EP af Gilli. Det udkom den 1. april 2014 via ArtPeople og Mass Made Me.

Spor

Referencer

Debutalbum fra 2014
Hiphopalbum
Gilli-album

Ækte Vare (album)


9453 Mallorca este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
9453 Mallorca este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Costitx de Ángel López și Rafael Pacheco. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,98 ua, o excentricitate de 0,09 și o înclinație de 10,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 9001-10000
 Centura de asteroizi

Referințe

Familia Eos

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

9453 Mallorca


Louis Ehlers, en mand, en samling, et liv er en dansk dokumentarfilm fra 1993 instrueret af Thomas Kold og Annette Grastrup efter deres manuskript.

Handling
Et dokumentaristisk program om en mands livsværk og livet han har levet omkring denne proces.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1993


Engleska književnost, obično pojam za sva književna djela nastala na engleskom jeziku na Britanskom Otočju, uključujući  i Irsku, od 7. stoljeća nove ere do suvremenog doba. Književnosti nastale na engleskom jeziku izvan Britanskog Otočja se zasebno proučavaju u sklopu američke, australske, kanadske i novozelandske književnosti.

Staroengleska književnost (do 1066.)
Iz najstarijeg doba anglosaske književnosti potječu narativna pjesma "Widsith" o legendarnim plemenima, dvorovima i kraljevstvima, elegijske pjesme "Lutalac" (The Wanderer) i "Pomorac" (The Seafarer) o udaljenosti od doma, samoći i pogibelji na moru i druge.

Epska pjesma Beowulf je najstariji i najveći spomenik čitavog germanskog pjesništva, i najstariji junački ep nastao u zapadnoj Europi nakon razdoblja klasične antike. Ima više od 3000 stihova. Autor je nepoznat. Nastao je vjerojatno oko 8. stoljeća, a sačuvan u rukopisu iz 10. stoljeća. Beowulf je nećak kralja Hygelaca, junak iz plemena Gaeta s područja današnje južne Švedske. Dolazi u pomoć danskom kralju Hrothgaru čije kraljevstvo i podanike napada čudovište Grendel, a zatim i Grendelova majka. Beowulf ih oboje pobjeđuje. Vraća se kući i postaje kraljem. Nakon duge sretne vladavine zmaj napada i njegovu zemlju te mu se Beowulf suprotstavlja s grupom mladih ratnika. U borbi pogiba, iako uspijeva nadvladati zmaja. Cjeloviti Beowulf je na hrvatskom jeziku objavljen 2001. u izravnom prepjevu Mate Marasa sa staroengleskog. Ova su djela nastala na bitno drukčijoj verziji engleskoga od današnje pa su kao književno štivo dostupna uglavnom užem krugu stručnjaka koji ih proučava.

Dolaskom kršćanstva u poeziju na engleskom tlu ulaze biblijski motivi i legende (»Egzod«, »Judit«, »San o križu«, »Krist«). Javlja se nova škola koju predvode pjesnici Caedmon i Cynewulf.
Kralj Alfred Veliki (kraj 9. st.) udara temelje engleskoj prozi svojom redakcijom »Anglosaske kronike«. S latinskog je preveo i djela Orozija (»Povijest protiv pogana«), Boetija (»O utjehi filozofije«) i Bede (»Crkvena povijest naroda Angla«). Njegovi nastavljači u 11. stoljeću su Aelfric i Wulfstan.

Ukupno je iz staroengleskog (anglosaskog) razdoblja sačuvano oko 400 rukopisa. Među njima su propovjedi i priče o životima svetaca, prijevodi Biblije i crkvenih spisa, anglosaske kronike i povijesno-narativni spisi, zakoni, oporuke i drugi pravni dokumenti, zapisi iz područja gramatike, medicine i geografije, te poezija.

Srednjoenglesko razdoblje (1066. – 1485.)
Nakon bitke kod Hastingsa (1066.) Normani osvajaju Englesku s juga. Donose francuski jezik i kulturu. Počinje široki proces stapanja Normana i Anglosasa u budući engleski narod. U iduća dva stoljeća dva se jezika teže usuglasiti i integrirati. Javlja se dvojezičnost i različiti procesi konsolidacije. Na francuskom se u Engleskoj piše i čita od 12. stoljeća do kasnog 14. stoljeća, a istovremeno od 1204. normanski osvajači usvajaju engleski identitet i jezik. U engleski ulazi sve više francuskih riječi. Takav se engleski profilira kao jezik na kojem se izdaju knjige i na kojem čitaju tadašnji učeni krugovi čitatelja. London se etablira kao glavni grad. U formiranju londonskog dijalekta jači su utjecaji sa sjevera (iz sveučilišnih gradova Oxforda i Camebridgea, te s područja Midlandsa) nego s juga.

Ranija djela su nabožnog tipa: »Ormulum«, »Handlyng Synne«, »Pravila za isposnice«. Velški crkvenjak Geoffrey of Monmouth piše fiktivnu »Povijesti kraljeva Britanije« na latinskom jeziku (vjerojatno oko 1136). U njoj zaokružuje keltske legende o kralju Arturu i vitezovima Okrugloga stola, temu koja je stalno prisutna u engleskoj književnosti. Te legende dalje obrađuju normanski pisac Wace na francuskom jeziku (»Geste des Bretons«), a na engleskome Layamon, koji u epu »Brut« osim o Arturu pjeva i o drevnim britanskim kraljevima Cymbelineu i Learu, čiji lik će kasnije preuzeti Shakespeare za svoju glasovitu tragediju Kralj Lear. S pojavom Layamona početkom 13. stoljeća u engleskoj književnosti se postupno učvršćuje i koncept autora. "Brut" je prvi nacionalni spjev na engleskom jeziku. Layamon je preuzeo temu od Wadea i građu iz drugih izvora, te sastavio ep o postanku Britanije kroz dva stoljeća između odlaska Rimljana i pojave prvih britanskih kultura.

U 13. stoljeću nastaju prva crkvena prikazanja, ali i svjetovna lirika (»Pjesma kukavice« i »Sova i slavuj«), satire, moralne propovijedi i humoristične anegdote. Francuski utjecaji očituju se kroz ulazak ljubavnih tema u književnost, što naročito potječe iz provansalske tradicije trubadura koji su pjevali o udvaranju nedostižnoj, idealiziranoj dami. Počinju se slaviti "ženske" vrline strpljenja, čekanja, ljepote i vjernosti (što potječe od antičkog mitskog lika Penelope). Velik utjecaj u formiranju kanona i načina obrade ljubavne tematike i žene je izvršio francuski "Le Roman de la Rose".

Autori srednjoengleskog razdoblja nisu nužno uvijek pisali na engleskom. Francuski i latinski jezik i dalje su prisutni kao jezici na kojima se piše, i to francuski posebno na dvoru, a latinski u crkvenim redovima.
Jači zamah u književnosti događa se više od stotinu godina nakon nastanka Layamonovog Bruta. Sredinom 14. stoljeća se javljaju prvi engleski autori u modernom smislu. William Langland (oko 1330. – 1400.) u spjevu »Piers Orač« (Piers Plowman) ujedinjuje engleske tradicije s francuskim utjecajima. U spjevu prikazuje pokvarenost crkvenih i dvorskih krugova, i patnju siromaha. Iz ovog razdoblja potječe i jedna od najboljih obrada legendi o kralju Arthuru, spjev Gawain i zeleni vitez (Sir Gawain and the Green Knight, oko 1370.) anonimnog autora kojem se pripisuje i autorstvo lirske alegorije »Biserka« (Pearl). Ta su djela još uvijek pisana u aliteracijskom stihu.
Prvi koji se dosljedno služi rimom umjesto aliteracije je John Gower (oko 1330–1408). Svoje najpoznatije djelo »Ispovijed zaljubljenoga« ("Confessio Amantis"), opsežnu zbirku priča u osmercima, je napisao na engleskom, a ostala djela na latinskom i francuskom.

Prvi pravi pjesnik i jedan od najvećih u engleskoj književnosti je Geoffrey Chaucer (oko 1342–1400). Pisao je gotovo isključivo na engleskom. Rođen je u imućnoj građanskoj obitelji. Nije bio profesionalni književnik – taj se koncept pojavljuje na engleskom tlu nekoliko stoljeća kasnije. Radio je u javnoj službi (na dvoru) i poslom boravio u Kentu, Francuskoj, i dvaput u Italiji, gdje se upoznao s djelom Dantea, Petrarche i Boccaccia. Prevodeći s francuskoga, u englesko pjesništvo unosi francusku metriku. Od Talijana, prvenstveno Boccaccia, preuzima jedanaesterac. Njegov spjev »Troilo i Kresida«, pisan po uzoru na Boccacciov »Filostrato«, je prvi i znameniti engleski roman u stihovima. Glavno Chaucerovo djelo su Canterburyjske priče (The Canterbury Tales), zbirka novela u stihovima. Vjerojatno ju je počeo pisati oko 1387. Radnja je smještena na londonsko područje Chaucerovog doba. Trinaestero ljudi hodočasti iz Southwarka u Canterbury te svatko od njih u odlasku i povratku pripovijeda po dvije priče. Do kraja života Chaucer je napisao manje od četvrtine planiranih priča u kojima je majstorski prikazao niz tema i motiva iz svih slojeva ondašnjeg društva.

U 15. stoljeću književnost u Engleskoj opada, ali se u Škotskoj pod utjecajem Chaucera javlja niz snažnih, originalnih pjesnika (W. Dunbar, škotski kralj Jakov I., R. Henryson i Gawin Douglas). U Engleskoj, oko 1470. Thomas Malory u prozi prepričava francuske i engleske legende o kralju Arturu (oko 1470.) U to doba nastaje i većina pučkih balada.

Renesansa (1500. – 1660.)
Period renesanse je obilježen otkićem novih kontinenata, velikim interesom za proučavanje antičkih klasika, i rađanjem nove znanosti (N. Kopernik)

Izvori

Književnost
Britanska književnost

Engleska književnost


Osmanlı'da avârız türündeki aynî vergilerden biri.

Sürsat, askeri birliklere yem, yiyecek maddesi ve yakacağı tespit edilen bir fiyat üzerinden sağlanmasıdır. Bu maddelerin başlıcaları arpa, saman, un, koyun eti, yağ, bal ve odundur. Sürsat, ordunun zahire ve yiyecek maddesi ihtiyacını gidermeye yönelik ticari bir faaliyet şeklinde vasıflandırılmış ve avârız muâfiyetinin dışında tutulmuştur. Bu nedenle sürsat yükümlülüğü avârız hanesine dayanmazdı ve evkaf mensupları, madenci, çeltikçi gibi avârızdan muaf zümreler bu sıfatlarıyla sürsattan muaf olamıyorlardı.

Sürsat, aynı nüzül gibi askeri birliklerin geçtikleri yollara veya konakladıkları yerlere yakın bölgelerden aynî olarak, uzak yerlerden nakdî olarak alınmıştır. Olağan dışı bir vergi yükümlülüğü olarak sayılan bu vergi avârız gelirleri içerisine girmiştir. Sürsat, zaman zaman toplanan bir vergi türü olmuştur.

Vergiler
Osmanlı Devleti'nde vergiler

Sürsat


CSI: NY (Crime Scene Investigation: New York), suç mahali araştırmasını konu alan bir ABD dizi filmidir. 22 Eylül 2004'te yayınlanmaya başlamıştır. Dizi adli tıpçılar ile polislerin gizemli ve alışılmadık ölümlerin altındaki durumları ortaya çıkaran araştırmalarını konu edinir.CSI: Crime Scene Investigation isimli dizi filmden türeyen ikinci dizi filmdir. Aynı dizi filmden türeyen ilk dizi film ise CSI: Miamidir. CSI: New York, CSI: Miami'nin bir bölümünde Horatio Caine bir katil zanlısı nedeniyle New York'a gittiğinde ilk kez seyirciyle buluşmuştur. Miami versiyonundan daha kanlı olduğu düşünülür ve 2. sezona kadar yoğun mavi ışıkla çekilmiştir. Dizinin yapımcısı Jerry Bruckheimer' dır.

Gary Sinise, Melina Kanakaredes, Carmine Giovinazzo ve Anna Belknap dışında tüm oyuncular New York'ludur.

NY
2004'te başlayan Amerika Birleşik Devletleri televizyon dizileri
2013'te sona eren Amerika Birleşik Devletleri televizyon dizileri
2000'lerde Amerika Birleşik Devletleri televizyon dizileri
2010'larda Amerika Birleşik Devletleri televizyon dizileri
Amerika Birleşik Devletleri polisiye televizyon dizileri
Amerika Birleşik Devletleri dramatik televizyon dizileri
New York Şehrinde geçen televizyon programları
Televizyon yan ürünleri

CSI: NY


est un film américain réalisé par William A. Seiter et sorti en 1929.

Synopsis
Contrarier par son mari, qui est producteur de pièce de théâtre, une jeune femme va vivre dans les quartiers mal famés de la ville...

Fiche technique
 Réalisation : William A. Seiter
 Scénario : 	Thomas J. Geraghty, Tom Reed
 Producteur : John McCormick
 Société de production : First National Pictures
 Photographie : Sidney Hickox
 Montage : Alexander Hall
 Musique : Nathaniel Shilkret
 Durée : 72 minutes (7 bobines)
 Date de sortie :

Distribution
Colleen Moore : Betty Fairfax
Antonio Moreno : Donald Anthony
Edythe Chapman : Mme. Fairfax
Kathryn McGuire : Margery Fairfax
Gertrude Howard : Cassie
Gertrude Astor : Sheila Kelly
Ray Turner : Sam
Montagu Love : Brandy Mulane
Ben Hendricks Jr. : Frank
Philip Sleeman : Tony
Jack Byron : l'homme de main de Tony
Fred Warren : Joe
Jay Eaton : un membre du gang de Frank

Notes et références

Liens externes

Film américain sorti en 1929
Comédie américaine
Film américain en noir et blanc

Synthetic Sin


An Holothrix longiflora in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Allen Rolfe. An Holothrix longiflora in nahilalakip ha genus nga Holothrix, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Holothrix

Holothrix longiflora


San Cerbone ist eine Kirche in der toskanischen Stadt Massa Marittima. Sie ist Kathedrale des Bistums Massa Marittima-Piombino und entstand in ihrer heutigen Form in zwei Bauphasen im 13. und zu Beginn des 14. Jahrhunderts. Bekannt ist sie für ihre Fassade sowie weitere Kunstwerke. Sie steht im Rang einer Basilica minor.

Lage und Patrozinium
Die Kirche liegt in der Altstadt (Città Vecchia) von Massa Marittima an der zentralen Piazza Garibaldi, schräg gegenüber dem Palazzo del Podestà und weiteren wichtigen Gebäuden. Ihr Patrozinium hat sie vom heiligen Cerbonius, dessen Reliquien in der Krypta der Kathedrale bestattet sind.

Geschichte und Baugeschichte

Im Jahr 835 wurde der Bischofssitz aus dem durch sarazenische Angriffe gefährdeten Populonia – und mit ihm die Gebeine des Cerbonius – nach Massa Marittima verlegt. Möglicherweise wurde daher bereits im 9. Jahrhundert eine Bischofskirche errichtet, was aber nicht archäologisch nachgewiesen ist. Reste einer nachfolgenden Kirche, aus dem 11. Jahrhundert, hingegen sind vereinzelt erhalten. Diese Kirche wurde im 13. Jahrhundert neu errichtet. Zunächst, von 1228 bis 1267, wurde der vordere Teil des Langhauses und der untere Teil der Fassade errichtet. In einer zweiten Bauphase, von 1287 bis 1304, folgten die übrigen Bauteile, auch der mittlere Teil der Fassade mit dem Giebel. Erst im 17. Jahrhundert wurden die Gewölbe eingezogen, bis dahin war der Dachstuhl offen. Die Kunstwerke der Inneneinrichtung sind Arbeiten verschiedener Jahrhunderte, vom 11. bis zum 15. Jahrhundert. Der Campanile wurde in der zweiten Bauphase angelegt, allerdings in Großteilen 1928 wegen Baufälligkeit neu errichtet. In diesem Jahr wurde auch die Fassade nochmals leicht verändert. 1975 wurde die Kirche durch Papst Paul VI. zur Basilica minor erhoben.

Fassade

Die Fassade ist zweigeschossig mit durchgestaltetem Giebel angelegt. Der untere Teil aus der ersten Bauphase ist siebenachsig ausgeführt, die Achsen werden mit Blendbogenarkaden gegliedert. Die beiden äußeren Bögen und der mittlere, etwas erhöhte, Bogen enthalten Rundfenster, die jeweils beiden inneren verzierte Rhomben, wobei die Gestaltung hier, wie auch in anderen Teilen der Fassade, etwas asymmetrisch ist. Die Kapitelle der die Arkadenbögen trennenden Säulen wie auch die der Eckpilaster folgen verschiedenen Variationen der Korinthischen Ordnung, eine weitere Asymmetrie ist an den Eckpilastern aufgrund deren unterschiedlicher Kapitellhöhe erkennbar. Die Gestaltung dieses Teils folgt Vorbildern der pisaner Spätromanik. Reste des Baus aus dem 11. Jahrhundert werden in den Türpfosten des Hauptportals gesehen. Von kunstgeschichtlicher Bedeutung sind die im Türsturz eingelassenen Reliefs, es handelt sich um etwa 1250 gearbeitete Darstellungen verschiedener Szenen aus dem Leben des Kirchenpatrons. Der obere Teil der Fassade mit den loggiaähnlich gearbeiten schlanken Säulen vor dem großen Rundfenster – dessen Verglasung von innen erkennbar ist – und der Zwerggalerie des Giebels stammt aus der zweiten Bauphase um 1300, erste Einflüsse der Gotik sind bereits erkennbar. Teilweise sind die Säulenbasen durch Darstellungen von Evangelistensymbolen ersetzt, die mittlere Säule der Giebelgalerie wird von einem Knienden getragen. Die Arbeiten werden dem Umkreis des Giovanni Pisano zugeschrieben. Abgeschlossen wird die Fassade von drei aufsitzenden Fialen. Diese entstanden erst im Zuge der umfassenden Restaurierung des Campanile 1928. Trotz der verschiedenen Asymmetrien und der unterschiedlichen Stile gilt die Fassade dennoch als "majestätisch".

Inneres und Ausstattung
Die Kirche wurde über einem lateinischen Kreuz als Grundstruktur und basilikal errichtet, sie verfügt dementsprechend über drei Kirchenschiffe mit erhöhtem Mittelschiff. Die Vierung ist oktogonal überkuppelt. Die ersten sieben Joche entstammen noch der ersten Bauphase bis 1267, hier werden die Arkadenbögen von Säulen, ebenfalls mit Kapitellen verschiedener Abwandlungen der Korinthischen Ordnung, getragen. Die Vierung und der Chor aus der zweiten Bauphase hingegen werden von Pfeilern gestützt, lediglich im Bereich der Vierung wechselt eine Säule in der Pfeilerfolge. Die nachträglich eingezogenen Kreuzgewölbe verfälschen den ursprünglichen Raumeindruck. Der Chor läuft polygonal aus, eine Besonderheit in der toskanischen Kirchenbaukunst ist hier die gotische Umfassung der Fenstergewände und Dienste mit Wirteln.

Kunstwerke

Auf der Innenseite der Portalwand befinden sich verschiedene Reliefs. Es handelt sich um Darstellungen Thronender Christus, Kindermord in Bethlehem und andere. Es kann sich dabei um Überreste einer Kanzel des Vorgängerbaus aus dem 11. Jahrhundert handeln.

Ebenfalls nun von der Innenseite der Portalwand zu erkennen ist das große Rundfenster der Fassade. Es enthält Glasgemälde mit Szenen aus dem Leben des Kirchenpatrons. Es handelt sich um Arbeiten von Girolamo da Pietra Santa aus dem 14. Jahrhundert.

Im rechten Seitenschiff befindet sich ein Baptisterium, darin ein aus Travertin gehauenes großes Taufbecken. Die reich mit Reliefs verzierte Arbeit stammt aus dem Jahr 1267 von Giroldo da Arogno, auch Giroldo da Lugano bzw. Giroldo di Como genannt. Das darüber aufgesetzte Tabernakel wurde 1447 geschaffen.

Im linken Querschiff befindet sich die Cappella della Madonna. Sie enthält ein Madonnenbild aus dem Umkreis Duccios von 1316.

Krypta
Die Krypta enthält einen Sarkophag mit den Überresten des hl. Cerbonius, dieser ist als Arca di San Cerbone bekannt. Der Sarkophag wurde von Goro di Gregorio, einem aus Siena stammenden Bildhauer im Jahr 1324 geschaffen. Er enthält acht Reliefdarstellungen aus dem Leben des Cerbonius auf dem Kasten, sowie in den Rundmedaillons des Deckels Darstellungen von Heiligen und Propheten. Der Raum selbst enthält noch elf Statuetten aus Marmor, möglicherweise im Zusammenhang mit dem Sarkophag aus der Schule des Gregorio stammend.

Einzelnachweise

Literatur
 Heinz Schomann: Kunstdenkmäler in der Toskana, Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1990
 Klaus Zimmermanns: Toscana – Das Hügelland und die historischen Stadtzentren, 9. Auflage, Du Mont Buchverlag, Köln 1986 ISBN 3-7701-1050-1
 Conrad Streit: Florenz – Toskana – Umbrien, Land der Etrusker, Walter-Verlag, Olten und Freiburg im Breisgau 1972 (Sonderausgabe für die Wissenschaftliche Buchgesellschaft Darmstadt)

Weblinks

Massa Marittima, Cerbone
Massa Marittima
Massa Marittima
Massa Marittima
Massa Marittima
Massa Marittima
Massa Marittima
Nationaldenkmal (Italien)

San Cerbone


An Mormodes guentheriana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Friedrich Fritz Wilhelm Ludwig Kraenzlin, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Rudolf Mansfeld. An Mormodes guentheriana in nahilalakip ha genus nga Mormodes, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Bolivia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mormodes

Mormodes guentheriana


Oskar Rupp (* 13. März 1876 in Kirchheim unter Teck; † 6. Oktober 1963 in Korntal) war ein deutscher Jurist.

Werdegang
Der Sohn eines Postrats studierte von 1894 bis 1898 Rechts- und Staatswissenschaften an der Universität Tübingen. 1898 legte er die erste und 1900 die zweite höhere Dienstprüfung ab. Seine berufliche Laufbahn begann er als Hilfsarbeiter und stellvertretender Amtmann bei den Oberämtern Hall, Heidenheim, Neckarsulm und Waiblingen. Zwischen 1905 und 1913 war er Amtmann in Tübingen und Freudenstadt. Als Kollegialhilfsarbeiter arbeitete er zwischen 1913 und 1915 bei der Regierung des Jagstkreises in Ellwangen. Von 1915 bis 1916 war er Amtsverweser beim Oberamt Nürtingen und von 1916 bis 1919 planmäßiger Assessor beim Oberversicherungsamt. Von 1919 bis 1922 leitete er als Oberamtmann das Oberamt Besigheim. Danach war er bis 1924 Vorsitzender der Spruchkammer des Oberversicherungsamts und des Versorgungsgerichts in Ellwangen und bis 1925 Regierungsrat beim Innenministerium. 1925 wurde er als Oberverwaltungsrat beim Verwaltungsgerichtshof in Stuttgart verwendet, wo er 1927 zum Oberverwaltungsgerichtsrat ernannt wurde. Wegen seines Einsatzes für die Bekennende Kirche wurde er 1941 von den Nationalsozialisten in den Ruhestand versetzt. Nach Ende des Zweiten Weltkriegs war er von 1946 bis 1948 erster Präsident des Verwaltungsgerichtshofs Württemberg-Baden.

Der Schriftsteller Hermann Hesse verewigte ihn in seinem Buch Hermann Lauscher als "Oscar Ripplein".

Ehrung
 1953: Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland

Literatur
 Hermann Hesse: Autobiographische Schriften. Suhrkamp, Frankfurt am Main 2003
 Frank Raberg: Rupp, Oskar. Jurist, Landrat, Präsident des Verwaltungsgerichtshofes Württ.-Baden. In: Baden-Württembergische Biographien. Bd. 3.Kohlhammer, Stuttgart 2002, S. 331–333

Richter (Oberverwaltungsgericht)
Verwaltungsjurist
Oberamtmann (Oberamt Nürtingen)
Oberamtmann (Oberamt Besigheim)
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
Württemberger
Deutscher
Geboren 1876
Gestorben 1963
Mann

Oskar Rupp


Ananthacorus, monotipski biljni rod iz porodice bujadovki (Pteridaceae) smješten je u potporodicu Vittarioideae. Jedina vrsta je  A. angustifolius iz tropske Amerike rasprostranjena od južnog Meksika do Brazila, Perua i Bolivije na jugu, tre na istok do Antila

Sinonimi
 Oetosis angustifolia (Sw.) Kuntze
 Pteris angustifolia Sw.
 Pteropsis angustifolia (Sw.) Desv.
 Taenitis angustifolia (Sw.) Spreng.
 Vittaria angustifolia (Sw.) Baker
 Vittaria costata Kunze
 Vittaria onusta Trevis.

Izvori

Vittarioideae
Flora Srednje Amerike
Flora Južne Amerike
Flora Galapagosa

Ananthacorus


බිමිමල් යනු කුමක්දැයි හඳුනා ගනිමු.

බිම්මල් වශයෙන් හැඳින්වෙන්නේ දිලීර විශේෂයකි. ඒ අනුව බිම්මල් දිලීරමය ආහාරයක් ලෙස හැඳින්වීමට පුළුවන. මෙවැනි දිලීර වගර් අප්‍රාණික ශාක හෘ සත්ව කොටස් මත ජීවත්වේ. එමනිසා මෙවැනි දිලීර මෘතෝප ජීවීන් වශයෙන් හැඳින්වේ.
මේ අනුව අප විසින් ආහාරයට ගනු ලබන විවිධ බිම්මල් වර්‍ග මෘතෝප ජීවී කාණ්ඩයට අයත් මිනිසාට ප්‍රයෝජනවත් දිලීර වල හටගන්නා විශේෂිත කොටස් ලෙස සැලකිය හැක. ඈත අතීතයේ සිටම ස්වහාවිකව හට ගත් බිම්මල් මිනිසා ආහාරයට ගෙන තිබේ. නමුත් දැනට වසර කිහිපයකට පෙර සිට ආහාරයට නිරතුරුවම බිම්මල් යොදාගැනීම කෙරෙහි අප සමාජය තුළ පවතින උනන්දූව ක්‍රමයෙන් වැඩිවෙත්ම බිම්මල් වගාව සඳහා යොමුවීමක් දක්නට ලැබේ.
දිලීරයන්හි පවතින ලක්ෂණ අනුව විද්‍යාත්මකව දිලීර වර්ගීකරණය කර තිබේ. ඒ අනුව ආහාරයට ගනු ලබන බිම්මල් අයත් වන්නේ බැසීඩියොමයිටීස් කාණ්ඩයටය. මෙම බැසීඩියොමයිටීස් කාණ්ඩයට අයත් වන දිලීර අතුරින් ආහාරයට ගන්නා බිම්මල් අයත් වන්නේ ඇගාරිකාලේස් ගණයටය. මෙම ගණයට අයත් වන බිම්මල්ද නැවත මාංසල හා මාංසල නොවන යනුවෙන් කොටස් දෙකකට බෙදිය හැකිය. මාංසල කොටසට අයත් වන සමහර බිම්මල් වර්ග පමණකි ආහාරය සඳහා සුදුසු වන්නේ.

බිම්මල් කෘත්‍රිමව වගා කිරීමේදී සිදූකරනු ලබන්නේ මෙහි (7) වන හා (1) වන අවස්ථා පමණක් මාරුවෙන් මාරුවට පවත්වා ගැනීමයි. මෙය වර්ධක ප්‍රජනන ක්‍රියාවලියකි.

ප්‍රධාන වශයෙන් වගා කරන බිම්මල් වර්ග (Plearotus Ostreasas).

මුතුබෙලි බිම්මල්
ඇමරිකන් වර්ගය.
භූතාන් වර්ගය.
 පිදුරු බිම්මල් (Volveriella Volvaceae).

සුළු වශයෙන් වගා කරනු ලබන බිම්මල් වර්ග.

 ඇබලෝනි බිම්මල් (Pleorotus Oystidiosus).

ශ්‍රී ලංකාව තුළ වැඩිපුරම වගාකරන වඩාත් ජනප්‍රියම බිම්මල් වර්ගය වන්නේ මුතුබෙලි බිම්මල්ය. නමුත් ලෝකයේ වඩාත් බහුල වශයෙන් වගා කරනු ලබන්නේ බොත්තම් බිම්මල්ය.

බිම්මල් වගාවේ මූලික අවශ්‍යතාවයන්.
පියන සහිත පිරිසිදු ග්‍රීස් බැරලයක්.

මෙය අවශ්‍ය වන්නේ ලී කුඩු මළු හුමාලයෙන් තම්බා ගැනීම සඳහාය.

 තෙතමනය හා අඩු උෂ්ණත්වයක් රදා පවත්වා ගත හැකි ස්ථානයක්.

මෙ සඳහා මඩුවක් සකස් කර ගත හැකිය. එය කොටස් දෙකකින් යුක්ත වන ආකාරයට සකසා ගත යුතුය. එය භාවිතා කරන්නේ දිලීර වර්ධනය වන තෙක් පොලිතීන් මළු ගබඩා කර තබා ගැනීමටය. මෙය බීජෞෂණ කුටිය (Incubation Room) ලෙස හැඳින්වේ. අනෙක් කොටස විශාලත්වයෙන් වැඩි විය යුතු වන අතර මනා ආලෝකය හා වාතාශ්‍රය ලැබෙන පරිදි සකසා ගත යුතුය. අස්වනු නෙළීම සිදු කරන දිලීර අඩංගු බඳුන් මෙතුළ තැම්පත් කරනු ලැබේ. මෙය හඳුන්වනුලබන්නේ නෙලන කුටිය (Cropping Room) යනුවෙන්ය.
මඩුවේ වහලය සඳහා පොල් අතු යොදාගත හැකි අතර එහි බිත්ති පොළවේ සිට අඩි 3-4 ක් පමණ උසක් දක්වා ගඩොලින් හෝ පොල් අතු වලින් අහුරා ගත හැකිය. වහලය දක්වා වූ අනෙක් කොටස දැල් වලින් හෝ ගෝනි වලින් අහුරා ගත හැකිය. එසේ සකස් කර ගනු ලබන්නේ තෙතමනය හා ආලෝකය නිසි පරිදි පාලනය කර ගැනීම සඳහාය. මඩුව තුළ පොළව මතුපිටට අඟල් දෙකක් පමණ ඝනකමින් යුත් පිරිසිදු වැලි තට්ටුවක් අතුරා ගත යුතුය. මේ සඳහා උණ ලී හෝ වෙනත් ලී පටි යොදා ගත හැකය. මෙම රාක්ක අතර පහසුවෙන් ගමන් කිරීමට හැකි පරිදි සකස් කර ගත යුතුය.

නිරෝගී සරු බිම්මල් බීජ සපයා ගැනීම.

මෙම බීජ සපයා ගැනීම සඳහා පේරාදෙණිය ගන්නෝරුවේ පිහිටි කෘෂි කර්ම දෙපාර්තුමේන්තුවේ පිහිටි බීජ මධ්‍යස්ථානයෙන් හෝ රත්මලානේ පිහිටි අපනයන සංවර්ධන මණ්ඩලයෙන් ලබා ගත හැකිය. බිම්මල් වගාවේ සාර්ථකත්වය රඳා පවතින්නේ උසස් ගුණාත්මකභාවයෙන් යුත් බීජ පැකට් තෝරාගැනීම තුළින්ය. උසස් ගුණාත්මයෙන් යුත් මුතුබෙලි බිම්මල් බීජ පැකට් තුළ ඒකාකාර සුදු පැහැයකින් යුතුව දිලීර වර්ධනය වී ඇති ආකාරයක් දැකගත හැකිය. බිම්මල් බීජ ගබඩා කිරීමේදී එය උණුසුම් නොමැති කාමරයක පිරිසිදු මේසයක් මත සති දෙකක් පමණ කාලයක් තබා ගත හැකිය. මුතුබෙලි බිම්මල් බීජ නම් ශිතකරණයක පහළ කොටසෙහි සති හයක් පමණ කාලයක් ගබඩා කොට තබා ගත හැකිය.

මුතුබෙලි බිම්මල් වගාව
මෙය ප්‍රධාන වශයෙන් ආකාර දෙකකට වගා කළ හැකිය. එනම් පොලිප්‍රොපිලීන් බඳුන් වල ලී කුඩු මත වගා කිරීම හා තැටි තුළ ඇති පිදුරු මත වගා කිරීමයි. මෙහිදී විස්තර කරනු ලබන්නේ මුතුබෙලි බිම්මල් වගාව සඳහා පහසු මෙන්ම අවම වියදම් දැරිය හැකි ක්‍රමය වන පොලිප්‍රොපිලීන් බඳුන් වල ලී කුඩු මත වගා කිරීමයි.

ලී කුඩු මළු පිළියෙළ කිරීම සඳහා මිශ්‍රණය සකස් කර ගැනීම.

මාධ්‍ය සකස් කර ගැනීම සඳහා අවශ්‍ය කරන ද්‍රව්‍ය.
සැහැල්ලු ලී කුඩු 100Kg.
මෝල් වලින් ඉවත දමන සහල් නිවුඩු (කුඩු) 10Kg.
සෝයා පිටි හෝ මුං පිටි 500g.
කැල්සියම් කාබනේට් හෝ ඩොලමයිට් 2Kg.
මැග්නීසියම් සල්පේට් 200g
ජලය අවශ්‍ය පමණ
බෑගය සකස් කිරීම සඳහා අවශ්‍ය කරන ද්‍රව්‍ය
සෙලෝ පොලිතීන් 7' x 13' මළු (ගේජ් 150 පොලිප්‍රොපිලීන් පොලිතීන් )
P. V. C මුදු (විශ්කම්භය අඟලක් සහ උස අඟල් 1/2 ක් පමණ )
රබර් බෑන්ඩ්, පුළුන් හෘ අඟල් 4 x 4 ප්‍රමාණයේ කඩදාසි කැබලි.

1 පියවර
මිශ්‍රණය සකස් කරගැනීම
පිරිසිදු පොළොවක් මත හෝ ඉටිරෙද්දක් මත ලී කුඩු දමා ඒ සමග සහල් නිවුඩු කැල්සියම් කාබනේට් සහ සෝයා පිටි හෝ මුං පිටි මිශ්‍ර කරගන්න.ඉන් පසු මැග්නීසියම් සල්පේට් ජලයේ දියකර ඉහත මිශ්‍රණය සමග හොඳින් කළවම් කරගන්න.
මෙම මිශ්‍රණයෙන් මිටක් අතට ගෙන එය හොඳින් මිරිකන්න.එවිට ඇඟිලි අතරින් වතුර නොවෑස්සෙන සේ තිබිය යුතුය.එසේම ඇගිලි ලිහිල් කළ විට ලී කුඩු මිශ්‍ර ගුලිය නොකැඩෙන තත්වයෙන් තිබිය යුතුය.මිශ්‍රණය අවශ්‍ය පදමට එන තුරු ජලය යන්තමින් එක්කරමින් මිශ්‍ර කරන්නට මතකතබා ගත යුතුය.
මින් පසු කලින් සකස්කර ගත් අඟල් 13 ක් උස අඟල් 7 ක් පළල සෙලෝ පොලිතීන් වලට මිශ්‍රණය ටිකින් ටික දමමින් අතින් තද කරමින් පිරවිය යුතුය.මිශ්‍රණය තද කිරීම සඳහා අඩිය වක්‍රාකිර බෝතලයක් උපයෝගී  කරගත හැක.බෑගයෙන් 3/4 ක් පමණ වැසෙන සේ මිශ්‍රණය පුරවා ගත යුතුය.පසුව පොලිතීන් බෑගයේ කට අ‍තේ මිටට එකතුකොට ගෙන පි.වී.සී මුදුව ඒ තුළින් යවන්න.මෙය හොදට තබා තදකර පුළුන් ඇබය ගැසිය යුතුය.පී.වී.සී මුදුව බෑගයේ කටට ඇතුලු කළපසු බෑගයේ කට විහිදුවා පුළුන් වලින් සාදාගත් ඇබය පී.වී.සී මුදුචට හොඳින් තදවන සේ ගසන්න.මීලඟට බෑගයේ කට පුළුන් ඇබය වටේට පිට පැත්තට නවා පුළුන් ඇබය පත්තර කැබැල්ලකින් හොදින් වසා එය වටේට රබර් පටිය හොඳින් හිරවන සේ පටලවන්න.

2 පියවර
ජීවානුහරණය කිරීම
බැරලය ලිප මත තබා ඔහි අඟල් 6 ක් පමණ උසට ජලය දමා හුමාලය ගමන් කළ හැකි ආකාරයේ ලී බංකුවක් ගෙන බැරලයේ පතුල මත තබන්න.ඉන්පසු බංකුව මත ලි කුඩු පැකට් එකිනෙක කෙලින් අතට සිටින පරිදි අසුරන්න.මෙහිදී එකිනෙක තදට අසුරන්නේ නැතිව වාතාශ්‍රය ලැබෙන සේ ඇසිරීමට මතක තබා ගතයුතුය.ඉන්පසු බැරලයේ පියන මත කුඩා සිදුරක් විදිය යුතුය.නැතහොත් ජීවානුහරණයේ දී ජල වාෂ්ප පීඩනය වැඩි වී පුපුරා යාහැකිය.ඉන්පසු වටේට හුමාලය පිට නොවෙන සේ පියන හොඳින් තදකර වසාගත යුතුය.
මේ ආකාරයට සකස් කිරීමෙන් අනතුරුව බැරලයේ පියන මත ඇති සිදුරෙන් හුමාලය පිටවීම ආරමිභ වූ අවස්ථාවේ සිට පැය 2 1/2ක් හෝ 3ක් යනත්රු තම්බා ගත යුතුය.නියමිත කාලය තුළ තද ගින්දර දමා ජීවානුහරනය කළ පසුවත්බැරලය මත පැකට් ටික ලිප මතම තිබෙන්නට හරින්න.

3 පියවර
බීජ එන්නත් කිරීම
සපයා ගන්නා ලද බිම්මල් බීජ පැකට් තුළ ඇතිබීජ වෙන් වන පරිදි පැකට්ටුව පිට පැත්තේ හොදින් පොඩි කරන්න.පසුව පැකට්ටුව යටින් එක් කොනකින් මදක් විවර කළ යුතුය.ඵය කලයුත්තේ ලී කුඩු මළුවලට බීජ ඵන්නත් කිරීමට සූදානම් වූ මොහොතේය.
තම්බාගත් ලී කුඩු මඵ දිනක් ගතවූ පසු හොදින් නිවී පවතී. වටේට ඉටිපන්දම් හෝ ස්ප්‍රිතු ලාම්පු දැල්වූ මේසයක් මත මේවා එකිනෙක තැබිය යුතුය. මෙසේ සිදු කරනුයේ වාතයේ සිටින ක්ෂුද්‍ර ජීවින් බෑගය තුළට ඇතුල්වීම වැළැක්වීම සදහාය. ඉන්පසු එක් එක් ලී කුඩු මඵ මේසයට ගෙන එහි රබර් බෑන්ඩ් එක ගලවා බිම්මල් බීජ පැකට්ටුවේ ඇති බිම්මල් බීජ තේ හැන්දකින් එකක් පමණ ගෙන ලී කුඩු මල්ලට ඇතුල් කරන්න. පසුව හැකි ඉක්මනින් පුඵන් ඇබයෙන් වසා පොලිතින් බෑගයේ දිග වැඩි කොටස කපා ඉවත් කර පෙර පරිදිම කඩදාසියෙන් වසා රබර් පටිය දමා ගත යුතුය.

4 පියවර
බීජෞෂණ අවස්ථාව
මෙහිදී සිදු කරනු ලබන්නේ ලී කුඩු මඵ බීජෞෂණය සදහා තැන්පත් කිරීමය. මේ සදහා අදුරැ ස්ථානයක් සකස් කර ගත යුතුය. නැතහොත් කාමරයක අසුරා කඵ ඉටි රෙද්දකින් වසා තැබිය හැක. මේ ආකාරයට දින 25-30 ක් පමණ කාලයක් ගත වූ විට ලී කුඩු මඵ සම්පූර්ණයෙන් සුදු පැහැ ගැන්වී තිබෙන අයුරැ දැක ගත හැකිය.

5පියවර
ලී කුඩු මඵ මඩුව තුළ තැන්පත් කිරිම.
මඩුව තුළ බිම්මල් ඇසිරීමට පෙර විෂබීජ නාෂක පොළව හා අවට ස්ථාන වලට යෙදිය යුතුය. (දින 2 කට පෙර) ඉන්පසු සම්පූර්ණයෙන් සුදු පැහැ ගැන්වු ලී කුඩු මඵ වල කට කපා රාක්ක මත තද නොවන ලෙස අසුරා ගත යුතුය. පැකට් ඇසිරූ පසු දිනපතා උදේ සවස මඩුවේ බිත්ති වලටත් බිමටත් වදින පරිදි ජලය ඉසින්න. මීදුමක් මෙන් විසිරී යන පරිදි ජලය ඉසීම සිදු කළ යුතුය. දින 6-8 ත් අතර කාලයක් ගත වන විට මෙම ලී කුඩු මඵ වලින් බිම්මල් පොකුරැ හට ගැනේ. එය ඉතා අලංකාර දර්ශනයකි.

6 පියවර
අස්වැන්න නෙළා ගැනීම
බිම්මල් පොකුරැ වශයෙන් පිපෙන බැවින් සාමාන්‍ය වශයෙන් පොකුරක බිම්මල් 50% ක් පමන නෙළන අවස්ථාවේ පවතී නම් සම්පූර්ණ පොකුරම නෙලාගත යුතුය. බිම්මල් නෙළිමේදී ලී කුඩු මඵවේ කට ගැලවී නොයන පරිදි නෙළීම සිදු කළ යුතුය. එමෙන්ම බිම්මල් යෙදීමෙන් අනතුරැව වතුර ඉසීම සිදු කළ යුතුය. මල් නෙලීමේදී උදේ සවස ජලය ඉසීම සිදු කළ යුතුය.

7 පියවර
ඇසුරුම
ලිකුඩු මළු සඳහා යොදාගත් ගේජ් 150 පොලිතින්ම මෙහිදී පැකට් සදහා භාවිතා කල යුතුය.අඟල් 7'x10' පමණ කෑලි කපා එක් පැත්තක් කියත්තල පටියක ආධාරයෙන් පුළුස්සා  බෑගයක් ලෙස සකස් කර ගත යුතුය.ඉන් පසුව පන්ච් කිරිම මගින් පැකට්ටුව මත සිදුරු 10ක් පමණ නෙලාගත් බිම්මල් වල කිණිති වල මුල් කපා පැනට්ටුවේ පැතලියට සිටින සේ අසුරා ගත යුතුය.පසුව පැනට්ටුවේ කටද පුළුස්සා වසා ගත යුතුය.ඉන් පසුව වෙලදපොළට ඉදිරිපත් කළ හැක.බිම්මල් ශීතකරණයක් තුළ දින 3-4 ක් පමණ තබා ගත හැක.

බිම්මල් වගාව ආශ්‍රිතව පැන නගින ගැටලු හා යෙදිය හැකි පිළියම්
බීජෞෂණ සමයේදි කළු ඉටි රෙද්දකින් වසා දැමූ පසු එය දිනපතාම නිරික්ෂණය කළ යුතුය.මන්ද කූඹින් මීයන් සහ වේයන් වැනි සතුන් මීට හානි කිරීමට ඉඩ ප්‍රස්ථා වැඩි නිසාය.මල් හටගන්නා අවධියේදි විශේෂයෙන් කුරුමිණි වර්ග හා කෝදුරු වර්ග මගින් මල් වලට හානි සිදු කල හැකිය. මේ සදහා මුල සිටම නිසි සෞඛ්‍යාරක්ෂණ ක්‍රම භාවිතය වැදගත් වේ.එමෙන්ම කෘමි උවදුරු සදහා ස්වාභාවික සිදු කර ගත හැකි පිලියමක් වන්නේ සාමාන්‍යය ව්‍යවහරයේ  බාලොලියා කටු කිගුරු වැනි නම් වලින් හදුන්වනු ලබන උද්භිත විද්‍යාත්මකව ලැන්ටානා කැමරු නමින් හදුන්වන ලබන ශාකයේ වියලි පත්‍ර කැබලි සහ පත්‍ර යුෂ මගින් බිම්මල් වගාවන්හි පළිබෝධ පාලනය සාර්ථකව සිදුකරගත හැකි බව සොයාගෙන ඇත.
එමෙන්ම කෘමි උවදුරු අධිකව පවතින්නේ නම් සල්ෆර් දියකර ඉසීම සිදු කල හැකියතමේ ආකාරයට බිම්මල් වගාව ආශ්‍රිත ගැටළු මඟ හරවා ගත හැක.

බිම්මල් වල ඇති පෝෂණිය හා ඖෂධීය ගුණය.
බිම්මල් ප්‍රෝටීන් බහුල ආහාරයකි.සාමාන්‍යය මස් මාංශ වලින් තරම්ම ප්‍රෝටීන් ප්‍රමාණයක් නොලැබුනද මෙහි එක් විශේෂත්‍වයක් ඇත.එනම් මස් මාංශ හේතුවෙන් සිරුරේ කො‍ලොස්ටරෝල් තත්‍වය හට ගන්නා නමුදු බිම්මල් වල කොලොස්ටරෝල් නාශකයක් අඩංගුව ඇත.
අමු බිම්මල් 100 ක අඩංගු පෝෂණ අගය
ජලය  ග්‍රෑරැම් 91.0
ශක්තිය කිලෝ කැලරි 13
ප්‍රෝටින් ග්‍රෑරැම් 2.5
මේදය ග්‍රෑරැම්  0.3
කැල්සියම් මිලිග්‍රෑරැම් 20
යකඩ මිලිග්‍රෑරැම් 1.0
තයමීන් මයික්‍රො ග්‍රෑරැම් 100
රයිබො‍ෆ්ලේවින් මිලිග්‍රෑරැම් 600
නයිසීන්මිලිග්‍රෑරැම් 5.8
විටමින් සී මිලිග්‍රෑරැම් 3.0

බිම්මල් වල අඩංගු ඖෂධීය ගුණය පිළිබදව විමසා බැලුවහොත් එහි සිරුරේ පවතින කොලොස්ටරෝල් අඩු මට්ටමක පැවතීමට උපකාරිවන ඊරිසපැනින් නැමති රසායනිකය අඩංගු වේ.මේ නිසා බිම්මල් හෘදරෝගින්ට ඉතාමත් ගුණදායකය.එසේම නොයෙකුත් ප්‍රතිජීවක ඖෂධ නිපදවීමට බිම්මල් යොදා ගැනේ.ලියුකේමියා රෝගය මැඩලීමට ලබා දෙන ඖෂධ සදහාත් මේවායේ රසායනිකයන් යොදා ගැනේ.දියවැඩියා රෝගය සදහාත් මෙය සුවිශේෂි ඖෂධයක් ලෙස බොහෝ රටවල පළිගෙන ඇත.

පින්තූර ගැලරිය

ආශ්‍රිත ග්‍රන්ථ.
බිම්මල් වගාව-කෘෂිකර්ම දෙපාර්තුමේන්තුව,ගන්නෝරුව,පේරාදෙණිය.

මේ අඩවිත් බලන්න.
 කෘෂිකර්ම දෙපාර්තුමේන්තුව
තාක්‍ෂණය
ගෙවතු වගාව

බිම්මල් වගාව


An Spirodela sichuanensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni M.G.Liu ngan K.M.Xie. An Spirodela sichuanensis in nahilalakip ha genus nga Spirodela, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Spirodela

Spirodela sichuanensis


Nesta página estão tabulados os Resultados do Carnaval de Niterói no ano de 2022. A partir deste ano, os desfiles das escolas passaram a acontecer no Caminho Niemeyer, no centro da cidade, na arena montada no pátio do Teatro Popular Oscar Niemeyer. Inicialmente marcado para os dias 19, 20 e 21 de fevereiro, uma semana antes da data oficial do carnaval, os desfiles foram adiados para 21, 23 e 24 de abril em virtude do aumento de casos de Covid-19 provocados pela variante Ômicron no início do ano. O remanejamento também levou em consideração não coincidir com as datas em que Acadêmicos do Cubango, Acadêmicos do Sossego e Unidos do Viradouro desfilassem na Marquês de Sapucaí pelo carnaval do Rio de Janeiro - respectivamente nos dias 20 e 22 de abril.

Com o enredo "Yuri-Yuba: Jurujuba", que falava sobre as origens do bairro de Jurujuba, a Folia do Viradouro conquistou o título do carnaval niteroiense pela quinta vez na história. A vermelha e branca terminou a apuração com 176.4 pontos, 0.3 a mais que a vice-campeã Alegria da Zona Norte. Terceira colocada, a Magnólia Brasil reeditou o enredo de 1989 de sua escola madrinha, a Unidos do Jacarezinho, com o título "Meu Sonho Astral". Última colocada, a Combinado do Amor foi rebaixada para o Grupo B, vencido pela Cacique da São José, que retornará a elite após 4 anos. Por descumprir 80% das obrigatoriedades para realização de seu desfile, o Bafo do Tigre foi desclassificado da disputa e automaticamente rebaixado para o Grupo C, vencido pelo Garra de Ouro.

Grupo A

Grupo B

Grupo C

Carnaval de Niterói
Carnaval no Brasil em 2022

Resultados do Carnaval de Niterói em 2022


{ "type": "ExternalData", "service": "geoline", "ids": "Q180643", "properties": { "stroke": "#008000", "stroke-width": 2 } }
Der Discovery Island Marine Provincial Park ist ein 67 Hektar großer Provincial Park in der kanadischen Provinz British Columbia. Er liegt etwa 2 nautische Meilen östlich von Oak Bay. Da der Park auf einer Insel vor der Küste von Vancouver Island liegt, ist er nur über den Wasserweg zu erreichen. Die Insel gehört zum Capital Regional District.

Anlage
Bei dem Park handelt es sich um ein Schutzgebiet der Kategorie II (Nationalpark).
Der Park liegt auf der südlichen Hälfte der Insel Discovery Island. Die Insel liegt an der Übergangsstelle von der Juan-de-Fuca-Straße zur Haro-Straße.

Geschichte
Wie bei fast allen Provinzparks in British Columbia gilt auch für diesen, dass er lange bevor die Gegend von Einwanderern besiedelt oder sie Teil eines Parks wurde, Jagd- und Fischereigebiet verschiedener Stämme der First Nations war. Die nördliche Hälfte der Insel ist heute auch noch ein Reservat der Songhees.

Der kleine Park wurde im Jahr 1972 eingerichtet und ebenso benannt wie die Insel. Die Insel hatte ihren Namen wiederum im Jahr 1846 in Erinnerung an das Schiff HMS Discovery, mit dem der englische Kapitän George Vancouver die kanadische Westküste erforschte, erhalten.
Grundstein für den Park war Gelände, welches der englische Kapitän Ernest Godfrey Beaumont 1918 erworben hatte und bei seinem Tod 1976 der Provinz British Columbia mit der Auflage hinterließ, daraus einen Provincial Park zu machen.

Flora und Fauna
Innerhalb des Ökosystems von British Columbia wird das Gebiet, in welchem der Park liegt, der Dry Gulf Island Subzone der Coastal Douglas Fir Zone zugeordnet. Diese biogeoklimatischen Zonen zeichnen sich durch das gleiche bzw. ein sehr ähnliches Klima und gleiche oder ähnliche biologische sowie geologische Voraussetzungen aus. Daraus resultiert in der jeweiligen Zonen dann ein sehr ähnlicher Bestand an Pflanzen und Tieren.

Entsprechend finden sich hier auch hauptsächlich Küsten-Kiefern und Douglasien sowie die Oregon-Eiche. Der Unterwuchs wird unter anderem gebildet aus Adlerfarn, Schneebeeren und der Nervigen Mahonie.

Nach Auskunft der Parkverwaltung, auf der Internetseite der Insel, finden sich auf der Insel verschiedene bedrohte Tierarten. Es ist jedoch auch möglich Seehunde, Stellerscher Seelöwen sowie Otter und Weißkopfseeadler zu sehen. Auch der Klippen-Austernfischer, der Beringstrandläufer und der Gischtläufer kommen hier vor.

Aktivitäten
An touristischen Attraktionen bietet der Park lediglich den Leuchtturm am östlichen Ende der Insel. Dieser kann allerdings nicht betreten werden.

Neben einem Picknickbereich hat der Park mehrere vorbereitete Zeltstellen und verfügt über eine, sehr einfach ausgestattete, Sanitäranlage.

Weblinks

 Discovery Island Marine Provincial Park. In: Englischsprachige Internetpräsenz des Parks bei BC Parks
 Informationen zum Park auf britishcolumbia.com (englisch)

Einzelnachweise

Gegründet 1972
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Nordamerika
Meeresschutzgebiet
Provincial Park in British Columbia
Geographie (Vancouver Island)

Discovery Island Marine Provincial Park


Adra (Španjolska), grad u Španjolskoj.
 Adra (Indija), grad u Indiji.
 Adra (Sirija), grad u Siriji.
 Adra (Estonija), selo u Estoniji.
 ADRA, međunarodna nevladina humanitarna organizacija.
 Adra (rod), rod moljaca.
 Chevrolet Adra, automobil marke Chevrolet.

Adra


Yurdanur Salman, (1937, Balıkesir - 16 Mayıs 2020) Çevirmen.

İstanbul Üniversitesi İngiliz Dili ve Edebiyatı Fakültesi'ni bitirdi. Çeşitli üniversitelerde öğretim görevlisi olarak çalıştı.

Kuram dergisinin genel yayın yönetmenliğini yaptı. Kendi adına kayıtlı 25 kitap çevirisi vardır. Yapıtlarını Türkçeye kazandırdığı yazarlar arasında John Steinbeck, Susan Sontag, Erich Fromm, John Berger, Mark Twain, Frederic Jameson ve Salman Rüşdi bulunmaktadır.

Kaynakça

1937 doğumlular
Balıkesir doğumlular
Türk çevirmenler
İstanbul Üniversitesi Edebiyat Fakültesinde öğrenim görenler
2020 yılında ölenler
İngilizceden Türkçeye çeviri yapanlar
Balıkesir doğumlu çevirmenler

Yurdanur Salman


(16781) Renčín, denumire internațională (16781) Rencin, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
16781 Renčín este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul Kleť de Miloš Tichý și Zdeněk Moravec
. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,16 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 2,4° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 16001-17000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1996
Centura de asteroizi

16781 Renčín


Partido Comunista dos Povos da Espanha (espanhol : Partido Comunista de los Pueblos de España) é um partido comunista marxista-leninista na Espanha . O PCPE foi fundado a partir da unificação de várias facções marxistas-leninistas . A organização juvenil é chamada de Juventude Comunista dos Povos da Espanha .

Referências

Ligações externas

Comunista
Partidos políticos comunistas da Europa
Partidos políticos fundados em 1984
Fundações na Espanha em 1984

Partido Comunista dos Povos da Espanha


تعد الجمعية العالمية لأبحاث تنمية الموهبة والتميز منظمة مهنية تضم العلماء والإداريين والممارسين العاملين قي مجالات تنمية الموهبة والإبداع والامتياز والتجديد.

الغاية
تتمحور أهم أهداف هذه الجمعية في الآتي:
 إجراء ودعم البحوث قي مجالات تنمية الموهبة والإبداع والامتياز والتجديد.
 إنشاء شبكة من التواصل بين المهتمين بتلك المجالات وتبادل الأفكار والخبرات فيما بينهم.
 نشر نتائج البحوث المتعلقة بتلك المجالات.
 إنشاء قاعدة بيانات تساعد الأعضاء والباحثين في الجمعية على التواصل فيما بينهم.
 المساعدة على تنمية وتقويم البرامج والممارسات التربوية في تلك المجالات.

النشرات

تعتبر النشرة «الموهبة تتحدث» هي الدورية الرسمية للجمعية العالمية لأبحاث تنمية الموهبة والتميز، كما تنشر الجمعية أيضاً دورية علمية محكمة أخرى بعنوان «تنمية الموهبة والتميز».

النشأة والتأسيس

تم تأسيس الجمعية العالمية لأبحاث تنمية الموهبة والتميز قي أكتوبر 2008 قي الأكاديمية الصينية للعلوم قي بكين، وتم انتخاب الدكتور عبد الله الجغيمان – مدير المركز الوطني لأبحاث الموهبة والإبداع بجامعة الملك فيصل بالمملكة العربية السعودية – كأول رئيس للجمعية. ويضم الجمعية العالمية لأبحاث تنمية الموهبة والتميز 200 عضواً ينتمون لأربعين دولة مختلفة.

المراجع

 الجمعية العالمية لأبحاث تنمية الموهبة والتميز.
 تنمية تطوير الموهبة والتميز.

صلات خارجية
 الموقع على الإنترنت.

منظمات
منظمات أسست في 2008
منظمات علمية عالمية

الجمعية العالمية لأبحاث الموهبة والتميز


Huset Askanien, også kaldet Huset Anhalt efter dets længst holdt besiddelse, er et tysk fyrstehus, der fra 1000-tallet til 1918 herskede over forskellige områder i det Tysk-romerske rige.

Navnet Askanien kan føres tilbage til en middelalderlig variant af det latinske navn på slægtens stamsæde, borgen Aschersleben i byen Aschersleben i Salzlandkreis i den nuværende tyske delstat Sachsen-Anhalt. Ud over stamgrevskabet Anhalt har slægten blandt andet regeret i de nordtyske områder Sachsen og Brandenburg samt i Rusland fra 1762 til 1796.

Eksterne links

 Slægten Askaniens officielle hjemmeside

Sachsen-Anhalts historie

Huset Askanien