Turhal, Tokat ilinin il merkezine 46 km uzaklıkta olan ve Şubat 2021'de yayınlanan 2020 ADNKS kayıtlarına göre ilçe merkez nüfusu 63.133, köylerle birlikte ise nüfusu 79.776 olan bir ilçesidir. Turhal, hem ilçe merkez hem de köylerle birlikte toplam nüfus bakımından Erbaa'dan sonra Tokat'ın ikinci büyük ilçesidir.

Tarihi
Yeşilırmak havzasında, Karadeniz bölgesinin orta bölümünün yerleşime en müsait yerinde kurulan Turhal, İç Anadolu Bölgesi'ni Karadeniz'e, Doğu Anadolu Bölgesi'ni batıya bağlayan yolların kesiştiği yerde kurulmuştur. Cumhuriyetin ilk yıllarındaki nüfusuyla küçük bir yerleşim yeri iken 1944 yılında ilçe olan Turhal;konumu, ekonomik yapısı ile Türkiye'nin en hareketli yerleşim yerlerinden birisi haline gelmiş, adı geleceğin vilayetleri arasında geçer olmuştur .

Antik çağlarda Pontus Galatikus, Ustus Polemoniakus, Komona Pontiki gibi adlarla anılmış olan Turhal'ın tarihinin binlerce yıl ötelere gittiği anlaşılmaktadır. MÖ 3000 yıllarında Mezopotamya'da yaşayan Sümer alfabesi ile yazılmış iki kitabenin Turhal Kalesinde bulunduğundan söz edilmesi, Turhal'ın tarihinin 5000 yıl önceye gittiğini göstermektedir. Kesin olmamakla beraber Turhal, Kasiura, Gayura, Turnalit isimleri taşımıştır.

Turhal binlerce yıldan beri ilgi odağında olmasının neticesinde sayısız savaşların sonucunda farklı yönetimlerde kalmıştır. MÖ 745 yıllarında Asurlular MÖ 7000 yılarında Kimmerler, MÖ 612 yıllarında Medler, MÖ 546 yıllarında ise İran asıllı Persler bu çevreyi (yöreyi) yönetimleri altına almışlardır. İskender'in Ortadoğu seferi ardından büyük bir baskı dönemi yaşayan Anadolu eyaletleri, komutanlar arasında bölüşülmüş; Pers soylularından Ariaretes, Gaziura'yı başkent yapmıştır. Bizans sınırları içerisinde olduğu yıllarda küçük bir yerleşim birimi olan Turhal, Beylikler döneminde Eratna Beyliği sınırları içinde idi. 1399'da ilk kez Osmanlıların eline geçti. Ankara savaşından sonra Timur'un çekilmesi ile birlikte 1413'te kesin olarak Osmanlı topraklarına katıldı. 19. yüzyılın II. yarısında yöreyi etkileyen en önemli olay göçmenlerin gelişi idi. 1854-1878 Kırım savaşı, 1855-1859 Şeyh Şamil ayaklanması ve 1877-1878 Osmanlı-Rus savaşından sonra Anadolu'ya gelen Balkan ve Kafkas göçmenlerinin bir bölümü Turhal yöresine yerleştirilmişlerdir. Mütareke ve milli mücadele yıllarında Turhal, Mustafa Kemal'in önderliğinde tüm varlığını ortaya koymuş, Kurtuluş Savaşında yüzlerce şehit vermiştir.

Zengin ve engin bir tarihe sahip olan bu ilçe, Cumhuriyet döneminde de önemli olaylara şahit olmuştur. Yurt ekonomisinde önemli bir yere ve paya sahiptir. Temeli 1933'te dönemin Sanayi Bakanı Celal Bayar tarafından atılan ve açılışı 1934 yılında İsmet İnönü tarafından yapılan ve Türkiye'nin en kaliteli şekerini üreten Turhal (Muammer Tuksavul) Şeker Fabrikası, Turhal Makine Fabrikası yöreye hayat vermiştir. Son yıllarda Toprak sanayi (Tuğla ve Kiremit Fabrikaları) konfeksiyon (tekstil) alanında gerçekleşen yatırımlar, Antimuan madeni, Kevser süt ve yem fabrikaları ülke ve ilçe ekonomisinde önemli bir yer tutmaktadır. Turhal (Muammer Tuksavul) Şeker Fabrikası özelleştirilerek Kayseri Şeker bünyesine katılmıştır.

Coğrafyası
Turhal, Karadeniz Bölgesi'nin, Orta Karadeniz Bölümü'nde yer almaktadır. Turhal 40'-18' kuzey enlemi ile 36'-06 Doğu boylamının kesiştiği yerdedir. Yüzölçümü 911 km² dir. Şehir merkezi rakımı 493'tür. Yeşilırmak vadisinde bulunan Turhal ilçesi ; etrafı dağlar ve yüksek tepelerle çevrili 3 km genişliğinde 9 km uzunluğunda, adını ilçeden alan bir ova üzerinde bulunmaktadır. Çevredeki belli yükseltiler Kesicik Tepe (1450 m), Kamalı Çal Tepe (1200 m), Mercimek Tepe (1201 m) Yeşilırmak Havzasında her yönden önemli olan Turhal çöküntü alanı, Yeşilırmak ve Yeşilırmak'a karışan yan derelerin getirdiği malzeme ve alüvyonların birikmesinden meydana gelmiştir. Turhal Ovasındaki yükseltiler batıdan itibaren sıralanan İskele Tepe, Kale Tepe, Varvara Tepesi, Eğer Tepe dikkati çeker.

Kuzeyinde Amasya ili Erbaa ilçesi, güneyinde Pazar ilçesi, batısında Zile ilçesi, doğusunda Tokat il merkezi yer almaktadır. Türkiye'nin en uzun akarsularından biri olan Yeşilırmak Turhal'ın şehir merkezinden geçmektedir. İlçede mevcut ormanlık ve fundalık alanların toplamı 40,386 hektar, tarım alanlarının toplamı 35,380 hektar, çayır ve meraların toplamı 8908 hektar, tarım dışı arazilerin toplamı 6426 hektardır.

Nüfus
Turhal, Tokat sancağına bağlı bir bucak merkezi iken 1923 mülki taksimatında da Tokat vilayeti sınırları içinde bucak olarak yer almıştır. Cumhuriyetin ilk yıllarında kale etrafında kümelenmiş, 6 mahallesi ve nüfusu 3000 civarında bir yerleşim yeri iken 1934 yılında şeker fabrikasının hizmete girmesinden sonra her alanda önemli gelişmeler kaydeden Turhal, 1942 yılında ilçe olmuştur. Dünün küçük kasabası, bugünün 30 mahallesi ile geniş bir alana yayılmış; Yeşilırmak'ın her iki yakasında genişlemeye devam etmektedir. Şeker fabrikası yapılıncaya kadar geçen süre zarfında Turhal'ın nüfusu net olarak bilinmemekle beraber yeterli gelişme ve nüfus artışının olmadığı ortadadır. Ancak 1935 yılı itibarıyla 5687 olan nüfusun yıllar itibarıyla hızlı bir artış gösterdiği görülmektedir.

İklim
Turhal iklim özelliğinde; denize olan uzaklığın ve yükseltinin etkisi önemlidir. İlçede orta Karadeniz iklimi ile iç Anadolu bölgesi iklimi arasında bir geçiş iklimi görülür, bu nedenle genelde ılıman bir iklime sahiptir. Genel olarak yaz mevsimi alçak alanlarda sıcak ve kurak yüksek yerlerde serin geçer. Yeşilırmak vadisi boyunca iç kesimlere ulaşana Karadeniz'in nemli havası beklenmedik zamanda yağışa dönüşebilir. Kış mevsimi soğuk ve kar yağışlıdır. Kuzeyden güneye yükseltinin artması nedeniyle önemli farklılıklar görülür. Güneye doğru kış mevsimi daha sert bir karakter gösterir. En soğuk aylar ocak, şubat en sıcak aylar temmuz ve ağustos dur. Yıllık ortalama sıcaklık 12-9 derecedir. En az yağışı yaz mevsiminde alan Turhal da yıllık yağış miktarı 413,3 mm'dir. Yaz aylarında poyraz kuzeyden eserken, bazen güneyden samyeli rüzgarı eser. Kışın kuzeybatıdan karayel kuzeyden yıldız eser ilk baharda ise lodos görülür.

Geçiş bölgesi iklim özelliklerini Taşıması nedeniyle, Turhal ve çevresinde, Karadeniz iklim özelliklerini yansıtan ormanlar (çam, kayın, ceviz, çınar, meşe, kızılcık, dağ kavağı vb.) görülür. Karasal iklimin görüldüğü yerlerde ise bozkır bitki örtüsünün çeşitleri hakimdir. Genel olarak her iklim türünde görülen tarım ürünleri yetiştirilebilir.

Ulaşım

Samsun-Amasya'dan gelip Turhal'dan geçerek Tokat'a giden karayolunun Milli Mücadele ve Cumhuriyetin ilk yıllarındaki önemini unutmamak gerekir. Atatürk 26 Haziran 1919'da Turhal'a eski Amasya yolu güzergahından gelmiş, bucak Md. Nazif Engin ve Hacı Mustafa Lütfi Bilgen'e Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti'nin kurulması emrini vermiş ve Tokat'a hareket etmiştir. 18 Ekim 1919, 25 Eylül 1924, 18 Eylül 1928 ve 22 Kasım 1930'da Atatürk karayolu ile Turhal'a uğramıştır.

7 Kasım 1933 tarihinde Bakan M. Celal Bayar, Turhal Şeker Fabrikası'nın temel atma töreni için, karayolundan Turhal'a gelmiştir.

Havayolu
Turhal'a 25 km yakında bulunan Tokat Havalimanı ile bağlantısı önemli bir avantajdır.

Karayolu
Turhal'dan Türkiye'nin her yerine, Türkiye'nin her yerinden Turhal'a kara yolu ile ulaşım çok kolaydır. Turhal'daki otobüs işletmelerinin Türkiye'nin her yerine her gün seferleri vardır. Aynı zamanda Türkiye'nin her yerinden de buraya otobüs kaldırılmaktadır. Özellikle büyük şehirlere aynı gün içinde değişik saatlerde birçok sefer yapılmaktadır.

Demiryolu
İnsanlığın hizmetine sunulduğu günden bu yana gelişen değerde önemi artmıştır. Demiryolu Turhal'ın ekonomik ve sosyal yaşantısında önemli bir yer tutar. Cumhuriyetin ilk yıllarında ülkeyi baştan başa "demiryolu ağı ile örme projesi"nden bu ilçe de hissesine düşeni almıştır.

23 Ağustos 1928'de Turhal Demiryolu İstasyonu açılmıştır. Bu demir yolunun da önemli yolcuları olmuştur. Gazi Mustafa Kemal, 22 Kasım 1930'da Tokat'tan Turhal'a gelerek kendisini bekleyen özel trenle Turhal Tren İstasyonu'ndan Amasya'ya hareket etmiştir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
Turhal Kaymakamlığı
Turhal Belediyesi
Tokat Belediyesi

Turhal


Vermin Love Supreme (Rockport, Massachusetts) es un artista de performance, anarquista y activista estadounidense. Es conocido por sus satíricas candidaturas locales, estatales y en las elecciones generales de los Estados Unidos. El sr. Supreme destaca tanto por sus discursos como por su forma de vestir ya que, entre otras cosas, lleva una bota como sombrero y un cepillo de dientes grande allá donde se presente. Afirma que si es elegido presidente de los Estados Unidos, aprobará una ley que obligue a los americanos a lavarse los dientes. En su manifiesto de la campaña electoral del 2012, prometía promover la concienciación sobre el Apocalipsis zombi, invertir en la investigación de los viajes a través del tiempo y proporcionar un poni para cada estadounidense. En 2011, participó en el movimiento Occupy Boston.

Vida personal
Vermin creció cerca de Boston, Massachusetts y se dice que es el mayor de tres hermanos. En 1980, se mudó a Baltimore, después de graduarse del Gloucester High School, para atender a una escuela de arte que poco después abandonaría.
En 1986, se unió a una organización llamada The Great Peace March for Global Nuclear Disarmament (Gran Marcha Pacífica por el Desarmamento Nuclear Global) para protestar contra el armamento nuclear. A partir de 1987 empezó a presentarse para cargos públicos. Se cambió el nombre legalmente a Vermin Supreme ("Suprema Alimaña" en español) a principios de la década de 1990.
En 2006, Supreme donó uno de sus riñones a su madre para salvarle la vida. Está casado y no tiene hijos.

Campañas electorales

1988
Vermin Supreme se presentó para ser alcalde de Mercury, Nevada como independiente después de haberlo intentado sin éxito en Baltimore y Detroit.

2000
En el año 2000, Vermin se autoproclamó "Emperador del Nuevo Milenio". Título que utiliza en sus campañas electorales.

2004
Supreme hizo campaña para las primarias presidenciales en Washington D. C., donde recibió 149 votos.

2008
Vermin Supreme hizo campaña en las primarias republicanas de New Hampshire donde recibió 41 votos (0.02%). Según la Comisión Electoral Federal, Supreme recibió 43 votos a nivel nacional.

2012
Vermin Supreme está haciendo campaña para las elecciones presidenciales de los Estados Unidos. En esta campaña consiguió:
 29 de octubre, 2011: Se clasificó para ser listado en las primarias del partido democrático en New Hampshire.
 19 de diciembre, 2011: Participó en el debate de los candidatos presidenciales democráticos menos conocidos. En este debate, Supreme tiró purpurina al candidato Randall Terry, afirmando que Jesucristo se lo había ordenado para convertirle en homosexual. En los Estados Unidos se hizo popular el acto de tirar purpurina a una persona que está en contra del matrimonio homosexual, como protesta.
 12 de enero, 2012: En las primarias democráticas de New Hampshire, Supreme recibió 831 votos (Barack Obama ganó estas primarias con 48.959 votos).

Obra
Vermin Supreme protagonizó en 2012 una película de la que es coautor llamada Vota a Jesus: Las crónicas de Ken Stevenson en la que encarna a un candidato político de derechas que intenta ganar acceso en el mundo del fundamentalismo americano.

Filmografía

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial

Activistas de Estados Unidos
Anarquistas de Estados Unidos
Artistas de Estados Unidos
Candidatos a la presidencia de Estados Unidos en 2016

Vermin Supreme


"Okay Awesome" (o traducido como "Okay, qué alucinante") es el quinto episodio de la serie de televisión How I Met Your Mother. Se emitió por primera vez el 17 de octubre de 2005. El episodio fue escrito por Chris Miller y fue dirigido por Pamela Fryman.

Reparto

Principal
 Josh Radnor como Ted Mosby.
 Jason Segel como Marshall Eriksen.
 Cobie Smulders como Robin Scherbatsky.
 Neil Patrick Harris como Barney Stinson.
 Alyson Hannigan como Lily Aldrin.
 Bob Saget como Futuro Ted Mosby. (Voz, No acreditado)

Recurrente
 Lyndsy Fonseca como Penny Mosby. (la futura hija de Ted)
 David Henrie como Luke Mosby. (el futuro hijo de Ted)

Estrellas Invitadas
 Ryan Raddatz como Chris
 Jayma Mays como la chica de los abrigos
 Samm Levine como Phil
 Rob Evors como Bradley
 Joshua Zisholtz como Chris
 Vanessa Lee Evigan como Kelly
 Michelle Noh como Claire
 Kyle Bornheimer como Austin
 Stephen Keys como Nuevo guardia
 Sebastian Siegel como el Bartender
 Kristin Denehy como Leslie

Trama
Robin ha sido invitada al club "Okay". Ted y Barney se ponen de acuerdo en ir, pero Marshall y Lily serán anfitriones de una fiesta de una cata de vinos pues así comienzan a ser más maduros. Ted y Barney van al club; Ted ha arreglado en conocer a la amiga de Robin, Kelly, mientras que Barney decide encontrar a una chica y estar con ella toda la noche.

Marshall se aburre en la cata de vinos, y escapa por la ventana del baño (aunque Ted disputa esto). Mientras tanto, Robin no puede entrar al área VIP a pesar de que está invitada allí. Sale del club para llamar al propietario para intentar entrar al área VIP, y deja que Marshall entre al club. Sin embargo, Robin no puede entrar de nuevo por un guardia nuevo que está en la puerta. Ted se prepara para irse después que arruina sus chances con Kelly, pero se queda un poco más cuando llega Marshall. Ambos beben cerveza, pero debido a un dolor de muela, Marshall tiene dolor. Ted se dirige al área de los abrigos y termina saliendo con la chica que trabaja allí, mientras Marshall encuentra a Barney, quién le sugiere que vaya al baño para buscar alguna aspirina. El Ted del futuro dice que no está seguro lo que sucedió allí, pero cuando Marshall sale del baño, no tiene más dolor.

Mientras tanto, Lily va al club, al haber escapado de su fiesta al haber llamado a Marshall y escuchar música en el club. Robin convence a Lily que no tiene que ser madura como las otras parejas, mientras Lily convence a Robin que muestre sus pechos para poder entrar al club.

Adentro, Barney ha descubierto que la chica con que ha estado bailando toda la noche es su prima Leslie. Barney intenta irse, pero ya que Robin y Lily han regresado, se quedan un rato, y Marshall y Lily bailan en el club, mientras Robin, Ted, y Barney observan.

Continuidad
 Marshall baila como robot, también lo hizo en el episodio Pilot

Notas, Errores y Trivia
 Marshall le pide a Barney una Aspirina pero en Lucky Penny le dice a Ted y Robin que no cree en los analgésicos.
 Antes de salir del apartamento a través de la ventana, Marshall tenía un reloj en su muñeca y después de que él sale, ya hace uso del reloj.
 Cuando Barney llega a la pista de baile su camisa esta desabrochada. En la siguiente toma se le ve con su camisa abotonada y luego se le ve desabrochándola de nuevo.

Alusiones y Referencias fuera de la serie
 Los invitados en la fiesta de Lily y Marshall discuten el nuevo álbum de Norah Jones.
 Los nerds de afuera del club piensan que Marshall puede ser el tercer hermano Affleck, haciendo referencia a Ben y Casey Affleck.
 El juego que los invitados de la fiesta de Lily y Marshall están jugando es Trivial Pursuit.
 Cuando intenta hacer sentir mejor a Robin, Lily menciona a Julia Roberts.
 Ted llama Barney "Tin Man", a causa de su camisa de plata brillante, haciendo referencia a El Mago de Oz.

Música
 "Shine" - Lovefreekz (La cual vuelve a ser utilizada en The Perfect Cocktail)
 "Heaven" - DJ Sammy
 "Freek U" - Garcon
 "The Tide" - The Julian Day
 "Power Control" - Wild Whirled Music (El baile de Marshall)
 "Cinders" - Wild Whirled Music (El baile de Marshall solo en DVD)

Audiencias y Críticas
En su estreno original estadounidense, "Okay Awesome" fue visto por 10.140.000 espectadores.

Referencias

Episodios de How I Met Your Mother

Okay Awesome


The positivist calendar was a calendar reform proposal by Auguste Comte (1798–1857) in 1849. Revising the earlier work of Marco Mastrofini, or an even earlier proposal by "Hirossa Ap-Iccim" (Hugh Jones), Comte developed a solar calendar with 13 months of 28 days, and an additional festival day commemorating the dead, totalling 365 days.

This extra day added to the last month was outside the days of the week cycle, and so the first of a month was always a Monday. On leap years, an additional festival day (also outside the week cycle), to celebrate holy women, would join the memorial day of the dead. The scheme followed the Gregorian calendar rules for determining which years are leap years, and started on January 1. Year 1 "of the Great Crisis" (i.e. the French Revolution) was equivalent to 1789 in the standard Gregorian system.

Much like Comte's other schemas, the positivist calendar never enjoyed widespread use.

Months

The months were named, in chronological historical order, for great figures in Western European history in the fields of science, religion, philosophy, industry and literature. Each day of the year was named after neither  Catholic Saints as in the Georgian calendar nor after Île-de-France agriculture as in the French Republican calendar but after figures in history in various fields. Weeks and days were also dedicated to great figures in history as a secular version of the concept of saint's days. In all, the Positivist Calendar "contains the names of 558 great men of all periods, classified according to their field of activity." Villains of history were also commemorated in order to be held up for "perpetual execration". Napoleon, according to Comte, was especially deserving of this fate.

Months were named:
Moses
Homer
Aristotle
Archimedes
Caesar
Saint Paul
Charlemagne
Dante
Gutenberg
Shakespeare
Descartes
Frederick
Bichat

Criticism
In 1849, Comte wrote that he called his calendar a "breach of continuity" with the old way of thinking, and his Humanistic calendar was part of that breach. He called it, "a provisional institution, destined for the present exceptional century to serve as an introduction to the abstract worship of Humanity."

Aside from the religious references the calendar carried, Duncan Steel, author of Marking Time, believes the novelty of the calendar's month names alone helped prevent the wide acceptance of this proposal.

Author Tricia Lootens writes that the idea of naming days after literary figures, as if they were Catholic Saint days, didn't catch on outside the Positivist movement.

Advantages

The several advantages of the Positivist calendar are mainly related to its organization. The subdivision of the year is very regular and systematic:
 Every year has exactly 52 weeks divided in 13 months.
 Each month has exactly 28 days divided in 4 weeks.
 Every day of the month falls on the same weekday in each month (i.e. the 17th always falls on a Wednesday).

The calendar is the same every year (perennial), unlike the annual Gregorian calendar, which differs from year to year. Hence, scheduling is easier for institutions and industries with extended production cycles.  Movable holidays celebrated on the nth certain weekday of a month, such as U.S. Thanksgiving day, would be able to have a fixed date while keeping their traditional weekday.

Statistical comparisons by months are more accurate, since all months contain exactly the same number of business days and weekends, likewise for comparisons by 13-week quarters. Supporters of the Positivist calendar have argued that thirteen equal divisions of the year are superior to twelve unequal divisions in terms of monthly cash flow in the economy.

Disadvantages

While each quarter would be equal in length (13 weeks), thirteen is a prime number, placing all activities currently done on a quarterly basis out of alignment with the months.

Christian, Islamic and Jewish leaders are historically opposed to the calendar, as their tradition of worshiping every seventh day would result in either the day of the week of worship changing from year to year, or eight days passing when "The Festival of All the Dead" or "The Festival of Holy Women" occurs.

Birthdays, significant anniversaries, and other holidays would need to be recalculated as a result of a calendar reform, and would always be on the same day of the week. This could be problematic for Public holidays that would fall under non-working days under the new system; eg. If a public holiday is celebrated on January 8, under the Positivist calendar that holiday would always fall on a Sunday, Moses 8, which is already a non-working day, and compensatory leave would have to be given each year on Moses 9, thus essentially changing the date of the holiday to Moses 9.  A vast amount of administrative data, and the software that manages that, would have to be corrected/adjusted for the new system, potentially having to support both the IFC and the standard local time keeping systems for a period of time.

See also
 International Fixed Calendar
 Positivism
 Religion of humanity
 Secular humanism
 World Calendar

Notes

External links
Interactive positivist calendar
Calendrier positiviste, Auguste Comte, April 1849 (1993 re-edition). Scanned pages as PDF from Gallica.
Calendrier positiviste, Catéchisme positiviste, ou Sommaire Exposition de la religion universelle en treize entretiens systématiques entre une femme et un prêtre de l'humanité, Auguste Comte, Apostolat positiviste (Paris), 1891. From Gallica - Bibliothèque Nationale de France.
The Thellid Calendar is a modern calendar similar to the Positivist calendar.

1849 introductions
Proposed calendars
Auguste Comte
Specific calendars
1849 works

Positivist calendar


Die  katholische Gutskapelle St. Antonius ist ein denkmalgeschütztes Kirchengebäude in Drasenbeck, einem Ortsteil von Meschede im Hochsauerlandkreis (Nordrhein-Westfalen).

Geschichte und Architektur
Der kleine, dreiseitig geschlossene Putzbau wurde im 17. Jahrhundert errichtet. Er ist mit einem Dachreiter bekrönt. Der Barockaltar mit Weinrankensäulen und üppigem Dekor ist eine Arbeit vom Ende des 17. Jahrhunderts. Die qualitätsvollen Holzskulpturen der klagenden Muttergottes, von einer Kreuzigungsgruppe und des Hl. Norbert von Xanten wurden im ersten Viertel des 16. Jahrhunderts geschnitzt. Zumindest die Madonna lässt sich Petrus von Kolshusen zuschreiben.

Literatur
 Georg Dehio, unter wissenschaftlicher Leitung von Ursula Quednau: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler. Nordrhein-Westfalen II Westfalen. Deutscher Kunstverlag, Berlin/München 2011, ISBN 978-3-422-03114-2

Siehe auch
 Liste der Denkmale der Stadt Meschede

Antoniuskirche
Baudenkmal in Meschede
Kirchengebäude in Meschede
Erbaut im 17. Jahrhundert
Meschede

Gutskapelle St. Antonius


Fallout 4 este un joc de acțiune role-playing dezvoltat de Bethesda Game Studios și publicat de Bethesda Softworks. Este al șaselea joc din seria Fallout și a fost lansat pe 10 noiembrie 2015 pentru PC, PS4 și Xbox One.

Acțiunea are loc în anul 2287, la 10 ani de la evenimentele petrecute în Fallout 3 și, totodată, la 210 de ani după apocalipsa nucleară care a devastat "lumea jocului", într-un viitor în care conflictele internaționale dintre Statele Unite și China au dus la un război Sino-American (război începând din 2077).

Fallout 4 a primit critici pozitive și s-a vândut în peste 12 milioane de exemplare.

Acțiunea
Când toate resursele naturale ale planetei s-au terminat oamenii au început să folosească energia nuclearǎ. Chinezii comuniști au atacat Alaska dupǎ care Canada și se îndreptau către Statele Unite ale Americii. Americanii s-au gândit la un rǎzboi nuclear și au început sǎ construiască locuri subterane numite Vault-uri de State-of-the-art care puteau salva oamenii de radioactivitatea lumii de afarǎ. Când chinezii au început sǎ detoneze bombele atomice pe coasta de est a SUA oamenii au mers în Vault-uri. Tu ești un om care cumva a reușit sǎ scape dintr-un Vault.

DLC-urile sunt: Far Harbour, Vault-Tec Workshop, Contraptions Workshop, Nuka-World, Wasteland Workshop și Automatron. Mai existǎ și un Season Pass. Iar la final celebrul intro din Fallout: War, war never changes.

Note

Legături externe
 Site oficial

Fallout
Jocuri video din 2015
Jocuri video științifico-fantastice
Jocuri video post-apocaliptice
Jocuri pentru Windows
Jocuri pentru Xbox One
Jocuri pentru PlayStation 4

Fallout 4


Ding Liren (Wenzhou, 22. listopada 1992.), kineski šahist, velemajstor i aktualni svjetski šahovski prvak.

Rođen je u Wenzhou, pokrajini Zhejiang. Titula velemajstora dodijeljena mu je 2009. godine. Trostruki je kineski šahovski prvak te jedan od vodećih svjetskih igrača u posljednjih desetak godina.

Nakon što je Magnus Carlsen odbio ponovno braniti naslov svjetskog prvaka, Ding je, osvojivši drugo mjesto na Turniru kandidata 2022., osigurao borbu za naslov protiv Jana Nepomnjaščija i u konačnici pobijedio Rusa i osvojio naslov svjetskog prvaka.

Ding je bio neporažen u klasičnom šahu od kolovoza 2017. do studenog 2018., s ukupno 21 pobjedom i 71 remijem. Ovaj niz od sto partija bez poraza bio je rekord, dok ga nije 2019. oborio tadašnji svjetski prvak Magnus Carlsen (125 partija).

Svjetski prvak
Prvi dio turnira bio je pun preokreta i drame s nikada manje remija u modernijoj povijesti svjetskih prvenstava.

Uglavnom je Jan Nepomnijači bio taj koji je vodio kroz turnir, ali nizom grešaka gubi 12. partiju. Nakon rezultata 7–7, ishod meča odlučen je 30. travnja u rapid formatu gdje, nakon tri remija, Ding dobiva posljednju partiju meča i time postaje 17. klasični svjetski prvak s konačnih 7–7 (2½–1½).

Osvojivši naslov svjetskog prvaka, Ding je postao prvi Kinez i tek treći Azijac, nakon Armenca Tigrana Petrosjana i Indijca Viswanathana Ananda, kojemu je to uspjelo.

Izvori

Šah

Ding Liren


Alfa Romeo Giulia (Tip 952), nova generacija Giulije, predstavljena je javnosti 24. lipnja 2015. godine u muzeju Alfe Romeo u Areseu, Italiji. Predstavljanje se održalo na 105. godišnjicu postojanja tvrtke, kada je otkriven i novi logo. Giulia je ujedno i prvo vozilo Alfa Romea koja koristi uzdužnu platformu sa stražnjim pogonom, od 75 koji je ukinut 1992. Giulia je bila druga na izborima za Europski automobil (European Car of the Year) 2017. godine i proglašena je automobilom godine motora (Motor Trend Car of the Year) za 2018. godinu. 2018. Giulia je nagrađena nagradom za industrijski dizajn Compasso d'Oro.

Podvozje i oprema
Giulia koristi raspored prednjeg motora i pogona na stražnje kotače, koji ima 50/50 raspodjele težine sprijeda/straga. Ovjes je neovisan višenamjenski, dvostruke vilice sprijeda i "multilink" straga. [4] Svi modeli Giulije koriste pogonsko vratilo od karbonskih vlakana proizvedeno u Hitachi Automotive Systems,  aluminijske dijelove ovjesa, vrata itd. U ponudi su i modeli s pogonom na sve kotače.

Ovisno o razini opreme, ima 6,5" ili 8,8" zaslon u boji; dostupni su i opcijski paketi Sport, Performance i Luxury. Sportski paket uključuje sportski upravljač s dodatnim prianjanjem (grip-om), aluminijske umetke na kontrolnoj ploči s instrumentima, središnjoj konzoli i obloge vrata te Xenon prednja svjetla. Luksuzni paket nudi vrhunske kožne presvlake i drvene obloge. Paket performansi uključuje mehanički diferencijal s ograničenim klizanjem, zajedno s elektroničkim ovjesom i ručnim polugama koje se nalaze na stupu upravljača u automobilima s automatskim mjenjačem.

Specifikacije

Galerija

Automobili

Alfa Romeo Giulia (952)


Aeridinae, najveći podtribus orhideja u tribusu Vandeae, dio potporodice Epidendroideae. Sastoji se od oko 80 rodova. Ime je došlo po rodu Aerides iz tropske Azije

Rodovi

 Subtribus Aeridinae
 Pennilabium J. J. Sm. (18 spp.)
 Ceratocentron Senghas (1 sp.)
 Hymenorchis Schltr. (14 spp.)
 Omoea Blume (2 spp.)
 Santotomasia Ormerod (1 sp.)
 Trachoma Garay (16 spp.)
 Tuberolabium Yamam. (13 spp.)
 Porrorhachis Garay (2 spp.)
 Saccolabium Blume (4 spp.)
 Chamaeanthus Schltr. (5 spp.)
 Chroniochilus J. J. Sm. (5 spp.)
 Grosourdya Rchb. fil. (34 spp.)
 Kipandiorchis P. O´Byrne & Gokusing (2 spp.)
 Luisia Gaudich. (49 spp.)
 Gastrochilus D. Don (81 spp.)
 Biermannia King & Pantl. (10 spp.)
 Taprobanea Christenson (1 sp.)
 Dyakia Christenson (1 sp.)
 Dryadorchis Schltr. (5 spp.)
 Phragmorchis L. O. Williams (1 sp.)
 Robiquetia Gaudich. (93 spp.)
 Malleola J. J. Sm. & Schltr. ex Schltr. (4 spp.)
 Uncifera Lindl. (6 spp.)
 Aerides Lour. (30 spp.)
 Papilionanthe Schltr. (12 spp.)
 Vanda Jones (92 spp.)
 Seidenfadenia Garay (1 sp.)
 Paraholcoglossum Z. J. Liu, S. C. Chen & L. J. Chen (2 spp.)
 Holcoglossum Schltr. (18 spp.)
 Rhynchostylis Blume (6 spp.)
 Phalaenopsis Blume (84 spp.)
 Paraphalaenopsis A. D. Hawkes (4 spp.)
 Pteroceras Hasselt ex Hassk. (13 spp.)
 Brachypeza Schltr. ex Garay (12 spp.)
 Macropodanthus L. O. Williams (12 spp.)
 Dimorphorchis Rolfe (10 spp.)
 Cottonia Wight (1 sp.)
 Diploprora Hook. fil. (2 spp.)
 Drymoanthus Nicholls (8 spp.)
 Vandopsis Pfitzer (2 spp.)
 Cymbilabia D. K. Liu & Ming H. Li (3 spp.)
 Sarcanthopsis Garay (6 spp.)
 Acampe Lindl. (10 spp.)
 Saccolabiopsis J. J. Sm. (15 spp.)
 Schoenorchis Reinw. (30 spp.)
 Seidenfadeniella C. S. Kumar (4 spp.)
 Pelatantheria Ridl. (8 spp.)
 Jejewoodia Szlach. (6 spp.)
 Trichoglottis Blume (86 spp.)
 Pomatocalpa Breda, Kuhl & Hasselt (24 spp.)
 Plectorrhiza Dockrill (6 spp.)
 Renanthera Lour. (26 spp.)
 Sarcoglyphis Garay (14 spp.)
 Cleisomeria Lindl. ex G. Don (2 spp.)
 Diplocentrum Lindl. (2 spp.)
 Smitinandia Holttum (3 spp.)
 Deceptor Seidenf. (1 sp.)
 Cleisostomopsis Seidenf. (2 spp.)
 Cleisostoma Blume (107 spp.)
 Stereochilus Lindl. (9 spp.)
 Micropera Lindl. (21 spp.)
 Bidoupia Aver., Ormerod & Duy (2 spp.)
 Arachnis Blume (18 spp.)
 Ascochilus Ridl. (2 spp.)
 Bogoria J. J. Sm. (12 spp.)
 Thrixspermum Lour. (199 spp.)
 Cleisocentron Brühl (9 spp.)
 Rhynchogyna Seidenf. & Garay (2 spp.)
 Chiloschista Lindl. (25 spp.)
 Sarcochilus R. Br. (25 spp.)
 Ophioglossella Schuit. & Ormerod (1 sp.)
 Mobilabium Rupp (1 sp.)
 Peristeranthus P. F. Hunt (1 sp.)
 Rhinerrhiza Rupp (2 spp.)
 Parasarcochilus Dockrill (3 spp.)
 Eclecticus P. O´Byrne (1 sp.)
 Adenoncos Blume (18 spp.)
 Microsaccus Blume (13 spp.)
 Calymmanthera Schltr. (6 spp.)
 Sarcophyton Garay (3 spp.)
 Taeniophyllum Blume (245 spp.)

Izvori

Vanjske poveznice

Vandeae

Aeridinae


පළමුවන ඊළාම් යුද්ධය ඊලාම්වාදී ත්‍රස්තවාදී සංවිධානවල ක්‍රියාකාරකම් සහ ඊට එරෙහිව ශ්‍රී ලංකා ආණ්ඩුව ගත් හමුදාමය ක්‍රියාමාර්ගවල ආරම්භක අවධියයි. 1970 ගණන් වල සිට දෙමල සන්නද්ධ කණ්ඩායම් හා රජය අතර ගැටුම් තිබුනද 1983 ජුලි 23 වන දින හමුදා මුර සංචාරයකට යාපනයේදී පහරදීම තෙක් පුර්ණ යුද්ධයක් හට නොගත්තේය. මෙම ප්‍රහාරයෙන් සෙබළුන් 13 දෙනෙක් මියගිය අතර , දකුණේ කැරලි තත්වයක් (කළු ජුලිය නමින් හැදින්වුන) හට ගන්තේය. මෙම ගැටුම් 1985 තෙක් දිව ගිය අතර, 1985 දී සාකච්චාමය විසදුමක් වෙනුවෙන් වූ තිම්පු සාකච්චා දක්වා දිවගියේය. තිම්පු සාකච්චා අසාර්ථක වූ අතර ගැටුම් නැවතත් ආරම්භ විය.

1987 වන විට ශ්‍රී ලංකා හමුදා එල්.ටී.ටී.ඊ සංවිධානය යාපනයට කොටු කර තිබුන අතර , ගැටුමට අවසානයක් ගැන විශ්වාසයෙන් සිටියහ. කෙසේ වුවත් , ඉන්දියාවේ සිටින මිලියන 50 ක් වූ ද්‍රවිඩ ජනතාව ගේ පිඩනයට ලක්වූ ඉන්දීය අගමැති රජිව් ගාන්ධි යුද මෙහෙයුම නතර කරන මෙන් ලංකාවෙන් ඉල්ලා සිටියේය. මෙම ඉල්ලීම ප්‍රතික්ෂේප වීම සමග ඉන්දියාව එල්.ටී.ටී.ඊ සංවිධානයට ආධාර පිණිස නැවු කණ්ඩායමක් එවූ අතර එම නෞකා ශ්‍රී ලංකා නාවික හමුදාව නැවැත්වීමත් සමග  ඉන්දියාව ගුවනින් ගැටුමට ලක්වූ නගරයට ආධාර හෙලන ලදී. මෙය පුමලයි මෙහෙයුම ලෙස හදුන්වන ලදී.

මෙම මෙහෙයුම හා ඉන්දීය පාබල හමුදා ශ්‍රී ලංකාවේ මෙහෙයුමකට සුදානම් වීමේ අවධානමත් සමග එවකට ශ්‍රී ලංකා ජනාධිපති ජේ.ආර් ජයවර්ධන මෙම ගැටළු කාරී තත්වය මග හරවා ගැනීමට ඉන්දියාව සමග සාකච්චා පැවැත්විය. මෙම සාකච්චා වල එකගතාවයක් ලෙස යාපනය කොටුකරමින් කරන ලද මෙහෙයුම නවතන ලද අතර 1987 ජුලි 29 වන දින ඉන්දු ශ්‍රී ලංකා ගිවිසුම අත්සන් කරන ලදී. ඉන්පසු ශ්‍රී ලංකා ගමුදව උතුරින් ඉවත් වූ අතර එම ප්‍රදේශයේ පුර්ණ පාලනය ඉන්දියානු සාම සාධක හමුදාවට පවරන ලදී. මේ සමග ඊළාම් යුද්ධයේ පළමු අදියර අවසන් විය.

සිවිල් වැසියන් ඝාතනය වීම

කළු ජූලිය

1983 වර්ෂයේ ජුලි 23 දින ශ්‍රි ලංකාවේ ඇතිවුණු වර්ගවාදි කැරැල්ල හැඳින්විමට පොදුවේ යොදන නාමය "කළු ජූලිය" යන්නයි. ගණන් බලා ඇති අන්දමට එම සිද්ධියේදී දෙමළ වැසියන් 1000 ක් පමණ ඝාතනය කරන ලදහ. ගෙවල් දහස් ගණනක් ගිනිබත් කරන ලද අතර ශ්‍රි ලාංකික දෙමළ වැසියන් විශාල ප්‍රමාණයක් වෙනත් රටවලට සංක්‍රමණය වූ බවත් ඇස්තමේන්තු කර තිබේ. දෙමළ ආයුධ සන්නද්ධ සංවිධානයක් වූ ඊලාම් විමුක්ති කොටි සංවිධානය විසින් සැඟවී සිට කරන ලද පහර දිමකින් ශ්‍රි ලංකා හමුදාවේ සෙබළු 13 දෙනෙකු ජිවිතක්ෂයට පත් වීම මෙම අරගලයට බලපෑ මුලික හේතුව විය. සිංහල වැඩි බලයක් හිමි ශ්‍රි ලංකා රජයත් දෙමළ බෙදුම්වාදීනුත් අතර මහා පරිමාණ යුද්ධයකට ප්‍රවේශයක් ලෙසද මෙම කළු ජූලිය සාමාන්‍යයෙන් පිළිගැනේ.

කෙන්ට් සහ ඩොලර් ෆාම් ඝාතනය

කෙන්ට් සහ ඩොලර් ෆාම් ඝාතනයන් යනු L.T.T.E ය විසින් ශ්‍රී ලංකා යුද්ධයේදී සිංහල සිවිල් වැසියන් ඝාතනය කිරීමේ මුල් අවස්ථාවලින් එකකි. 1984 නොවැම්බර් 30 දින ඊසාන දිග ශ්‍රී ලංකාවේ මුලතිව් දිස්ත්‍රික්කයේ කුඩා ගොවිපල ගම්මාන දෙකක මෙම මිනිස් සංහාරය සිදු විය. ඊසාන දිග ලංකාව දමිළ නිජබිම බවත්. එහෙයින් 1980 දී ඔවුන් ජන වර්ග ශුද්ධ කිරීමේ ව්‍යාපාරය ආරම්භ කළ බවත් L.T.T.E ය ප්‍රකාශ කර සිටියහ. ලංකාවේ උතුරු නැනෙහිර පළාත් ජන වාර්ගික වශයෙන් පිරිසිදු කිරීම අරඹයා L.T.T.E ය විසින් කරන ලද අප්‍රමාණ ජනතා සංහාරයන්හි ප්‍රතිඵලයක් ලෙස එම පළාත් වල ජීවත් වූ සිංහල හා මුස්ලිම් ජනයාගේ ජීවිත හා දේපළ විනාශ වීමෙන් එම ජනතාව මහත් සේ පීඩා වින්දහ.

අනුරාධපුරයේ මිනිස් සංහාරය

1985 දී L.T.T.E ය විසින් අනුරාධපුරයේ දී කළ මිනිස් සංහාරයේදී ගැහැණු ළමයින් ඇතුළු 146 දෙනෙක් ඝාතනයට ලක්වූහ. L.T.T.E ය අනුරාධපුර ප්‍රධාන බස් නැවතුම්පලට ඇතුළු වී ස්වයංක්‍රීය ආයුධ වලින් ඉවක් බවක් නැතිව සිදු කළ වෙඩි තැබීම්වලින් බස් රථ එන තෙක් බලාසිටී මහජනයා මැරුම් කෑහ. සමහරෙක් තුවාල ලැබූහ. මෙම සිදුවීම් සැලසුම් කිරීමේ අරමුණ වූයේ දෙමළ ජනතාවගෙන් දරුණු ලෙස පළිගැනීමට සිංහල මහ ජාතිය පෙළඹවීමටයි. ඒ තුළින් දෙමළ ජනතාව අතරේ L.T.T.E යේ තත්ත්වය වඩාත් ශක්තිමත් කිරීමේ අදහස ඇතිවයි. L.T.T.E ය ආපසු යෑමට පළමු ඔව්හු විල්පත්තු ජාතික වනොද්‍යානයට කඩා වැදී එහි සේවය කළ සිංහලයින් 18 දෙනෙක්ද මරා දැමුහ.

පළමුවන ඊළාම් යුද්ධය


Sarah Chang (d. 10 Aralık 1980, Philadelphia), keman virtüözüdür.

Philadelphia'da doğan Chang, 4 yaşında yerel orkestra eşliğinde ilk konserini verdi. Koreli bir ailenin üstün yetenekli çocuğu olan Chang'ın annesi besteci, babası ise onun ilk keman öğretmeniydi. 8 yaşındayken Zubin Mehta ve Ricardo Muti önünde verdiği sınavlarda olağanüstü başarı göstererek New York Filarmoni ve Philedelphia Orkestrası ile hemen sözleşme imzaladı. 1992'de Avery Fisher Meslek Ödülü'nü kazanan en genç sanatçı olarak olağanüstü yeteneğini dünya çapında kanıtlayan Chang, halen Juilliard Okulu'nda Dorothy DeLay'den dersler almaya devam ediyor.

Albümler
 1992 Debut
 1993 Brahms; Tschaikowsky
 1996 Eduard Lalo; Vieuxtemps
 1997 Simply Sarah
 1998 Sibelius; Mendelsohn-Barholdy
 1999 Sweet Sorrow
 2000 Karl Goldmark; Gürzenich-Orchester, (James Conlon)
 2001 Fire and Ice
 2002 Antonin Dvorjak, P. Tschaikowsky
 2003 Classical Legends (compilation)
 2004 Franch sonats (Lars Vogt)
 2004 Ralph Vaughan Williams: Sinfonies; The Lark Ascending. (Bernard Haitink)
 2005 Andrew Lloyd Webber: Phantasie/Woman in White
 2006 Dmitri Schostakowitsch
 2007 Antonio Vivaldi : "4 Mevsim"

Dış bağlantılar
 NEWSWEEK
 Yapı Kredi Sanat Festivali, İstanbul'da
 Sarah Chang*

1980 doğumlular
Amerikalı kemancılar
Yaşayan insanlar
Philadelphia doğumlular

Sarah Chang


Tímea Babos (* 10. Mai 1993 in Sopron) ist eine ungarische Tennisspielerin und ehemalige Nr. 1 der Doppel-Weltrangliste. Neben ihren vier Grand-Slam-Titeln bei den Australian Open 2018, 2020 und den French Open 2019, French Open 2020 an der Seite von Kristina Mladenovic, gewann sie auch dreimal in Folge die WTA Tour Championships 2017, 2018 und 2019.

Karriere
Babos, die im Alter von acht Jahren mit dem Tennissport begann, beschreibt sich selbst als aggressive Spielerin, die am besten auf Hartplatz zurechtkommt. Die exzellente Juniorenspielerin gewann 2010 die French Open, die Wimbledon Championships und die US Open im Doppel, jeweils mit Sloane Stephens und rückte bis auf Position zwei der Juniorinnen-Weltrangliste vor. Ihr größter Erfolg im Einzel war das Erreichen des Halbfinals beim Juniorinnenturnier von Wimbledon 2009.

Im selben Jahr sammelte sie erste Erfahrungen auf der ITF Women's World Tennis Tour und gewann gleich bei ihrer zweiten Turnierteilnahme ihren ersten Profititel. 2010 debütierte Babos vor heimischer Kulisse in Budapest im Hauptfeld eines WTA-Turniers, nachdem sie von den Organisatoren eine Wildcard erhalten hatte, jedoch verlor sie zum Auftakt gegen Timea Bacsinszky. Im selben Jahr gewann sie bei den Olympischen Jugend-Sommerspielen in Singapur gemeinsam mit An-Sophie Mestach die Bronzemedaille im Doppel, nachdem sie sich im Spiel um Platz Drei gegen Darija Gawrilowa und Julija Putinzewa aus Russland durchsetzen konnten. Im Einzelwettkampf verlor sie die Partie um den Bronzerang gegen Jana Čepelová und belegte Rang vier. Zurück auf der ITF-Tour, gelangen ihr in der zweiten Hälfte der Saison 2010 die ersten beiden Titel der $25.000-Kategorie, auf den 2011 zunächst zwei weitere folgten. Im selben Jahr konnte sie in Budapest, abermals mit einer Wildcard ausgestattet, gegen Anna-Giulia Remondina ihren ersten Sieg in der Hauptrunde eines WTA-Turniers verbuchen. Bei den US Open gab sie im Anschluss ihren Einstand in der Qualifikation eines Grand-Slam-Turniers, scheiterte aber bereits in der ersten Runde. Zum Saisonende gewann sie in Saguenay bei einem ITF-Turnier der $50.000-Kategorie ihren bis dahin größten Titel.

2012 gelang der Ungarin der Durchbruch auf der Damentour. Nachdem sie zunächst in Bogotá ihr erstes Halbfinale auf der WTA Tour gespielt hatte, stieß sie in der darauffolgenden Woche in Monterrey sogar bis ins Endspiel gegen Alexandra Cadanțu vor und gewann dort nach einem Zweisatzsieg ihren ersten WTA-Titel. Dadurch rückte sie sich in der Weltrangliste in die Top 100 vor und stand bei den French Open erstmals in der Hauptrunde. Ihr erster Sieg im Hauptfeld eines Grand-Slam-Turniers gelang ihr in Wimbledon mit einem Auftakterfolg über Melanie Oudin, bevor sie in der zweiten Runde erst in der Verlängerung des dritten Satzes von Nadja Petrowa geschlagen werden konnte. An der Seite von Hsieh Su-wei errang sie beim Rasenturnier von Birmingham ihren ersten WTA-Titel im Doppel. Bei den Olympischen Spielen in London erreichte sie im Einzel nach einem Sieg gegen Galina Woskobojewa die zweite Runde, in der sie Angelique Kerber unterlag. Die Saison schloss sie erstmals in den Top 100 der Weltrangliste ab.

2013 errang sie mit wechselnden Partnerinnen vier weitere WTA-Doppeltitel. So gewann sie an der Seite von Mandy Minella in Bogotá und Marrakesch, triumphierte gemeinsam mit Kimiko Date-Krumm in Monterrey und gewann zusammen mit Jaroslawa Schwedowa in Taschkent. Im Einzel schied sie bei allen vier Grand-Slam-Turnieren in der Auftaktrunde aus und erzielte auf der WTA Tour lediglich zwei Viertelfinals. 2014 war sie in Sydney mit Lucie Šafářová erstmals bei einem Turnier der Premier-Kategorie erfolgreich, im Anschluss gewann sie gemeinsam mit Chan Hao-ching den Titel in Kuala Lumpur. Zudem gelang ihr gemeinsam mit Kristina Mladenovic der erste Einzug in das Doppelfinale von Wimbledon, wo sich die beiden Sara Errani und Roberta Vinci geschlagen geben mussten. Im Einzel hingegen blieb sie auch in diesem Jahr in den Hauptfeldern von Grand-Slam-Turnieren sieglos und wich wieder vermehrt auf die ITF-Tour aus, wo sie in Gifu ein Turnier der $75.000-Kategorie und zum Saisonabschluss in Poitiers einen Titel der $100.000-Kategorie erringen konnte.

2015 folgten dann an der Seite der Französin die ersten großen Doppeltitel der Premier-5-Kategorie in Dubai und Rom. Dazwischen erreichte sie beim Marrakesch zum zweiten Mal das Endspiel eines WTA-Turniers im Einzel, unterlag dort aber Elina Switolina. Ende des Jahres gewann sie im Finale gegen Misaki Doi das Challenger-Turnier in Taipeh und schloss die Saison zum vierten Mal in Folge in den Top 100 der Weltrangliste ab. In der folgenden Saison gelang Babos zusammen mit Jaroslawa Schwedowa erneut der Einzug ins Doppelfinale von Wimbledon, doch wieder verlor sie, dieses Mal gegen Serena und Venus Williams. Während Babos in diesem Jahr im Doppel ohne Titel blieb, spielte sie im Einzel ihre konstanteste Saison. Neben zwei Halbfinalteilnahmen in Shenzhen und Rabat, kam sie in Miami erstmals ins Achtelfinale, in dem sie Angelique Kerber unterlag, und erreichte in Florianópolis ihr drittes Einzelfinale, das sie in drei Sätzen gegen Irina-Camelia Begu verlor. Bei den anschließenden Olympischen Spielen in Rio de Janeiro schied sie im Einzelwettbewerb in der Auftaktrunde gegen die spätere Bronzemedaillengewinnerin Petra Kvitová aus. Nach dem Erreichen des Viertelfinals beim Mandatory-Turnier in Cincinnati sowie der dritten Runde bei den US Open 2016 erzielte sie mit Position 25 ihre bislang beste Platzierung in der Tennisweltrangliste. Durch ihre Erfolge konnte sie sich zum Jahresende zum ersten Mal für die WTA Elite Trophy in Zhuhai qualifizieren, wo sie nach zwei Niederlagen gegen Timea Bacsinszky und Zhang Shuai jedoch bereits in der Gruppenphase scheiterte.

2017 fokussierte sie sich wieder stärker aufs Doppel und begann nach ihrem Erfolg zum Saisonauftakt an der Seite von Anastassija Pawljutschenkowa in Sydney eine längere Kollaboration mit der Tschechin Andrea Hlaváčková. Die Beiden gewannen über das Jahr verteilt insgesamt vier Tour-Titel in Rabat, Québec, Taschkent sowie Moskau und erreichten das Viertelfinale bei den US Open, bevor sie ihre Zusammenarbeit mit dem Titel bei den WTA Championships 2017 in Singapur durch einen Endspielsieg über Kiki Bertens und Johanna Larsson krönten. Im Einzel konnte Babos zwar vor heimischem Publikum bei der ersten Auflage des Hallenturniers in Budapest gegen Lucie Šafářová ihren zweiten WTA-Titel gewinnen, doch beendete sie die Saison 2017 trotz zweier weiterer Finalteilnahmen in Québec und Taschkent, bei denen sie sich Alison Van Uytvanck sowie Kateryna Bondarenko geschlagen geben musste, im Einzel nach einer zwischenzeitlichen Serie von neun Niederlagen in Folge mit einer negativen Matchbilanz.

Für die Saison 2018 tat sie sich im Doppel wieder mit ihrer früheren Partnerin Kristina Mladenovic zusammen, an deren Seite sie nach einem Sieg im Endspiel gegen das russische Duo Jekaterina Makarowa und Jelena Wesnina ihren ersten Grand-Slam-Titel bei den Australian Open erringen konnte. Außerdem glückte ihr in der ersten Runde der Einzelkonkurrenz gegen Coco Vandeweghe der erste Erfolg gegen eine Top-10-Spielerin im Hauptfeld eines Damenturniers. Mit dem Erreichen des Viertelfinals von Wimbledon wurde sie am 16. Juli 2018 als 39. Spielerin und erste Ungarin überhaupt die Nr. 1 der WTA-Doppel-Weltrangliste und bekleidete diese Position, abgesehen von einer einwöchigen Unterbrechung, für 13 Wochen, bis zur Ablösung durch Barbora Krejčíková und Kateřina Siniaková, gegen die sie, nun mit ihrer Partnerin Mladenovic, im Finale der WTA Championships 2018 in Singapur ihren Titel erfolgreich verteidigen konnte. Im Endspiel der US Open mussten sich die Beiden zuvor noch Ashleigh Barty und Coco Vandeweghe geschlagen geben. Daneben gelangen Babos auch im Einzel punktuell gute Ergebnisse. So errang sie in Taipeh bei ihrer insgesamt siebten Einzel-Finalteilnahme auf der WTA Tour nach einem Endspielsieg über Kateryna Koslowa den dritten Einzeltitelgewinn ihrer Karriere und stand anschließend zum zweiten Mal nach 2012 wieder im Finale von Monterrey, wo sie sich jedoch Garbiñe Muguruza geschlagen geben musste. Bei den vier Grand-Slam-Turnieren des Jahres, überstand sie lediglich in Melbourne die erste Runde, konnte die Saison aber trotzdem zum siebten Mal in Folge unter den besten 100 des Rankings überwintern.

Während Babos die Saison 2019 im Einzel zum ersten Mal seit 2011 nicht unter den besten 100 der Weltrangliste abschloss, konnte sie mit Mladenovic im Doppel weitere Erfolge verbuchen. So folgte nach der im Endspiel verpassten Titelverteidigung bei den Australian Open 2019 der erstmalige Triumph bei den French Open im Finale gegen das chinesische Duo Duan Yingying und Zheng Saisai. Außerdem wiederholten die beiden bei den WTA Championships 2019, die in dieser Saison erstmals in Shenzhen stattfanden, nach einem ungefährdeten Sieg gegen Hsieh Su-wei und Barbora Strýcová ihren Titel aus dem Vorjahr. Im Anschluss an die Partie wurden die beiden als WTA Doppel-Team des Jahres ausgezeichnet. Bei den Australian Open 2020 kam es im Finale zu einer Wiederauflage des Endspiels der WTA Championships, aus der Babos und Mladenovic abermals als klare Siegerinnen hervorgingen. Für Babos war es der dritte, für ihre Partnerin der vierte Grand-Slam-Titel im Doppel.

Im Fed Cup hat Babos seit ihrem Debüt 2011 beim 3:0-Erfolg gegen Lettland 29 Partien im Einzel und Doppel für die ungarische Fed-Cup-Mannschaft bestritten, von denen sie 20 gewinnen konnte (Einzelbilanz 11:6). Gemeinsam mit Réka Luca Jani bildet sie mit insgesamt fünf siegreichen Duellen das erfolgreichste Doppel der ungarischen Fed-Cup-Geschichte.

Turniersiege

Einzel

Doppel

Abschneiden bei Grand-Slam-Turnieren

Einzel

Doppel

Mixed

Weltranglistenpositionen am Saisonende

Auszeichnungen
 WTA Doppel-Team des Jahres – 2019 (zusammen mit Kristina Mladenovic)
 WTA Doppel-Team des Jahres – 2020 (zusammen mit Kristina Mladenovic)

Weblinks

Einzelnachweise

Billie-Jean-King-Cup-Spielerin (Ungarn)
Olympiateilnehmer (Ungarn)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2012
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2016
Teilnehmer der Olympischen Jugend-Sommerspiele 2010
Träger des Verdienstordens der Republik Ungarn (Ritter)
Ungar
Geboren 1993
Frau

Tímea Babos


Joseph Carter Abbott (July 15, 1825October 8, 1881) was a Union Army colonel during the American Civil War who was awarded the grade of brevet brigadier general of volunteers and a Republican United States Senator from the state of North Carolina between 1868 and 1871. During his career in private life he was a lawyer, newspaper editor and businessman. He also served as collector of the port of Wilmington, inspector of posts along the eastern line of the southern coast during the Rutherford B. Hayes Administration, and special agent of the United States Treasury Department.

Early life
Abbott was born in Concord, New Hampshire to farmer Aaron Carter Abbott and Nancy Badger, and graduated from Phillips Academy in Andover, Massachusetts, in 1846, having studied there and under private auspices. He studied law at Concord, and was admitted to the bar in 1852. From 1852 to 1857, Abbott was the owner and editor of the Daily American newspaper, in Manchester, New Hampshire. His success with it led to his being given the position of editor of the Boston Atlas and Bee, which he held from 1859 through 1861.

He served as adjutant general for New Hampshire from 1855–61, reorganizing the state militia during that time. He was also a member of the commission to adjust the boundary between New Hampshire and Canada. He early joined the Know Nothing Party, and during all these years was a frequent contributor to the magazines, being particularly interested in historical matters.

Civil War
In December 1861, Abbott became the lieutenant colonel of the 7th New Hampshire Volunteer Infantry Regiment and participated in the battles of Port Royal Sound, St. John's Bluff, Fort Pulaski and Fort Wagner.  In November 1863, he became colonel of the regiment and led it at the Battle of Olustee and during the subsequent Bermuda Hundred Campaign in Virginia.

During the siege of Petersburg, he commanded the 2nd Brigade, 1st Division, X Corps at Chaffin's Farm and the subsequent actions along the Darbytown and New Market Roads.  The Army of the James was then reorganized and his command became the 2nd Brigade, 2nd Division, XXIV Corps which was attached to the Fort Fisher Expeditionary Corps under Brig. Gen. Alfred H. Terry and participated in the second battle of Fort Fisher and the capture of Wilmington. Although Abbott was not appointed as a full, substantive rank general, on January 25, 1865, President Abraham Lincoln nominated Abbott for appointment to the grade of brevet brigadier general of volunteers, to rank from January 15, 1865 for gallant services in the capture of Fort Fisher and the U.S. Senate confirmed the award on February 14, 1865. During the final stages of the war, he was stationed in Wilmington, North Carolina.

Postbellum
Following the war, Abbott remained in North Carolina. He was active in state politics, serving as a delegate to the State constitutional convention in 1868. During this time, his political strength came primarily through the black population.  He believed in their capacity and assisted in organization and politically counseling them in ways which brought him blunt warnings from the white population.  He was elected to the United States Senate that same year, representing North Carolina in that body for the first time since July 1861, when the state's two senators were expelled following the North Carolina's secession from the Union.  He served as a Senator from July 14, 1868 to March 4, 1871.

He also served as a member of the Republican National Committee from North Carolina from 1870 through 1872.  During this period, he was also found to be in the pay of a "ring" whose major interests seemed substantially similar to Abbott's own political positions. During his tenure in the Senate, he spoke in orthodox terms on matters of suffrage, and was helpful in handling the details of army administration.  He devoted a good deal of time to improve the harbor of Wilmington, and hoped that the railroads of the Carolinas would be consolidated and made part of a southern transcontinental system.  However, for all his efforts, his single greatest achievement was the imposition of a duty on peanuts. He was not nominated for a second term to the Senate.

Upon leaving the Senate, he conducted a lumber manufacturing business and served as editor of the Wilmington Post. He also received federal offices from both Presidents Rutherford Hayes and Ulysses S. Grant, including serving as collector of the port of Wilmington, inspector of posts along the eastern line of the southern coast during the Rutherford B. Hayes Administration, and special agent of the United States Treasury Department. From August, 1869, he served as editor of the Wilmington Post, a Republican organ of good quality for the era.  However, he never again achieved any real status as a party leader. He established the town of Abbottsburg, North Carolina.

He was originally buried in the National Cemetery in Wilmington, North Carolina. He was reinterred in 1887 at Valley Cemetery in Manchester, New Hampshire.  Despite three marriages, he died childless.  His political legacy is not much better, with the Dictionary of American Biography writing that "The historians of the state even now mention him only to condemn him."

See also

List of American Civil War Generals (Union)

Notes

References
Biographical Directory of the United States Congress, 1774-1989: Bicentennial Edition. United States: Government Printing Office, 1989. .
Eicher, John H., and Eicher, David J. Civil War High Commands. Stanford: Stanford University Press, 2001. .
Hunt, Roger D. and Brown, Jack R. Brevet Brigadier Generals in Blue. Gaithersburg, MD: Olde Soldier Books, Inc., 1990. .
Johnson, Allen. Dictionary of American Biography. New York: Charles Scribner's Sons, 1964.

External links
 Retrieved on 2008-02-11

1825 births
1881 deaths
Politicians from Concord, New Hampshire
American people of English descent
Republican Party United States senators from North Carolina
North Carolina Republicans
19th-century American politicians
19th-century American newspaper editors
Politicians from Wilmington, North Carolina
Politicians from Manchester, New Hampshire
Lawyers from Boston
American male journalists
19th-century American male writers
People of New Hampshire in the American Civil War
Union Army colonels
Burials at Valley Cemetery
19th-century American lawyers

Joseph Carter Abbott


كأس السوبر الأوروبي عام 2009 هي مبارااة ضمن مسابقات الويفا جرت بين فريقي برشلونة الأسباني بطل دوري أبطال أوروبا 2009 و نادي شاختار دونيتسك الأوكراني بطل الدوري الأوروبي 2009 و قد كانت تلك المباراة في ملعب لويس الثاني في موناكو وفاز فيها برشلونه 1-0 سجل هدف برشلونة اللاعب بيدرو رودريغيز في الوقت الإضافي. كان هذا أول لقاء بين الفريقين منذ التقيا في المجموعة الثالثة من مسابقة دوري أبطال أوروبا الموسم السابق.

الملعب
جرت المباراة على ملعب لويس الثاني في موناكو هو مكان إقامة كأس السوبر الأوروبي كل عام منذ عام 1998. تم تشييده في عام 1985 ، وهو أيضًا مقر نادي موناكو الذي يلعب في الدوري الفرنسي.

تفاصيل المباراة

الاحصائيات

المراجع

أحداث أغسطس 2009 الرياضية في أوروبا
رياضة موناكية في 2009
2
كرة القدم الأوروبية في 2009–10
كرة القدم الأوكرانية في 2009-10
كرة القدم الإسبانية في 2009–10
مباريات نادي برشلونة
مباريات نادي شاختار دونيتسك
منافسات رياضية في موناكو
منافسات كرة قدم دولية للأندية تستضيفها موناكو

كأس السوبر الأوروبي 2009


Polypodium sibiricum er burkni í Polypodiaceae ætt.

Hún og vestur Norður-Ameríska tegundin Polypodium glycyrrhiza eru taldar hafa blandast og verið foreldrategundir köldugrass. Lífefnafræðilegar upplýsingar vísa á tegund frá Austur-Asíu sem annað mögulegt foreldri.

Ættkvíslarnafnið er dregið af "poly" (margir) og pous, "podos" (fótur).

Útbreiðsla
Polypodium sibiricum vex í Austur-Asíu og Norður-Ameríku til Grænlands.

Tilvísanir

Ytri tenglar
 Efloras.org: Polypodium sibiricum

Burknar

Polypodium sibiricum


Karaağaç, Kırklareli ilinin Lüleburgaz ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1909'dan beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Kırklareli il merkezine 82 km, Lüleburgaz ilçe merkezine 17 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Lüleburgaz belde ve köyleri

Karaağaç, Lüleburgaz


O Campeonato Europeu de Halterofilismo de 2004 foi a 83ª edição do campeonato, sendo organizado pela Federação Europeia de Halterofilismo, em Kiev, na Ucrânia, entre 19 a 24 de abril de 2004. Foram disputadas 15 categorias (8 masculino e 7 feminino).

Medalhistas

Masculino

Feminino

Quadro de medalhas

Quadro de medalhas no total combinado

Ligações externas
Site da Federação Europeia de Halterofilismo

2004
Europeu
Halterofilismo
Halterofilismo


Lophopterys floribunda é uma espécie de planta do gênero Lophopterys e da família Malpighiaceae.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 2001 por Charles Cavender Davis e William Russell Anderson.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e trepadeira.

Descrição

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é encontrada nos estados brasileiros de Amazonas, Amapá, Bahia, Espírito Santo, Minas Gerais e Pará.
A espécie é encontrada nos  domínios fitogeográficos de Floresta Amazônica e Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta de terra firme, floresta estacional semidecidual e floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Pessoa, C. Lophopterys  in Flora e Funga do Brasil.

Ligações externas
 Lophopterys floribunda no projeto Flora e Funga do Brasil
 Lophopterys floribunda no portal do Centro Nacional de Conservação da Flora (Brasil)

Lophopterys
Plantas descritas em 2001
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Lophopterys floribunda


Emolienții sunt produse medicamentoase sau cosmetice utilizate pentru protecția, hidratarea și netezirea pielii. Astfel, produsele emoliente se administrează direct pe piele, iar ca formulări există creme, unguente, uleiuri sau prafuri. De obicei, produsele utilizate sunt pe bază de vaselină, ulei de ricin, alcool cetilic, lanolină, unt de shea, etc.

Note

Vezi și
 Cremă
 Medicație topică

Dermatologie
Cosmetică

Emolient


Luka Mrakovčić, hrvatski reprezentativni rukometaš

Igrač Zameta.

S mladom reprezentacijom 2013. osvojio je srebro na svjetskom prvenstvu.

Izvori

Hrvatski rukometaši

Luka Mrakovčić


Olindina es un municipio brasilero del estado de Bahía localizado a 43,7km de la ciudad sergipana de Tobias Barreto y distante aproximadamente 200 km de la capital bahiana. Su población estimada en 2004 era de 25.164 habitantes.

Historia
El primer nombre de la ciudad fue Mucambo, después Nueva Olinda y seguido por el actual Olindina.
La historia y surgimiento del Municipio de Olindina se inicia en las tres décadas finales del  y está directamente relacionada con la Guerra del Paraguay.

Geografía
Los principales distritos son Doña Maria, localizada a 18 km de la ciudad, y, Umbuzeiro, localizado a 23 km de la ciudad.

Barrios de la sede: Centro, Crucero, Nueva Olindina, Ciudad Nueva, Mutirão, Alto, Urbis.

Olindina tiene acceso principal por la BR-110 que a une con la ciudad de Alagoinhas (Sur) y Paulo Afonso (Norte), siendo acceso para quien viene de la capital bahiana y de Feria de Santana. También posee carretera para Aracaju (BR-349) pasando por Tobias Barreto y Itapicuru, además de otras rutas locales.

Administración
2005-2008
 Prefecto: Aladim Barreto da Silva
 Viceprefecto: Aleksander Farias de Souza
2009-2012
 Prefecto: Antônio Juán Ribeiro de la Cruz
 Viceprefecto: José Primo dos Santos Hijo

Referencias

Enlaces externos

 Página de la prefectura

Localidades de Bahía

Olindina


Jens Eilstrup Rasmussen est un ingénieur en informatique danois, un cadre dirigeant en technologies et le cofondateur de Google Maps.

Études
Après avoir été diplômé de Høje-Taastrup Amtsgymnasium en 1986, Rasmussen s'est inscrit à l'université d'Aarhus pour étudier l'informatique et les mathématiques.

Digital Fountain
De juillet 1999 à novembre 2002, Rasmussen était ingénieur senior chez Digital Fountain en Californie. Digital Fountain a utilisé la correction d'erreurs directe pour fournir des fichiers et diffuser du contenu à la demande sur des environnements mobiles dynamiques, Internet et des réseaux privés. Rasmussen a développé plusieurs nouveaux services alors qu'il était employé par Digital Fountain.

Where 2 Technologies et Google Maps
Début 2003, Rasmussen et son frère Lars ont lancé Where 2 Technologies, un projet de cartographie qui a développé le prototype de leur application de cartographie appelée Expedition. Google a acquis Where 2 Technologies en octobre 2004 et les frères Rasmussen ont dirigé l'équipe qui a lancé Google Maps début 2005 .

Google Wave
Rasmussen a inventé Google Wave en 2004, alors que les frères étaient en pourparlers avec Google pour leur vendre Where 2 Technologies. Les frères Rasmussen ont commencé à travailler sur Google Wave en 2006, et en 2007, Jens a déménagé à Sydney, en Australie, où il a continué à travailler avec Lars et une petite équipe sur l'idée de Google Wave, sous le nom de projet Walkabout. Google Wave était une application Internet open source lancée en 2009 et abandonnée en 2012 .

Google a décrit Wave comme une application qui « vous permet de communiquer et de collaborer en temps réel. » Wave permettait à plusieurs personnes d'éditer un document en même temps et de mener simultanément une discussion de groupe. Wave pouvait également être utilisée comme forum ou simplement pour les e-mails et la messagerie instantanée entre deux personnes ou plus.

La punaise de Google Maps
Rasmussen a conçu la punaise de Google Maps alors qu'il était employé par Google. La punaise est un simple pointeur avec un sommet en forme de bulle qui se rétrécit en un point étroit avec une ombre portée. Un porte-parole de Google a déclaré au New York Times que Rasmussen avait évité d'utiliser une étoile ou un point sur la carte, car ils auraient trop obscurci la carte. L'épingle Google Maps ne touche la carte qu'au point exact de l'emplacement.

En 2014, le Museum of Modern Art de New York a acquis une représentation de la punaise de Google Maps pour sa collection permanente.

Brevets
Rasmussen détient des brevets sur trente-cinq services logiciels et applications.

Récompenses
Google Maps a remporté deux Webby Awards en 2006, l'un dans la catégorie General Website Services et l'autre dans la catégorie Best Practices.

En 2010, la Fondation Pearcey a nommé les frères Rasmussen Entrepreneurs TIC de l'année en Nouvelle-Galles du Sud et les a intronisés au Temple de la renommée de la Fondation. La Fondation a souligné que les Rasmussens avaient positionné l'Australie "comme un leader mondial des services en ligne" et apporté de nombreux emplois technologiques en Australie.

En 2011, les frères Rasmussen ont remporté le prix Inaugural 2011 Benson Entrepreneur. La Fondation Pearcey souligne que l'invention de Google Maps a motivé Google à créer une équipe de recherche et développement à Sydney, en Australie.

Références

Étudiant de l'université d'Aarhus
Pages avec des traductions non relues

Jens Eilstrup Rasmussen


Svenska Akademiens Nobelbibliotek, eller Nobelbiblioteket, er et offentligt bibliotek ved Svenska Akademien i Stockholm. Hovedopgaven er at støtte Svenska Akademien i dets arbejde med litterære priser. Biblioteket har en omfattende samling af moderne skønlitteratur og litteraturhistorie.

Biblioteket blev opretter i 1901, og det flyttede til sin nuværende beliggenhed i Gamla stan i 1921.

Eksterne henvisninger
 Officiel hjemmeside for biblioteket
 Nobelprisens hjemmeside

Biblioteker i Sverige
Nobelprisen
Kultur i Stockholm

Svenska Akademiens Nobelbibliotek


Eibar Ríos (Icaño, Santiago del Estero, 6 de octubre de 1909 - Buenos Aires, Argentina, 9 de diciembre de 1995) fue un futbolista argentino que se destacó en Tigre entre 1935 y 1940 como interior derecho. Con 54 conquistas, ocupa el noveno puesto de los máximos artilleros históricos del club y el quinto considerando únicamente los goles en la máxima categoría. Jugó también en Racing Club.

Trayectoria

Enlaces externos

 Ficha en BDFA

Futbolistas de la provincia de Santiago del Estero
Futbolistas del Club Atlético Tigre
Futbolistas del Racing Club en los años 1930
Futbolistas de las inferiores del Club Atlético Tigre

Eibar Ríos


Tony Šestan (Zadar, 21. travnja 1975.) je hrvatski filmski, televizijski i kazališni glumac.

Filmografija

Televizijske uloge
 "Mrkomir Prvi" kao seljak (2020.)
 "Crno-bijeli svijet" kao informatičar (2019.)
 "Novine" kao Edo Mišetić (2018.)
 "Najbolje godine" kao policajac (2011.)
 "Mamutica" kao mladi Zdravko (2010.)
 "Zakon!" kao prodavač (2009.)
 "Bitange i princeze" kao Stipan (2008.)

Filmske uloge
 "Dnevnik Diane Budisavljević" kao službenik OZNA-e (2019.)
 "Duboki rezovi" (2018.)
 "S one strane" kao Božo (2016.)
 "Iza stakla" kao radnik #2 (2008.)
 "Seks, piće i krvoproliće" kao Bad Blue Boy #2 (2004.)

Kazališne uloge
Eko Eko kao Zmazi (2016.)
Domaća zadaća kao direktor tvornice (2015.)
Princeza i Žabac kao Paž (2012.)
Ivica i Marica kao strašna šuma (2010.)
Snjeguljica i sedam patuljaka kao Tupko (2009.)
Oliver Twist kao policajac (2007.)

Izvori

Hrvatski televizijski glumci

Tony Šestan


Guy II. de la Roche (grč. Γκυ Β΄ ντε Λα Ρος; 1280. – 5. listopada 1308.) bio je grčki plemić, vojvoda Atene; posljednji vojvoda Atene iz svoje obitelji. Postao je vojvoda nakon očeve smrti, 1287., te je bio jedan od najbogatijih grčkih plemića jer je Atena bila moćnija i bogatija čak i od Kneževine Ahaje.

Njegovi su roditelji bili vojvotkinja Helena (kći Ivana Duke) i njezin muž, vojvoda Vilim I. (Γουλιέλμος). Guy je bio još maloljetan u trenutku očeve smrti, pa je njegova majka, poznata po ljepoti, vladala kao njegov tutor i regentica. U prosincu 1289. Helena je priznala princezu (ili kneginju) Izabelu od Villehardouina za osobu koja joj je nadređena te je Guy kasnije učinio isto.

1299. Guy je zaručen za Matildu od Hainauta, kćer Izabele; poslije je oženio Matildu, no bili su bez djece.

1301. Guy je sa svojim trupama otišao u borbu protiv Grka Epirske Despotovine kojima je zapovijedao despot Toma I. Komnen Duka, a koji su bili napali Guyeovog bratića, lorda Ivana II. Duku. Guyu je pomagao lord Nikola od Saint-Omera.

Guy je 1307. godine bailli Ahaje.

Umro je 5. listopada 1308. te je pokopan u manastiru Dafni.

Izvori

Grčko plemstvo
Križari

Guy II. de la Roche


Jochen Sehrndt (* 28. März 1925 als Hans-Joachim Sehrndt in Berlin) war ein deutscher Schauspieler, Hörspiel- und Synchronsprecher.

Leben
Sehrndt erhielt seine künstlerische Ausbildung bei Hilde Körber und begann seine Laufbahn Ende der 40er Jahre an der Bühne von Luckenwalde. Anfänglich wirkte er im Ensemble winziger Berliner Gastspielbühnen wie der ORSON Gemeinschaft junger Schauspieler. Bis in die späten 50er Jahre hinein trat er an DDR-Theatern auf, erst dann ließ er sich im Westen Berlins nieder und wirkte zunächst an minder bedeutenden Spielstätten wie der Freilichtbühne Rehberge (1959/60). 1959 spielte er unter der Regie von Leonard Steckel in einer Inszenierung von Max Frischs "Biedermann und die Brandstifter" im Theater am Kurfürstendamm, drei Jahre später in einer Aufführung von Ariano Suassunas Komödie Das Testament des Hundes an der Schaubühne am Halleschen Ufer. Zu seinen weiteren Bühnenstationen gehörte das Hamburger Ernst-Deutsch-Theater.

Hamburg wurde seit den 1960er Jahren zum Mittelpunkt von Sehrndts künstlerischem Schaffen. Er spielte in verschiedenen Film- und Fernsehproduktionen von NDR und Studio Hamburg wie Jürgen Rolands Die Engel von St. Pauli, Harald Vocks Kriminalfilm Ein Sarg für Mr. Holloway und Episoden von Fernsehserien wie Percy Stuart, Hamburg Transit, Hafenpolizei und Polizeifunk ruft. Zu Sehrndts Kinofilmen zählen die DEFA-Produktion Treffpunkt Aimée, der Jerry-Cotton-Thriller Die Rechnung – eiskalt serviert, die deutsch-deutsche Literaturverfilmung Die Heiden von Kummerow und ihre lustigen Streiche nach Ehm Welk sowie Reinhard Hauffs Drama Die Verrohung des Franz Blum nach Burkhard Driest. Seinen letzten Auftritt vor der Kamera hatte Sehrndt 1983 als Nationalsozialist in Egon Monks Fernsehmehrteiler Die Geschwister Oppermann nach Lion Feuchtwanger.

Einem breiten Publikum ist Sehrndt jedoch vor allem durch seine Stimme bekannt. Er wirkte bei zahlreichen Hörspielproduktionen des Labels "EUROPA" mit wie Die drei Fragezeichen, Regina Regenbogen, Asterix und Hallo Tom, hier Locke mit. Für die Serie Masters of the Universe übernahm er die Doppelrolle des feigen Katers "Cringer" sowie seines kampferprobten Alter Ego "Battle Cat". Darüber hinaus lieh er als Synchronsprecher ebenso Puppen wie dem "Lulatsch" der Sesamstraße und animierten Charakteren wie dem Leitwolf "Akeela" in der japanischen Zeichentrickserie Das Dschungelbuch nach Rudyard Kipling als auch realen Schauspielern wie Sam Jaffe in Columbo: Tödliches Comeback, Henny Youngman in Amazonen auf dem Mond und Aldo Sambrell in Von Angesicht zu Angesicht. Für die deutsche Fassung des Zeichentrickfilms He-Man – Das Geheimnis des Zauberschwertes aus dem Jahre 1985 übernahm er ein weiteres Mal die Rolle des "Battle Cat", der im Original von Alan Oppenheimer gesprochen wurde.

Filmografie (Auswahl)
 1956: Treffpunkt Aimée
 1960: Fernsehpitaval: Der Fall Hugo Stinnes jr. (Fernsehreihe)
 1966: Die Rechnung – eiskalt serviert
 1967: Stunde der Nachtigallen
 1967: Die Heiden von Kummerow und ihre lustigen Streiche
 1968: Ein Sarg für Mr. Holloway
 1968: Sir Roger Casement
 1969: Aus dem Alltag der DDR
 1969: Die Engel von St. Pauli
 1970: Perrak
 1970: Aus dem Alltag in der DDR – Zweiter Versuch einer Rekonstruktion nach Berichten und Dialogen
 1972: Hamburg Transit (Fernsehserie): Der Blechsarg
 1974: Die Verrohung des Franz Blum
 1983: Die Geschwister Oppermann

Weblinks

 Verzeichnis der Hörspiele mit Jochen Sehrndt auf hoerspielland.de
 Verzeichnis der Hörspiele mit Jochen Sehrndt auf hoerspielwelten.de

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Hörspielsprecher
Synchronsprecher
Deutscher
Geboren 1925
Gestorben im 20. oder 21. Jahrhundert
Mann

Jochen Sehrndt


هو الإمام أبو بكر أحمد بن إسحاق بن أيوب بن يزيد النيسابوري الشافعي، أحد الأئمة الجامعين بين الفقه والحديث. كان أبوه يبيع الصِّبغ فعرف بالصِّبْغِي.

مولده
ولد في شهر رجب سنة 258 هـ.

طلبه للعلم وشيوخه
بدأ طلبه للعلم بسماع الحديث. ونبغ في سائر العلوم كالفقه والحديث والأصول. حتى خلف شيخه ابن خزيمة في الفتوى. ومن شيوخه
 إسماعيل القاضي.
 أبو بكر ابن خزيمة
 أبو علي الثقفي
 الحارث بن أبي أسامة
 إسماعيل بن قتيبة السلمي

من مصنفاته
من تصانيفه كتاب «الأسماء والصفات»، وكتاب «الإمامة»، وكتاب «الرؤية»، وكتاب «الإيمان»، وكتاب «القدر»، وكتاب «الأحكام»، وكتاب «الخلفاء الأربعة».

محنته
اتبع الصبغي عقيدة الكلابية تبعاً لشيخه أبو علي الثقفي وغيره من أصحاب الإمام عبد الله بن كلاب، وخالف الإمام ابن خزيمة في بعض مسائل المعتقد. فقام عليهم ابن خزيمة، وحذرهم من هذا المسلك.

وفاته
توفي الصبغي في شعبان سنة 342 هـ.

مراجع

علماء دين سنة
كلابية
مواليد 258 هـ
وفيات 342 هـ

أبو بكر الصبغي


The Moonstone er glæpasaga frá  1868 sem er talin ein fyrsta leynilögreglusagan. Höfundur sögunnar er Wilkie Collins. Sagan er skrifuð í tímaröð í bréfaformi (e. epistolary novel). Collins bjó söguna út til flutnings á leiksviði  1877.

Heimildir
 The Moonstone (Wikisource)

The Moonstone


NBC Daytime es el nombre colectivo para la programación de la National Broadcasting Company (NBC) en horario diurno.

Históricamente, este bloque contó con un número largo de seriales y concursos. Los concursos fueron discontinuados de la alineación de programas diurnos de la NBC en los años 1980 y 1990, y los seriales fueron largamente retirados en los años 1980 y 1990. El bloque actualmente consiste solamente en el programa de noticias Today y el serial Days of our Lives. El nombre NBC Daytime fue retirado de uso oficial en 2007 con la discontinuación de Passions; sin embargo, es todavía usado aquí para consistencia con los artículos sobre ABC Daytime y CBS Daytime.

Programación actual

Noticias

Today
 Debut: 14 de enero de 1952
 Localización de grabación: Nueva York, Nueva York
 Creador: Sylvester "Pat" Weaver
 Equipo de producción: Malcolm Solomon (productor ejecutivo)
 Presentadores:
 07:00 – 09:00: Matt Lauer, Ann Curry, Natalie Morales, Al Roker
 09:00 – 10:00: Al Roker, Natalie Morales, Savannah Guthrie
 10:00 – 11:00: Hoda Kotb, Kathie Lee Gifford

Serial

Days of our Lives
 Debut: 8 de noviembre de 1965
 Programa reemplazado: The Loretta Young Theater
 Localización de grabación: Burbank, California
 Creadores: Ted Corday y Betty Corday
 Empresa productora: Sony Pictures Television
 Equipo de producción: Ken Corday (productor ejecutivo), Janet Spellman-Rider, Sheryl Herman, Noel Maxam, Mary-Kelly Weir
 Guionistas principales: Marlene Clark Poulter y Darrell Ray Thomas, Jr.
 Equipo de guionistas: Rick Draughon, John S. Newman, Michelle Poteet Lisanti, Fran Myers, Richard Culliton, Jeanne Marie Ford, Lisa Seidman, David Cherrill
 Equipo de directores: Herb Stein, Phil Sogard, Albert Alarr, Grant A. Johnson, Noel Maxam
 Reparto: Kristian Alfonso, Matthew Ashford, Camilla Banus, Sarah Brown, Ian Buchanan, Molly Burnett, Christie Clark, Shawn Christian, Casey Jon Deidrick, Bren Foster, Galen Gering, Deidre Hall, Drake Hogestyn, Renée Jones, Lauren Koslow, Kate Mansi, Eric Martsolf, Joseph Mascolo, Chandler Massey, Peggy McCay, Patrick Muldoon, Peter Reckell, Melissa Reeves, James Reynolds, Suzanne Rogers, James Scott, Alison Sweeney, Josh Taylor, Arianne Zuker

Programas anteriores
Another World (1964–1999)
Ben Jerrod, Attorney at Law (1963)
Bright Promise (1969–1972)
The Doctors (1963–1982)
Fairmeadows USA (1951–1952)
First Love (1954–1955)
From These Roots (1958–1961)
Generations (1989–1991)
Golden Windows (1954–1955)
Hawkins Falls (1951–1955)
Hidden Faces (1968–1969)
How to Survive a Marriage (1974–1975)
Lovers and Friends (1977–1978)
Modern Romances (1954–1958)
Moment of Truth (1965)
Morning Star (1965–1966)
Our Five Daughters (1962)
Paradise Bay (1965–1966)
Passions (1999–2007)
Return to Peyton Place (1972–1974)
Santa Barbara (1984–1993)
Search for Tomorrow (1982–1986)
Somerset (1970–1976)
Sunset Beach (1997–1999)
Texas (1980–1982)
These Are My Children (1949)
Three Steps to Heaven (1953–1954)
Young Doctor Malone (1958–1963)

Concursos
La NBC descontinuó su bloque de concursos en 1991. Brevemente revivió el formato con tres concursos en la temporada 1993-1994, pero desde entonces, las estaciones locales de la NBC no reciben concursos a través de la cadena, solo por vía de la sindicación.
All Star Secrets (1979)
Baffle (1973–1974)
Battlestars/The New Battlestars (1981–1982; 1983)
Blockbusters (1980–1982 y 1987)
Caesars Challenge (1993–1994) Card Sharks (1978–1981)Celebrity Sweepstakes (1974–1976) Chain Reaction (1980)Concentration (1958–1973)Dream House (1983–1984)Eye Guess (1966–1969)Family Secrets (1993)50 Grand Slam  (1976)Go! (1983–1984)The Gong Show (1976–1978)High Rollers (1974–1976)Hit Man (1983)Hollywood Squares (1966–1980)Hot Potato (1984)It Takes Two (1969–1970)Jeopardy! (1964–1975; 1978–1979)Knockout  (1977–1978)Las Vegas Gambit (1980–1981)
Let's Make a Deal (1963–1968 and 1990–1991)
The Magnificent Marble Machine (1975–1976)
Match Game (1962–1969)
Match Game-Hollywood Squares Hour (1983–1984)
Mindreaders (1979–1980)Name That Tune (1974–1975; 1977)
Password Plus (1979–1982)
The Price Is Right (1956–1963)
Queen for a Day (1956–1960)
Sale of the Century (1969–1973 and 1983–1989)
Scattergories (1993)
Scrabble (1984–1990, 1993)
Stumpers  (1976)
Super Password (1984–1989)
Three on a Match (1971–1974)
Tic-Tac-Dough (1956–1959)
Time Machine (1985)
To Tell the Truth (1990–1991)
Twenty One (1956–1958)
Wheel of Fortune (1975–1989; 1991)
Win, Lose or Draw (1987–1989)
Winning Streak (1974–1975)
Wordplay (1986–1987)
You Don't Say! (1963–1969)
Your Number's Up (1985)

Programas de entrevistas
A Closer Look with Faith Daniels (1991–1993)
Cover to Cover (1991)
The David Letterman Show (1980)
The Jane Whitney Show (1994)
John & Leeza (1993)
Later Today (1999)
Leeza (1993–1999)
The Marsha Warfield Show (1990–1992)
One on One with John Tesh (1991)
The Other Side (1994–1995)

Enlaces externos
Sitio web de NBC para Days of our Lives
Sitio web de Sony para Days of our Lives
Sitio web oficial de Today
Sitio web oficial de NBC Universal

NBC

NBC Daytime


Eduard Кadlec  (; întâlnit în textele istorice și cu prenumele de Edward sau cu numele de Kadlez, Kadletz sau Kadleț) a fost un general ceh, cunoscut ca fiind unul dintre liderii Legiunii Cehoslovace din Rusia. În Istoria României, este cunoscut în calitate de comandant cu gradul de colonel al Legiunii Române din Siberia, din noiembrie 1918 până în mai 1920.

Născut pentru a fi soldat, a debutat promițător în carieră, în anul 1900, în Armata Austro-Ungară , dar datorită unui conflict cu superiorii săi a fost marginalizat. După ce și-a dat, în 1908, demisia dintre cadrele active, s-a distins în armata colonială din Congo Belgian, în perioada 1909-1914. Începutul Primului Război Mondial l-a prins în concediu acasă, astfel că a fost mobilizat pentru a lupta în Galiția, unde a ajuns comandant al Fortul Nr. XI "Duńkowiczki" din Fortăreața Przemyśl.

Căzut după capitularea fortăreței, în 1915, în prizonieratul rus, a reluat, în 1917, lupta de partea Antantei , în cadrul Legiunii Cehoslovace, distingându-se ca unul dintre cei mai proeminenți ofițeri ai ei. În această calitate, a intervenit decisiv în câteva dintre momentele critice ale acesteia, precum Bătălia de la Bahmaci sau Ocuparea stației Mariinsk de către Legiunea Cehoslovacă. De asemenea, în cadrul cooperării româno-cehoslovace a reorganizat și condus, cu succes, Legiunea Română din Siberia (noiembrie 1918 - mai 1920).

Revenit în Cehoslovacia a suit treptele ierarhiei militare până la gradul de general de armată, fiind, însă, în 1937, pensionat forțat, ca efect atât al intrigilor, cât și al opțiunilor prosovietice ale politicii externe cehoslovace.

Asemenea altor legionari cehoslovaci, Kadlec s-a căsătorit în Rusia, luând de soție pe fiica unui comerciant, care l-a însoțit, ulterior, la reîntoarcerea în țara sa natală. După pensionare s-a retras din viața publică și a trăit, până la moarte, în Brno-Řečkovice. În perioada regimului comunist a fost evacuat din propria locuință și degradat la gradul de soldat, retrăgându-i-se și decorațiile date de către statul cehoslovac. A murit în sărăcie și uitare, fiind reabilitat de abia după Primăvara de la Praga.

Date biografice

Născut, așadar, în 16 martie 1880, în Ústí nad Labem (actual Cehia) dintr-o familie de clerici (tatăl numindu-se Vaclav Kadlec și mama numindu-se Marie Nee, născută Buršíková), împreună cu fratele său mai mic, Janem, a decis să urmeze o carieră militară. După finalizarea școlii generale și a studiilor liceale în limba germană, la Praga, s-a înscris, în 1896, la Școala pentru cadeți de artilerie din Viena, pe care a absolvit-o în anul 1900, pe 18 august. Părinții săi au trăit în Ústí nad Labem, în timpul Primei mari Conflagrații și, posibil, chiar în intervalul anilor '920.

Asemenea altor legionari cehoslovaci, Kadlec s-a căsătorit în Rusia, la Irkutsk, luând de soție, la 15 decembrie 1919, pe Vera, fiica unui comerciant din Turinsk, numit Feodor Soloviev. Aceasta l-a însoțit, ulterior, la reîntoarcerea în țara sa natală.

După pensionare s-a retras din viața publică și a trăit tot restul vieții în Brno-Řečkovice , împreună cu soția sa de origine rusă.

Cariera militară

Primul eșec și perioada colonială din Congo

Și-a început cariera la Bateria Nr. 6 a Regimentului de Artilerie de cetate Nr. 1 "Împăratul Franz Joseph" din Viena. În 1903 și-a căpătat tresele de ofițer după absolvirea unui curs la Brigada de Artilerie Nr. 2, fiind încadrat în Batalionul III. Cariera sa promițătoare a primit o lovitură în toamna anului 1904, ca urmare a unei dispute cu superiorul său ierarhic, motiv pentru care a fost mutat disciplinar într-un post secundar, la un depozit al  Batalionului de Artilerie de cetate Nr. 3 din Petrovaradin. Cu toate acestea, a reușit, totuși, să se facă remarcat, astfel că, în 1906, a fost transferat la Comandamentul de Inspecție al Artileriei Nr. 4 din Sarajevo, de unde, la cererea sa, la sfârșitul anului, a fost numit comandant al unui buncăr de artilerie de la Boričevci și, ulterior, promovat locotenent. În 1908 a fost, însă, sărit la avansare, astfel că a decis să părăsească armata.

Transferat fiind în rezerva armatei, în primăvara anului 1909 a mers la Bruxelles, unde s-a oferit voluntar pentru a intra în nou creata administrație colonială din Congo Belgian. După finalizarea unui curs pentru ofițeri de administrație, în toamna anului 1909 a mers în Africa, unde a lucrat, mai întâi, ca director regional în Ponthierville, Kasongo și Kilo. Abilitățile sale de conducător l-au făcut remarcat în timpul unor expediții împotriva populației băștinașe, astfel că a fost promovat pentru merite deosebite într-o poziție superioară, mai întâi ca șef al administrației din provinciile Mongala și, apoi, din Lika (aflată în estul Congoului). După cinci ani de serviciu și după primirea unor onoruri din partea guvernului belgian, s-a reîntors, la începutul verii 1914, pentru a-și petrece concediul în Boemia.

Asediul Przemyślului

Începutul Primului Război Mondial l-a găsit în concediu acasă, astfel că a fost încadrat în Armata Austro-Ungară ca ofițer de rezervă în Regimentul de Artilerie de cetate Nr. 3 din Nagykanizsa. De aici a fost trimis în Fortăreața Przemyśl, unde a preluat, mai întâi, comanda unei fortificații din Fortul Nr. XI. "Duńkowiczki" În luna noiembrie 1914, având gradul de locotenent major a fost numit la comanda  podurilor Fortului X  în timpul primului asediu al Przemyślului, ulterior, preluând, treptat, comanda întregului Fort XI (cu câteva zeci de guri de foc de artilerie grea), subordonat fiind Brigăzii 93 Landsturm.

În noaptea din 21 spre 22 martie 1915, înainte de capitularea fortăreței, a distrus muniția și tunurile rămase, a aruncat în aer cazematele și depozitele armatei din fort, după care a ajuns prizonier de război al Armatei Imperiale Ruse.

Prizonieratul
Până în vara anului 1915 Kadlec a stat într-un lagăr pentru ofițeri din Kiev, fiind, ulterior, transferat la Kazalinsk.

În primăvara anului 1916 a luat legătura cu asociațiile cehilor din Imperiul Rus, astfel că a fost eliberat din lagăr și a revenit la Kiev pentru a participa la efortul acestora. Aici a ajuns într-o poziție relativ importantă de redactor al unor reviste și al altor publicații și s-a implicat în activitatea politică. Deși a depus o cerere să fie primit în rândul trupelor cehoslovace, aprobarea acesteia a întârziat. De abia în iulie 1917 i-a fost recunoscut gradul de stabs-căpitan

Epopeea siberiană
Născut pentru a fi soldat, Kadlec s-a dovedit a fi unul dintre cei mai experimentați ofițeri ai Legiunii Cehoslovace. A avut reputația unui om aspru în ceea ce privește menținerea disciplinei și a fost recunoscut ca fiind un abil tactician,aflându-se, în același timp, printre cei care au supralicitat cel mai bine spiritul aventurier al legionarilor cehoslovaci.

Fiind repartizat la Regimentul 7 Infanterie, a luat comanda Batalionului III. Mai târziu, după încadrare și un proces de instrucție, a fost promovat căpitan. La începutul lunii ianuarie 1918 a predat un curs de tactici de infanterie pentru comandanți de companii și batalioane la Pîreatîn, întorcându-se la regiment, la începutul lunii martie 1918, într-un moment în care unitățile cehoslovace începeau să se pregătească de plecare din Ucraina. Colonelul rus Smuglov – în calitate de comandant al regimentului, arătând un interes scăzut pentru ofițerii acestuia, Kadlec a fost promovat comandant adjunct. În timpul evacuării efectivelor cehoslovace din Ucraina a primit, la începutul lunii martie 1918, comanda unui tren, având în subordine 2 companii de pușcași, secțiunea de mortiere, secțiunea de cavalerie de recunoaștere, muzica regimentară și o companie de mitraliere – în total, 500 de soldați pe care i-a scos din Berejanî spre Kursk.

Într-o cursă contracronometru, el a redirecționat trupele Diviziei a 2-a de Infanterie de la Bahmaci, spre care se îndreptau regimentele de infanterie cehoslovacă 1 și 6. A intervenit cu determinare și hotărâre în Bătălia de la Bahmaci, reușind să stopeze încheierea unui armistițiu și predarea trupelor cehoslovace germanilor. Aici, în lupta cu germanii, în după amiaza de 10 martie 1918, a fost grav rănit, dar, datorită lui, trenurile care purtau Divizia 1 de Infanterie cehoslovacă au putut trece de nodul feroviar.

Revenit după însănătoșire, a rămas adjunctul comandantului Regimentului 7 Infanterie, într-o perioadă în care, după înțelegerea de la Penza, în aprilie 1918, trenurile cehoslovace – aflate în drum pre Vladivostok, deși obstrucționate de către sovietele locale, s-au deplasat dinspre Volga spre Urali.

S-a distins, apoi, în timpul luptelor de apărare a căii ferate transsiberiene. La sfârșitul lunii mai 1918 – atunci când bolșevicii, în înțelegere cu Puterile Centrale, au încercat dezarmarea voluntarilor cehoslovaci, pentru ca aceștia să nu ajungă pe Frontul de Vest - a ordonat atacul și a salvat decisiv, pe plan local, situația. Dispunând, inițial, numai de 2 mitraliere și 170 de puști, a rezistat, astfel, cu 1.000 de oameni în orașul Mariinsk – stație a căii ferate transsiberiene, împotriva forțelor bolșevice care îl înconjurau de 20 de zile, până i-au venit alte forțe în ajutor. Bătălia s-a dovedit a fi un moment crucial pentru joncțiunea trupelor cehoslovace dintre Omsk și Krasnoiarsk.

În iunie 1918 căpitanul Kadlec a fost promovat în funcția de șef de Stat Major al Grupului de Est (Omsk Est) al trupelor cehoslovace. De aici a demisionat în iulie același an pentru a prelua comanda Regimentului 7 Infanterie "Tatra". În 23 august 1918, după ce a fost promovat la gradul de colonel, a primit comanda trupelor cehoslovace aflate la vest de Vladivostok. În această calitate a reușit să domine zona strategică a tunelurilor transsiberiene din jurul lacului Baikal, primind, mai târziu, pentru meritele sale în această acțiune, decorații ruse, cehoslovace, franceze și românești. În 26 septembrie a fost transferat la sediul comandamentului central al trupelor cehoslovace din Vladivostok, de unde a demisionat, pentru o nouă funcție de comandă, la data de 10 octombrie.

Dovedit a fi un comandant excelent și știind limba franceză, a fost numit, în 25 noiembrie 1918, la Irkutsk, în funcția de comandant al Legiunii de voluntari transilvăneni și bucovineni din Siberia. În decurs de câteva luni, acesta a reușit să reorganizeze corpul de voluntari, astfel că acesta a fost folosit pentru paza unei porțiuni din Transsiberian. Sub conducerea sa, legionarii au dus lupte de asanare a teritoriului dominat de gherilele bolșevice și au câștigat lupta de la Șeragul și Kuitun.

S-a îmbarcat în 25 mai 1920, odată cu Legiunea spre România, pe vasul Trás-os-Montes, sosind, în 5 iulie, la Constanța, cu vasul Tellonic, pe care se transbordase la Port Said. La București, a participat, în 19 iulie 1920, la defilarea solemnă a primului transport de legionari în fața Regelui Ferdinand, după care, în scurtă vreme, s-a întors acasă. Decorat pentru activitatea sa din Rusia de către ruși, români și francezi, s-a întors, în 1920, în Cehoslovacia ca erou.

În armata Cehoslovaciei
După întoarcerea în Europa a stat în concediu până la începutul lunii ianuarie 1921, vacanța de repatriere fiindu-i prelungită repetat. În luna octombrie 1920, ca delegat al Președinției Cehoslovace, a participat la festivitățile încoronării din România.

La 1 ianuarie 1921 a fost numit comandant al Diviziei 10 Infanterie din Banská Bystrica, poziție pe care a preluat-o de la generalul francez Pierre-Victor Fournier, după care acesta  a devenit comandant al regiunii militare cu sediul la Bratislava. În această calitate, Kadlec a condus, în perioada 27 octombrie - 5 noiembrie 1921, măsuri de mobilizare la granița cu Ungaria, după care a participat la un curs pentru ofițeri superiori la Versailles, susținut de Franța pentru armatele aliate. Promovat general clasa a V-a, în iunie 1921 , în 28 octombrie 1925 i-a fost atribuit gradul de general clasa a IV-a (grad redenumit general maior, în 1926).

A părăsit comanda diviziei pe care a condus-o cu autoritate și profesionalism, în septembrie 1931, când a preluat comanda Diviziei a 7-a din Olomouc. În 1934 (1933 după altă sursă) a devenit, prin decret prezidențial, membru al Consiliului Consultativ al Armatei (autoritate consultativă a Ministrului Apărării), funcție pe care a părăsit-o în circumstanțe îndoielnice.

De drept, ar fi trebuit să părăsească respectiva funcție în momentul în care ar fi fost numit comandant militar al unei provincii. Conform deciziei de necontestat a fostului comandant al armatei, Kadlec – considerat cel mai capabil general de divizie și cel cu rangul cel mai înalt dintre cei care luptaseră în Prima Conflagrație Mondială, ar fi trebuit să fie numit într-un astfel de post. Relațiile dintre soldați și relațiile acestora cu politicienii, au făcut, însă, ca hotărârea să fie alta.

În octombrie 1935 a fost numit comandant al Corpului IV de Armată din Olomuc, în loc să fie numit comandant al provinciei militare. Kadlec a fost întotdeauna respectat ca soldat și ca ofițer capabil, dar în anii '930, când carierele în cadrul Ministrului Apărării al Cehoslovaciei au fost decise printr-o complicată încrengătură de relații personale și relații politice, aceste calități nu prea l-au ajutat, cu atât mai mult cu cât relația de apropiere cu Uniunea Sovietică dezvoltată de Cehoslovacia lui Edvard Beneš i-a fost potrivnică. Alături de Radola Gajda și Stanislav Čečka a fost printre comandanții Legiunii Cehoslovace care au fost adversari notorii ai bolșevismului, iar faptele sale de arme au reprezentat momente epice ale aventurii siberiene cehoslovace.

Generalul Kadlec nu a fost un ofițer al Legiunii foarte popular, fiind eminamente un cadru prototip al Armatei Austro-Ungare: organizator militar și profesionist cu experiență în conducere. Superiorii săi l-au caracterizat ca având un caracter impecabil și un simț foarte dezvoltat al datoriei, dar fiind, din punctul de vedere al acestora, prea integru, prea corect și prea direct, precum și cu un puternic grad de independență, "nu mergea întotdeauna în direcția dorită". Ca efect, a fost omis la ocuparea locului de comandant militar regional după moartea prematură a generalului Václav Kopal și a fost numit, la 15 noiembrie 1935, comandant al armatei terestre din districtul militar Brno, funcție pe care a deținut-o până în 1937 și în care s-a dovedit a fi excelent. Cu toate acestea, însă, asupra sa s-au exercitat presiuni pentru a pleca din Armata Cehoslovaciei. Deși, în mai 1937, a fost promovat, în mod excepțional, la rangul de general de armată, a ieșit la pensie forțat în același an (prematur, "la cerere"). A fost cel mai tânăr general de armată al Cehoslovaciei, dar fiind antibolșevic a fost, de fapt, îndepărtat în liniște, din pricina intrigilor și a condițiilor politice asociate negocierii cu Uniunea Sovietică a acordului de ajutor militar. Este posibil să fi contribuit la îndepărtarea sa și disputa cu generalul de armată Krej.

În timpul mobilizării din 1938 a fost reactivat. În perioada ocupației celui de-Al Treilea Reich, fiind permanent păzit de Gestapo, nu a putut adera la mișcarea de rezistență.

După eliberare a fost pus la dispoziția Ministerului Apărării, fiind, însă, confirmat cu calitatea de general în retragere, deși în anul 1945 și-a oferit serviciile ministrului apărării naționale, Ludvik Svoboda.

Evacuarea, degradarea și ultimii ani
Prigoana rușinoasă împotriva sa a continuat și după sfârșitul războiului. În luna februarie 1948 a fost evacuat din vila în care locuia, iar în primăvara anului 1950, autoritățile comuniste l-au degradat la rangul de soldat, i-au retras decorațiile și i-au tăiat pensia de general. A fost obligat să trăiască numai cu 200 de coroane pe lună, pentru a supraviețui trebuind să vândă din lucruri.A murit în sărăcie și într-o totală uitare la data de 19 august 1961, fiind înmormântat în Cimitirul central din Brno. Văduva sa, din cauza sărăciei, a fost nevoită să vândă lucrurile rămase ei după succesiune, până chiar și ordinele și decorațiile care supraviețuiseră.

In memoriam
După momentul Revoluției de catifea a fost reabilitat post-mortem, în noiembrie 1989, fiindu-i redat gradul de general și decorațiile. O stradă din Brno-Řečkovice a primit numele său, iar muzeul din orașul său natal deține câteva portrete ale sale.

Kadlec a descris bătălia de la Mariinsk într-un manuscris pe care a intenționat să-l publice sub forma unei cărți, dar intenția sa nu s-a materializat.

Ordine, onoruri și decorații

A fost decorat cu mai multe decorații austro-ungare, cehoslovace, ruse, franceze, britanice și române.

 Austro-Ungaria:
 Militär-Jubiläumskreuz
 Belgia:
 L´Étoilee de service du Congo
 Steaua Ordinului Regal al Leului
 Crucea Comemorativă
 Imperiul Rus:
 Ordinul "Sfânta Ana" cu spade clasa a II – a
 Ordinul Sfântul Vladimir clasa a II-a cu spade
 Ordinul Sfântului Gheorghe clasa a IV – a
 Franța:
 Crucea de Ofițer al Legiunii de onoare
 Crucea de Război
 Cehoslovacia
 Crucea de Război 1918
 România
 Crucea comemorativă cu bareta "Siberia"
 Ordinul "Coroana României" în grad de cavaler
 Marea Britanie:
 Crucea de Cavaler la Ordinului Sfântul Mihail și Sfântul Gheorghe

Referințe

Bibliografie
  Mueggenberg, Brent; The Czecho-Slovak Struggle for Independence, 1914-1920; McFarland&Company, Inc, Publishers; Jefferson, North Carolina, USA; 1980; ISBN 978-1-4766-1752-6; pp. 129, 152, 153 (e-book).
 Vališ, Zdeněk; Armádní generál Eduard Kadlec; Vojenské rozhledy, Czech Military Review, 3/2001; (alternativă); pp. 169-172.

Legături externe

Lupte și bătălii
 Bătălia de la Bahmaci: Германович, Александров Петр [Germanovich, Aleksandrov Petr]; Битва у станции Бахмач: к вопросу об участии частей отдельного Чехословацкого Корпуса в борьбе с германскими интервентами в феврале-марте 1918 г  [Bătălia de la Bahmaci: Problematica participării Corpurilor cehoslovace în lupta împotriva intervenției germane în februarie-martie 1918]; Исторические, философские, политические и юридические науки, культурология и искусствоведение. Вопросы теории и практикиă [Științe istorice, filosofice, politice și juridice, studii culturale și istoria artei. Teoria și practica.];  Грамота, 2016. № 6(68): в 2-х ч. Ч. 1. C. 16-22
 Ocuparea stației Mariinsk de către Legiunea Cehoslovacă: Fic, Victor M.; The Bolsheviks and the Czechoslovak legion : the origin of their armed conflict, March-May 1918; Abhinav Publications; New Delhi; 1978
Date generale
 Armádní generál Eduard Кadlec; enciclopedie.brno.cz
 Kadlec, Eduard - Armádní generál; forum.valka.cz
Foto
 Comandanții armatei cehoslovace în audiență la președintele Benes, septembrie 1937
 Mormântul generalului Eduard Kadlec din Brno
Vera Fedorovna (soția lui Eduard Kadlec)
 Арбатская, Юта [Arbat, Utah]; Душа русской эмиграции в Братиславе [Sufletul emigrației ruse din Bratislava]; Константин Вихляев и Юта Арбатская [Konstantin Vihljaev si Utah Arbat], kajuta.net - anturaj

Nașteri în 1880
Nașteri pe 10 martie
Decese în 1961
Decese pe 19 august
Decorați cu Ordinul Steaua României
Decorați cu Ordinul Coroana României
Decorați cu Ordinul Sfântul Gheorghe (Rusia)
Decorați cu Ordinul "Sfânta Ana"
Ofițeri ai Legiunii de onoare
Generali
Istoria Cehoslovaciei
Cehoslovaci
Regiunea Ústí nad Labem
Regiunea Moravia de Sud
Cehi
Comandanți străini în acțiunile militare pentru apărarea Marii Uniri (1918-1920)
Revoluția Rusă
Austro-Ungaria în Primul Război Mondial
Personal militar al Primului Război Mondial
Oameni din Brno

Eduard Kadlec


Jiloan Hamad (Bakú, Azerbaiyán, 6 de noviembre de 1990) es un futbolista sueco. Juega en la posición de mediocampista para el Uthai Thani F. C. y para la selección de fútbol de Irak, a la que decidió representar en 2019 tras haber jugado antes con la .

Palmarés

Títulos nacionales

Referencias

Enlaces externos
 Perfil en SvFF
 Perfil en Soccerway

Futbolistas de Azerbaiyán
Futbolistas nacionalizados en Suecia
Futbolistas del Malmö FF
Futbolistas del TSG 1899 Hoffenheim en los años 2010
Futbolistas del Standard Lieja
Futbolistas del Hammarby IF
Futbolistas del Incheon United Football Club
Futbolistas del Örebro SK
Futbolistas del Al-Kholood Club
Futbolistas del Uthai Thani FC
Futbolistas de la selección de fútbol de Suecia en los años 2010
Futbolistas de la selección de fútbol de Irak
Deportistas de Bakú
Nacidos en Bakú

Jiloan Hamad


Die Schweiz nahm in London an den Olympischen Spielen 2012 teil. Es war die insgesamt 27. Teilnahme an Olympischen Sommerspielen. Swiss Olympic nominierte 102 Athleten in 20 Sportarten (Stand: 10. Juli). Bei der Eröffnungsfeier führte der Tennisspieler Stanislas Wawrinka die Schweizer Delegation als Fahnenträger an. Wawrinka trat zusammen mit Roger Federer in der Doppelkonkurrenz des Tenniswettbewerbs zur Titelverteidigung an; die beiden gewannen 2008 in Peking Gold.

Medaillengewinner

Gold

Silber

Teilnehmer nach Sportarten

Badminton

Beachvolleyball

Bogenschiessen

Fechten

Fußball

Judo

Kanu

Kanuslalom

Leichtathletik

Laufen und Gehen

Springen und Werfen

Mehrkampf

Radsport

BMX

Mountainbike

Straße

Reiten

Ringen

Griechisch-römischer Stil

Rudern

Schießen

Schwimmen

Segeln
Fleet Race

Synchronschwimmen

Tennis

Triathlon

Turnen

Geräteturnen

Weblinks

Einzelnachweise

Schweiz
Sommerspiele 2012

Olympische Sommerspiele 2012/Teilnehmer (Schweiz)


ATR 42 este un avion cu elice acționate de două turbopropulsoare, cu rază de zbor scurtă, dezvoltat și fabricat în Franța și Italia de ATR (Aerei da Trasporto Regionale sau Avions de transport régional), o subsidiară formată de compania aeriană franceză Aérospatiale (acum Airbus) și de compania Aeritalia (now Leonardo S.p.A.). Numărul "42" în numele acestui tip de avion provine de la configurația standard de 42 de locuri, dar care poate varia dintre 40 și 52 pasageri.

După 1980, cele două companii din Franța și Italia și-au unit generațiile și-au încheiat acordul. Pe 16 august 1984, ATR 42-300 a efectuat primul zbor și prima companie aeriană a comandat avionul la sfârșitul lui 1984.

Mai târziu, au apărut și alte modele ale lui ATR 42. Apoi a urmat modelul ATR 72 cu o capacitate de transport mărită.

Legături externe

Avioane de pasageri

ATR 42


Veleposlanstvo Japana u Zagrebu () diplomatsko je predstavništvo Japana u Hrvatskoj. Nalazi se na adresi Boškovićeva 2. Diplomatski odnosi između te dvije države uspostavljeni su 15. lipnja 1941., a obnovljeni su 1993. Japansko veleposlanstvo u Zagrebu osnovano je veljače 1998.

Izvori

Povezani članci
 Hrvatsko-japanski odnosi
Dodatak:Popis diplomatskih misija u Hrvatskoj

Vanjske poveznice
 Službena internet stranica veleposlanstva

Japan
Hrvatsko-japanski odnosi

Veleposlanstvo Japana u Zagrebu


Sobin ist ein US-amerikanischer Familien- und ein polnischer Ortsname:

Familienname:
 Gustaf Sobin (1935–2005), US-amerikanischer Lyriker und Erzähler

Ortsname:
 Sobin (Węgorzewo), Stadtteil von Węgorzewo, Woiwodschaft Ermland-Masuren, Polen, bis 1945: Karlshöh, Ortsteil der Gemeinde Kehlen, Kreis Angerburg, Ostpreußen
 Sobin (Polkowice), Dorf im Powiat Polkowicki, Woiwodschaft Niederschlesien, Polen

Sobin


Evant, Teksas, grad u Teksasu
 Evant (jezik), jezika kojim govori oko 10,000 ljudi (1996 SIL) u Nigeriji

Evant


Vi er nået hertil er det tredje studiealbum fra den danske popsanger Tue West. Det blev udgivet den 18. februar 2008.

Musikmagasinet GAFFA gav albummet tre ud af seks stjerner, mens en noget mere begejstret anmelder fra Soundvenue gav fem ud af seks stjerner. Kim Skotte fra Politiken gav fire ud af seks stjerner. Tue West peakede som nummer 7 på Album Top-40 og nåede 2 uger på listen.

Spor
 "En Kone Husker Alt" - 4:13
 "Fejlfriheden" - 5:37
 "Ovenpå" - 3:40
 "Sæt Dig Bag På Min Cykel" - 3:57
 "Mærkelig Dag" - 3:39
 "Sikke Et Cirkus" - 4:00
 "Jeg Går I Stå" - 3:56
 "(Mellemspil)" - 0:58
 "Så Kom Solen Tilbage" - 1:51
 "Søndag" - 4:28
 "Hun Vil Bruge Flere Dage På At Blive Nøgen" - 2:55
 "Vi Er Nået Hertil" - 4:02

Referencer

Eksterne henvisninger
Vi er nået hertil på Discogs

Tue West-album
Album fra 2008

Vi er nået hertil