Panzerkampfwagen 38(t) (Zırhlı muharebe aracı 38(t)), Çekoslovakya tarafından LT-38 adıyla imal edilen ve Almanların Çekoslovakya'yı ele geçirmesinden sonra Alman ordusu tarafından II. Dünya Savaşı sırasında kullanılan tanktır. Üreticilerin TNH serileri , TNHPS, LTP ve LTH adlandırmaları vardır. Alman ordusu içerisinde mühimmat envanter tanımı SdKfz.140 (özel amaçlı taşıt 140)'tır.

Tanımı

Panzer 38(t) II. Dünya Savaşı'nda kullanılan geleneksel perçinli zırh ve arkadan motorlu bir tanktı.

Perçinli zırhı eğimli değildi ve birçok modelinde ince 10 ila 25 mm'lik zırh bulunuyordu. Son modellerinde (örneğin Ausf E) zırh kalınlığı 50 mm'ye çıkartıldı.

Tankı iki kişiden oluşan mürettebatı ve  37 mm Skoda A7 topu ve 90 mermilik mühimmatı vardı. Ayrıca bir adet 7.92 mm makineli tüfek taşıyordu. Ana topu ateşlemeden önce makineli tüfek ile mesafe atışı yapılıyor daha sonra hedefin menzili ölçülüp ana top ateşleniyordu. Tankın ön sağ kısmında sürücü, onun sol tarafında radyo operatörü olan ayrıca 7.92 mm makineli tüfeği de kullanan kişi oturmaktaydı. Bu silahın 1.800 mermilik mühimmatı vardı.

Aracın arkasına monte edilen motoru 5 ileri ve bir geri den oluşan vites kutusu tamamlıyordu.

Üretimi

1935, Çek tank üreticisi ČKD LT-35 tankının yerine Škoda Works firması ile üretmeye başladı. LT-35 çok karmaşık ve kusurları olan bir tanktı. Bunun yerine firma hem Çekoslovak ordusu için hem de ihraç etmek amacıyla yeni bir tank üzerinde çalışmaya başladı.

ČKD seçimini 4 geniş çarkı da süspansiyonlu bir model üzerine kurdu. Kullanılacak süspansiyon görünüşte Christie süspansiyonu na benzeyecekti. Ancak geleneksel yaylı barları olacaktı. Üretilen tank güvenilirdi ve bu satışlara da yansıdı: 50 tanesi İran, 24'er adet Peru ve İsviçre tarafından alındı. Litvanya ufak bir sipariş verdi. İngiltere bir tankı denedi fakat memnun kalmayarak iade etti.

1 Haziran 1938'de Çekoslovakya ordusu 150 tane TNHPS modelinden sipariş etti. Ancak Alman işgalinden ötürü bu tanklar servise giremedi. Alman işgalinin ardından, Alman ordusu bu tankın imalatının devam etmesini istedi. Bunun en önemli sebebi Alman Panzer I ve Panzer II tankları ile kıyaslandığında bu tankında çok başarılı görülmesiydi. İlk tanklar LTM 38 adıyla Wehrmacht servisine girdi. 16 Haziran 1940 tarihinde ise adları Panzerkampfwagen 38 (t)  olarak değiştirildi. "t" harfi Almanca tschechoslowakisch kelimesinin kısaltmasıydı ve aracın Çekoslovakya'dan ganimet alındığı anlamına geliyordu. 1942 yılana kadar toplamda 1,400 adet tank Alman Ordusu için üretildi. Bu tanklar ayrıca diğer Miğfer Devletleri'ne de üretildi: Macaristan (102), Slovakya (69), Romanya (50), Bulgaristan (10). Alman Ordusu'nda 38(t) modeli Panzer III tanklarının yedeği olarak kullanıldı.

Panzer 38(t) şasesi ayrıca Alman ordusuna ait en başarılı tank imha edicilerden birisi olan Jagdpanzer 38 Hetzer de bazı kundağı motorlu toplarda kullanıldı.

Panzer 38(t) modeli II. Dünya Savaşı'nın ortalarına kadar üretildi. Üretimin durmasındaki en önemli sebep taretin yeni nesil tankları yok etmeye yetecek topları taşımak için çok küçük olmasıydı. Ancak aracın şasesi mekanik olarak güvenilirdi. Bu sebepten  üzerlerine başka silahlar yerleştirmek için elverişliydi. Taarruz, tanksavar ve uçaksavar topları bu şaseye monte edildi. İsveç yapımı Sav m/43 1970'li yıllara kadar gelebilen en bilinen II. Dünya Savaşı tanklarından biri oldu.

Modelleri

 TNHP Başlangıç ihraç modeli (50 adet 1935) (İran ilk müşterisi oldu)
 LTP Peru
 LTH İsviçre
 LT vz. 38 Çekoslovakya ordusu için  (servise girmedi)
 Strv m/41 İsveç tarafından lisansla üretilen
 Sav m/43 taarruz topu TNH kasalı, İsveç üretimi
 PzKpfw 38(t) A-D TNH Alman üretimi
 PzKpfw 38(t) E-G Pz 38(t) Ön zırhı 50 mm ye çıkartılmış modeli
 PzKpfw 38(t) Ausf S İsveç adına üretilen ancak Alman ordusunu el koyduğu
 SdKfz 138 Marder III Alman 75 mm top monteli üstü açık
 SdKfz 139 Marder III üstü açık Sovyet 76.2 mm top monteli
 SdKfz 138/1 Grille Alman 150 mm piyade topu monteli,ayrııca mühimmat taşımak içinde kullanıldı
 SdKfz 140 Flakpanzer 38(t)  20 mm uçaksavar silahı monteli
 SdKfz 140/1 Keşif tankı
 SdKfz 141/1 20 mm zırhlı keşif aracı Leichter Panzerspähwagen
 Jagdpanzer 38(t) Hetzer tank imha edici 75 mm L/48 tanksavar top monteli
 G-13 Çekoslovakya üretimi İsveç tasarımı Hetzers modeli Savaştan sonra İsviçre ye satıldı

Genel özellikleri

TNH P-S

 Genel
 Rolü:  Hafif/orta tank
 Üretici:  ČKD
 Mürettebatı:  Komutan, topçu, şoför, makaralı makineli tüfek
 Silahları ve zırhı
 Ana silahı:  37.2 mm Skoda A7
 Eksendeş silahı:  7.92 mm makineli tüfek
 Baş silahı:  7.92 mm makineli tüfek
 Mühimmat:  90 top mermisi 37.2 mm ve 2,550 tüfek mermisi 7.92 mm
 Zırh:  10 mm den 25 mm
 Güç ve ağırlık
 Motor:  Praga EPA altı silindirli sıralı su soğutmalı benzin
 Vites:  5 ileri, 1 geri
 Motor Gücü:  112 kW (150 hp)
 Ağırlık:  9.700 kg (21.400 lb)
 Motor/ağırlık:  11,5 kW/metric ton (14.0 hp/short ton)
 Performans
 En yüksek hızı:  42 km/h
 En uzun menzili:  200 km
 Geçebildiği su derinliği:  0,9 m
 Çıkabildiği eğim:  %60
 Dikey engel:  0,8 m
 Siper genişliği:  1,9 m
 Ölçüleri
 Uzunluk:  4,55 m
 Genişlik:  2,13 m
 Yükseklik  2,31 m

Panzer 38(t) Aus. A-C

 Genel
 Rolü:  Orta sınıf tank
 Mürettebatı: 4
 Silahları ve zırhı
 Ana silahı:  90 mermili 37.2 mm Skoda A7 (L/47.8) tüfeği
 Diğer silahları: 2.550 mermili 2 x 7.92 mm MG 37(t) (Model 37) makineli tüfeği
 Zırhı: önden 25 mm, yandan 15 mm
 Güç ve ağırlık
 Motor: Prage EPA Model I 6 silindirli benzinli su soğutmalı
 Vites:  5 ileri, 1 geri
 Motor gücü:  95 kW (126 hp)
 Ağırlık:  görev: 9,5 ton, boş: 8,5 ton
 Motor gücü/ağırlık:  13.0 hp/kısa ton
 Performans
 Hız: 56 km/h
 Menzil: 200 km
 Ölçüleri
 Uzunluk: 4,61 m
 Genişlik: 2,14 m
 Yükseklik: 2,40 m
Renkli çizimi

Görev geçmişi
Panzer 38(t)  tankı Polonya Seferi (1939), Fransa Seferi (1940) ve Barbarossa Harekatı (1941) sırasında başarıyla kullanıldı. Ancak 1941 senesinde Kızıl Ordu'nun ilerleyişi sırasında Sovyet T-34'leri karşısında başarısız oldu. 1941 den sonra bu araçlar keşif ve partizanlara karşı kullanıldı.

Flakpanzer 38(t) modeli pek de başarılı olamadı. Bunun en önemli sebebi düşman uçakları tarafından açılan ateş sonucunda zırhın yeterince koruma sağlamamasıydı.

Hetzer ve Marder model  tank imha ediciler ise çok başarılı oldu (Özellikle Hetzer modeli). 2.584 adet Hetzer modeli savaş sırasında üretildi. Savaştan sonra da ise Çekoslovak ordusu için üretimi devam etti. 158 adet araç 1960'lı yıllara kadar İsviçre Ordusu'na hizmet etti.

Görevleri

 Polonya Seferi'nde (1939)  Alman 3. Hafif Tümeni tarafından
 Weserübung Operasyonu (Norveç)  Alman 31. Ordu Kolordusu
 Fransa Seferi'nde  7. ve 8. Panzer Tümeni
 Barbarossa Harekatı'nda Alman 6., 7., 8., 12., 19., 20. ve 22. Panzer Tümeni
 Ön Doğu Romanya kuvvetleri ile

Ayrıca bakınız
 II. Dünya Savaşı Zırhlı Araç Listesi
 II. Dünya Savaşı'nda Almanya tank üretimi#Toplam Üretim

Dış bağlantılar

 Information about the Pz.Kpfw.38(t) at Panzerworld
 WWII Vehicles
 Photo galleries at Tanxheaven:  , .
 Panzerkampfwagen 38(t)  at Achtung Panzer!
 Captured German vehicles  - A PDF file presenting the German vehicles based on captured and modified foreign equipment (PzKpfw. 35(t), PzKpfw 38(t), 10.5 cm leFH 18(Sf) auf Geschützwagen, Marder I, Panzerjäger I, Marder III, Grille, Munitionspanzer 38(t)) still existing in the world

II. Dünya Savaşı'nda Almanya'nın tankları
Çekoslovakya tankları

Panzer 38(t)


Der Flughafen Songkhla (Thai: ; IATA-Code: SGZ; ICAO-Code: VTSH) ist ein Militärflugplatz von Songkhla in der Südregion von Thailand.

Lage und Daten
Er liegt ein Kilometer südlich vom Stadtzentrum von Songkhla entfernt. Der Flughafen verfügt über eine asphaltierte Start-/Landebahn mit einer Länge von 1510 Metern und eine Breite von 45 Metern.

Streitkräfte
Es ist derzeit auf der RTAFB Songkhla kein Geschwader oder Staffel stationiert.

Siehe auch
 Liste der Flughäfen in Thailand

Weblinks
 Daten des Flughafens thaiflyingclub.com (in englischer Sprache)

Songkhla
Songkhla
Songkhla
Songkhla

Flughafen Songkhla


Where Europe Ends? este un film românesc din 2009 regizat de Sinisa Dragin.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 2009 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 2009

Where Europe Ends?


Das Freiherr-vom-Stein-Gymnasium Hamm ist ein Gymnasium der kreisfreien Stadt Hamm in Nordrhein-Westfalen.

Lage
Das Gymnasium liegt im Stadtteil Werries in direkter Nähe des Maximilianparks und der Maxipark Arena. Die Schule ist in einen Neubau und einen Altbau unterteilt, die durch einen mit Glas überdachten Gang verbunden sind. Ebenfalls zum Schulgelände gehören umliegende Wiesen mit einem Biotop. Namensgeber ist der preußische Staatsmann und Reformer Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein (1757–1831).

Geschichte
Das Gymnasium hatte bisher 5 Standorte. Am Ostenwall wurde provisorisch von 1902 bis 1905 unterrichtet, um die Bauphase einer neuen Oberrealschule zu überbrücken. 1905 zog die Schule um in das neu gebaute Gebäude an der Feidikstraße, da dies laut Bauamt der ideale Platz gewesen sei, da er zentral liegt und trotzdem von Industriegebieten weit entfernt ist. An diesem Standort unterrichtete man 39 Jahre, bis während des Zweiten Weltkrieges das Gebäude im Winter 1944 durch Fliegerbomben völlig zerstört wurde. Neuer Standort war ab 1946 ein Gebäude der leerstehenden Infanteriekaserne an der Josef-Schlichter-Allee. Wegen Platzmangels schloss man die Graf-Adolf-von-der-Mark-Schule  und das Freiherr-vom-Stein-Gymnasium erst zur Städtischen Oberschule für Jungen und anschließend zum Städtischen-Mathematisch-Naturwissenschaftlichen und Neusprachlichen Gymnasium für Jungen zusammen.

Einige Jahre später konnten erste Schulen ihre alten Standorte wieder einnehmen, lediglich das Stein-Gymnasium blieb noch in der Kaserne. Der damalige Oberstudiendirektor Heinrich Mohr forderte einen Neubau, dies wurde jedoch immer wieder von der Stadtverwaltung abgelehnt, da finanzielle Mittel gefehlt hätten. Nach harten und langen Verhandlungen erwirkte Mohr eine Baugenehmigung, sodass am 24. April 1958 die Bauarbeiten in der Marker Allee begannen. Es dauerte zwei Jahre, bis die Bauarbeiten abgeschlossen waren und nun im Neubau unterrichtet werden konnte.

1970 wurde Clemens Christians Leiter des Gymnasiums und behielt das Amt bis 1987. Christians war zeitgleich von 1969 bis 1984 auch Präsident des Deutschen Lehrerverbandes.

Mitte der 1970er Jahre wurde es mit ca. 1000 Schülern zu eng in dem einst für 650 Schüler gebauten Gebäude. Konsequenz war ein Anbau.

1980 wurde für das Freiherr-vom-Stein-Gymnasium eine Dreifachturnhalle errichtet, ein Jahr später erfolgte die Erweiterung um einen weiteren Flügel. Die Kosten für diese beiden Baumaßnahmen betrugen ca. 9,5 Millionen DM.

Der bisher letzte Umzug des Gymnasiums aus der Stadtmitte (Marker Allee; Nachnutzer wurde die Friedensschule Hamm) in das ehemalige Schulzentrum Werries (Realschule Uentrop und eine Hauptschule) erfolgte aufgrund eines Grundsatzbeschlusses des Stadtrates im Jahre 1985.

Der erste Unterricht am heutigen Standort in Werries fand zu Beginn des Schuljahres 1988/89 statt. Damals bestand das Schulgelände allerdings noch aus einem tristen Betongebäude von 1974, einer Turnhalle sowie einem Schulhof mit großer Wiese. Wegen Platzmangel musste bis zum Ende der 1990er Jahre einiger Unterricht in das heutige Jugendcafé Werries am Alten Uentroper Weg verlegt werden.

1995 wurde beschlossen, an dem heutigen Standort einen weiteren Trakt zu errichten. Für den Neubau wurden ca. 8,5 Millionen DM investiert, da sich in dem Neubau Biologie-, Informatik-, Musik- und Medienräume befinden. Die restlichen Räume dienen dem Unterricht der Oberstufe. Seinerzeit war der Neubau auf dem neusten Stand, was Energiesparmaßnahmen betrifft. So befindet sich auf dem Dach eine Photovoltaikanlage und in jedem Raum wurden Lichtsensoren und wassersparende Wasserhähne angebracht.

Seit 1995 besitzt das Gymnasium eine eigene Cafeteria für Schüler und Lehrer. Sie wird ehrenamtlich durch Eltern von Schülern organisiert. Der aus der Cafeteria erzielte Gewinn wird in Projekte investiert, die die Schule fördern.

Im Jahr 2000 konnte dann der Unterricht in dem neu gebauten Gebäude beginnen. Später wurden ein gepflasterter Schulhof und eine Parkanlage mit Biotop für den Biologieunterricht angelegt. Es gab weitere Sanierungen im Altbau. Dort wurden sämtliche Fußböden und die Decken samt Beleuchtung erneuert. Bei einer Dachsanierung des Physik-Chemie-Kunst-Traktes gelang es trotz eines fast kompletten Austausches, den ursprünglichen architektonischen Gesamteindruck zu erhalten.

2015 wurde die Sporthalle renoviert.

Bekannte ehemalige Schüler
 Franz Josef Brüseke (* 1954) Soziologe und Schriftsteller
 Peter Knabner (* 1954), Universitätsprofessor und Mathematiker
 Rainer Helmig (* 1957), Universitätsprofessor und Ingenieur (Hydromechanik)
 Uwe Kröger (* 1964), Musicaldarsteller
 Andreas Obering und Till Hoheneder, Comedyduo Till und Obel

 Tillmann Schnieders (* 1977), Musicaldarsteller
 Kamil Kasprowicz (* 1984), Schwimmer

 Giant Rooks, Band
 Frederik Raabe (* 1996) Singer und Songwriter von Giant Rooks, Solo einen Nummer 1 Hit in Deutschland
 Günter Rinsche (1930–2019), Politiker (CDU), Oberbürgermeister von Hamm sowie MdB und MdEP

Besondere Angebote

Bilingualer Unterricht
Seit dem Schuljahr 1991/92 wird bilingualer Unterricht ab der 5. Klasse an angeboten, um ein bilinguales Abitur (Geschichte oder Erdkunde auf Englisch) anbieten zu können. Zur Anwendung und Vertiefung der Englischkenntnisse ist für jede Bilingualklasse im siebten Schuljahr eine Fahrt nach England in Gastfamilien vorgesehen.

Bibliothek
Die schuleigene Bibliothek bietet Schülerinnen & Schülern die Möglichkeit, im Internet zu recherchieren oder sich Bücher kostenfrei auszuleihen. Die Bibliothek wird werktags ab 9:30 geöffnet und von Eltern beaufsichtigt. Ab 2018 gibt es in der Bücherei die Möglichkeit kostenlos die örtliche Tageszeitung zu lesen.

MINT
MINT steht für Mathe, Informatik, Naturwissenschaften, Technik und wird an dieser Schule freiwillig von Stufe 5 bis 7 als AG (Arbeitsgemeinschaft) angeboten. Die Teilnehmeranzahl liegt bei ca. 20 pro Jahrgang. Als einzige Schule im Umkreis ist das Freiherr-vom-Stein-Gymnasium MINT-EC-Schule und kann den Abiturienten bei geeigneten Leistungen die Vergabe des MINT-EC-Zertifikates anbieten.

IB – International Baccalaureate
Neben dem Erwerb des in Deutschland üblichen Abiturs als möglicher höherer Schulabschluss bietet das Freiherr-vom-Stein-Gymnasium das International Baccalaureate als internationalen Schulabschluss an, wodurch die Linie des bilingualen Zweigs in der Oberstufe ergänzt und mit einem Schulabschluss abgeschlossen wird.

Weblinks

 Offizielle Website
 Seite im hammwiki.de

Einzelnachweise

Gymnasium in Hamm
Gegründet 1902
Hamm
MINT-EC-Schule

Freiherr-vom-Stein-Gymnasium Hamm


As competições de Lutas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2024 em Paris, na França, estão programadas para ocorrerem entre os dias  5 a 11 de agosto no Grand Palais Éphémère no Champ de Mars. Espera-se que 288 lutadores disputem em dezoito categorias de peso diferentes nesses Jogos. Os homens lutarão entre si nas provas de estilo livre e greco-romana, enquanto as mulheres participarão apenas da luta livre, com dezoito medalhas de ouro a serem entregues. A luta livre foi disputada em todos os Jogos Olímpicos de Verão modernos, exceto em Paris 1900.

Formato da competição
Dezesseis lutadores competem em cada divisão. A competição consiste em um torneio de eliminação simples, com uma repescagem usada para determinar o vencedor de duas medalhas de bronze. Os dois finalistas vão lutar pelas medalhas de ouro e prata. Cada lutador que perder para um dos dois finalistas se move para a repescagem que culmina em um par de lutas pela medalha de bronze com os perdedores da semifinal enfrentando o oponente restante da repescagem de sua metade da chave.

Qualificação

Semelhante aos Jogos anteriores, 288 vagas de luta livre estão disponíveis em três fases da competição para Paris 2024. Cada CON pode enviar apenas um lutador por categoria de peso. Como país sede, a França reserva duas vagas em três estilos diferentes.

O período de qualificação inicia no Campeonato Mundial de Wrestling de 2023, agendado para o final de agosto ou início de setembro em Belgrado, Sérvia. onde cinco vagas de cota para cada uma das dezoito categorias de peso serão concedidas aos quatro medalhistas (ouro, prata e dois bronzes) e ao campeão de uma luta entre dois perdedores das disputas pela medalha de bronze. No início da temporada de 2024, quatro torneios continentais de qualificação (Ásia, Europa, Américas e África e Oceania conjuntas) distribuirão um total de 144 vagas aos dois primeiros finalistas de cada continente em dezoito categorias de peso. O restante da cota total será decidido no Torneio de Qualificação Mundial de 2024, oferecendo três vagas por categoria de peso para os dois lutadores mais bem classificados e o campeão de uma disputa entre dois medalhistas de bronze.

Calendário

Resumo de Medalhas

Tabela de Medalhas

Medalhistas

Livre masculino

Luta greco-romana masculina

Livre feminino

Veja Também

 Lutas nos Jogos Asiáticos de 2022
 Lutas nos Jogos Pan-Americanos de 2023

Eventos de Lutas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2024
Lutas nos Jogos Olímpicos


Demetrious Khrisna Johnson (født 13. august 1986 i Madisonville i Kentucky i USA) er en amerikansk MMA-udøver som siden 2011 har konkurreret i organisationen Ultimate Fighting Championship hvor han den 22. september 2012 blev organisationens første og hidtil eneste mester i fluevægt. Johnson er flere gange blevet kaldet verdens bedste MMA-udøver og har med 11 sejre i træk i titelkampe, organisationens rekord i antal titelforsvar i træk.

Mixed martial arts career

Tidlige karriere
Johnson gjorde sin debut indenfor professionel MMA den 28. april, 2007. Han vandt 10 kampe i træk inden han den 24. april 2010 debuterede i organisationen World Extreme Cagefighting (WEC) i en kamp mod Brad Pickett. Pickett vandt kampen via dommerafgørelse. Johnson vandt efterfølgende sine 2 næste kamp i organisationen.

Ultimate Fighting Championship
I oktober 2010 meddelte UFC's præsident Dana White at søsterorganisationerne WEC og UFC skulle slås sammen i starten af 2011. Johnson fik sin debut i UFC mod Norifumi Yamamoto på UFC 126 den 5. februar, 2011. Johnson vandt kampen på point.
Den 28. maj 2011 mødtes Johnson og Miguel Torres på UFC 130 i en kamp som Johnson vandt på point. Herefter blev det bekræftet at Johnson skulle møde den regerende mester Dominick Cruz i en titelmatch i bantamvægt. De mødtes den 1. oktober 2011 på UFC Live: Cruz vs. Johnson og Cruz vandt kampen på point.

I december 2011 meddelte UFC at Johnson, Ian McCall, Yasuhiro Urushitani og Joseph Benavidez skulle deltage i en turnering i fluevægt for at afgøre hvem som skulle være mester i den nye vægtklasse.
Den 3. marts, 2012 mødtes Johnson og McCall på UFC on FX: Alves vs. Kampmann i en kamp som sluttede uafgjort. De mødtes i en returkamp på UFC on FX: Johnson vs. McCall den 8. juni 2012 og Johnson vandt kampen på point.

På UFC 152 den 22. september 2012 mødtes Johnson och Joseph Benavidez i finalen af flugvægtsturneringen. Johnson vandt kampen på point og blev dermed organisationens første mester i fluevægt.

Johnson mødte John Dodson den 26. januar, 2013 på UFC on Fox: Johnson vs. Dodson. Johnson vandt kampen på point. Den 27. juli, 2013 mødtes Johnson og John Moraga på UFC on Fox: Johnson vs. Moraga i en kamp som Johnson vandt via submission i 5. omgang

På UFC on Fox: Johnson vs. Benavidez 2 den 14. december 2013 mødtes Johnson og Joseph Benavidez for anden gang. Johnson vandt kampen via KO i 1. omgang. Den 14. juni, 2014 mødtes Johnson og Ali Bagautinov på UFC 174 i en kamp som Johnson vandt på point.

Den 27. september 2014 mødtes Johnson og Chris Cariaso på UFC 178 og Johnson vandt kampen via submission i 2. omgang. Næste kamp blev mod Kyoji Horiguchi på UFC 186 den 25. april 2015. Johnson vandt kampen via submission med 1 sekund tilbage af den sidste omgang.

Johnson ogJohn Dodson mødtes for anden gang den 5. september, 2015 på UFC 191. Johnson vandt også denne kamp på point. På UFC 197 den 23. april, 2016 besejredeJohnson Henry Cejudo via TKO i 1. omgang

På The Ultimate Fighter 24 Finale den 3. december, 2016 mødtes Johnson og Tim Elliott i en kamp som Johnson vandt på point. Næste modstander blev Wilson Reis på UFC on Fox: Johnson vs. Reis den 15. april 2017. Johnson vandt kampen via submission och med 10 titelforsvar i træk tangerede han dermed Anderson Silvas rekord over flest antal titelforsvar i træk i organisationens historie.

Johnson og Ray Borg mødtes på UFC 216 den 7. oktober, 2017. Johnson vandt kampen via submission i den 5. omgang og slog dermed rekorden i flest antal titelforsvar i træk.

Privatliv
Johnson havde en hård barndom; han blev opfostret af sin døve mor og sin grove far. Johnson har aldrig mødt sin biologiske far, "I've never seen a picture of him, not a glimpse, nothing." Hovedårsagen, der hjalp ham til at komme videre fra sin fortid er hans kone, Destiny Johnson. Han siger"she is the best thing that has ever happened to me and without her, life would be incomplete." De blev gift den 11. maj, 2012, i Hawaii. De har 2 sønner: Tyron født i 2013 og Maverick født den 15. april, 2015. Johnson er en aktiv gamer og streamer ofte spil og interagerer med fans på sin populære streaming-platform Twitch.tv, under brugernavnet Mightymouseufc125.

Mesterskaber og hæder

MMA
 Ultimate Fighting Championship
 UFC-Fluevægts-mester (1 gange, eneste, nuværende)
 Flest succesfulde titelforsvar i Fluevægts-klassens historie (11)
 Fleste titelforsvar i Fluevægts-klassen i træk (11)
 Flest succesfulde titelforsvar i UFC's historie (11)
 UFC-Fluevægts-turnerings-vinder
 Fight of the Night (2 gange) vs. Ian McCall and John Dodson
 Performance of the Night (4 gange) vs. Kyoji Horiguchi, Henry Cejudo, Wilson Reis og Ray Borg
 Submission of the Night (1 gang) vs. John Moraga
 Knockout of the Night (1 gang) vs. Joseph Benavidez
 Flest sejre i Fluevægts-klassens historie (13)
 Flest sejre i træk i Fluevægts-klassen historie (13)
 2 - kæmper i UFC, der har fået tildelt Bonus-priser i alle 4 mulige kategorier (Fight, Knockout, Performance & Submission of the Night awards)
 Inside MMA
 2012 Breakthrough Fighter of the Year
 Sherdog
 2013 All-Violence First Team
 2017 Submission of the Year vs. Ray Borg
 Current #1 Pound for Pound Fighter
 ESPY Awards
 2017 Fighter of The Year
 FoxSports.com
 2013 Fighter of the Year
 Fight Matrix
 2013 Male Fighter of the Year
 MMAJunkie.com
 2015 April Submission of the Month vs. Kyoji Horiguchi
 MMA Mania.com
 UFC/MMA 'Fighter of the Year' 2017 - Top 5 List #3
 UFC/MMA 'Submission of the Year' 2017 - Top 5 List #1  vs. Ray Borg
 Bleacher Report
 2017 Fighter of the Year
 2017 Submission of the Year  vs. Ray Borg
 ESPN
 2017 Submission of the Year  vs. Ray Borg
 Pundit Arena
 2017 Submission of the Year  vs. Ray Borg
 MMA Fighting
 2017 Submission of the Year  vs. Ray Borg
 Bloody Elbow
 2017 Submission of the Year  vs. Ray Borg
 2017 Best Fighter of the Year
 '''Wrestling Observer Newsletter
 2017 Most Outstanding Fighter of the Year

Rekordliste

Referencer

Eksterne henvisninger
 Demetrious Johnson – UFC.com
 Demetrious Johnson – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA

Demetrious Johnson


Acanthochlamys, monotipski biljni rod iz porodice velocijevki (Velloziaceae). Jedina vrsta je Acanthochlamys bracteata, koja je opisana je tek 1980.godine. Kineski je endem iz Sichuana. Pao Chun Kao ju je 1989. klasificirao vlastitoj porodici Acanthochlamydaceae .

Rastu na planinama Hengduan

Izvori

Pandanolike

Acanthochlamys


An Leochilus oncidioides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni George Beauchamp Knowles ngan Frederic Westcott. An Leochilus oncidioides in nahilalakip ha genus nga Leochilus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Leochilus

Leochilus oncidioides


Túaregar eru berbískt þjóðflokkasamband. Þeir búa aðallega í Saharaeyðimörkinni á miklu svæði sem teygir sig frá suðvesturhluta Líbíu til suðurhluta Alsír, Níger, Malí og Búrkína Fasó. Túaregar hafa sögulega verið smalar og hirðingjar og fámennir hópar þeirra búa einnig í norðurhluta Nígeríu.

Túaregar tala samnefnt tungumál (einnig kallað Tamasheq) sem tilheyrir berbískri kvísl afróasísku tungumálafjölskyldunnar.

Túaregar hafa stundum verið kallaðir "bláa fólkið" vegna hefðbundinna blárra viðhafnarklæða sinna, sem hafa átt það til að flekka hörund þeirra með litarefni sínu. Þeir eru íslömsk hirðingjaþjóð sem talið er að sé komin af berbískum frumbyggjum Norður-Afríku. Túaregar voru meðal þeirra þjóða sem höfðu hvað mest áhrif á útbreiðslu íslams og þróun trúarinnar í Norður-Afríku og nágrannasvæðinu Sahel. Í menningu Túarega er þó ýmsum siðum frá því fyrir daga íslams viðhaldið; til dæmis eru ættir raktar í kvenlegg en ekki karllegg og karlar bera slæður en ekki konur.

Túaregar eru ættbálkasamfélag þar sem hver ættbálkur hefur sitt stigveldi og sína stéttskiptingu. Túaregar hafa stjórnað ýmsum verslunarleiðum gegnum Sahara og hafa leikið lykilhlutverk í mörgum hernaðardeilum í kapphlaupinu um Afríku og eftir afnýlendun álfunnar.

Tilvísanir

Afrískir þjóðflokkar
Berbar

Túaregar


بطولة العالم للشطرنج هي بطولة تقام سنويًّا لتحديد بطل العالم في لعبة الشطرنج. يسمح للجميع بالمشاركة في البطولة.

التاريخ
مفهوم بطل الشطرنج العالمي بدأت تظهر في النصف الأول من القرن التاسع عشر، وعبارة «بطل العالم» ظهرت في عام 1845. ولكن المسابقة الأولى التي تم تعريفها بأنها لبطولة العالم كانت المباراة بين ويليام شتاينيتز ويوهانس زوكيرتور في عام 1886 والتي فاز بها ويليام شتاينيتز، وكان اللاعبين الذين حملوا اللقب حتى الحرب العالمية الثانية هم ويليام شتاينيتز، إيمانويل لاسكر، خوزيه كابابلانكا، ألكسندر أليخين، و ماكس إيوي.

المصادر

أحداث رياضية دورية أسست في 1886
بطولات العالم في الشطرنج

بطولة العالم للشطرنج


An Dendrobium parvulum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Robert Allen Rolfe. An Dendrobium parvulum in nahilalakip ha genus nga Dendrobium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dendrobium

Dendrobium parvulum


La Universidad Sergio Arboleda es una universidad privada colombiana, Lleva su nombre en honor a Sergio Arboleda, intelectual, poeta, esclavista y político conservador colombiano del siglo XIX, reconocido por ser uno de los ideólogos detrás de la Guerra civil colombiana de 1851, en la que los conservadores se sublevaron para oponerse a la abolición de la esclavitud dentro de su modelo académico se destaca la búsqueda por la internacionalización de sus estudiantes, así pues cuenta con diferentes sedes en Colombia, España y Estados Unidos. Su sede principal está ubicada en la ciudad de Bogotá, así mismo, en Colombia cuenta con sedes en Santa Marta, Barranquilla y en España cuenta con el Centro de Excelencia Internacional Sergio Arboleda - CEISA ubicado en Madrid.

Dentro de su oferta académica se encuentran programas en pregrado, especializaciones, maestrías y doctorados, educación continuada y educación ejecutiva, según la universidad, su fundamento esencial es «la formación de profesionales integrales capaces de responder a las necesidades actuales, con un profundo sello humanista».

Está integrada por 8 escuelas, que ofrecen 22 programas de pregrado. En postgrado, ofrece 30 especializaciones, 18 maestrías y 1 doctorado, para un total de 49 programas en esa modalidad. Cuenta con 3 virrectorías, y su máximo organismo de gobierno es el Consejo Superior Universitario. El actual rector es Jorge Noguera Calderón.

Historia
La Universidad Sergio Arboleda fue fundada en 1984 por Rodrigo Noguera Laborde.  y Álvaro Gómez Hurtado como una propuesta educativa de enseñar a partir del humanismo, teniendo como pilar desde el cual se construye el conocimiento y los valores de la sociedad, para la formación de profesionales con un amplio conocimiento pero ante todo con una visión de cambio, calidad humana y compromiso social, los cuales tendrán a su cargo la transformación del país.

La Sergio, como es comúnmente conocida, se inicia en Bogotá en 1984 con la Escuela de Derecho (posteriormente llamada Escuela Mayor de Derecho), a la que sigue la Escuela de Filosofía y Humanidades, eje y complemento de la formación humanística. Pocos años después se abren los programas de Administración Empresarial (posteriormente el programa fue sustituido por el programa de Administración de Empresas y Transformación Digital) y Finanzas y Comercio Internacional (posteriormente sustituido por el programa de Finanzas, Fintech y Comercio Exterior).

Interesado en que en su ciudad natal, Santa Marta, existiera una universidad de gran calidad para que la gente de la región se preparará idóneamente, en 1994 Rodrigo Noguera Laborde empieza a funcionar la seccional con la Escuela de Derecho Rodrigo de Bastidas.

En 1995 La Sergio sigue su expansión con la apertura de la Escuela de Postgrados, además de los programas de pregrado en Matemáticas y Comunicación Social y Periodismo (Hoy Comunicación Social y Periodismo Digital). A estos seguirían Economía, Ingeniería Industrial e Ingeniería de Sistemas y Telecomunicaciones (Hoy Ciencias de la Computación e Inteligencia Artificial). Al año siguiente se inaugura el Centro de Investigaciones Académicas, CIVILIZAR, que más tarde tomaría el nombre de Dirección de Investigación e Innovación, desde donde se impulsa la generación de nuevo conocimiento y su aplicación en la solución de todo tipo de problemas, al tiempo que se encarga del desarrollo, la creación y la innovación de métodos y técnicas pedagógicas que fortalecen los programas curriculares.

Con el fin de facilitar la movilidad de estudiantes, docentes, investigadores y funcionarios, nace en 1997 el Centro de Información y Coordinación para Estudios en el Exterior, CICEX, que luego toma el nombre de Oficina de Relaciones Internacionales. Desde esta dependencia se establecen las políticas de internacionalización académica en respuesta a los desafíos que impone el mundo globalizado.

Con el inicio de un nuevo siglo, la Universidad construye un moderno Observatorio Astronómico con el fin de complementar la formación humanística y técnica de los estudiantes, porque como lo explicara el Dr. Noguera Laborde, "Después de la Teología, es la Astronomía la ciencia que más nos aproxima a Dios, ya que no se puede entender el Universo sin un Dios creador".

En el 2001 nace el Comité de Medioambiente que, con el paso del tiempo y las funciones asumidas, toma el nombre de IDEASA, Instituto de Estudios y Servicios Ambientales. Al año siguiente, respondiendo a su compromiso con la sociedad, la Escuela de Matemáticas lanza el proyecto Semicírculo y con éste el programa de Talentos Matemáticos, pionero en Colombia al permitir el ingreso a la aulas de niños y jóvenes que desean desarrollar habilidades en esta ciencia.

La última década ha estado marcada por notables avances. El Ministerio de Educación aprueba en el 2005 la primera maestría que ofrece la Universidad: Maestría en Docencia e Investigación Universitaria, además de cinco nuevos programas de pregrado: Contaduría Pública, Publicidad Internacional, Política y Relaciones Internacionales, Ingeniería Electrónica y Música.

En el 2006 se pone en marcha otro gran proyecto: la Fundación Víctimas Visibles cuyo objetivo es visibilizar a las víctimas del conflicto armado en Colombia. Un año después, la Sergio Arboleda lanza el primer satélite colombiano en el espacio: el Libertad 1. El 2009 señala el inicio de la era PRIME Business School, una escuela de altos estudios en administración que busca actualizar a ejecutivos y líderes empresariales.

Un año después se inaugura el Doctorado en Derecho, el Centro de Estudios Regionales Estratégicos, CERIE, y el Instituto de Hidrocarburos, Minas y Energía. A inicios del 2011, luego de avalar la excelencia en los procesos, el Icontec concede a la Universidad la certificación NTC-ISO 9001/2000, que ya a la seccional de Santa Marta le había sido otorgada en el 2009. En este mismo año se lanza la Maestría en Comercio Internacional, que recibe en septiembre el Premio Nacional de Exportaciones en la categoría Cooperación Exportadora, por su aporte en la formación de la clase ejecutiva del país. El galardón fue concebido por la Asociación Nacional de Exportadores, Analdex, en el marco del XXIV Congreso Nacional de Exportadores.

En el año 2012 se inaugura en Madrid, España, el Centro de Excelencia Internacional, con la intención contribuir a la internacionalización de las habilidades y competencias de los estudiantes de pregrado y postgrado. Igualmente La Sergio llega a Barranquilla con cursos de actualización para ejecutivos y empresarios.

Ese mismo año se inicia el proceso de aprobación de cinco nuevos programas de pregrado: Ingeniería Ambiental (que se lanza en el segundo periodo del 2012), Comercio Internacional, Logística Empresarial, Administración Ambiental y Criminalística. Lo mismo ocurre a nivel de postgrados con las Maestrías en Gestión Ambiental, Administración Financiera, y Producción y Operaciones, y las especializaciones en Dirección y Gestión de Proyectos, en Derecho Constitucional, en Derecho de la Propiedad Intelectual, Competencia y Protección del Consumidor y en Derechos Humanos y DIH, que empiezan a funcionar en 2013.

La sede en Santa Marta cuenta con certificación de Gestión de la Calidad ISO 90001-2008 ofreciendo inicialmente cinco programas de pregrado y 9 especializaciones. Cuenta con aulas virtuales, laboratorios y un Observatorio Astronómico.

La Universidad ha suscrito acuerdos de intercambio académico, doble titulación, formación en idiomas y pasantías internacionales con pares afines de América, Europa y Australia y Asia. La Universidad tiene proyectos y convenios de excelencia académica, discapacidad física o escasos recursos económicos para que puedan acceder a la educación superior.

En 2013 entró en un convenio con el instituto educativo distrital Rafael Bernal Jiménez.

En Septiembre de 2022, el Ministerio de Educación Nacional le notifica sobre la pérdida de la Acreditación de Alta Calidad que había sido otorgada en 2019, debido a manejos administrativos y financieros que afectaron a la Comunidad Universitaria y el pleno cumplimiento de su actividad educativa.

En febrero de 2023, la universidad recupera su acreditación por orden del Tribunal Superior del Distrito Judicial de Bogotá.

En el deporte
La Universidad compite a nivel profesional en el futsal desde la temporada 2018 en la Segunda División de la Liga Argos teniendo como sede el coliseo de Tenjo.

El 23 de agosto de 2017
se dio a conocer de manera oficial la alianza entre Millonarios Fútbol Club Femenino y la Universidad para la creación de un equipo de fútbol femenino de cara a la Temporada 2019 de la Liga Femenina teniendo como su principal patrocinador al Grupo Allianz. El 18 de diciembre de 2018 se concretó con el aval de la Dimayor la participación del club.

La universidad compite en la temporada 2022 de la Categoría Primera "C" y también en el torneo de fútbol femenino División Avanza.

Logros y Reconocimientos

Libertad I
El Libertad 1 fue un satélite artificial construido por el programa espacial de la Universidad Sergio Arboleda. Fue el primer satélite colombiano enviado a órbita. Lanzado el 17 de abril de 2007, junto con otros catorce satélites, a bordo del cohete Dnepr-1 desde el Cosmódromo de Baikonur.

Con una inversión de 800 millones de pesos,

La idea comenzó en el 2001 cuando César Ocampo presentó la idea en un congreso, pero no tuvo mucha acogida. Después, en 2004, el proyecto renació con la ayuda de Raúl Joya, director del observatorio astronómico de la Universidad Sergio Arboleda y de Álvaro Leyva promotor del observatorio, y bajo la dirección técnica del científico Ivan Luna Castro.

En febrero de 2005 se empezó formalmente la construcción del satélite.

Escándalos

Uso de bases de datos para participar en política
El 11 de marzo de 2018 se dio a conocer por parte de los estudiantes de la sede de Santa Marta que varios mensajes de texto llegaron a sus teléfonos celulares invitando a votar por Zayda Barrero, esposa del rector de la Universidad Rodrigo Noguera Calderon. La situación generó un fuerte escándalo pues, al parecer se accedió a las bases de datos de los estudiantes para realizar esta campaña electoral.

Nómina paralela
En enero de 2022, Leonardo Espinosa, director de investigaciones de la Universidad, envío un derecho de petición al Ministerio de Educación de Colombia y la alcaldía de Bogotá, pidiendo que se investigaran presuntas irregularidades en la institución, particularmente denunció una "nómina paralela" donde se le pagaban importantes salarios a controvertidas figuras del país, sin que tales personas prestaran ningún servicio a la Universidad, entre las figuras que estarían recibiendo sueldos sin contraprestación alguna estaban el condenado ex magistrado Jorge Pretelt y el controvertido Fiscal General Francisco Barbosa. Fruto de tales denuncias el ministerio de educación anunció que investigaría la situación a través de su oficina de inspección y vigilancia, investigación que terminó ordenando una visita a las instalaciones de la universidad para corroborar los hechos, sin que exista a la fecha resultado alguno de tal investigación en curso.

Compra de finca para el rector Rodrigo Noguera
En enero de 2022, un ex decano de la facultad de derecho de la universidad denunció varias irregularidades en la universidad ante el ministerio de educación, entre ellas, el giro de doscientos millones de pesos ($200.000.000) para adquirir una finca llamada "los tres hermanos" en el departamento del Casanare, la finca fue adquirida por una sociedad comercial que es representada por el rector Rodrigo Noguera

Tráfico de influencias del rector Rodrigo Noguera
En marzo de 2022, varios medios de comunicación hicieron público que la fiscal Angélica Monsalve había sido trasladada a un municipio del departamento del Putumayo como supuesto castigo por decidir imputarle cargos a unos poderosos empresarios de la ciudad de Bogotá, la fiscal Monsalve denunció presiones de figuras públicas como Néstor Humberto Martínez para que desistiera de imputar cargos dentro del caso; como prueba de tales presiones, aportó dos grabaciones, una donde el rector Noguera le insistía abiertamente que debía evitar la imputación y otra de una reunión llevada a cabo en la universidad, donde el mismo Noguera, junto con su hija Catalina Noguera, recapitulaban las presiones ejercidas para que desistiera de imputar cargos contra miembros de la familia Ríos Velilla.

Acusación de auxilio al paramilitarismo
En abril de 2022, el reconocido narcotraficante y paramilitar Darío Antonio Úsuga, alias Otoniel, entregó ante la JEP una lista con 64 nombres de personas naturales y jurídicas a quienes acusó de ser auxiliadores de la estructura que él comandaba, conocida como "Autodefensas Gaitanistas de Colombia", "los Urabeños" o "El Clan del Golfo", entre las personas relacionadas se encontraba la universidad Sergio Arboleda como institución. Otoniel fue extraditado por el gobierno de Iván Duque antes de terminar sus declaraciones ante la JEP, por que no se supo qué pruebas tenía para vincular a la universidad con la organización criminal. La universidad publicó un comunicado rechazando las acusaciones.

Pérdida de acreditación de alta calidad
El Ministerio de Educación Nacional ordenó el a la universidad, el 5 de agosto de 2022, retirarle la acreditación de alta calidad que tenía vigente hasta 2025, mas sin embargo, tras una posterior investigación, el tribunal superior le vuelve a otorgar la acreditación de alta calidad.

Referencias

Enlaces externos

  de la Universidad Sergio Arboleda

Universidad Sergio Arboleda
Sergio Arboleda

Universidad Sergio Arboleda


The Star ("Primul Crăciun", 2017) este un film creștin de animație, realizat pe calculator, regizat de Timothy Reckart. Filmul are la bază Nașterea lui Iisus și a fost lansat pe 17 noiembrie 2017, în SUA.

Prezentarea acțiunii
Filmul urmărește un măgăruș pe nume Bo, aflat în căutarea libertății, înfrângându-și cotidianul dintr-o moară, care scapă de robia sa și se alătură oiței Ruth și porumbelului Dave, în timp ce urmăreau o stea neobișnuită pe cer. De-a lungul drumului, grupul de animale mai întâlnește trei cămile, o capră, o vacă, un șoarece și o mulțime de alte creaturi. Steaua îi conduce într-o iesle din Betleem, unde simt că ceva important și minunat este pe cale să se întâmple, implicând o femeie însărcinată, numită Maria, și pe soțul ei, Iosif (Joseph).

Interpretare
Vocile celebrităților care interpretează rolurile animalelor sunt: Oprah Winfrey, Tyler Perry și Tracy Morgan (cămilele), Kris Kristofferson (măgărușul), Kristin Chenoweth (șoarece), Patricia Heaton (văcuța), iar câștigătorul Oscarului, Christopher Plummer, îl joaca pe regele Irod. Gina Rodriguez (Jane Fecioara) interpretează rolul Fecioarei Maria; Zachary Levi (Chuck) pe cel al lui Iosif; Aidy Bryant (oița Ruth). Câștigătoarea premiului Grammy, Kelly Clarkson, interpretează vocea unui cal; comediantul Gabriel Iglesias pe cea a unui câine; personalitatea radio, Delilah, o joacă pe Elisabeta, ruda Mariei.

Lansare
Filmul s-a lansat în SUA și Canada pe 17 noiembrie 2017, urmând să fie lansat și în Franța pe 19 noiembrie 2017, în Italia pe 30 noiembrie 2017 și în Germania pe 7 decembrie 2017.

Referințe

Filme de animație americane
Filme de animație din anii 2010
Filme Sony Pictures Animation
Filme de animație Columbia Pictures
Filme în limba engleză
Filme din 2017

Primul Crăciun


Harpefoss Station (Harpefoss stasjon) var en jernbanestation på Dovrebanen, der lå ved byområdet Harpefoss i Sør-Fron kommune i Norge.

Stationen åbnede som holdeplads 2. november 1896, da banen blev forlænget fra Tretten til Otta. Den blev opgraderet til station 1. marts 1902. Den blev nedgraderet til holdeplads 1. juli 1967 og nedlagt 29. maj 1988

Stationsbygningen blev opført til åbningen i 1896 efter tegninger af Paul Due. Den blev revet ned i 1971.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Dovrebanen
Jernbanestationer i Norge uden persontrafik
Etableret i 1896
Ophørt i 1988
Jernbanestationer i Oppland

Harpefoss Station


Encalyptaceae, porodica pravih mahovina smještena u red Encalyptales. Poatoji nekoliko rodova, dva živa  i jedan fosilni

Rodovi
 Genus Bryobrittonia R.S. Williams
 Genus Encalypta  Hedw.
 Genus Encalyptaesporites E. Nagy, fosil
 Genus Hymenostoma  Griff., Sinonim za Encalypta Hedw.
 Genus Pyramitrium (Wallr. ex Hampe) Hampe, Sinonim za Encalypta Hedw.

Izvori

Vanjske poveznice

Funariidae

Encalyptaceae


Expediția Râul Powder din 1865, cunoscută și sub numele de Războiul de pe Râul Powder sau Invazia de pe Râul Powder, a fost o operațiune militară imensă a armatei Statelor Unite împotriva triburilor Lakota Sioux, Cheyenne și Arapaho în teritoriul Montana și Dakota. Deși soldații au distrus un sat populat de indieni Arapaho și au întemeiat Fortul Connor în scopul protejării călătorilor care urmau Calea Bozeman, expediția este considerată un eșec deoarece indienii nu au fost invinși și nu s-a reușit asigurarea securității în regiune.

Context
Masacrul de la Sand Creek, suferit de populația Cheyenne pe 28 noiembrie 1864, a intesificat represalile și raidurile indiene din valea Râului Platte. După raiduri, mii de membri Sioux, Cheyenne și Arapaho s-au adunat în comitatul râului Powder, lipsit de coloniști albi și confirmat ca fiind teritoriu indian prin Tratatul de la Fortul Laramie în 1851.

Indienii au considerat Calea Bozeman, construită în 1863 prin centrul propriului teritoriul, drept o amenințare. Deși drumurile prin teritoriul indian erau permise conform tratatului de la Fortul Laramie, aceștia hărțuiau minerii și călătorii care utilizau traseul. În bătălia de la Platte Bridge din iulie 1865, peste o mie de războinici au atacat un pod peste Râul North Platte și au reușit să închidă pe o perioadă temporară atât Calea către Oregon, cât și Calea Bozeman. După conflict, indienii s-au împărțit în mici grupuri și s-au răspândit deoarece vara începea sezonul de vânătoare. O slăbiciune a indienilor era faptul că nu aveau acces la suficiente resurse încât să susțină o armata pe câmpul de luptă pe perioade extinse de timp.

Generalul-maior Grenville M. Dodge a comandat Expediția de pe Râul Powder - o campanie aspră împotriva triburilor din câmpiile nordice în mijlocul teritoriului acestora. Generalul de brigadă Patrick E. Connor a fost ales să conducă această expediție. Doge i-a ordonat lui Connor să "ducă o luptă hotărâtă împotriva indienilor și să-i pedepsească astfel încât să fie obligați să păstreze pacea". Campania a reprezentat una din ultimele campanii militare împotriva indienilor efectuate de Voluntarii Statelor Unite.

Strategia lui Connor era următoarea: trei coloane de soldați să mărșăluiască în Comitatul Râului Powder. "Coloana din Dreapta", formată din 1.400 de locuitori ai statului Missouri și 140 de vagoane aflate sub comanda colonelului Nelson D. Cole, trebuia mărșăluiască din Omaha, Nebraska și să urmeze Râul Loup înspre vest către Dealurile Negre unde trebuia să se întâlnească cu Connor lângă Râul Powder. "Coloana din Centru", compusă din 600 cavaleri din Kansas aflați sub conducerea locotenent-colonelului Samuel Walker, trebuia să meargă spre nord către Fortul Laramie și să traverseze comitatul la vest de Dealurile Negre. Coloanele "din Stânga" și "din Vest" formate din 675 de oameni - locuitori din California, Iowa, Michigan, Nebraska și Ohio -, cercetași indieni și o căruță, aflate sub comanda lui Connor trebuiau să mărșăluiască spre Râul Powder unde avea să întemeieze un fort lângă Calea Bozeman. Toate cele trei coloane trebuiau să se unească la noul fort.

Comenzile lui Connor către comandanții lui erau următoarele: "Nu veți primi propuneri de pace sau supunere din partea indienilor, însă vom ataca și ucide toți bărbații indieni mai mari de doisprezece ani". Superiorii lui Connor, generalul John Pope și Doge au încercat să contramandeze acest ordin, însă era mult prea târziu, deoarece coloanele și nu putea fi contactate.

Expediția a avut probleme încă de la început. Numărul oamenilor care trebuiau să ia parte la operațiuni a fost redus de la 12.000 la mai puțin de 3.000 deoarece numeroși soldaților demobilizați la finalul războiului civil. Voluntarii rămași erau "răzvrătiți, nemulțumiți și ineficace". Companiile celui de-al 6-a Regiment Cavaleresc de Voluntari din Michigan aflat sub comanda colonelului James H. Kidd a fost recent transferat din câmpul de luptă din Virginia, iar mare parte din soldații lui Cole și Walker au activat în teatrele vestice în ultimii ani ai conflictului civil. Puțini oameni și ofițeri aveau experiența luptei cu indienii sau au călătorit prin Marile Câmpii. De asemenea, accesul la furnituri reprezenta o problemă.

Expediția lui Connor
Generalul de brigadă Patrick E. Connor și 675 de soldați, cercetași indieni și alți civili aflați sub comanda sa, precum și o trăsură plină cu rezerve, au părăsit Fortul Laramie, teritoriul Dakota, pe 1 august 1865, în căutarea coloanelor de soldați conduse de Cole și Walker. Unul dintre cercetașii săi erau mounteanul Jim Bridger. Trupele lui Connor au avansat spre nord, iar în luna august au întemeiat Fortul Connor în amontele râului Powder.

Bifurcația Crazy Woman

Pe 13 august 1865, căpitanul Frank J. North, parte a cercetașilor Pawnee, călăreau alături de o parte din oamenii săi lângă bifurcația Crazy Woman a râului Powder. North și cercetașii săi au descoperit un mic grup de războinici Cheyene și au inițiat o urmărire. În timpul acestei operațiuni, North a fost separat de oamenii săi - aflați la aproape o milă de el -, iar războinicii s-au întors către aceasta. Unul dintre Cheyennei i-a rănit calul, moment în care căpitanul s-a adăpostit în spatele animalului și l-a folosit pe post de baricadă. Cercetașul Bob White l-a observat pe North și i-a sărit în ajutor. Alți cercetași Pawnee și-au făcut apariția; imediat după aceea, câțiva războinici au fost răniți, fapt care i-a obligat să abandoneze urgent lupta. Conflictul de la bifurcația Crazy Woman a reprezentat prima acțiune militară din Expediția Râul Powder.

Masacrul de pe Râul Powder

Timp de două zile, căpitanul North și cercetașii Pawnee au urmărit un clan de Cheyennei care călătoreau spre nord. Conform urmelor, aceștia aveau în jur de 40 de cai și catâri, precum și un travoi care căra un luptător rănit. La 2:00 a.m. pe 16 august 1865, căpitanul și cercetașii săi i-au ajuns din urmă pe indieni pe râul Powder la aproximativ 50 de mile nord de Fortul Connor. Cheyenneii și-au stabilit tabăra pe timp de noapte și dormeau; North a decis să atace abia în zorii zilei. Dimineață, grupul său s-a apropiat de tabără. Când au observat cercetașii, Cheyenneii i-au confundat cu niște Cheyennei prietenoși și nu au devenit ostili. Cercetașii Pawnee, observând acest lucru, au inițiat atacul - au fost uciși rapid toți cei 24 de membri, inclusiv Yellow Woman, mama vitregă a lui George Bent. Cercetașii au pierdut patru cai, însă au capturat 18 cai și 17 catâri, mulți dintre aceștia având însemne guvernamentale, fapt care denotă că au fost capturați recent în bătăliile de la Red Buttes și Platte Bridge Station pe 26 iulie.

Bătălia de pe Râul Tongue

Connor mărșăluia spre nord către Fortul Conor, iar pe 28 august, cercetașii Pawnee au descoperit un sat Arapaho de aproximativ 600 de persoane stabilit pe râul Tongue. În următoarea zi, 29 august, Connor a început operațiunile militare, atacând satul a cărui lider era Black Bear. Trupele sale cuprindeau 215 cavaleri din California, Iowa și Ohio, respectiv peste 80 de cercetași Pawnee, Omaha și Winnebago. Satul era format în mare parte din femei, copii și bătrâni. Majoritatea războinicilor erau absenți, fiind implicați într-un conflict cu tribul Crow pe râul Bighorn. Luați prin surprindere, indienii au început să fugă din sat, însă s-au regrupat și au contraatacat, moment în care Connor și-a reconsiderat ideea de a continua urmărirea. Soldații au distrus satul, au capturat 500 de cai, respectiv 8 femei și 13 copii care au fost ulterior eliberați. Conner afirma că a ucis 63 de războinici Arapaho, o estimare probabil exagerată, pierderile de partea Statelor Unite fiind de doar șapte oameni: doi morți și cinci răniți. După încheierea conflictului, aceasta și-a continuat drumul spre nord pe râul Tongue până în sudul statului Montana înainte de a se întoarce la Fortul Connor. Pe drum, soldații săi au fost hărțuiți de războinicii Arapaho. Aceștia din urmă se vor alătura triburilor Sioux și Cheyenne.

Expedițiile lui Sawyers

Între timp, o expediție sub comanda locotenent-colonelului James A. Sawyers, formată dintr-un șir de 30 de trăsuri, ingieneri, rezerve și escorte militare din Companiile C și D ale celei de-a 5-a Infanterii de Voluntari, călătorea spre râul Powder de unde urmau să-și continue drumul către Montana. Grupul lui Sawyers avea ca misiune construcția unui nou drum pentru emigranții care voiau să ajungă în terenurile aurifere din statul Montana.

Bătălia de la Bone Pile Creek

Pe 12 august 1865, soldații, civilii și șir de trăsuri al expediției Sawyers se îndreptau spre vest. Soldații care escortau trăsurile includeau un batalion din a 5-a Infenterie de Voluntari a S.U. - companiile C și D - sub comanda căpitanului George Williford. În apropierea Pumpkin Butte, spre seară, războinicii Cheyenne și Sioux au atacat șirul, atac în care și-a pierdut viața Nathaniel Hedges, un angajat în vârstă de 19 ani. În aceeași seara, mai târziu, trăsurile au format o tabără lângă pârâul Bone Pile, iar Hedges a fost înmormântat în centrul acesteia. În următoarea dimineață, războinicii s-au reîntors și inițiat un nou atac. Aceștia au atacat tabăra înconjurată de trăsuri, însă nu au reușit să o cucerească. Căpetenia Sioux, Red Cloud, și căpetenia Cheyenne, Dull Knife, însoțiți de George Bent și Charles Bent au negociat cu locotenent-colonelul Sawyers trecerea în siguranță a trăsurilor în schimbul unui vagon plin cu rezerve. Soldații celei de-a 5-a Infanterie de Voluntari au declarat la momentul respectiv că războinicul Cheyenne, George Bent, era îmbrăcat în unformă militară a Statelor Unite. Sawyers a fost de acord cu înmânarea rezervelor - care includeau o trăsură plină cu zahăr, bacon, cafea, făină și tutun. Când șirul s-a pus în mișcare, ameridienii au reluat atacul, soldații Anthony Nelson și John Rawze pierzându-și viața. Soldații au răspuns atacului, ucigând doi războinici, moment în care indienii s-au retras rapid din apropierea taberei. După înmormânatarea soldatului Nelson lângă Nathaniel Hedges și o  încercare eșuată de a localiza trupul lui Rawze, expediția Sawyers a continuat.

Luptele Sawyers

Pe 1 septembrie 1865, războinicii Arapaho, înfuriați de distrugerea propriului sat situat pe râul Tongue, au inițiat un atac asupra trăsurilor lui Sawyers, trei oameni pierzându-și viața în această acțiune. Concomitent, doi luptători Arapaho au fost uciși. Șirul de trăsuri a fost sub asediu timp de două săptămâni până la sosirea trupelor lui Connor.

Expedițiile lui Cole și Walker

Plecarea celor două coloane
Colonelul Nelson D. Cole a părăsit Omaha, Nebraska, pe 1 iulie 1865, alături de 1.400 de soldați din Missouri și 140 de trăsuri pline cu rezerve. Coloana sa a urmat în amonte râul Loup, iar apoi a mărșăluit prin comitat până la Bear Butter în Dealurile Negre, unde a ajung pe 13 august 1865. Sub comanda lui Cole, soldații au suferit de sete, rezerve insuficiente și uneori chiar au plănuit revolte de-a lungul celor 900 km. parcurși. Locotenent-colonelul Samuel Walker și ai săi 600 de cavaleri din Kansas au părăsit Fortul Laramie din teritoriul Dakota pe 6 august 1865, și s-au întâlnit cu membrii expediției lui Cole pe 19 august 1865, lângă Dealurile Negre. Și soldații săi au suferit din cauza rezervelor insuficiente de apă și chiar a pierdut câțiva soldați din cel de-al 16-lea Regiment de Cavaleri Voluntari Kansas din cauza apei contaminate. Cele două coloane și-au continuat drumul pe căi separate, însă au păstrat contactul în timp ce se îndreptau spre râul Powder în teritoriul Montana. O parte din soldați erau desculți, iar majoritatea cailor și catârilor erau slăbiți.

Marșul de pe Râul Powder

În dimineața zilei de 1 septembrie 1865, peste 1.400 de soldați și civili ai Statelor Unite, care formau trupele aflate sub comanda colonelului Nelson D. Cole pregătite pentru Expediția Powder River, și-au stabilit tabăra pe pârâul Alkali, un afluent al râului Powder. Tabăra era localizată pe teritoriul Montana, în ceea ce astăzi este Comitatul Custer, Montana. În zorii zilei, peste 300 de războinici Hunkpapa, Sans Arc și Miniconjou din Lakota Sioux au inițiat un atac împotriva trumei de cai din tabără. Șapte soldați din Divizia K, din al doilea Regiment Missouri, au fost primii care au răspunsul atacului. La scurt timp după plecarea din tabără, aceștia au fost atacați: doi au fost răniți, doi au fost uciși, iar unul rănit mortal. Mai târziu în acea noaptea, alți doi soldați necunoscuți din armata Statelor Unite au fost uciși. Pierderile suferite de Sioux în timpul bătăliei de la Pârâul Creek sunt patru războinici uciși, respectiv patru răniți.

În următoarea zi, sambătă, 2 septembrie 1865, au existat cel puțin trei mici conflicte cu războinicii indieni. În primul, cel puțin un luptător a fost ucis. În cea de-a doua, nu au fost raportate pierderi de vieți omenești, iar în cea de-a treia, doi soldați au fost uciși în timp ce se întorceau în tabără de la vânătoare. Dată fiind nevoia urgentă de rezerve, coloneii Cole și Walker au decis să urmeze râul Powder spre nord în căutarea trupelor și trăsurilor generalului de brigadă Patrick E. Connor. Expediția a continuat până la izvorul pârâului Mizpah în Comitatul Custer, Montana. Odată ajunși acolo, cei doi colonei au decis să se reîntoarcă spre sud în căutarea trupelor lui Connor. Indienii au inițiat din nou un atac pe 4 și 5 septembrie 1865. Au continat să-i hărțuiască pe Cole și Walker pe drumul lor către sud.

Pe 8 septembrie 1865, peste 2.000 de soldați și civili ai Statelor Unite, în fruntea cărora se aflau coloneii Cole și Walker, mărșăluiau spre sud în amontele râului Powder. Fără să-și dea seama, un sat de peste 2.500 de Cheyenne, Sioux și Arapaho - inclusiv căpetenia Cheyenne, Roman Nose - erau campați la mai puțin de zece mile de aceștia. Când au descoperit trupele, războinicii Cheyenne, Sioux și Arapaho au inițiat atacul deoarece nu voiau ca soldații să le atace satul. Conducătorul principal al trupelor se afla la un sfer de milă în fața coloanei de soldați. Aceștia au fost primii atacați. Din 25 de bărbați, doi au fost răniți. După acest atac, locotenent-colonelul Walker a trimis un mesager să-l informeze pe colonelul Cole de acțiune. În acel moment, Cole supraveghea trecerea trăsurilor sale la est de malul râului Powder. Acesta a ordonat căruțelor și celei de-a 12 Cavalerii Missouri să intre în pădure de-a lungul râului și să-i scoată afară pe războinicii indieni. Soldații i-au alungat pe războinicii indieni de pe câmpul de luptă. Aproape de sfârșitul încăierării, un alt soldat a fost rănit, iar cel puțin un ameridian a fost ucis. Furtună de zăpadă din noaptea de 8-9 septembrie 1865, le-a cauzat probleme suplimentare soldaților, mare parte dintre aceștia fiind îmbrăcați prost și obligați să mânânce carne crudă de cal.

În dimineața zilei de 10 septembrie 1865, coloanele coloneiilor Cole și Walk și-au stabilit tabăra lângă confluența râului Little Powder cu râul Powder, moment în care războinicii ameridieni și-au făcut apariția. Au existate conflicte armate sporadice și canonade. În următoarea zi, alte avut loc alte conflicte sporadice. Pe 13 septembrie, doi cercetași din trupele conduce de Connor au descoperit coloanele de soldați în fruntea cărora se afla Cole și Walker pe râul Powder și i-au informat de proaspăt întemeiatul Fort Connor de pe același râu la est de Kaycee, Wyoming. Cole, Walker și soldații acestora au ajung acolo pe 20 septembrie 1865. Connor i-a caracterizat pe soldați drept inapți pentru operațiuni; acesta i-a trimis înapoi în Fortul Laramie unde majoritatea au fost eliberați din serviciul militar.

Pierderi
Colonelul Cole a raportat că coloana estică a pierdut doisprezece oameni și alți doi erau dispăruți. Locotenent-colonelul Walker a raportat că coloana intermediară a pierdut un soldat și alți patru au fost răniți. Cole afirma că oamenii săi au ucis douăsute de indieni. Spre deosebire de acesta, Walk a susținut că "I cannot say as we killed one". Pierderile indienilor au fost cel mai probabil slabe.

Consecințe
Connor s-a întâlnit într-un final cu toate trupele expediției pe 24 septembrie 1865, la Fortul Connor. Totuși, ordine prin care era transferat în statul Utah îl așteptau la destinație. Cea de-a 16-a Cavalerie de Voluntari Kansas a rămas în Fortul Connor, iar toate celelalte trupe s-au retras în Fortul Laramie, majoritatea fiind eliberate din serviciul militar.

Deși rezultatul expediției a fost parțial un succes, aceasta a eșuat din a-i învinge decisiv sau intimida pe indieni. Războinicul Cheyenne, George Bent, care a participat în luptele de pe 8 septembrie, a declarat că Lakota ar fi anihilat coloanele lui Cole și Walker daca ar fi avut acces la arme de foc mai bune. Rezistența indienilor față de călătorii de pe Calea Bozeman a devenit mai hotărâtă ca oricând. "Nu se va mai călători pe acel drum până când guvernul nu va avea grijă de indieni", preciza un corespondent. Cea mai importantă consecință a expediției a fost convingerea guvernului Statelor Unite că este dezirabilă construcția și protejarea unui drum de la Fortul Laramie până la terenurile aurifere din Montana. În baza acestei credințe se va realiza o altă invazie a comitatului Râul Powder un an mai târziu, respectiv va fi inițiat războiul lui Red Cloud în care Sioux, Cheyenne și Arapaho vor obține victoria.

Ofițeri din Expediția Powder River

Lideri
 Generalul de brigadă Patrick E. Connor, comandant.
 Căpitan C. J. Laurant, General adjunct.
 Căpitan Samuel Robbins, Inginer-șef, Prima Cavalerie Colorado.
 Căpitan Henry E. Palmer, Intendentm, 11 Cavalerie Colorado.
 Căpitan William H. Tubbs, Acting Commissary of Subsistence,
 Sublocotenent Oscar Jewett, ajutorul lui Connor,

Coloana din dreapta
 Colonelul Nelson D. Cole, Headquarters, 2nd Missouri Artillery.
 Colonelul Oliver Wells, Headquarters, 12th Missouri Cavalry.
 Maiorul (retired) Lyman G. Bennett, Chief Engineer, 4th Arkansas Cavalry.
 Maiorul Clemenz Landgraeber, Headquarters, 2nd Missouri Artillery.
 Doctorul George Washington Corey, Headquarters, 12th Missouri Cavalry.
 Căpitan McMurray, Headquarters, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan Samuel Flagg, Battery B, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan Jefferson Miller, Battery E, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan William C. F. Montgomery, Battery H, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan Edward S. Rowland, Battery K, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan Charles H. Thurber, Battery L, 2nd Missouri Artillery.
 Căpitan Napoleon Boardman, Battery M, 2nd Missouri Artillery.
 Primlocotenent John H. Kendall, Battery L, 2nd Missouri Artillery.
 Primlocotenent Lieutenant Charles H. Springer, Company B, 12th Missouri Cavalry.
 Primlocotenent William Rinne, Battery C, 2nd Missouri Artillery.
 Sublocotenent Frederick J. Amsden, U.S. Signal Corps, Department of the Missouri.
 Sublocotenent George R. Thorne, Acting Assistant Quartermaster
 Sublocotenent William T. Shaver, Headquarters, 12th Missouri Cavalry.
 Sublocotenent Hiram L. Kelly, Battery A, 2nd Missouri Artillery (rănit în acțiune).
 Sublocotenent Philip Smiley, Battery H, 2nd Missouri Artillery.
 Sublocotenent Abram S. Hoagland, Battery K, 2nd Missouri Artillery.
 Sublocotenent James A. Ferren, Battery K, 2nd Missouri Artillery.

Coloana intermediară
 Generalul de brigadă, Locotenent-colonel Samuel Walker, Headquarters, 16th Kansas Cavalry.
 Maior Clarkson Reynolds, Headquarters, 16th Kansas Cavalry.
 Doctor James P. Erickson, Headquarters, 16th Kansas Cavalry (mort la Fortul Connor).
 Căpitan Oscar F. Dunlap, Compania, 15th Kansas Cavalry.
 Primlocotenent R. M. Fisk, Compania, 15th Kansas Cavalry.
 Primlocotenent James L. Walker, Compania, 16th Kansas Cavalry (rănit mortal).
 Primlocotenent Wesley T. Smith, Compania, 16th Kansas Cavalry
 Sublocotenent Charles Balance, Compania, 16th Kansas Cavalry.
 Sublocotenent Edward Gill, Compania H, 15th Kansas Cavalry.
 Sublocotenent Francis E. Smith, Compania H, 15th Kansas Cavalry.

Coloana din dreapta
 Colonel James H. Kidd, Headquarters, 6th Michigan Cavalry.
 Captain Frank North, Compania A, Pawnee Indian Scouts.
 Căpitan Albert Brown, Compania M, 2nd California Cavalry.
 Căpitan Osmer F. Cole, Compania L, 6th Michigan Cavalry (Killed in action).
 Căpitan George Conrad, Compania L, 2nd California Cavalry.
 Căpitan Jacob L. Humphreyville, Compania K, 11th Ohio Cavalry.
 Căpitan Levi G. Marshall, Compania E, 11th Ohio Cavalry.
 Căpitan Edwin R. Nash, Compania A, Omaha/Winnebago Indian Scouts.
 Căpitan N. J. O'Brian, Compania F, 7th Iowa Cavalry.
 Primlocotenent John S. Brewer, Compania F, 7th Iowa Cavalry.
 Primlocotenent Michael Evans, Compania A, Omaha/Winnebago Indian Scouts.
 Primlocotenent Charles A. Small, Compania A, Pawnee Indian Scouts.
 Sublocotenent Joseph Willard Brown, U.S. Signal Corps, Departmentul Missouri.
 Sublocotenent Gavin Mitchell, Compania A, Omaha/Winnebago Indian Scouts.
 Sublocotenent James Murie, Compania A, Omaha/Winnebago Indian Scouts.
 Sublocotenent Alonzo V. Richards, U.S. Signal Corps, Departmentul Missouri.
 Sublocotenent Eugene F. Ware, Compania F, 7th Iowa Cavalry.

Ordine de bătaie
Armata Statelor Unite

Ameridieni

Vezi și
 Marele Război Sioux din 1876
 Războiul lui Red Cloud
 Războaiele Sioux

Referințe

Bibliografie
 Hampton, H.D. "The Powder River Expedition 1865" Montana: The Magazine of Western History,Vol.14, No. 4 (Autumn 1964), p. 2-15

1865 în Statele Unite ale Americii
Teritoriul Idaho
Conflicte din secolul al XIX-lea
Istoria Statelor Unite ale Americii (1865-1918)
Războaiele Statelor Unite ale Americii
Istoria statului Montana

Expediția Powder River


Happy Ever After er det femte studiealbum af den danske gruppe Gangway, udgivet i september 1992.

Albummet er Gangways bedst sælgende med 50.000 solgte eksemplarer og vandt i februar 1993 en Dansk Grammy for årets danske rockudgivelse. Singlen "Mountain Song" gav gruppen deres store publikumsgennembrud og blev det 7. mest spillede nummer i radioen i 1992.

Spor
Alt tekst og musik er skrevet af Henrik Balling, undtagen hvor noteret.

 "No Need to Be Afraid" – 4:00
 "You and Yours" (Torben Johansen) – 3:46
 "Didn't I Make You Laugh" – 5:15
 "Once in a While" (Johansen) – 3:24
 "Hey Little Darling" – 4:01
 "Never Say Goodbye"  (Johansen) – 4:08
 "Mountain Song" – 3:15
 "Blessed by a Lesser God" – 5:24
 "Manic Days" – 3:45
 "Don't Go" – 4:35
CD bonus numre
11. "The Glad Hatter" – 2:52
12. "No Matter What" (Recorded live) – 2:32
Bonus numre på japansk version
13. "Didn't I Make You Laugh (Remix)" – 6:00
14. "Mountain Song (Remix with Illinton)" – 3:38

Personel
Gangway
 Allan Jensen – vokal, percussion
 Henrik Balling – guitar, producer, arrangement
 Torben Johansen – keyboards
 Cai Bojsen-Møller – trommer, percussion
Yderligere musikere
 Fru Larsen – wah-wah pedal, percussion
 Søren Wolff – akustisk guitar, guitar (spor 3)
 Anders Koppel – hammondorgel (spor 8)
 Lene Eriksen – bas (spor 12)
 Jesper Siberg – sound design
Produktion
 Katie Dahlstrom – lydtekniker, mixer
 Peter Ravn – cover design, art direction
 Pierre Winther – cover foto

Referencer

Kilder
 Iskov, Brian (2002): "That's Gangway - Danmarks uofficielle Gangway-fanside". Web.archive.org. 1998-2002. Hentet 24-10-2017.
 Straka, Rasmus (2017): "Dansk indiepops uheldige helte: »Det var lidt som et godstog, hvor bremserne ikke virkede«". Artikel, Politiken, 6. oktober 2017. Hentet 24-10-2017.

Album fra 1992
Gangway-album

Happy Ever After


An Phreatia goodspeediana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Alex Drum Hawkes. An Phreatia goodspeediana in nahilalakip ha genus nga Phreatia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Phreatia

Phreatia goodspeediana


Hugo Del Vecchio é um cantor e compositor brasileiro de música sertaneja.

Biografia
Nascido em Arapongas, Vecchio iniciou carreira como cantor sertanejo em 2009. Obteve um destaque modesto como cantor, tendo como maior relevância a música "O Que É Que Você Viu em Mim", lançada em 2016, que teve a participação da cantora e compositora Marília Mendonça. Apesar disso, Hugo alcançou maior notoriedade como compositor de músicas sertanejas, parte delas em parceria com Mendonça e Juliano Tchula.

Hugo é um dos compositores de músicas como "É com Ela que Eu Estou", um dos maiores sucessos da carreira de Cristiano Araújo. Em 2018, escreveu e gravou a canção "Supera". A faixa foi regravada por Marília Mendonça em 2019, se tornou um dos maiores sucessos da cantora e venceu o MTV Millennial Awards Brasil na categoria Hino de Karaoke em Casa. Outras canções de Vecchio foram gravadas por Edson & Hudson, Wesley Safadão, Zé Neto & Cristiano, João Neto & Frederico e César Menotti & Fabiano.

Naturais de Arapongas
Compositores do Paraná
Cantores do Paraná

Hugo Del Vecchio


David Jaggar (Christchurch, ) é um cientista da computação, responsável pelo desenvolvimento da arquitetura ARM entre 1992 e 2000, redefinindo-a de um processador de estação de trabalho de baixo custo para o processador de sistema embarcado dominante.

Infância e formação
Estudou na Universidade de Canterbury, onde obteve o bacharelado em ciência da computação em 1987 e um Master of Science em 1991. Sua dissertação de mestrado foi intitulada A Performance Study of the Acorn RISC Machine, em que expôs as deficiências dos primeiros projetos ARM.

Carreira
Jaggar ingressou na ARM com sede em Cambridge em junho de 1991, como programador e inicialmente desenvolveu o simulador de conjunto de instruções ARMulator. É o designer do microprocessador ARM7 e arquiteto dos processadores ARM7D, ARM7DM e ARM7TDMI. Também é o arquiteto do processador ARM9TDMI, tendo derivado essa família do StrongARM da DEC. É o autor do ARM Architecture Reference Manual. Em 1996 fundou o centro de design ARM Austin, onde projetou a família ARM10, a unidade de ponto flutuante vetorial VFP (Vector Floating Point) e arquiteturas de sistema e depuração ARMv5.

Prêmios e honrarias
Jaggar recebeu o Prêmio Maxwell IEEE de 2019, juntamente com David Flynn, por "contribuições para o desenvolvimento de novas arquiteturas RISC (Reduced Instruction Set Computer) adotadas em mais de 100 bilhões de núcleos de microprocessador em todo o mundo".

Cientistas da computação da Nova Zelândia
Alunos da Universidade de Canterbury
Naturais de Christchurch
Pessoas vivas

Dave Jaggar


Piedade do Ouro ou apenas Piedade é um distrito predominantemente rural do município brasileiro de Itapetim. É também onde está o ponto continental mais setentrional do estado de Pernambuco. O seu território abrange uma diversidade de sítios, comunidades e povoados, sendo alguns deles: Pimenteira, Cariri, Mãe d'Água, Cacimba Salgada, Placas de Piedade, Lagoa de Dentro, entre outros. Pelo motivo de haver muitas comunidades isoladas e sítios abandonados, não se sabe ao certo o número de domicílios e/ou residentes no local, mas estima-se que o valor esteja na casa das centenas. O rendimento médio dos seus moradores é de aproximadamente R$162,52.
Atualmente, o distrito de Piedade é administrado pelo prefeito Adelmo Alves de Moura, o qual foi eleito em novembro de 2020.

Toponímia
O nome do distrito na sua forma extensa é: Nossa Senhora da Piedade do Ouro, mas não oficialmente.

"Piedade" deriva-se de "Nossa Senhora da Piedade", enquanto o topônimo "Ouro" vem de uma mina descoberta na região, a qual, atualmente, encontra-se desativada.

Geografia, Clima e Vegetação

O clima predominante tanto no Sertão nordestino quanto no distrito de Piedade é o semiárido. Caracteriza-se por chuvas volumosas no inverno - principalmente entre os meses de março a maio - e longas estiagens no verão, porém o nível de precipitação é muito influenciado pelos fenômenos La Niña e El Niño.

Durante as estações mais quentes e secas, pode haver aparições de redemoinhos de poeira e fortes rajadas de vento (acima de 40 km/h), mas raramente causam danos. Por ser uma região plana, também há a ocorrência de lufadas durante temporais e pancadas de chuva.

Já o bioma da região onde está localizado é chamado de Caatinga. A qual possui uma vegetação diversificada que pode variar dependendo do relevo, tipo de solo e da época do ano.

Atrações turísticas e pontos de referência

Embora o distrito seja rural, possui uma variedade de atrações turísticas e pontos de referência tanto naturais quanto artificiais, um exemplo é as dezenas de açudes que fazem parte da região.

Entre os pontos de referência artificiais, encontram-se a Igreja de Cristo Pentecostal Internacional, no povoado de Piedade, e a Igreja de Pimenteira, no sítio de mesmo nome. Também no Sítio Pimenteira, há uma praça denominada Praça Júlia Pereira de Souza, é constituída por dezenas de cerâmicas feitas de cimento e ao menos 12 árvores plantadas, além de 2 postes de iluminação, um orelhão e 6 bancos de madeira espalhados pelos seus quase 600m² de área.

O distrito, por ser em maior parte rural, abrange dezenas de chácaras que podem ser alugadas ou visitadas, o que chama a atenção dos turistas. No Sítio Lagoa de Dentro, localizado na divisa com a Paraíba, lá recebendo o nome de Sítio Fava de Cheiro, é procurado principalmente por conta das suas moradias.

O local também conta com algumas barragens e rios que transportam água para elas, um exemplo são as barragens de Piedade, Mãe d'Água, Santa Rita e Caramucuqui. O Sítio Mãe d'Água além disso possui uma cachoeira próxima à sua represa, a última sendo utilizada como lugar de pesca por alguns moradores locais.

Demografia

A maior parte dos seus habitantes trabalham com agricultura, pecuária, agropecuária ou trabalhos simples, principalmente por muitos morarem na zona rural, onde não há tantas oportunidades de emprego quanto na área urbana. O distrito-sede também não conta com muitos serviços, então os residentes preferem trabalhar em cidades vizinhas ou viajar para outros estados, esse é o motivo de haver tantas casas vazias e sítios abandonados pelo município.

O distrito de Piedade também conta com escolas, mas em pouca quantidade, sendo a mais conhecida: Escola Municipal Paulino Amaro Cordeiro. Como não há escolas de ensino médio no povoado, os estudantes dessa fase buscam estudar no distrito-sede de Itapetim ou no município de Brejinho.

História

Primeiras habitações
Acredita-se que as primeiras residências no distrito tenham surgido por volta do século XVIII, quando o município de Itapetim era habitado por uma tribo indígena denominada Babicos. Até meados do século Século XX, o logradouro possuía pouquíssimos habitantes e praticamente nenhum reconhecimento.

A mina de ouro
Na década de 1940, foi descoberta a existência de uma mina de ouro próxima à barragem do povoado de Piedade, a qual trouxe esperança de que o garimpo, principalmente o metal, seria a principal fonte de riqueza da região. Ela era tida como a terceira maior do Brasil, atraindo dezenas e até centenas de pessoas para o povoado que, até então, recebia pouca atenção do município.

Formação e crescimento das comunidades rurais
O grande fluxo migratório vindo de diversas partes do país fez com que os garimpeiros que trabalhavam na mina tivessem de procurar abrigo em sítios e comunidades rurais próximas ao local. Pimenteira, por exemplo, foi um dos principais vilarejos escolhidos pelos trabalhadores, principalmente pela sua proximidade e facilidade de acesso. O povoado de Placas de Piedade também surgiu da mesma forma.

A desativação
Conforme as escavações prosseguiam, foi descoberto que a extração era economicamente inviável. Em 1985, a mina foi desativada e abandonada, restando somente as suas ruínas, que podem ser visitadas até hoje. Assim, da dourada riqueza que chegaria do dia para a noite, ficaram apenas algumas histórias que hoje fazem parte da memória local.

O projeto de pavimentação

Em meados do ano de 2020, a prefeitura de Itapetim iniciou a pavimentação de um trecho de 2,77km que se estendia desde a PE-275 até a academia do povoado de Piedade, o qual foi batizado de Rodovia José Soares da Silva. A obra só foi concluída em agosto de 2022 e custou R$1,2 milhão.

Distritos de Itapetim

Piedade (Itapetim)


Johnstonalia es un género monotípico de arbustos perteneciente a la familia Rhamnaceae. Su única especie, Johnstonalia axilliflora (M.C. Johnst.) Tortosa, es originaria de Perú donde se encuentra en el Departamento de Cajamarca.

Taxonomía
Johnstonalia axilliflora fue descrita por (M.C.Johnst.) Tortosa y publicado en Novon 16(3): 433, en el año 2006.
Sinonimia
Gouania axilliflora M.C.Johnst.	basónimo
Johnstonia axilliflora (M.C. Johnst.) Tortosa

Referencias

Gouanieae

Johnstonalia


67. breddegrad kan henvise til:

 67. nordlige breddekreds
 67. sydlige breddekreds

67. breddegrad


بيدة، يعرف بوادي بيدة ويقع شمال شرق مدينة الباحة، وهو تابع لمحافظة القرى،ويعد من أهم أودية الحجاز، تقع على ضفتيه الشرقية والغربية عدد من القرى ويشتهر بزراعة الرمان ويقام لها مهرجان سنوي. ويوجد في أعلى الوادي أحد أكبر السدود في المنطقة وهو سد بيدة، وعرف وادي بيدة في القدم باسم وادي «أبيدة» وهو أحد أودية السراة المعروفة لدى سكان جزيرة العرب عبر الأزمنة الغابرة وحتى الآن. حيث يعرف حاليًا بوادي بيدة وقد حذف حرف الألف من أوله لتسهيل النطق.

موقعه
يقع وادي بيده غرب مطار الباحة شمال منطقة الباحة باتجاه الطائف، وهي أقدم القرى التي لها تاريخ قديم، وكان أول خط يصل الباحة بمدن المملكة العربية السعودية يمر عبر وادي بيده، وتشتهر بزراعة الرمان وتوجد مزارع رمان ومخصبات والنخيل ووفرة إنتاجه وجودته. وادي بيدة اسمٌ إرتبط بالمحاصيل الزراعية منذ القِدم ويأتي الرمان في مقدمة الفواكه الأكثر تسويقاً وشهرةً من منتجات هذا الوادي.وقد تحدث حمد الجاسر عنها قائلاً:«يعتبر وادي بيدة من أشهر أودية جزيرة العرب التي تخترق قسماً من سراة الحجاز، منحدرة جنوب نجد مارة بمدينة تربة فالخرمة ثم يجتمع بالأودية التي تحول بين استمرارها في الصحراء رمال نفود سبيع».

القرى التابعة لها
تحتوي على قرى عديدة تمتد على جنوب وشمال الوادي ومنها:
الدغمان الزربه، الجدلان، اللغاميس، القوافل، الناصف، بطحان، معشوقه، ومركز بيده، والمطارفه، وتسكنها قبائل من غامد وزهران بني ازد من زهران بطحان الناصف والزربه والجدلان والحازم والوهدة ومركز بيده واللغاميس والمطارفه ومن غامد معشوقه، وبطحان الثالث والسويسه.

أهمية بيدة التجارية
عُرفت بيدة منذ القدم بأنها كانت تمد غرب الجزيرة العربية بأنواع المنسوجات والعباءات والفرش، وكان يُسمى كل واحد منها بيدي نسبةً إلى بيدة.

انظر ايضاً
 منطقة الباحة
 محافظة القرى
 محافظة العقيق
 الأطاولة

وصلات خارجية
 بيدة.. الوادي المغمور بين الطبيعة والتاريخ.
 وادي بيدة .. ذهب في الأرض وقلوب الناس.

مراجع

أماكن مأهولة في منطقة الباحة
مدن منطقة الباحة

بيدة (الباحة)


Financijska vojarna je zgrada, u kojem su smješteni porezni službenici odnosno porezno-carinski stražari (financi).

Unutar financijske vojarne se nalaze prostorije za spavanje, sanitarni čvor, kuhinja, blagavaonica, prostorije za časnike i dr. Financijske vojarne osobito su građene u 19. stoljeću.

Vidi
Vojarna
Stražarnica
Karaula

Izvori

Vojska
Građevine

Financijska vojarna


Petank, Avrupa'nın en popüler açık hava oyunlarından biridir. Özel bir atletik yapı gerektirmez. Kuralları basittir. Sohbet ve diyaloğa dayalı, sosyal bir oyundur.

Dünyanın birçok ülkesinde millî ve uluslararası federasyonları ile Akdeniz Oyunları'ndaki resmi branşlarından biridir.

Oynanışı

Ekipmanlar

Ölçüme yarayacak bir mezura veya bir dal parçası, minik hedef cochonnet ve bilyeler.

Oyun alanı
Eğimi çok fazla olmayan toprak, kum, çakıl, çim gibi kolayca bulunabilen boş alanlarda oynanır.

Takımlar
Oyun iki takım arasında oynanır. Takımlar, bir, iki ve üçer kişiden oluşabilirler. Takımları oluşturan kişi sayılarına göre, oyuncuların elindeki bilye sayıları değişir:
 Bir oyuncudan oluşan ekiplerde (tete-a-tete) her bir oyuncunun elindeki bilye sayısı 3
 İki oyuncudan oluşan ekiplerde (doublette) her bir oyuncunun elindeki bilye sayısı 3
 Üç oyuncudan oluşan ekiplerde (tripllette) her bir oyuncunun elindeki bilye sayısı 2

Oyun süreci

Oyuna başlayacak ekip yazı/tura ile belirlenir. Başlangıcı yapacak takımın oyuncusu, zemine çapı 40-50 santim kadar bir çember çizer ve hedef minik bilye cochonnet'yi 6 ila 10 metre arası bir uzaklığa fırlatır. Tüm bilyeler, ayaklar bu çemberin içindeyken oynanır.

Hedef olacak cochonnet gerekli uzaklığa yollandıktan sonra yine ilk takımın oyuncusu elindeki bilyeyi cochonnet'nin en yakınına kondurmaya çalışır.

Başlangıcı yapan takım ilk bilyesini oynadıktan sonra sıra ikinci takıma geçer. Bu sefer, bu takım oyuncuları bilyelerini diğer takıma nazaran daha yakına kondurmaya çalışırlar.

Bilyeleri daha yakında olan takım (tek bilye dahi olsa) sırayı diğer takıma devreder. Eldeki bilyeler bitince puanlar sayılır.

Cochonnetnin en yakınına kendi bilyelerini kondurmuş olan takım seti kazanmış olur. En yakındaki toplam bilye sayısı kadar puan alır ve diğer sete geçilir.

Oyunlar sonrasında puanı 13'e ulaşan takım oyunu kazanmış olur.

Dış bağlantılar

 Confédération Mondiale des Sports de Boules (CMSB)
 Fédération Internationale de Pétanque et Jeu Provençal (FIPJP)
 Panorama of a Petanque game
 How pronounce "Pétanque"

Geleneksel oyunlar

Petank


Mélnik (en búlgaro: Мѐлник, griego: Μελένικο, Meleniko) es una ciudad búlgara perteneciente al municipio de Sandanski de la provincia de Blagóevgrad.

Se ubica en el suroeste del país, en el suroeste de las montañas de Pirin, a unos 437 metros sobre el nivel del mar. La ciudad es una reserva arquitectónica y 96 de sus construcciones son monumentos culturales. Con una población de 385 habitantes, es la ciudad más pequeña de Bulgaria, manteniendo su condición de ciudad hoy en día por razones históricas.

Fuentes

 Melnik, Bulgaria - article with pictures
 Pictures from Melnik
  More about Melnik
 A map of Melnik at Domino.bg
 from Melnik
D. M. Brancoff. La Macédoine et sa Population Chrétienne. Paris, 1905, 192–193
 Popovic, M. Die Siedlungsstruktur der Region Melnik in spätbyzantinischer und osmanischer Zeit. – Зборник радова Византолошког института, Т. 47 (2010), 247-276
 Todic, B. The Symbolical Investiture of the Archbishop Basil of Bulgaria at Melnik. – Zograf, 32 (2008), 59-68

Localidades de la provincia de Blagóevgrad

Mélnik


Boşanma, evliliğin yasal olarak sona ermesidir. Günümüzde daha yaygın olmakla birlikte, eski çağlardan beri bütün toplumlarda boşanmaya rastlanmaktadır.

Hukuk Fakültesinden mezun olan her avukat boşanma davalarıyle ilgilenebilir. Resmi olarak, nikah memuru önünde yapılan evlilik, yasal boşanma sebepleri varsa anlaşmalı veya çekişmeli boşanma davası açılarak sadece hakim kararı ile sona erdirilebilir. Boşanma davası , aile mahkemesinde diğer özel hukuk davalarından farklı usullerle yürütülen bir dava türüdür.

Boşanma, karşılıklı sevgiye, güvene ve mutluluk beklentisine dayalı olan evlilik ilişkisini sona erdirdiği için acı verebilecek bir durumdur. Ana babanın mutsuzluğundan etkilenen çocuklar, boşanma sırasında anne ile baba arasında bir seçim yapmak zorunda kalırlar. Güven verici aile ortamını yitirdikleri duygusuna kapılırlar. Bundan dolayı boşanma çocuklar için özellikle zordur. Boşanmayla gelen değişiklikler, çoğu zaman çocukların davranış bozukluklarına yol açar. Dersleri aksar, arkadaşları ile olan ilişkileri etkilenir.

Ne var ki çocuklar, eşler arasındaki uyumun bozulduğu, karşılıklı suçlamaların ve saygısız davranışların yer aldığı bir ortamda da mutlu olamazlar. Bu türden etkilerin de davranış bozukluklarına yol açtığı bir gerçektir. Gerçeklerin çocuğa ya da çocuklara onların anlayacağı bir biçimde anlatılması, durumu kabullenmelerini kolaylaştırabilir. Evlilik kadar eski olan boşanma, toplumların tarihsel gelişimine göre değişen özellikler gösterir. İlkel bir yaşam süren Pueblo Yerli kabilelerinde kadın, kocasının ayakkabılarını evin eşiğine bıraktığında onu boşamış sayılır. Birçok eski toplumda erkek çocuğun dünyaya gelmesi evliliği kalıcı kılardı. Kadının kısırlığı ise erkek için haklı bir boşanma nedeni sayılırdı.

Tarihçe
Eskiçağın Asur, Babil gibi Mezopotamya toplumlarında boşanma kurallara bağlanmıştı. Asur toplumunda, kocanın karısına karşı görevlerini yerine getirmemesi durumunda kadının boşanma hakkı vardı. Boşanan kadın, koca evine getirdiği çeyiz denilen eşyayı geri alabilir ve boşandığı eşinin mirası üstündeki haklarını da korurdu. Tutsak düşmüş bir savaşçının karısı iki yıl bekledikten sonra boşanmış sayılırdı ve yeniden evlenebilirdi.

İslam hukukunun geçerli olduğu Osmanlı toplumunda, boşanma hakkı ilke olarak kocaya tanınmıştı. Koca karısını tek yanlı olarak boşayabilir, üç kez yinelenen "boş ol" sözleriyle boşanma kesinlik kazanırdı. Buna rağmen boşanma, gelenekçi bir toplum olan Osmanlılarda hoş karşılanmadığı için yaygın değildi.

Hristiyan dünyasında ise Katolik Kilisesi boşanmaya izin vermez. Bazı Katolik ülkelerde boşanma bugün bile olanaksızdır. Reform'dan sonra Protestan Kilisesi boşanmanın hukuk mahkemelerinin ilgi alanına giren "dünyasal bir şey" olduğu görüşünü benimsedi ve boşanmaya karşı çıkmadı.

Günümüzde, Katolik ilkelere sıkıca bağlı olan ve yasaları boşanmaya izin vermeyen az sayıda ülke dışında, boşanma yasalarla düzenlenmiştir. Türk Medeni Kanunu'nda sayılan boşanma nedenlerinden birinin varlığı durumunda, mahkemeler boşanma kararı verebilir. Günümüzde boşanmayı kolaylaştırma yönündeki bir eğilim güçlenmektedir. Eşlerin karşılıklı isteği durumunda, yargıçlar kolayca boşanma kararı verebilir.

Türk Hukuku'nda boşanma
  4721 sayılı Türk Medeni Kanunu'na göre boşanma gerçekleştirilebilmesi için açılacak olan dava, eşlerin son altı ay içerisinde birlikte yaşadıkları yerde bulunan Aile Mahkemesine açılır. Aile Mahkemelerinin bulunmadığı yerlerde davanın açılacağı görevli mahkemeler Asliye Hukuk Mahkemeleridir. Boşanma sürecinde hukuki anlamda şekil ve usul yönünden iki farklı dava türü bulunur. Bunlar; anlaşmalı boşanma ve çekişmeli boşanma olarak ifade edilir. Anlaşmalı boşanmalarda eşler boşanmanın maddi ve manevi tüm sonuçlarında uzlaşma içerisinde olarak boşanmaktadır. Çekişmeli boşanmalarda ise, taraflardan birisi boşanma yönünde irade sergilemeyebileceği gibi her iki eş boşanmak istese de boşanmanın hukuki sonuçları üzerinde ihtilaf olabilmektedir. Evlilik birliğini temelinden sarsan durumlar kanunda gösterilmediğinden Yargıtay İçtihatları ile bazı durumların evlilik birliğini temelden sarstığı kabul edilmiştir.

22 Kasım 2011'de kabul edilen 4721 Sayılı Türk Medeni Kanunu ile birlikte boşanma sebepleri Türk hukukunda yeniden düzenlenmiştir. İlgili düzenlemeye göre eşlerin boşanması ancak ve ancak bir mahkeme kararıyla mümkün olup; kanunda sayılan sebepler haricindeki bir sebebe dayanarak eşlerin boşanması mümkün değildir. Doktrinde bu sebepler mutlak ve nispi, genel ve özel sebepler olarak iki ayrı sınıflandırmaya tabi tutulmuştur. Düzenlemeye göre boşanma sebepleri yalnızca şunlar olabilir:

 Zina,
 Hayata kast, pek kötü veya onur kırıcı davranış,
 Suç işleme ve haysiyetsiz hayat sürme,
 Terk,
 Akıl hastalığı,
 Evlilik birliğinin sarsılması.

Zina
Boşanmanın özel ve mutlak sebeplerindendir. Bir eylemin zina sayılabilmesi için eşlerden birinin üçüncü bir kişiyle cinsel organlar dahil olacak şekilde ilişkiye girmesi gerekir. Sarılma, öpüşme gibi fiiller zina kapsamında değerlendirilmezler. Ayrıca eşcinsel ilişkiler de Türkiye uygulamasında zina kapsamına girmemektedir.

Zina nedeniyle boşanma davasını açmak isteyen eş, olayı öğrendiği tarihten itibaren altı ay ve zina olayının gerçekleştiği beş yıl içinde davayı açmalıdır. Aksi halde beş yılın sonunda hak düşürücü süre nedeniyle, davayı açmayan eş hakkını kaybedecektir .

Hayata kast, pek kötü veya onur kırıcı davranış
Özel boşanma sebepleri arasındadır. Kimi durumlarda intihara yönlendirmenin de hayata kast kapsamında değerlendirilir. Fakat boşanmak için bu sebebe dayanmak isteyen eş, karşı tarafın kendisini başkaları önünde küçük düşürmesi gibi daha küçük bir olaya dayanarak da boşanabilir.

Suç işleme ve haysiyetsiz hayat sürme
Boşanmanın nisbi sebeplerindendir. Suç işleme sebebi için ayrıca davalı eşin işlediği suçun yüz kızartıcı olması şartı aranır. Haysiyetsiz hayat sürme halinin ise devamlılık göstermesi gerekmektedir. Örneğin sürekli sarhoş olan eşin haysiyetsiz hayat sürdüğü kabul edilebilirken, arada sırada içki içen eşin haysiyetsiz hayat sürdüğü söylenemeyecektir.

Terk
Terk durumu eşlerden birinin evi terketmesi ya da diğer eşi evden kovması ve geri kabul etmemesi halinde söz konusu olur.

Akıl hastalığı
Akıl hastalığının boşanmaya sebep olarak gösterilmesi için evlilikten önce davalı eşin bundan muzdarip olmaması şartı aranır. Zira evlilikten önceki akıl hastalığı evliliğin kesin hükümsüzlüğünü gerektirebilir ki, bu durumda boşanmaya gerek kalmadan evlilik birliği sona erer.

Anlaşmalı boşanma
En az bir yıldır evli olan eşlerin başvurabileceği yoldur. Eşlerin bu yolu seçebilmeleri için nafaka, tazminat, velayet gibi boşanmanın fer'i sonuçlarında anlaşmış olması gerekmektedir. Anlaşmalı Boşanma davalarında taraflar mahkemeye bizzat katılarak boşanma iradelerini açıklamaları ve protokoldeki imzalarını ikrar etmeleri gereklidir

Fiili ayrılık (Ortak Hayatın Yeniden Kurulamaması)
Herhangi bir nedene dayanarak açılmış bir boşanma davası reddedildikten sonra üç yıl geçmişse ve bu süre boyunca eşler hala bir araya gelememişse, fiili ayrılık sebebiyle boşanma gerçekleşebilir.

Evlilik birliğinin sarsılması
Taraflar boşanma hususunda anlaşamıyorlar ve de eşler arasında fiili ayrılık koşulu da gerçekleşmemişse, evlilik birliğinin temelinden sarsıldığını ileri sürerek boşanmayı isteyebileceklerdir. Kıskançlık, dedikodu, hakaret, suçlama gibi birçok neden bu sebep kapsamında ileri sürülebilir. Kanun koyucu bir sınırlama getirmemiştir. Kural olarak daha kusurlu eşin davası itiraz durumunda reddedilebilmekle birlikte, dürüstlük kuralının gerektirdiği hallerde az kusurlu eşin itirazına rağmen eşlerin boşanmasına karar verilebilmektedir.

Boşanma Davasında Neler Talep Edilebilir?
Boşanma davasında davacı öncelikle Aile Mahkemesinden boşanmaya karar verilmesini istemelidir. Bununla birlikte maddi ve manevi tazminatın karşı taraftan kendisine ödenmesini isteyebilecektir. Küçük ortak çocuk varsa dava sonlanana kadar tedbir nafakası istenebilecektir. Bunun için velayetin de istenmesi gerekir. Velayet davanın devamında ve sona erdikten sonra olmak üzere ayrı ayrı talep edilecektir. Dava sonrasından itibaren başlamak üzere de katılım nafakası istenecektir. Davacı kendisi için dava devam ederken tedbir nafakası isteyebilecektir. Dava sona erdikten sonra tedbir nafakasının yoksulluk nafakasına çevrilmesini de isteyebilecektir.

Ayrıca bakınız
 Boşanmanın etkileri

Kaynakça

Boşanma

Boşanma


86. længdegrad kan henvise til:

 86. vestlige længdekreds
 86. østlige længdekreds

86. længdegrad


Put spasa – kukuruzni put je kratki hrvatski dokumentarni film iz 2017. godine. Režirao ga je Josip Grizbaher, scenarij napisao Igor Mavrin, direktor fotografije je Tomislav Šilovinac, art direktor Marko Džavić, tehnička podrška i animacije djelo su Ivana Grizbahera, snimatelji su Josip Grizbaher i Marko Džavić, snimke iz zraka djelo su Branka Drakulića, Vladimira Franjića i Mira Suvera, rasvjeta Tomislav Šilovinac i Marko Džavić, arhivske fotografije i video zapisi Memorijalni centar Domovinskog rata Vukovar, a u produkciji cinematic Osijek.

Film govori o herojima koji su branili Kukuruzni put, poljski put kroz kukuruzište, zapadno od grada Vukovara u istočnoj Hrvatskoj, koji je tijekom obrane Vukovara od velikosrpskog agresora kasna ljeta i na jesen 1991. bio jedini put koji je spajao grad Vukovar s ostatkom slobodne Hrvatske. Jedino tim putem do opkoljena Vukovara stizala je humanitarna i medicinska pomoć, oružje i vojnici, mnogi civili i ranjenici njime su izašli iz opkoljena grada. Putem je nakon pada Vukovara više manjih skupina branitelja i civila krenulo iz grada putem kroz kukuruze, pri čemu su mnogi stradali. Film je snimljen za prigodu Susreta hrvatske katoličke mladeži 2017. održan 29. i 30. travnja u Đakovačko-osječkoj nadbiskupiji i gradu Vukovaru.

Izvori

Vanjske poveznice
YouTube Kukuruzni put – put spasa

Hrvatski dokumentarni filmovi o Bitki za Vukovar

Put spasa – kukuruzni put (2017.)


Watu Gunung is a figure in the foundation mythology of the Indonesian island of Java. He is a descendant of the gods, the son of King Palindriya of Gilingwesi and Dewi Sinta. One day, when he is very young, his mother scolds him for troubling her. This upsets him, and he runs away to live in another kingdom. After he grows up, he overthrows the king of that kingdom and takes the throne, but not before the king has cursed him. Not knowing his own parentage, he invades Gilingwesi in order to marry the reputedly beautiful wives of king Palindriya. He then marries his mother, Dewi Sinta, and his aunt/stepmother, Dewi Landep, and has 27 sons by them. The true identity of the incestuous parties is eventually uncovered. Watu Gunung, who is already virtually indestructible because of his godly nature, becomes more and more arrogant, and builds an iron city to live in. The other gods, resenting his pride, go to war with him. In some versions of the myth, he is betrayed by his kinfolk, who tell the enemy about his single vulnerability. Ultimately, peace is secured and Watu Gunung, his wives and children all ascend to heaven. Lessa describes the story as containing elements of Oedipal type.

References

Javanese mythology

Javanese folklore

Watu Gunung


Rapiditet je veličina srodna brzini koja se koristi u fizici u teoriji relativnosti. Matematički se može definirati kao hiperbolni kut između dva referentna sustava koji se gibaju jedan u odnosu na drugi.

Prednost korištenja rapiditeta u odnosu na brzinu pri relativističkim brzinama je činjenica da je rapiditet aditivan pri gibanju u jednoj dimenziji. Drugim riječima, ako se neki objekt jednoliko giba brzinom v1 i rapiditetom y1 u odnosu na promatrača A, a dotični promatrač se giba u istom smjeru brzinom v2 i rapiditetom y2 u odnosu na promatrača B, tada kretanje objekta u odnosu na promatrača B možemo rapiditetima jednostavno opisati kao

dok za brzinu vrijedi kompliciranija jednakost

U odnosu na brzinu, rapiditet se definira kao

gdje je v brzina kretanja, c brzina svjetlosti, a Arth označava funkciju area tangens hiperbolni (inverz tangensa hiperbolnog).

Pri malim brzinama, rapiditet je proporcionalan brzini; . No kako se brzina približava brzini svjetlosti, rapiditet brže raste i teži u beskonačnost. U teoriji relativnosti za sve moguće brzine masenih čestica vrijedi  odnosno . Kako je domena area tangensa hiperbolnog interval , a slika svi realni brojevi, tako se i interval  preslikava u .

Povijest
Hermann Minkowski je 1908. primijetio da se Lorentzova transformacija može opisati kao hiperbolna rotacija (rotacija za imaginarni kut) u prostorvremenskim koordinatama. Time dobivamo veličinu koja se može zbrajati u okviru teorije relativnosti na isti jednostavan način kao što se zbrajaju brzine u klasičnoj mehanici. Opis kuta pomoću rapiditeta dali su 1910. Vladimir Varićak i E. T. Whittaker, a naziv je rapiditetu sljedeće godine nadjenuo Alfred Robb.

Rapiditet u jednoj prostornoj dimenziji
Lorentzova transformacija može se prikazati kao matrični produkt uz pomoć rapiditeta
.

Lako se pokaže da vrijedi , iz čega proizlazi svojstvo aditivnosti rapiditeta. Neka su A, B i C referentni sustavi, a yXY označava rapiditet kretanja referentnog sustava X u odnosu na Y; tada vrijedi
.
Lorentzov faktor γ također se može prikazati kao kosinus hiperbolni od rapiditeta:

Odnos relativističnog Dopplerovog efekta i rapiditeta je:

U četverodimenzionalnom prostorvremenu
Neka je brzina objekta . Rapiditet se tada opisuje kao vektor , gdje je  jedinični vektor u smjeru vektora .

Zbroj rapiditeta y1 i y2 razdvojenih kutom α može se izraziti kao:

U fizici elementarnih čestica
Energija E i količina gibanja p masene čestice su:

Koristeći definiciju rapiditeta y = Arth v/c možemo izvesti:

što možemo uvrstiti u prijašnje formule da energiju i količinu gibanja izrazimo pomoću rapiditeta:

Obratno, vrijedi i

U eksperimentalnoj fizici elementarnih čestica koristi se promijenjena definicija rapiditeta, u odnosu na z-os, koja je os kojom se gibaju čestice ubrzane u eksperimentu:

To je rapiditet Lorentzove transformacije između referentnog sustava laboratorija i sustava u kojem se čestica kreće okomito na z-os.

Pri proučavanju sudara čestice fizičari obično koriste pseudorapiditet, koji se ovdje lakše mjeri nego rapiditet, a i dobra je aproksimacija pri relativističkim brzinama, jer teži k rapiditetu kako se brzina približava c:

gdje je θ kut između smjera kretanja izlazne čestice i osi sudara.

Izvori

Relativnost
Teorijska fizika

Rapiditet


Vojvođanska nogometna liga, također i kao Vojvođanska zona je bila liga trećeg stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1960./61. Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bilo "Bratstvo Jedinstvo" iz Bečeja.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutrašnje poveznice

Vanjske poveznice

Izvori
 Godišnjak Fudbalskog saveza Jugoslavije 1960-61, Beograd, 1961., ISSN: 0351-2894
 fkvrbas.weebly.com, FK Radnik Vrbas Tabele 1955-1964, pristupljeno 12. ožujka 2019.
 fsgzrenjanin.com, Period 1955. - 1962., pristupljeno 12. ožujka 2019.

1960-61 1
VOJ 1
1960-61 1 VOJ 1
1960-61

Vojvođanska nogometna liga 1960./61.


İparralde ya da Kuzey Bask Ülkesi - Fransızca : Pays Basque. Fransa'nın Pyrénées-Atlantiques ili sınırları üzerinde bulunan coğrafi ve tarihi bölge. Geleneksel olarak Bask Ülkesi'nin bir parçası kabul edilmektedir. Milliyetçi Bask partileri bölgede % 15 civarında oy çıkarabilmektedirler.

Bask Ülkesi

Fransa Bask Ülkesi