An Eriochloa nana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Arriaga. An Eriochloa nana in nahilalakip ha genus nga Eriochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eriochloa

Eriochloa nana


Hermann Kaulbach (født 26. juli 1846 i München, død 9. december 1909 sammesteds) var en tysk maler. Han var søn af Wilhelm von Kaulbach.

Kilder

Malere fra Tyskland
Tyskere i 1800-tallet

Hermann Kaulbach


El suimanga gorjipardo (Anthreptes malacensis) es una especie de ave paseriforme de la familia Nectariniidae propia del sudeste asiático.

Descripción
Anthreptes malacensis es un suimanga relativamente grande y pesado, con un pico grueso. Algunos miden 14 centímetros de longitud y pesan 7,4 a 13,5 g, siendo los machos, en promedio, un poco más grandes que las hembras.

Al igual que la mayoría de los suimangas, el macho es más colorido que la hembra. El macho tiene un color verde iridiscente encima y morado con beige en las alas y los hombros, el vientre es en su mayoría de color amarillo. La hembra es verde oliva por encima y amarillo de abajo.

Distribución
Puede ser encontrada en el Sudeste de Asia, desde Birmania a las Islas menores de la Sonda y oeste de Filipinas.

Subespecies
Según Alan P. Peterson, existen 16 subespecies :
 Anthreptes malacensis birgitae Salomonsen 1953
 Anthreptes malacensis bornensis Riley 1920
 Anthreptes malacensis cagayanensis Mearns 1905
 Anthreptes malacensis celebensis Shelley 1878
 Anthreptes malacensis chlorigaster Sharpe 1877
 Anthreptes malacensis convergens Rensch 1929
 Anthreptes malacensis extremus Mees 1966
 Anthreptes malacensis heliocalus Oberholser 1923
 Anthreptes malacensis heliolusius Oberholser 1923
 Anthreptes malacensis iris Parkes 1971
 Anthreptes malacensis malacensis (Scopoli) 1786
 Anthreptes malacensis mjobergi Bangs & Peters,JL 1927
 Anthreptes malacensis nesophilus Eck 1976
 Anthreptes malacensis paraguae Riley 1920
 Anthreptes malacensis rubrigena Rensch 1931
 Anthreptes malacensis wiglesworthi Hartert 1902

Referencias

Enlaces externos

malacencis
Taxones descritos por Giovanni Antonio Scopoli
Animales descritos en 1786
Aves del Sureste Asiático

Anthreptes malacensis


ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාව යනු ඉංජිනේරු ක්ෂේත්‍රයේ ව්‍යුහමය පද්ධති නිර්මාණය හා පවතින ව්‍යුහමය පද්ධතිවල පැවැත්ම සම්බන්ධ ක්‍රියාකාරකම් වලට උපකාරී වන විද්‍යාවයි. අනෙකුත් ආදේශික ක්ෂේත්‍ර ලෙස භෞතික වස්තූන් හා පද්ධති, කාර්මික යෙදීම් හා ශක්ති ගබඩා කරනය හා විසුරුවා හරින ව්‍යුහමය නිර්මාණද මෙයට ඇතුලත්ය. ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාව, සිවිල් ඉංජිනේරු විද්‍යාවේ විශේෂ ක්ෂේත්‍රයක් ලෙස සැලකිය හැකි නමුත් ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාවටම ආවේණික ක්‍රමවේදයක් ද පවතී.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවෙකු ප්‍රධාන වශයෙන් ගොඩනැගිලි හා ගොඩනැගිලි නොවන ව්‍යුහ නිර්මාණය කරන අතර උපකරණ වල ව්‍යුහාත්මක නිර්මාණයන් ටද දායක වන අතර එම නිර්මාණ වල ආරක්ෂාව හා නිරවද්‍යතාවය ගැන ඇතිවන බලපෑම් ද සලකා බලනු ලැබේ. මිනිසුන්ගේ විශාල නිර්මාණ වන ගෘහභාණ්ඩ වල සිට වෛද්‍ය උපකරණ විවිධ වර්ගයේ වාහන ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවෙකුගේ විශේෂ නිපැයුම් ලෙස සැලකිය හැක.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන් විශේෂයෙන් ම නිර්මාණයේ ආරක්ෂාකාරි බව පිළිබද සැලකිලිමත් විය යුතු අතර ආරක්ෂාව පිළිබද අනාවැකි ( ව්‍යුහයේ අනතුරු ඇගවීමකින් තොරව බිද නොවැටිය යුතුයි) ක්‍රියාකාරී උපමාන හෝ සේවාවන් පිළිබදව සැලකිය යුතුය. ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන් නිර්මාණාත්මක නිපැයුම් කාර්යක්ෂමව මුදල් පාවිච්චිය හා ද්‍රව්‍ය වල උසස් බව ආදිය ගැන වගකීමක් දැරිය යුතුයි.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු

ඉංජිනේරු නිර්මාණවලට හා ඒවායේ විශ්ලේෂණයට වගකිව යුතු වන්නේ ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන්ය. කණිෂ්ඨ මට්ටමේ සැලසුම් ඉංජිනේරුවන් තනි ව්‍යුහමය ගොඩනැගිලිවල ව්‍යුහයන් වන තලාද, කුළුණු හා බිම් නිර්මාණ වලට දායක විය යුතුය. පළපුරුදු ඉංජිනේරුවන් ව්‍යුහමය නිර්මාණයන්ට හා සම්පූර්ණ පද්ධතියේම නිර්මාණයට වගකිව යුතු වේ. එනම් ගොඩනැගිල්ලක සිරස්ව හා පාර්ශ්වීකව ඇතිවන බලයන් හා ඒවාට ප්‍රතිරෝධයක් ඇති වන ආකාරය පිළිබදවත් එමඟින් ඇද නොවැටෙන ආකාරයෙන් ගොඩනැගිල්ල ඉදිකිරීම පිළිබදවත් සැලසුම් ශිල්පියාට හොද අව‍බෝධයක් තිබිය යුතුයි. ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන් හට නිරතුරුවම කිසියම් ක්ෂේත්‍රයක් පිළිබඳ අධ්‍යනයේ නියැළීමට සිදුවේ. එබැවින් පාලම්, ගොඩනැගිලි, කර්මාන්ත ශාලා ව්‍යුහ හෝ රථ වාහන හෝ ගුවන් යානා පිළිබඳ විශේෂඥ දැනුමක් තිබිය යුතුයි.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාවේ ආරම්භය මිනිසුන්ගේ මුලික සැලසුම් ගොඩනැඟීම් සිදුවන අවධියේ පටන් ඇතිවූවකි. 19 වන සියවසේ සිදුවූ ශීඝ්‍ර කාර්මිකරණයත් සමඟ වාස්තු විද්‍යාව වෘත්තියක් වශයෙන් ඉදිරියට පැමිණි අතර, එය ඉංජිනේරු වෘත්තියේ විශේෂ සන්ධිස්ථානයකි. එතෙක් වාස්තු නිර්මාණ ශිල්පයා ප්‍රධාන ගොඩනැගුම්කරු ලෙස එම කාර්ය දෙකම සිදුකරන ලදී. ව්‍යුහාත්මක සිද්ධාන්ත පිළිබදව තේරුම් ගැනීමත් සමඟම 19 වන හා 20 වන ශතවර්ෂයේ සැලසුමි ඉංජිනේරුවන් වෘත්තියයක් වශයෙන් නිවැරදිව හඳුනා ගෙන තිබුණි.

වර්තමාන‍යේ ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු‍වෙකුගේ කාර්යභාරය ලෙස ස්ථතික හා ගතික හාරණය සම්බන්ධයෙන් හා විවිධ ව්‍යුහයන්ගේ ප්‍රතිරෝධී බවේ උපයෝගීතාවය ගැන අවබෝධයක් තිබීම අත්‍යවශ්‍යයි. වර්තමාන සැලසුම්වල සංකීර්ණත්වය, උසස් නිර්මාණශිලීත්වය සහ බාහිර බලපෑම්වලට ප්‍රතිරෝධී තිබිය යුතුය. ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවකුට සාමාන්‍යයෙන් අවුරුදු 3, 4 හෝ 5 ක කාල සීමාවක් සහිත උපාධියක් තිබිය යුතුයි. අනතුරුව අවුරුදු 3 ක වෘත්තියමය පුහුණුවක් පලපුරුදු ඉංජිනේරුවකුට තිබිය යුතුයි.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන් විවිධ සාමාජිකයන්ගෙන් හා ලෝ‍කයේ විධිමත් ආයතන වලින් බලය ලත් ඉංජිනේරුවන් විය යුතුය. (උදාහරණ ලෙස එංගලන්තයේ ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු ආයතනය සැලකිය හැකිය.) ඔවුන් අධ්‍යයනය කළ උපාධි පාඨමාලාවට අනුකූලව ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරුවන් හෝ සිවිල් ඉංජිනේරුවන් ලෙස බලයලත් ඉංජිනේරුවන් විය යුතුයි.

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාව

ව්‍යුහාත්මක ඉංජිනේරු විද්‍යාව


Affonso Uchôa Alonso Rodrigues (1984, São Paulo) é um cineasta brasileiro.

Seus filmes foram selecionados em diversos festivais de cinema ao redor do mundo e conquistaram prêmios em muitos deles, com destaque para os longas A vizinhança do tigre, que percorreu países como Portugal, Argentina e Alemanha e foi eleito melhor filme nos festivais de Tiradentes e Fórum DOC de 2014, e Arábia, melhor filme segundo os festivais de Brasília de 2017, SESC São Paulo em 2019, Cinema Tropical (Estados Unidos) e Films from the south (Noruega).

Affonso foi citado pelo jornal estadunidense The New York Times em 2017 como um dos "nove novos diretores que você precisa assistir".

Biografia
Affonso Uchôa nasceu em São Paulo em 1984, mas, apesar da infância paulista, viveu a maior parte da vida no Bairro Nacional de Contagem, periferia de Belo Horizonte. Durante a infância, estudou em escola pública e não teve muito acesso ao cinema, pois não tinha condições de alugar filmes nas locadoras. A paixão pela arte veio, em um primeiro momento, da literatura, e foi somente após entrar na universidade que o cineasta teve contato com a cinefilia. Formado na UFMG, Affonso mergulhou na cultura cinéfila de Belo Horizonte durante sua vivência acadêmica, período em que também começou a produzir seus filmes. Como impulso para as produções, teve o anseio de ver uma periferia diferente daquela produzida pelos filmes hegemônicos, sem os corpos moldados aos modelos preconcebidos de ficção.

Sua carreira conta hoje com seis obras: Ou a noite incompleta (2006); Desígnio (2009); Mulher à tarde (2011); A vizinhança do tigre (2014); Arábia (2017); e Sete anos em maio (2019).

Filmografia

 2006 - Ou a noite incompleta, 15'
 2009 - Desígnio: caderno de notas e esboços a respeito de um filme chamado Mulher à tarde, 16'
 2011 - Mulher à tarde, 59'
 2014 - A vizinhança do tigre, 94'
 2017 - Arábia, 97'
 2019 - Sete anos em maio, 42'

Ligações externas

 Perfil no IMDb
 Perfil no Instagram
 A arquitetura do desaparecimento - Entrevista
 A periferia reimaginada - Entrevista

Alunos da Universidade Federal de Minas Gerais

Cineastas do estado de São Paulo

Nascidos em 1984

Naturais da cidade de São Paulo

Affonso Uchôa


تشبنهام  مدينة إنجليزية تقع في مقاطعة ويلتشير في الغرب من لندن وتبعد عنها نحو 163 كيلومترا (96 ميلا) ونحو 21 كيلومترا (13 ميلا) إلى الشرق من مدينة باث وغرب لندن، فيها سوق كبير يأتي اليه الكثير من قاطني مقاطعة ويلتشير للتبضع والتسوق .يقطعها نهر آفون.

السكان
عدد السكان يقدر بنحو 35،000 نسمة. حسب إحصاء 2007 وهذا ما يجعلها ثالث أكبر مدينة في مقاطعة ويلتشير.

توأمة
لتشبنهام اتفاقيات توأمة مع كل من:
 فريدبرغ (1992 - )
 لافلش

أعلام

 بول كورنيل
 ديفيد سيميون
 داني كينت
 جيرمي كوربين
 نيل فينتر

المصادر
Live Chippenham Webcam
[ http://www.chippenham.gov.uk/ Chippenham Town Councilموقع بلدية تشبنهام]

مراجع

تشبنهام
مدن إنجلترا
ويلتشاير

بلدات في ويلتشاير

تشبنهام


Frederic al III-lea de Holstein-Gottorp (22 decembrie 1597 – 10 august 1659) a fost Duce de Holstein-Gottorp.

A fost fiul cel mare al Ducelui Johann Adolf de Holstein-Gottorp și a Prințesei Augusta a Danemarcei. Mama lui a fost fiica regelui Frederic al II-lea al Danemarcei.

A avut planuri ambițioase în ceea ce privește dezvoltarea comerțului maritim. În acest scop, în 1621 el a fondat Friedrichstadt, după ce Christian al IV-lea al Danemarcei a fondat în 1617 orașul Glückstadt.

La 21 februarie 1630, la Dresda, s-a căsătorit cu Prințesa  Maria Elisabeta a Saxoniei, fiica Electorului  Johann Georg I al Saxoniei și a Magdalene Sibylle a Prusiei. Ei au avut următorii copii:

 Sofie Auguste (5 decembrie 1630 – 12 decembrie 1680), căsătorită la 16 septembrie 1649 cu Johann al VI-lea, Prinț de Anhalt-Zerbst. Mama lui Johann Ludwig I, Prinț de Anhalt-Dornburg, bunica lui Christian August, Prinț de Anhalt-Zerbst, și străbunica țarinei Ecaterina a II-a Rusiei.
 Magdalene Sibylle (24 noiembrie 1631 – 22 septembrie 1719), căsătorită la 28 noiembrie 1654 cu Gustav Adolph, Duce de Mecklenburg-Güstrow. Mama reginei Danemarcei, Louise de Mecklenburg-Güstrow.
 Johann Adolf (29 septembrie 1632 – 19 noiembrie 1633).
 Marie Elisabeth (6 iunie 1634 – 17 iunie 1665), căsătorită la 24 noiembrie 1650 cu Ludovic al VI-lea, Landgraf de Hesse-Darmstadt.
 Friedrich (17 iulie 1635 – 12 august 1654).
 Hedwig Eleonore (23 octombrie 1636 – 24 noiembrie 1715), căsătorită la 24 octombrie 1654 cu regele Carol al X-lea al Suediei.
 Adolf August (1 septembrie 1637 – 20 noiembrie 1637).
 Johann Georg (8 august 1638 – 25 noiembrie 1655).
 Anna Dorothea (13 februarie 1640 – 13 mai 1713).
 Christian Albert, Duce de Holstein-Gottorp (3 februarie 1641 – 6 ianuarie 1695).
 Gustav Ulrich (16 martie 1642 – 23 octombrie 1642).
 Christine Sabine (11 iulie 1643 – 20 martie 1644).
 August Friedrich (6 mai 1646 – 2 octombrie 1705), Prinț-Regent de Eutin și Prinț-Episcop de Lübeck; căsătorit la 21 iunie 1676 cu Christine de Saxa-Weissenfels (fiica lui Augustus, Duce de Saxa-Weissenfels și a primei lui soții, Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin). Fără copii.
 Adolf (24 august 1647 – 27 decembrie 1647).
 Elisabeth Sofie (24 august 1647 – 16 noiembrie 1647), geamănă cu Adolf.
 Auguste Marie (6 februarie 1649 – 25 aprilie 1728), căsătorită la 15 mai 1670 cu Frederic al VII-lea, Margraf de Baden-Durlach.

Nașteri în 1597
Decese în 1659
Frederic 03
Frederic 03
Frederic 03

Frederic al III-lea, Duce de Holstein-Gottorp


Marie Wall (født 3. april 1992 i Göteborg) er en svensk håndboldspiller som spiller for København Håndbold og Sveriges kvindehåndboldlandshold. Hun deltog under VM i håndbold 2015 i Danmark og EM i håndbold 2016 i Sverige, pga. Olivia Mellegård der fik en skade under EM, Wall kom ind som afstatning d. 13. december.

Kilder

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Sverige

Marie Wall


In functional analysis, a state of an operator system is a positive linear functional of norm 1. States in functional analysis generalize the notion of density matrices in quantum mechanics, which represent quantum states, both . Density matrices in turn generalize state vectors, which only represent pure states.  For M an operator system in a C*-algebra A with identity, the set of all states of M, sometimes denoted by S(M),  is convex, weak-* closed in the Banach dual space M*. Thus the set of all states of M with the weak-* topology forms a compact Hausdorff space, known as the state space of M .

In the C*-algebraic formulation of quantum mechanics, states in this previous sense correspond to physical states, i.e. mappings from physical observables (self-adjoint elements of the C*-algebra) to their expected measurement outcome (real number).

Jordan decomposition

States can be viewed as noncommutative generalizations of probability measures. By Gelfand representation, every commutative C*-algebra A is of the form C0(X) for some locally compact Hausdorff X. In this case, S(A) consists of positive Radon measures on X, and the  are the evaluation functionals on X.

More generally, the GNS construction shows that every state is, after choosing a suitable representation, a vector state.

A bounded linear functional on a C*-algebra A is said to be self-adjoint if it is real-valued on the self-adjoint elements of A. Self-adjoint functionals are noncommutative analogues of signed measures.

The Jordan decomposition in measure theory says that every signed measure can be expressed as the difference of two positive measures supported on disjoint sets. This can be extended to the noncommutative setting.

It follows from the above decomposition that A* is the linear span of states.

Some important classes of states

Pure states
By the Krein-Milman theorem, the state space of M has extreme points. The extreme points of the state space are termed pure states and other states are known as mixed states.

Vector states
For a Hilbert space H and a vector x in H, the equation ωx(A) := ⟨Ax,x⟩ (for A in B(H) ), defines a positive linear functional on B(H). Since ωx(1)=||x||2, ωx is a state if ||x||=1. If A is a C*-subalgebra of B(H) and M an operator system in A, then the restriction of ωx to M defines a positive linear functional on M. The states of M that arise in this manner, from unit vectors in H, are termed vector states of M.

Faithful states
A state  is faithful, if it is injective on the positive elements, that is,  implies .

Normal states
A state  is called normal, iff for every monotone, increasing net  of operators with least upper bound ,   converges to .

Tracial states
A tracial state is a state  such that

For any separable C*-algebra, the set of tracial states is a Choquet simplex.

Factorial states
A factorial state of a C*-algebra A is a state such that the commutant of the corresponding GNS representation of A is a factor.

See also
Quantum state
Gelfand–Naimark–Segal construction
Quantum mechanics
Quantum state
Density matrix

References

Functional analysis
C*-algebras

State (functional analysis)


Littleton Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Littleton Township (Illinois)
 Littleton Township (North Carolina)

Littleton Township


Predsnop skupova na topološkom prostoru  je kontravarijantni funktor  iz kategorije  kojoj su objekti otvoreni podskupovi od , a morfizmi inkluzije, u kategoriju skupova .

Ponekad gledamo i predsnopove objekata u nekoj drugoj kategoriji. Npr. predsnop grupa na topološkom prostoru je kontravarijantni funktor iz  u kategoriju  grupa i homomorfizama grupa.

Ako kažemo predsnop na topološkom prostoru bez da kažemo predsnop čega, obično podrazumijevamo predsnop skupova.

Još općenitije, predsnopove možemo gledati na ma kojoj kategoriji , umjesto kategorije . Tako su predsnopovi skupova na kategoriji  funktori .

Neka je . Tada je hom-funktor u prvom argumentu predsnop  zadan pravilom  i . Takav predsnop nazivamo reprezentabilnim predsnopom, a tako nazivamo i svaki predsnop za koji postoji i odabran je izomorfizam s funktorom tipa .

Za danu malu kategoriju  definiramo kategoriju  predsnopova skupova na  ovako. Objekti su predsnopovi skupova, a morfizmi su prirodne transformacije funktora. Tada je korespodencija
 kovarijantni funktor  koji zovemo Yonedino ulaganje. Yonedina lema u svom slabijem iskazu kaže da je taj funktor pun i vjeran (drugim riječima, ulaganje kategorija). Kako kategorija predsnopova skupova ima jako dobra svojstva (na primjer, dopušta kolimese i limese svih malih dijagrama) to ulaganje je jako korisno u matematici.

Korisno je da kategorija  ima dodatnu strukturu Grothendieckove topologije na sebi koja omogućava da se izdvoje oni predsnopovi koji zadovoljavaju izvjesna svojstva ljepljenja u odnosu na tu Grothendieckovu topologiju. Takve predsnopove zovemo snopovima u odnosu na tu Grothendieckovu topologiju. Snopovi su jedan od central pojmova u modernoj matematici.

Univerzalno svojstvo
Konstrukciju  zovemo upotpunjenje kolimesima kategorije  jer vrijedi sljedeće univerzalno svojstvo:

Teorem (Proposition 2.7.1 u) Neka su  kategorije pri čemu D dopušta kolimese malih dijagrama.
Tada se svaki funktor  razlaže na jedinstven način u kompoziciju

gdje je  Yonedino ulaganje i  je funktor koji čuva kolimese i kojeg zovemo Yonedino proširenje funktora .

Literatura

 Mac Lane, Saunders; Moerdijk, Ieke, Sheaves in Geometry and Logic: A First Introduction to Topos Theory, Universitext, Berlin, New York: Springer-Verlag 1994.

Izvori

Teorija kategorija
Topologija

Predsnop


Mihovil Dorčić (Baška na otoku Krku, 12. ožujka 1938.), hrvatski plivač. Natjecao se za Jugoslaviju.

Natjecao se na Olimpijskim igrama 1960. Nastupio je u prednatjecanju na 100 metara leđno i u štafeti 4 x 100 metara mješovito.

Na Mediteranskim igrama 1959. osvojio je srebrnu medalju u 100 metara leđno i brončanu u štafeti 4 x 100 metara, mješovito.

Bio je član riječkog Primorja.

Izvori

Hrvatski plivači

Mihovil Dorčić


Claude Frédéric Bastiat (29. júní 1801-24. desember 1850) var hagfræðingur, stjórnmálamaður og heimspekingur. Bastiat tilheyrði flokki frjálslyndra og var eindreginn talsmaður fríverslunar og einkaeignarréttarins. Rit hans Harmonies Economiques sem út kom 1850 var ein meginheimild fyrsta íslenska hagfræðiritsins, Auðfræði (1880) eftir Arnljót Ólafsson.

Ævi
Bastiat fæddist 29. júní 1801 í Bayonne, Frakklandi. Hann varð munaðarlaus þegar hann var níu ára gamall og ólst upp hjá ættingjum eftir það. Bastiat stundaði háskólanám í Sorèze þar sem hann lærði meðal annars ensku, sem gerði honum kleift að kynnast verkum hagfræðinga frá Bretlandi seinna í lífinu.

Bastiat kláraði ekki námið og fór í staðin að vinna hjá endurskoðunarfyrirtæki frænda síns þegar hann var sautján ára gamall. Hann stóð sig ekki vel í þessari vinnu og var almennt talin vera hæfari í bókmenntum en í viðskiptum. Það var á þessum tíma sem Bastiat fór að læra hagfræði í gegnum verk Jean-Baptiste Say og Adam Smith. Árið 1825 tók hann við landareign sem hann erfði eftir afa sinn. Bastiat var heldur ekki fær í þessu starfi og gekk sveitabænum verr undir umsjón hans.

Hann fékk sitt fyrsta starf í stjórnmálum árið 1830, þegar hann var nefndur "friðardómari" í sveitafélaginu Mugron. Hann hélt þeim titli meirihlutann af valdatíma Loðvík Filippus, sem hafði nýlega tekið við sem leiðtogi Frakklands í kjölfar Júlíbyltingarnar. Tveim árum seinna var hann kosin sem sveitastjórnarfulltrúi í Landes. Árið 1848 var hann kosin á Franska þingið.

Í gegnum stjórnmálaferil sinn beitti Bastiat sér fyrir frjálslyndum umbótum og gagnrýndi sérstaklega verndartolla og verndarstefnu almennt. Hann stóð í bréfaskriftum við Richard Cobden, þingmanns frjálslynda flokksins í Bretlandi, eins af forvígismönnum bresku fríverslunarsinnanna og baráttunnar gegn kornlögunum (The Anti-Corn Law League). Cobden veitti Bastiat mikinn innblástur og hvatti hann til að birta skoðanir sínar.

Skoðanir Bastiat byrjuðu ekki að fá mikla athygli fyrr en grein hans um fríverslun var birt í blaðinu Journal des Economistes árið 1844. Vinsæld greinarinnar gerði Bastiat kleift að birta fleiri texta á næstu árum. Meirihlutinn af bókum og ritgerðum Bastiat voru skrifaðar nær ævilokum hans, því hann lést skömmu síðar úr berklum árið 1850, þegar hann var aðeins 49 ára gamall.

Framlög til hagfræði
Bastiat telst til hins klassíska skóla hagfræðinnar. Hann var harður gangrýnandi verndarstefnu í Frakklandi og Bretlandi, og eindreginn talsmaður einstaklingshyggju. Hann hefur verið sérstaklega áhrifaríkur meðal frjálshyggjumanna í Bandaríkjunum. Ronald Reagan, Milton Friedman og Ron Paul hafa allir notað verk Bastiat sem innblástur.

Dæmisagan um beiðni kertaframleiðenda
Áhrif Bastiat í Bandaríkjunum má ekki síst þakka enskri þýðingu bókar hans Sophisms économiques (1845) sem kom út í Bandaríkjunum 1867. Bókin er safn af háðsádeilum á andstæðinga fríverslunar þar sem hann gerir grín af öllum helstu rökum þess tíma gegn viðskiptafrelsi. Eitt frægasta dæmið er skálduð beiðni frá kerta-, lampa- og bensínframleiðendum heimsins til stjórnvalda (enska: The Candlemaker's Petition). Í beiðninni er þess krafist að ríkið skyldi alla borgara til að draga fyrir öll gluggatjöldin sín á daginn vegna þess að sólin sé ósanngjörn samkeppni gegn iðnaði þeirra. Krafan er rökstudd með því að þessar aðgerðir myndu skapa atvinnu og þar með bæta efnahag heimsins.

Dæmisagan um neikvæðu járnbrautina
Önnur þekkt háðsádeila úr Sophisms économiques er sagan um neikvæðu járnbrautina (enska: A Negative Railroad). Bastiat lýsir tillögu sem hann las í dagblaði útgefnu í Bordeaux varðandi nýja járnbraut sem er verið að byggja á milli Parísar og Madríd. Höfundur greinarinnar leggur til að lestin ætti að stoppa í Bordeaux, þannig að farþegarnir geti verslað og stutt atvinnulíf borgarinnar.

Bastiat gerir grín af þessari tillögu með því að spyrja hvers vegna lestinn stoppi ekki í enn fleiri bæjum. Ættu Angoulême, Poitiers, Tours, Orléans o.s.frv. ekki einnig að fá að hagnast á nýju járnbrautinni? Bastiat stingur kaldhæðnislega upp á að byggja þess í stað "neikvæða" járnbraut sem inniheldur ekkert nema stoppistöðvar og hefur enga endastöð.

Dæmisagan um brotnu rúðuna
Frægasta framlag Bestiat til hagfræðinnar er dæmisagan um brotnu rúðuna (enska: The Parable of the Broken Window). Hún var fyrst birt í ritgerðinni Ce qu'on voit et ce qu'on ne voit pas (1850). Líkt og Sophisms économiques, fékk verkið ekki mikla alþjóðlega athygli fyrr en það var þýtt á ensku.

Sagan fjallar um ungan dreng sem kastar stein í gegnum rúðu á bakaríi. Eigandanum tekst að handsama drenginn og byrjar að skamma hann. Íbúar bæarins taka eftir glæpnum og ákveða að reyna að leysa úr málinu. Eftir að ræða saman ákveða íbúarnir að bakarinn ætti ekki að refsa stráknum, í stað ætti hann að vera þakklátur. Þessi niðurstaða er rökstudd með því að drengurinn sé að styðja efnahag bæsinns. Með því brjóta rúður er hann í raun að skapa atvinnu hjá glersmiðum.

Bestiat útskýrir að þessi rökfærsla sé röng vegna þess að íbúarnir eru ekki að taka til greina fórnarkostnað. Upphæðin sem bakarinn borgar glersmiðnum er peningur sem hann gat ekki notað í að kaupa nýja skó eða bók o.s.frv. Dæmisagan er stundum kölluð "rökvillan um brotnu rúðuna". Hún er gjarnan notuð sem mótrök gegn fullyrðingum um að stríð eða náttúruhamfarir séu góðar fyrir hagkerfið.

Framlög til heimspeki
Til viðbótar hagfræði fjallað Bastiat mikið um einstaklingsfrelsi og eignarrétt. Vinsælasta og mest selda bók Bastiat, La Loi (1850) færir heimspekileg rök til stuðnings einkaeignaréttarins. Bókin hefur verið þýdd á ótal mörg tungumál, meðal annars íslensku árið 2001 (íslenskur titill: Lögin).

Í bókinni segir Bastiat að lögum í nútíma samfélagi sé beitt á öfugan og óréttlátan hátt. Hann segir að margir telja það vera að lög sem gera okkur kleift að eignast hluti, en að það sé rangt vegna þess að einkaeignir séu í raun náttúruleg réttindi allra manna.

Bastiat réttlætir þessa fullyrðingu á þeim forsendum að Guð gaf okkur öllum líf, og þar með einnig sjálfstæði. Lífið er ekki sjálfbært, þannig það er undir okkur öllum komið að viðhalda því, þroska það og fullkomna það. Okkur er kleift að gera það með hæfileikunum sem Guð gaf okkur. Með því að beita þessum hæfileikum tekst okkur að eignast hluti. Eignir eru þar með hluti af eðli mannsins, þær eru alltaf til staðar hvort sem lög segja til um það eða ekki.

Bastiat fullyrðir að einstaklingar hafi einnig rétt til réttmætrar sjálfsvarnar. Þessi sjálfvörn tilheyrir ekki aðeins okkar persónu, heldur líka eignum okkar. Réttur til sjálfsvarnar þýðir að einstaklingar hafa þar fremur rétt á að mynda sameiginlega stofnun sem sér um að vernda okkar persónu og eignir. Þetta er eina ábyrgð ríkisins að mati Bastiat, og það að nota það ríkisvald til að vega að lífi, frelsi eða eignum annara er þar með óréttlát.

Tilvísunarlisti

Franskir hagfræðingar
Franskir heimspekingar
Franskir stjórnmálamenn

Frédéric Bastiat


Die Liste der Biografien führt alle Personen auf, die in der deutschsprachigen Wikipedia einen Artikel haben. Dieses ist eine Teilliste mit 76 Einträgen von Personen, deren Namen mit den Buchstaben "Jeg" beginnt.

Jeg

Jega
 Jega, Künstler für elektronische Musik
 Jégado, Hélène (1803–1852), französische Hausangestellte und Serienmörderin
 Jegal, Sung-yeol (* 1970), südkoreanischer Eisschnellläufer

Jegd
 Jegdalek, Mohammad, afghanischer Politiker
 Jegdić, Aleksandra (* 1994), serbische Volleyballspielerin

Jege
 Jegede, J. J. (* 1985), britischer Weitspringer
 Jegel, Wilhelm (1826–1890), deutscher Steinbruchbesitzer und Politiker, MdR, Bürgermeister
 Jeger, Ben (* 1953), Schweizer Jazz- und Improvisationsmusiker (Piano, Akkordeon) und Filmkomponist
 Jeger, Eustachius († 1729), Ratskonsulent und Verfasser der Schwäbisch Gmünder Rechtsbücher
 Jeger, Franz Josef (1909–1997), Schweizer Politiker (CVP)
 Jeger, Lena, Baroness Jeger (1915–2007), britische Journalistin und Politikerin (Labour Party), Mitglied des House of Commons
 Jéger, Zsombor (* 1991), ungarischer Synchronsprecher, Theaterschauspieler- und Filmschauspieler und Musicaldarsteller
 Jegerew, Wiktor Sergejewitsch (1923–2016), sowjetisch-russischer Architekt
 Jegerlehner, Hans (1906–1974), Schweizer Grafiker, Zeichner und Maler
 Jegerlehner, Johannes (1871–1937), Schweizer Schriftsteller
 Jēgers, Sergejs (* 1979), lettischer Countertenor
 Jeges, Oliver (* 1982), österreichisch-deutscher Journalist und Buchautor

Jegg
 Jegge, Eddy (1933–2012), Schweizer Jazzmusiker und Musikredaktor
 Jegge, Jürg (* 1943), Schweizer Pädagoge und Autor
 Jeggle, Elisabeth (* 1947), deutsche Politikerin (CDU), MdEP
 Jeggle, Utz (1941–2009), deutscher Volkskundler
 Jeggle-Merz, Birgit (* 1960), deutsche römisch-katholische Theologin und Liturgiewissenschaftlerin
 Jeggo, James (* 1992), australisch-englischer Fußballspieler

Jegh
 Jegher, Timmo, deutscher Glocken- und Grapengießer
 Jeghers, Harold (1904–1990), US-amerikanischer Internist
 Jeghiajan, Simon (* 1972), armenischer Eishockeyspieler
 Jeghiasarjan, Grigor (1908–1988), sowjetischer Komponist und Musikpädagoge armenischer Herkunft
 Jeghijan, Narine (* 1981), armenische Opernsängerin (Sopran)
 Jeghojan, Artur (* 1990), armenischer Skilangläufer

Jegi
 Jegiasarjan, Aschot Geworkowitsch (* 1965), russischer Politiker (LDPR)
 Jegiołka, Justyna (* 1991), polnische Tennisspielerin

Jegl
 Jeglertz, Andrée (* 1972), schwedischer Fußballspieler und -trainer
 Jeglič, Anton Bonaventura (1850–1937), römisch-katholischer Bischof von Ljubljana (1898–1930)
 Jeglič, Žiga (* 1988), slowenischer Eishockeyspieler
 Jeglinskas, Giedrimas (* 1979), litauischer Politiker, Vizeminister
 Jeglitsch, Franz (1934–2016), österreichischer Werkstoffwissenschafter, Hochschullehrer und Politiker (ÖVP)
 Jeglitza, Jürgen (1942–1975), deutscher Fußballspieler

Jego
 Jégo, Yves (* 1961), französischer Politiker der Union des démocrates et indépendants (UDI)
 Jegor, Piotr (1968–2020), polnischer Fußballspieler
 Jegorjan, Jana Karapetowna (* 1993), russische Säbelfechterin
 Jegorov, Evžen (1937–1992), tschechischer Schauspieler und Jazzmusiker
 Jegorow, Alexander Iljitsch (1883–1939), Marschall der Roten Armee und Opfer der großen Säuberung
 Jegorow, Alexander Sergejewitsch (* 1985), russischer Naturbahnrodler
 Jegorow, Alexei Jurjewitsch (1975–2002), russischer Eishockeyspieler
 Jegorow, Alexei Jurjewitsch (* 1991), russischer Boxer
 Jegorow, Alexei Konstantinowitsch (* 1976), russischer Eishockeytorwart
 Jegorow, Anatoli Grigorjewitsch (1920–1997), russischer Philosoph
 Jegorow, Anatoli Iwanowitsch (* 1933), sowjetischer Geher
 Jegorow, Boris Borissowitsch (1937–1994), sowjetischer Kosmonaut, Arzt
 Jegorow, Dmitri Fjodorowitsch (1869–1931), russischer Mathematiker
 Jegorow, Dmitri Nikolajewitsch (1878–1931), russischer Historiker
 Jegorow, Georgi Michailowitsch (1918–2008), sowjetischer Flottenadmiral
 Jegorow, Grigori (* 1967), russischer Leichtathlet
 Jegorow, Jewgeni Michailowitsch (* 1999), russischer Schauspieler
 Jegorow, Maksim (* 1997), kirgisischer Eishockeyspieler
 Jegorow, Michail Alexejewitsch (1923–1975), sowjetischer Militär, Sergeant der Roten Armee
 Jegorow, Nikolai Grigorjewitsch (1849–1919), russischer Physiker und Hochschullehrer
 Jegorow, Pawel Grigorjewitsch (1948–2017), russischer Pianist, Musikpädagoge und Musikforscher
 Jegorow, Wassili Michailowitsch (* 1993), russischer Boxer
 Jegorow, Wsewolod Alexandrowitsch (1930–2001), russischer Physiker, Mathematiker und Hochschullehrer
 Jegorowa, Irina Nikolajewna (* 1940), sowjetische Eisschnellläuferin
 Jegorowa, Jewgenija Nikolajewna (1892–1938), lettisch-sowjetische Revolutionärin und Politikerin
 Jegorowa, Ljubow Iwanowna (* 1966), russische Skilangläuferin
 Jegorowa, Natalja Wladimirowna (* 1966), russische Tennisspielerin
 Jegorowa, Olga Nikolajewna (* 1972), russische Mittel- und Langstreckenläuferin
 Jegorowa, Tatjana Wladimirowna (1970–2012), russische Fußballspielerin und -trainerin
 Jegorowa, Walentina Michailowna (* 1964), russische Langstreckenläuferin
 Jegorschew, Stanislaw Igorewitsch (* 1987), russischer Eishockeyspieler
 Jegorschin, Wassili Petrowitsch (1898–1985), sowjetischer Physiker und Philosoph
 Jegorytschew, Andrei Sergejewitsch (* 1993), russischer Fußballspieler
 Jegoschina, Jelena Wassiljewna (* 1972), russische Ringerin
 Jégou, Lilian (* 1976), französischer Radrennfahrer
 Jégoudez, Jean (1915–2007), französischer Maler

Jegs
 Jegstad, Nils Aage (* 1950), norwegischer Politiker

Jegu
 Jegunova, Olga (* 1984), lettische Pianistin
 Jegutidse, Sarina, deutsche Juristin, Rechtsanwältin und ehemalige Richterin

Liste der Biografien/Jeg


Gayalen (Bos frontalis), også kaldet mithun er en stor, delvist domesticeret okseart, der taksonomisk hører til under de skedehornede pattedyr. Man finder den i Nordøstindien, Bangladesh, det nordlige Burma og Yunnan i Kina. Gayalen er en domesticeret variant af gauren.

Fysiske karakteristika
Gayalen adskiller sig på en række væsentlige punkter fra gauren. Den er noget mindre end gauren med ben, der er har samme proportioner som gauren, men har en noget mindre skulderhøjde. Forhøjningen på ryggen er noget mindre markant, og tyrene har en større doglap på halsen. Hovedet er kortere og bredere med en helt flad pande og en lige linje mellem de steder, hvor hornene vokser ud. De tykke og massive horn er ikke så tydeligt flade og runder ikke nær så meget som hos gauren, men går næsten lige ud fra siden af hovedet og kurver svagt opad ved spidserne, men går ikke indad.

Koen er meget mindre end tyren og har kun en antydning af en doglap på halsen. Skindets farve på hoved og krop er sort-brun hos begge køn, og den nederste del af benene er hvid eller gullig. Hornene er ensartet sorte fra basen til spidsen. Der findes også brogede eller hvide dyr.

Udbredelse og habitat
Basalt set lever gayalerne i skove på skråninger. I Indien holdes de halv-domesticerede gayaler af befolkningsgrupper, der lever på skråningerne i Tripura, Mizoram, Assam, Arunachal Pradesh og Nagaland. De findes også i Chittagong Hill Tracts i Bangladesh. I det nordlige Burma findes de i delstaten Kachin, og i det tilstødende kinesiske Yunnan kun i områderne omkring floderne Trung og Salween. I Nagaland holdes dyrene i mere vildtlevende form, hvor de lever i hjorde, der holdes øje med af hyrder, som er ansat af landsbyer eller ejere af hjordene. Dyrene adlyder hornsignaler, som er forskellige for de enkelte hyrder eller ejere. Fra fødslen til de skal slagtes eller sælges på marked lever gayalerne i deres hjorde, hvor de strejfer rundt ret frit i skovene.

Kulturel betydning
Gayalerne har en central betydning for mange af beboerne i de områder, hvor de lever; befolkningen kombinerer ofte gayal-holdet med høst af sago. For folk blandt nyishier og adier har ejerskabet af gayaler traditionelt været et mål for familiernes rigdom. Gayalerne malkes ikke og bruges ikke som arbejdsdyr, men bruges til kødforsyning lokalt. Man holder styr på, hvem der ejer hvilke dyr, ved at øremærke dem.

Gayalen er et statssymbol for delstaterne Arunachal Pradesh og Nagaland.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dyr fra Sydasien
Dyr fra Sydøstasien
Egentlige okser
Kødkvæg

Gayal


Signe Holt Andersen (født 28. august 1999) er en dansk fodboldspiller, som spiller i den næstbedste italienske række for klubben Lazio. Hun kom til klubben i sommeren 2021 og spillede tidligere for svenske Växjö DFF og danske VSK Aarhus. Hun har desuden mange ungdomslandskampe på cv'et.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark

Signe Holt Andersen


Campeonato Americano de Hóquei em Patins, esta edição realizou-se  na cidade Montevideo Uruguay entre os dias 10 e 12 de Dezembro. Esta competição foi organizada pela CSP, a Federação Sul-Americana de Patinagem.

Paises participantes
 9ª Participação

 8ª Participação

 8ª Participação

 8ª Participação

Fase Grupo

Ligações externas
 worldskateamerica
 CSP
 CBHP
 patinesychuecas.com
 FEDERACIÓN CHILENA DE HOCKEY Y PATINAJE
 FEDERACIÓN COLOMBIANA DE PATINAJE

Competições de hóquei sobre patins

Campeonato Sul Americano de Hóquei em Patins de 1973


Stéphanie Dubois (Laval, Quebec, 31 de octubre de 1986), es una tenista canadiense, cuya primera aparición como profesional fue el año 2004, cuando participa en los play-offs del grupo mundial en la Fed Cup contra Suiza.

Estadísticas de su carrera

Finales en el WTA Tour

</tr>
</table>

Dobles: 1 (0–1)

Finales en el circuito ITF

Singles: 20 (9–11)

Dobles: 15 (8–7)

Rendimiento en Grand Slams

Referencias

Tenistas femeninas de Canadá
Francoquebequeses
Tenistas en los Juegos Olímpicos de Londres 2012
Nacidos en Laval (Canadá)

Stéphanie Dubois


Japonya merkezli, çok uluslu bir elektronik üretim şirketidir. Merkezi Shibuya, Tokyo, Japonya'dadır. Başlıca ürünleri arasındaki hesap makineleri, cep telefonları, cep bilgisayarları, dijital kameralar, elektronik müzik aletleri, analog ve dijital saatler yer alır. Şirket, 1946 yılında kurulmuş, 1957'de dünyanın ilk kompakt elektronik hesap makinesini piyasaya sürmüştür. Casio, dijital fotoğraf makinelerinin ilk döneminde bu alanda birçok yeniliğe imza atmıştır. Şirket, 1980'li 90'lı yıllarda müzisyenler için uygun fiyatlı elektronik klavyeler geliştirmiş, ayrıca dünyada seri üretime geçen ilk dijital kol saatlerini geliştirmiştir.

Geçmişi
Casio, Nisan 1946'da imalat teknolojisinde uzmanlaşmış bir mühendis olan Tadao Kashio (樫尾忠雄 1917–1993) tarafından kuruldu. Kashio'nun ilk büyük ürünü olan yubiwa piposu, bir yüzük olan sigara tutacağı, bu da kullanıcının dumanını pelete toplayıp kullanıcının elini serbest bırakarak sigarasını rahat içmesini sağlıyordu. II. Dünya Savaşı'ndan hemen sonra Japonya yoksullaşma sürecine girdi, bu nedenle sigaralar değerli oldu ve bu buluş başarılı oldu.

Kashio ve kardeşleri (Toshio, Kazuo ve Yukio), 1949'da Ginza, Tokyo'daki ilk İş Dünyası Fuarı'nda bir elektrikli hesap makinesini gördükten sonra, kendi hesaplayıcılarını geliştirmek için yubiwa piposu'ndan elde edilen kârlarını kullandılar. O zamanlardaki hesap makinelerinin çoğu mekanik dişli sistemleri kullanıyordu ve elle bir kol çalıştırılarak veya bir motor kullanılarak çalıştırılabilirlerdi (bkz. Mekanik hesap makinesi). Kardeşlerden Toshio, elektronik konusunda bilgiliydi ve solenoidleri kullanarak bir hesap makinesi tasarlamıştı. Masa büyüklüğündeki hesap makinesi 1954 yılında bitirildi ve Japonya'nın ilk elektro-mekanik hesap makinası oldu. Hesap makinesinin merkezi ve daha önemli yeniliklerinden biri, 10 tuşlu sayı tablasının kullanılmasıydı; o zamanlar diğer hesap makineleri "tam tuş takımı" kullanıyordu; bu sayede her bir tuş yeri (1'ler, 10'lar, 100'ler vb.) dokuz ayrı tuşun görevini yapabiliyordu. Diğer bir ayırt edici yenilik, diğer hesap makinelerinde kullanılan üç görüntüleme penceresi yerine tek bir ekran penceresinin kullanılmasıydı (her bir bağımsız değişken için bir tane ve bir cevap için bir tane).

1957'de Casio, röle teknolojisine dayanan dünyanın ilk tümü elektrikli özlü yapıdaki hesap makinesini, 485.000 yen karşılığında satılan Model 14-A'yı piyasaya sürdü. 1957'de ayrıca Casio Computer Co., Ltd.'nin yapılandırılması da gerçekleştirildi.

1980'lerde, uygun fiyatlı evler için elektronik klavyeli müzik aletleri popüler hale geldi. Şirket, ürettiği kol saatlerinin çeşitliliği ve yeniliği ile de ünlü oldu. Hem dijital hem de analog kuvars saatlerin ilk üreticilerinden biriydi. Aynı zamanda saat hesap makinesi de satmaya başladı. Saatleri birçok farklı saat dilimini görüntüleyebilen, sıcaklık, atmosfer basıncı, yükseklik ve hatta Küresel Konumlama Sistemi göstergeleriyle donatılmış ilk saat üreticilerinden biriydi.

Casio'nun dikkat çeken sayısız dijital kamera yenilikleri arasında, QV-10 dâhil, arkasında bir LCD ekrana sahip ilk tüketici dijital kamerası (1995 yılında Hiroyuki Suetaka liderliğindeki bir ekip tarafından geliştirildi), ilk tüketicilere yönelik üç megapiksel kamera, ilk gerçek ultra kompakt model ve seramik lens teknolojisini içeren ilk dijital fotoğraf makinesi bulunmaktaydı.

Zamana göre önemli duyuruları
 1957 Casio Model 14-A'yı duyurdu, dünyanın ilk elektronik hesap makinesi.
 1965 The 001 hesap makinesi duyuruldu.
 1972 Casio'nun kişisel hesap makinesi "Casio Mini" duyuruldu. 12,800 yenden satılan hesap makinesi 10 milyonun üstünde sattı.
 1974 Casiotron, kol saati ve tam otomatik ajanda.
 1980 Casiotone, klavye enstrümanı.
 1983 İlk G-Shock kol saati DW-5000C
 1985 Casio ilk profesyonel sentezleyici olan CZ-101'i çıkardı.
 1995 QV-10 dünyanın TFT görüntülü ilk dijital kamerası.
 2002 EX-S1 ilk Exilim dijital kamera.

Ürünleri
Casio'nun geliştirdiği başlıca ürünler arasında hesap makineleri, kol saatleri, elektronik klavyeleri ve dijital fotoğraf makineleri (Exilim serisi), film kameraları, yazar kasalar, dizüstü bilgisayarlar ve mini dizüstü bilgisayarlar, cep telefonları, cep bilgisayarları (E-Data Bank), elektronik sözlükler, elektronik organizatörler (erken dönem PDA'lar), elektronik oyun aletleri, bilgisayar yazıcıları, saatler ve taşınabilir televizyonlar gibi diğer elektronik ürünler.

1970'li ve 80'li yıllarda, Casio, elektronik hesap makineleri (bilimsel dâhil) ve elektronik müzik aletleri ile tanınıyordu. Günümüzde Casio, en yaygın şekilde dayanıklı ve güvenilir elektronik saatler üretmesi ile bilinir. Şok dirençli G-Shock serisi saatleri popülerdir; 1983 üretimi G-Shock DW-5600C'nin koleksiyoncular tarafından arandığı bilinmektedir. Casio, 1980'li ve 1990'lı yıllarda yerleşik oyunlar içeren çok tutulan sayısal/elektronik saatler üretmiştir.

Casio, Müslümanlara zamanında ve doğru yoldan dua etmelerine yardımcı olması için tasarlanmış bir "Namaz Pusulası" saati gibi yerel pazarlar için ürünler de geliştirmiştir.

Hesap makineleri

Bilimsel hesap makineleri
Not: Bu, seçilmiş hesap makinelerinin bir listesidir. Parantez içindeki rakamlar yaklaşık olarak piyasaya giriş yılını ifade eder.

 Grafik
 FX-9860G / GII / SD
 FX-9860G Slim
 ClassPad 300 Plus / 330
 ClassPad II fx-CP400
 fx-CG500
 Algebra FX 2.0 Plus
 FX 1.0 Plus
 CFX-9850GC Plus
 CFX-9850GB Plus
 CFX-9800G
 fx-9750G Plus / GII
 fx-8500G, 8000G
 fx-7500G, 7400G Plus / GII
 fx-7000G (ca. 1985)
 VI-9850GB Plus
 RM 7000/9000
 Programlama
 fx-5800P, 3950P, fx-3650P, 50F Plus (2000s)
 fx-4500PA, 4500P
 fx-5500LA, 5500L
 fx-3900PV, 3900P (1990s)
 fx-4800P
 fx-3600P (1980s)
 fx-4000P, 3500P, 3800P, fx-5000F, 50F  (late 1980s)
 FX-850P
 FX-702P (ca. 1981)
 FX-603P, FX-602P (1981)
 fx-180P, 390PV (Program) (erken 1980'ler), fx-180PV,
 FX-502P, 501P (ca. 1979)
 Uzman
 fx-FD10 Pro (2014) (İnşaat mühendisleri için Yer ölçümü hesaplama makineleri)
 CLASSWIZ (Yüksek çözünürlüklü Doğal Metin Ekranı)
 fx-991EX, 570EX, 350EX, 82EX (early 2015)
 fx-JP900, JP700, JP500 (2014 sonlarında), (Sadece Japonya'da)
 "Doğal V.P.A.M."
 "Doğal Ekran"
 S-V.P.A.M. / İki satırlı, Çoklu tekrar oynatmalı
 V.P.A.M. (Görsel olarak mükemmel cebirsel yöntem)
 LCD (Tek-satırlı)
 fx-65 (Doğru kesir) (1990'ların ortası)
 fx-95 (denklem) (1990'ların ortası)
 fx-991D, 570D, 115D, 100D (1990'ların erken-ortası)
 fx-82D, 250D, 82LB, 82SUPER, 82SX, 82SOLAR (1990'ların başı)
 fx-992V, 992VB, 991V, 115V, 85V; fx-991H, 911H (1990'ların başı)
 fx-991N, 911N, 115N, 85N; fx-250C, fx-570C (1980'lerin sonu)
 fx-991M, 115M, 85M; fx-451M,(1980'lerin orta-geç dönemi)
 fx-650M; fx-580; fx-100C, 82C (1980'lerin orta-geç dönemi)
 fx-570, 100, 350, 77 (1980'lerin erken-ortası)
 fx-82, 82B, 82L, 82M, fx-58 (1980'lerin başı)
 fx-2000, 2200, 2500, fx-48(1970'lerin sonu)
 VFD (Digitron) ekran
 fx-1, 2, 3 (masaüstü); fx-10 (avuçiçi) (1970'lerin erken-ortası), MSI (Medium Scale Integration, Orta Ölçekli İntegralleme) kullanan
 fx-11, 15, 20, 101, 17, 19, 102, 1000, PRO fx-1, PRO-101, (1970'lerin ortası)
 fx-21, 29, 31, 39, 120, 140  (1970'lerin orta-geç dönemi)
 fx-201P, 202P (Program) (1970'lerin ortası)

Temel hesap makineleri
Not: Bu, seçilmiş modellerin bir listesidir.

 LCD ekranlı
 Masaüstü hesap makineleri
 DS-3TS, DH-160, DV-220, DJ-240D, DJ-120D, MJ-120D, MW-8V (2000'ler)
 Cep hesap makineleri
 JS-140TVS, NJ-120D, SL-1000TW, HL-122TV (2000'ler)
 HL-810 (1985)
 SL-800 (FILM CARD) (1983)
 LC-78 (MINI-CARD) (1978)
 Baskı hesap makineleri
 HR-100TM, DR-210TM (2000'ler)
 VFD (Digitron) / LED ekranlı
 Masaüstü hesap makineleri
 AL-1000 (1967)
 Cep hesap makineleri (1970'ler)
 CM-601 (MINI)
 CM-606 (Personal MINI)
 101-MR
 Y-811 (Memory-8R)
 AL-8 (kesir girişi ile)
 H-813 (Personal M-1)
 CQ-1 (saat işlevli)

Kol Saatleri
 G-Shock
 Baby-G
 Lineage
 Oceanus
 Edifice
 Wave Ceptor
 Databank
 Youth
 Pro-Trek
 Casio PRT-40
 Casio PRG-60-T
 Casio PRG-240
 Casio PRG-600
 Casio PRW-6100Y-1DR
 Casop WSD-F200-RG
 Classic
 Casio F-serisi
 Casio F91W
 Casio A-serisi
 Casio A158W
 Casio A159W
 Casio A168W
 Casio A178W
 Casio LA680
 Casio B640
 Casio W59

Müzik aletleri
 Elektronik Müzik Aletleri (Casiotone klavyeler, Privia, Celviano, vb.)
 Klavyeler
 CZ-Synthesizer
 FZ-1 Örneklemeli Sentezleyici
 PT-80 (tek sesli, sekiz yamalı, 1980'lerin ortası)

 PD-Synthesizer
 VL 1 Sentezleyici
 ToneBank CT Serisi
 LK Serisi Tuş Aydınlatmalı (1997–günümüz)
 CTK/WK Serisi Standart (2000–günümüz)
 CTK/WK Serisi Yüksek sınıf (2003–günümüz)
 XW Sentezleyiciler (2013)
 SA Mini Klavyeler
 MZ-X verim düzenleyicileri (2016-)
 Diğer aletler
 DG-20 elektronik gitar (1987)
 Dijital piyanolar
 Privia (2005–günümüz)
 Privia Pro Stage (2012–günümüz)
 Celviano (2007–günümüz)
 Celviano Hybrid/Grand Hybrid (2015)
 CDP Compact Serisi (2008–günümüz)

Diğer

Galeri

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Casio Worldwide

Japonya merkezli elektronik şirketleri
1946'da kurulan şirketler
Nikkei 225

Casio


Europski pomorski energetski institut je ovlašteni centar za ispitivanje i istraživanje usredotočen na razvoj iskorištavanja energije valova, plime i oseke. Nalazi se sjeverno od obale Škotske, na Orkneyskim otocima. Institut pruža inženjerima priliku da ispitaju prototipne uređaje u stvarnim uvjetima.

Pogoni su raspoređeni na pet lokacija:
 Billia Croo
 Fall of Warness
 Scapa Flow
 Shapinsay Sound
 Stromness
EMEC je osnovan 2001. godine. Osim pružanja pristupa područjima mora s visokim valom i potencijalom plime i oseke, institut nudi i razne vrste podrške u vezi s regulatornim pitanjima, mrežnim priključcima i meteorološkim nadzorom te lokalnom istraživačkom i inženjerskom potporom.

Ispitivanje snage valova u EMEC-u
Billia Croo, EMEC-ov objekt za ispitivanje snage valova nalazi se na zapadnom rubu glavnog otoka Orkneyskog otočja, Mainlandu, području s jednim od najviših valnih energetskih potencijala u Europi. Izloženo područje Sjevernog mora znači da je otočna skupina podvrgnuta snažnim dinamičkim silama Sjevernog Atlantskog ocena (najviši val kojeg je EMEC zabilježio dosegao je više od 18 metara). Izgradnja uređaja za ispitivanje valova dovršena je u listopadu 2003., a operativne aktivnosti započele su ubrzo nakon toga. Institut ima pet povezanih testnih sidrišta, koji su smješteni u rasponu od 50 do 70 metara dubine (na otprilike 2 kilometra udaljenosti od obale) i dva plitka sidrišta smještenih blizu EMEC-ove kopnene podstanice.

Tvrtke koje su ispitivale ili trenutačno ispituju svoje tehnologije u EMEC-u:
Laminaria
Pelamis Wave Power
Wello Oy

Ispitivanje energije plime i oseke u EMEC-u
Fall of Warness, zapadno od otoka Eday, lokacija za ispitivanje plime, odabrana je zbog velikih brzina morskih struja koje mogu dostići gotovo 4 m/s (7,8 čvorova) tijekom perigejnih morskih mjena. Objekt nudi sedam testnih sidrišta na dubinama od 25 m do 50 m na području dužine 2 km i dužine oko 4 km.

Duž morskog dna i ispod plaže provedeni su povodni kabeli koji povezuju svako sidrište s podstanicom na kopnu. Osiguran je i dodatni prostor za instaliranje opreme kojom inženjeri prilagođavaju dobivenu struju električnoj mreži.

U zgradi podstanice nalaze se: prostorija za prebacivanje visoka voltaže, komunikacijska soba, soba za osoblje i prostor za pričuvni generator.

Fall of Warnes službeno je otvorio škotski premijer u rujnu 2007.

Neke tvrtke koje su ispitivale ili trenutačno ispituju svoje tehnologije u EMEC-u:
ANDRITZ HYDRO Hammerfest
Scotrenewables

Lokacije koje nisu povezane na električnu mrežu
EMEC također naporno radi kako bi olakšao put do tržišta za proizvođače tehnologija za prikupljanje obnovljive energije mora izgradnjom testnih lokacija u manje zahtjevnim uvjetima, pomažući pri zatvaranju jaza između testiranja u valnim i plimnim bazenima i stavljanja prototipova pune veličine u stvarne uvjete mora.

Ove testne lokacije - smještene u Shapinsay Soundu i Scapa Flowu - pružaju fleksibilniji morski prostor za potrebe testiranja tehnologija manjih razmjera, opskrbnog lanca i proizvođača opreme. Takvo dostupno ispitivanje na moru omogućava inženjerima i dobavljačima da jeftinije steknu iskustva, smanjujući potrebu za velikim plovilima ili velikim postrojenjima.

Na tim lokacijama sustavi sidrenja s više točaka pružaju razvijačima potpuno funkcionalnu alternativu umjesto da izrađuju vlastita postolja ili ugrađuju sidrene lance i privezne blokove. Prilagođene pomoćne plutače za testiranje omogućuju inženjerima da raspršuju električnu energiju koju proizvodi njihova naprava na ekološki svjestan način dok prenose podatke testiranja u kontrolni centar.

Neke od tehnologija koje su testirane na ovim EMEC-ovim lokacijama
 Flumill
 Nautricity
 Open-Hydro

Procjena izvedbe
EMEC je ovlašten za testiranje laboratorijskih standarda (ISO 17025) i može testirati rad uređaja za prikupljanje energije vala i plime i oseke prema IEC tehničkim specifikacijama.

Tehnička potvrda
EMEC može osigurati nezavisnu potvrdu u skladu s ISO 17020 kako bi potvrdila da pretvarač energije valova pouzdan, izdržljiv i ispunjava ciljeve. Upravo takvom službenom potvrdom smanjuje se rizik za kupce tehnologija te se povećavaju šanse za ulaganja i povećanje u tržišnom udjelu.

2014. EMEC je proširio svoj doseg u postizanju međunarodnog standarda ISO / IEC 17020 za provjeru izvedbe novih tehnologija zaštite okoliša. Namijenjen za energetske tehnologije, tehnologije za pročišćavanje i nadzor vode i materijala, otpada i resursa, EMEC-ETV (Environmental Technology Verification) može pomoći inovativnim tehnologijama da dođu do tržišta izdavanjem Izjave o potvrdi.

Standardi pomorske industrije
EMEC je koordinirao razvoj kompleta standarda za industriju obnovljivih izvora energije mora. Na svakom dokumentu radila je stručna radna skupina. Ti su standardi predstavljeni 2009. godine i dostupni su za besplatno preuzimanje s EMEC-ove web stranice: EMEC standardi.
U ožujku 2014. EMEC je, u suradnji s ORE Catapult (Offshore Renewable Energy Catapult), organizirao radionicu za pregled postojećeg skupa EMEC standarda i prepoznavanje područja koja zahtijevaju nove standarde.

Istraživanje i nadzor
Za većinu inženjera koji dolaze na testiranje uređaja u EMEC, instalacija u njihovim objektima bit će prvi put da je njihov uređaj u otvorenom moru i povezan na mrežu. Obično neće imati podatke koji pokazuju vrstu i opseg interakcija između uređaja i okoline. Stoga, iako je središnja svrha EMEC-a osigurati operativno testno postrojenje,
EMEC ima i ključnu ulogu u uspostavljanju sustava nadzora nad instaliranim uređajima i praćenja njihovog utjecaja na okruženje. Osnovni motiv ovog projekta je postaviti zahtjev inženjerima da uzmu u obzir pitanja zaštite okolišta prije testiranja u EMEC-u i smanjiti potencijalne negativne učinke na okoliš.

Sudjelovanje u istraživanjima dovelo je EMEC do zauzimanja jedinstvnog položaja, povezujući se s različitim tvrtkama, znanstvenicima i uređajima, kao i akademskim institucijama i regulatornim tijelima. EMEC je neovisan o bilo kojem razvijaču ili uređaju, jer EMEC-ov cilj je osigurati da se različiti uređaji prate na dosljedan način, koristeći najbolje dostupne metode.

Ugovor o kupnji električne energije
SmartestEnergy je potpisala Ugovor o kupnji električne energije s EMEC-om, za energiju proizvedenu iz valnih i plimnih uređaja na Orkneyskim otocima.

Također pogledajte
 Elektrane na plimu i oseku
 Elektrane na valove
 Obnovljivi izvori energije

Izvori

Energetika
Škotska
Znanost i tehnologija u Ujedinjenom Kraljevstvu

Europski pomorski energetski institut (EMEC)


An Loxocarya albipes in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John S. Pate ngan Kathy A. Meney. An Loxocarya albipes in nahilalakip ha genus nga Loxocarya, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Loxocarya

Loxocarya albipes


Le Monténégro participe aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 à Pékin en Chine du 9 au . Il s'agit de sa septième participation à des Jeux d'hiver.

La délégation officielle compte deux hommes et une femme ; les porte-drapeau sont les deux skieurs alpins Eldar Salihović et Jelena Vujicic.

Athlètes engagés

Résultats

Ski alpin

Le comité parvient à décrocher deux quotas au terme de la saison 2021-2022. Les deux skieurs, Eldar Salihović et Jelena Vujicic, ont déjà participé aux Jeux de PyeongChang en 2018 et participeront aux deux épreuves de slalom. L'équipe s'est préparée sur le glacier autrichien Hintertux pour ensuite concourir en Italie pour engranger des points de classement.

Ski de fond

Aleksandar Grbović se qualifie pour les jeux ; il s'est préparé et a concouru en Italie, en Slovénie et en Bosnie-Herzégovine.

Notes et références

Liens externes
 Monténégro aux Jeux de Pékin 2022 sur le site du CIO

Monténégro
2022
Sport au Monténégro en 2022

Monténégro aux Jeux olympiques d'hiver de 2022


La saison 2022-2023 de Ligue 1 est la  édition du championnat de France de football, la  sous l'appellation « Ligue 1 » et la  sous l'appellation Ligue 1 Uber Eats. La saison débute le  et s'achève le .

Les équipes promues de Ligue 2 sont le Toulouse FC, l'AC Ajaccio et l'AJ Auxerre.

En raison de la réduction du nombre d'équipes en Ligue 1 la prochaine saison, de 20 à 18 équipes, il y a 4 descentes directes cette saison.

Participants
Vingt équipes participent à cette édition, les dix-sept maintenues de la saison précédente, auxquelles s'ajoutent les trois promus de Ligue 2 : le Toulouse FC, l'AC Ajaccio et l'AJ Auxerre, de retour dans l'élite respectivement après 2, 8 et 10 saisons au deuxième échelon. Ces trois clubs remplacent les relégués : l'AS Saint-Étienne, le FC Metz et les Girondins de Bordeaux.

Parmi les 20 clubs, six ont participé à toutes les éditions de la Ligue 1 depuis sa fondation en 2002 : l'Olympique de Marseille, le Stade rennais, l'Olympique lyonnais, le LOSC Lille, l'OGC Nice et le Paris Saint-Germain.

Légende des couleurs

Changements d'entraîneur

Propriétaires et investisseurs majoritaires

Compétition

Les temps forts de la saison
Le Français Kylian Mbappé a presque battu le record du but le plus rapide de l'histoire du championnat (8 secondes) face au LOSC (1-7) à la  journée, manquant de peu d'égaler l'ancien joueur Michel Rio qui avait marqué un but en un peu moins de 8 secondes en février 1992.

Habib Diallo a marqué 2 des 3 buts les plus rapides de la saison. Celui face à Montpellier est le plus rapide: il a ouvert le score pour le Strasbourg au bout de 13 secondes de jeu (victoire 2-0).

Pendant la  journée de ligue 1, Loïs Openda marque un triplé en 4 minute 30 dans le match Clermont Foot 63 - RC Lens, record absolu.

Le 30 avril pendant la 33eme journée, le SCO d'Angers est officiellement relégué en Ligue 2 pour la prochaine saison.

Le Paris Saint-Germain devient le premier club de l'histoire de la Ligue 1 à avoir été en tête du classement de la première à la dernière journée du championnat.

Classement général et résultats
Le classement est calculé avec le barème de points suivant : une victoire vaut trois points, le match nul un. La défaite ne rapporte aucun point.

À égalité de points, les critères de départage sont les suivants :
 plus grande différence de buts générale ;
 plus grand nombre de points dans les confrontations directes ;
 plus grande différence de buts particulière ;
 plus grand nombre de buts dans les confrontations directes ;
 plus grand nombre de buts à l'extérieur dans les confrontations directes ;
 plus grand nombre de buts marqués ;
 plus grand nombre de buts marqués à l'extérieur ;
 meilleure place au Challenge du Fair-play (un point par joueur averti, trois points par joueur exclu).

Les règles 2, 3, 4, 5 de départage des clubs lors des rencontres disputées entre eux ne peuvent s'appliquer que si les deux matchs les ayant opposés ont été joués.
Tant que ces deux matchs ne se sont pas déroulés, les règles 6, 7, 8 s'appliquent en priorité dans l'ordre de leur énoncé.

Classement
Source : Classement sur le site de la Ligue 1.

Leader par journée

Lanterne rouge par journée

Matchs

Statistiques

Domicile et extérieur

Évolution du classement

À l'issue de la , les équipes de Nantes et Angers étaient classées à la  car ex æquo selon tous les points du règlement.

En gras et italique, les équipes comptant un match en retard (exemple : 8 pour Lorient à l'issue de la )

Résultats par match

Séries de victoires : 7

 RC Lens (de la  à la  journée)

Séries de victoires en début de saison  : 3

 Paris Saint-Germain (de la  à la  journée)

Séries de victoires en fin de saison  : 7

 RC Lens (de la  à la  journée)

Séries de matchs sans défaite : 19

 Stade de Reims (de la  à la  journée)

Séries de matchs sans défaite en début de saison : 16

 Paris Saint-Germain (de la  à la  journée)

Séries de matchs sans défaite en fin de saison : 7

 RC Lens (de la  à la  journée)

Séries de défaites : 13

 Angers SCO (de la  à la  journée, record absolu de l'histoire du championnat)
Séries de défaites en début de saison : 3

 ESTAC Troyes (de la  à la  journée)

Séries de défaites en fin de saison : 3

 Olympique de Marseille (de la  à la  journée)

 AS Monaco (Idem)

Séries de matchs sans victoire : 21

 Angers SCO (de la  à la  journée)
 ESTAC Troyes (de la  à la  journée)
Séries de matchs sans victoire en début de saison : 9

 RC Strasbourg (de la  à la  journée)

Séries de matchs sans victoire en fin de saison : 21

 ESTAC Troyes (de la  à la  journée)

Séries de matchs nuls : 4

 OGC Nice (de la  à la  journée)

Séries de matchs nuls en début de saison : 2

 SCO Angers  (de la  à la  journée)
 FC Nantes (Idem)
 OGC Nice (Idem)

Séries de matchs nuls en fin de saison : Aucune

Buts marqués par journée
Ce graphique représente le nombre de buts marqués lors de chaque journée.

Classement des buteurs

Leader par journée

Classement des passeurs

Leader par journée

Affluence

Meilleures affluences de la saison

Affluences par journée
Ce graphique représente le nombre de spectateurs présents dans les stades lors de chaque journée.

Trophées UNFP
Chaque début de mois, les internautes votent pour élire le trophée UNFP du joueur du mois de Ligue 1.

Au mois de mai, lors des trophées UNFP du football 2023, sont élus le meilleur joueur, gardien, espoir, entraîneur, le plus beau but et l'équipe type de la saison.

Parcours en Coupes d'Europe
Le parcours des clubs français en coupes d'Europe est important puisqu'il détermine le coefficient UEFA, et donc le nombre de clubs français présents en coupes d'Europe les années suivantes.

Bilan de la saison
Les données ci-dessous sont vouées à évoluer au fur et à mesure du déroulement de la saison. Ici, les éléments après la  journée.

 Meilleure attaque : 89 buts inscrits
 Paris-Saint-Germain
 Meilleure défense : 28 buts encaissés
 RC Lens
 Premier but de la saison :
  Tetê  pour l'Olympique lyonnais contre l'AC Ajaccio (2 - 1), le  ().
 Dernier but de la saison :
  Rhys Healey  pour le Toulouse FC contre l'AS Monaco  (2 - 1), le  ().
 Premier but contre son camp :
  Arthur Theate  du Stade rennais contre le FC Lorient (0 - 1), le  ().
 Premier penalty :
  Alexandre Lacazette  pour l'Olympique lyonnais contre l'AC Ajaccio (2 - 1), le  ().
 Premier but sur coup franc direct :
  Armand Laurienté  pour le FC Lorient contre le Toulouse FC (2 - 2), le  ().
 Premier doublé :
  Lionel Messi  pour le Paris Saint-Germain contre Clermont Foot 63 (0 - 5), le  ().
 Premier triplé :
  Florian Sotoca  pour le RC Lens contre le Stade brestois 29 (3 - 2), le  ().
 Premier quadruplé :
  Elye Wahi  pour le Montpellier HSC contre l'Olympique lyonnais (5 - 4),  le  ( journée).
 Premier carton jaune :
  Cédric Avinel  pour l'AC Ajaccio contre l'Olympique lyonnais (1 - 2), le  ().
 Premier carton rouge :
  Anthony Lopes  pour l'Olympique lyonnais contre l'AC Ajaccio (2 - 1), le  ().
 Carton jaune le plus rapide :
 Carton rouge le plus rapide : 9 secondes
  Jean-Clair Todibo  pour l'OGC Nice contre le Angers SCO (0 - 1), le  ().
 But le plus rapide d'une rencontre : 8,36 secondes
  Kylian Mbappé  pour le Paris Saint-Germain contre le LOSC Lille (1 - 7), le  ().
 But le plus tardif d'une rencontre : 100 minutes et 5 secondes
  Mohamed Bayo  pour le LOSC Lille contre le Toulouse FC (0 - 2), le  ( journée).
 Plus jeune buteur de la saison :
 Plus vieux buteur de la saison :
 Meilleure possession du ballon :
 Journée de championnat la plus riche en buts : 38 buts ().
 Journée de championnat la plus pauvre en buts : 21 buts ().
 Nombre de buts inscrits durant la saison : 954 buts
 Résultat le plus souvent rencontré durant la saison :
 Plus grand nombre de buts dans une rencontre : 9 buts
 5 - 4 lors de Olympique lyonnais - Montpellier HSC, le  ().
 Plus large victoire à domicile : 6 buts d'écart
 7 - 1 lors de AS Monaco - AC Ajaccio, le  ().
 Plus large victoire à l'extérieur : 7 buts d'écart
 0 - 7 lors de Stade brestois 29 - Montpellier HSC, le  ().
 Plus grand nombre de buts en une mi-temps :
 en  mi-temps : 6 buts
 AC Ajaccio 4 - 2 RC Strasbourg Alsace (4 - 2, 0 - 0), le  ().
 AS Monaco 7 - 1 AC Ajaccio (5 - 1, 2 - 0), le  ().
 en  mi-temps : 6 buts
 LOSC Lille 3 - 3 Olympique lyonnais (0 - 0, 3 - 3), le  ().
 Olympique lyonnais 5 - 4 Montpellier HSC (1 - 2, 4 - 2), le  ()
 Plus grand nombre de buts dans une rencontre pour un joueur : 4 buts
 Doublé le plus rapide : 1 minute
  Loïs Openda  pour le RC Lens contre le Clermont Foot 63 (0 - 4), le  ().
  Elye Wahi  pour le Montpellier HSC contre l'Olympique lyonnais (5 - 4), le  ()
 Triplé le plus rapide : 4 minutes 30 secondes
  Loïs Openda  pour le RC Lens contre le Clermont Foot 63 (0 - 4), le  ( journée).
 Quadruplé le plus rapide : 15 minutes
  Elye Wahi  pour le Montpellier HSC contre l'Olympique lyonnais (5 - 4), le  ()
 Triplés de la saison : 9 triplés
  Florian Sotoca  pour le RC Lens contre le Stade brestois 29 (3 - 2), le  ().
  Kylian Mbappé  pour le Paris Saint-Germain contre le LOSC Lille (1 - 7), le  ().
  Wissam Ben Yedder  pour l'AS Monaco contre le FC Nantes (4 - 1), le  ().
  Loïs Openda  pour le RC Lens contre le Toulouse FC (3 - 0), le  ().
  Wissam Ben Yedder  pour l'AS Monaco contre l'AC Ajaccio (7 - 1), le  ().
  Folarin Balogun  pour le Stade de Reims contre le FC Lorient (4 - 2), le  ().
  Jonathan David  pour le LOSC Lille contre le Olympique lyonnais (3 - 3), le  ().
  Loïs Openda  pour le RC Lens contre le Clermont Foot 63 (0 - 4), le  ( journée).
  Amine Gouiri  pour le Stade rennais FC contre le AC Ajaccio (0 - 5), le  ( journée).
 Quadruplés de la saison : 2 quadruplés
  Elye Wahi  pour le Montpellier HSC contre l'Olympique lyonnais (5 - 4),  le  ( journée).
  Alexandre Lacazette  pour l'Olympique lyonnais contre le Montpellier HSC (5 - 4), le  ( journée).
 C'est la deuxième fois sur les 75 dernières années de Ligue 1, que deux joueurs inscrivent au moins quatre buts lors d'un même match. La première fois se déroule lors du match Stade de Reims-AS Monaco (score 8-4), dernière journée de la saison 1973-1974 où Carlos Bianchi et Delio Onnis avaient respectivement inscrit un quintuplé et un quadruplé.
 Plus grand nombre de spectateurs dans une rencontre :  spectateurs
 lors de Olympique de Marseille 0 - 3 Paris Saint-Germain au stade Vélodrome le  ().
 Plus petit nombre de spectateurs dans une rencontre :  spectateurs
 lors de AS Monaco 3 - 2 AJ Auxerre au stade Louis-II le  ().
 Plus grande série de victoires : 7 matchs
 RC Lens
 Plus grande série de défaites : 13 matchs
 Angers SCO
 Plus grande série de matchs sans défaite : 19 matchs
 Stade de Reims
 Plus grande série de matchs sans victoire : 21 matchs
 Angers SCO
 ES Troyes AC
 Champion d'automne : 47 points
 Paris Saint-Germain
 Champion : 85 points
 Paris Saint-Germain

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

France M1

Championnat de France de football 2022-2023


Las  Metamorfosis es una serie de dibujos-collage realizada por Joan Miró entre 1935 y 1936. Se trata de una serie de obras realizadas como interludio mientras Miró realizaba la serie Pinturas sobre masonita.

Descripción
Como en la serie realizada sobre masonita, en estas obras el pintor expresa su preocupación por la situación política del momento, el bienio negro conservador, cuando los ministros conservadores apenas incorporados al gobierno central provocaron una serie de protestas generalizadas todo el territorio y la república catalana fue fuertemente reprendida desde el ejército.

Bibliografía

Cuadros de Joan Miró
Cuadros de España de los años 1930
Cuadros de 1936
España en 1936

Metamorfosis (Miró)


Compact car is a vehicle size class—predominantly used in North America—that sits between subcompact cars and mid-size cars. "Small family car" is a British term and a part of the C-segment in the European car classification. However, prior to the downsizing of the United States car industry in the 1970s and 1980s, larger vehicles with wheelbases up to  were considered "compact cars" in the United States.

In Japan, small size passenger vehicle is a registration category that sits between kei cars and regular cars, based on overall size and engine displacement limits.

United States

Current definition
The United States Environmental Protection Agency (EPA) Fuel Economy Regulations for 1977 and Later Model Year (dated July 1996) includes definitions for classes of automobiles. Based on the combined passenger and cargo volume, compact cars are defined as having an interior volume index of .

1930s to 1950s

The beginnings of U.S. production of compact cars were the late 1940s prototypes of economy cars, including the Chevrolet Cadet and the Ford Light Car. Neither car reached production in the U.S., however Ford SAF in France bought the plans of the "small Ford" and produced the Ford Vedette.

The first U.S produced compact car was the 1950 Nash Rambler. It was built on a  wheelbase, which was nonetheless still a large car by contemporary European standards. The term "compact" was coined by a Nash executive as a euphemism for small cars with a wheelbase of  or less. It established a new market segment and the U.S. automobile industry soon adopted the "compact" term.

Several competitors to the Nash Rambler arose from the ranks of America's other independent automakers, although none enjoyed the long-term success of the Rambler. Other early compact cars included the Kaiser-Frazer Henry J (also re-badged as the Allstate), the Willys Aero and the Hudson Jet.

In 1954, 64,500 cars sold in the U.S. were imports or small American cars, out of a total market of five million cars. Market research indicated that five percent of those surveyed said they would consider a small car, suggesting a potential market size of 275,000 cars. By 1955, the Nash Rambler that began as a sideline convertible model became a success and was now available in station wagon, hardtop, and sedan body styles. During the Recession of 1958, the only exception to the sales decline was American Motors with its compact, economy-oriented Ramblers that saw high demand among cautious consumers.

By 1959, sales of small imported cars also increased to 14% of the U.S. passenger car market, as consumers turned to compact cars. By this time, smaller cars appealed to people with a college education and a higher income whose families were buying more than one car. Customers expected compact cars to provide improved fuel economy compared to full-sized cars, while maintaining headroom, legroom, and plenty of trunk space.

Between 1958 and 1960, the major U.S. car manufacturers made a push toward compact cars, resulting in the introduction of the Studebaker Lark, Chevrolet Corvair, Ford Falcon, and Plymouth Valiant. These models also gave rise to compact vans built on the compact car platforms, such as the Studebaker Zip Van, Chevrolet Corvair Greenbrier, Ford Econoline, and Dodge A100.

1960s

During the 1960s, compacts were the smallest class of North American cars, but they had evolved into only slightly smaller versions of the 6-cylinder or V8-powered six-passenger sedan. They were much larger than compacts (and sometimes even mid-sizers) by European manufacturers, which were typically five-passenger four-cylinder engine cars. Nevertheless, advertising and road tests for the Ford Maverick and the Rambler American made comparisons with the popular Volkswagen Beetle.

Compact cars were also the basis for a new small car segment that became known as the pony car, named after the Ford Mustang, which was built on the Falcon chassis. At that time, there was a distinct difference in size between compact and full-size models, and early definitions of vehicle size class were based on wheelbase, with models under 111 inches as compact, 111 to 118 inches intermediate, and over 118 inches as full size, at least until EPA classes based on interior volume of the passenger and cargo compartments were introduced in the later 1970s.

1970s

In the early 1970s, the domestic automakers introduced even smaller subcompact cars that included the AMC Gremlin, Chevrolet Vega, and Ford Pinto.

In 1973, the Energy Crisis started, which made small fuel-efficient cars more desirable, and the North American driver began exchanging their large cars for the smaller, imported compacts that cost less to fill up and were inexpensive to maintain.

The 1977 model year marked the beginning of a downsizing of all vehicles, so that cars such as the AMC Concord and the Ford Fairmont that replaced the compacts were re-classified as mid-size, while cars inheriting the size of the Ford Pinto and Chevrolet Vega (such as the Ford Escort and Chevrolet Cavalier) became classified as compact cars. Even after the reclassification, mid-size American cars were still far larger than mid-size cars from other countries and were more similar in size to cars classified as "large cars" in Europe. It would not be until the 1980s that American cars were being downsized to truly international dimensions.

1980s to present

In the 1985 model year, compact cars classified by the EPA included Ford's Escort and Tempo as well as the Chevrolet Cavalier. For the 2019 model year, the best sellers were the Toyota Corolla and Honda Civic.

Japan

Definition
In Japan, vehicles that are larger than kei cars, but with dimensions smaller than  long,  wide,  high and with engines at or under  are classified as "small size" cars.

Small size cars are identified by a licence plate number beginning with "5". In the past, the small size category has received tax benefits stipulated by the Japanese government regulations, such as those in the 1951 Road Vehicle Act.

1950s and 1960s
In 1955, the Japanese Ministry of International Trade and Industry set forth a goal to all Japanese makers at that time to create what was called a "national car". The concept stipulated that the vehicle be able to maintain a maximum speed over 100 km/h (62 mph), weigh below 400 kg (882 lbs), fuel consumption at  or more, at an average speed of 60 km/h (37 mph) on a level road, and not require maintenance or significant service for at least . This established a "compact car" target that was larger than what has become known as the "light car" or the kei car.

One of the first compact cars that met those requirements was the Toyota Publica with an air-cooled two-cylinder opposed engine, the Datsun 110 series, and the Mitsubishi 500. The Publica and the Mitsubishi 500 were essentially "kei cars" with engines larger than regulations permitted at the time, while the Datsun was an all-new vehicle. These vehicles were followed by the Hino Contessa in 1961, the Isuzu Bellett, Daihatsu Compagno and Mazda Familia in 1963, the Mitsubishi Colt in 1965, and the Nissan Sunny, Subaru 1000, and Toyota Corolla in 1966. Honda introduced its first four-door sedan in 1969, called the Honda 1300. In North America, these cars were classified as subcompact cars.

1970s to present
By 1970, Nissan released its first front-wheel-drive car that was originally developed by Prince Motor Company which had merged with Nissan in 1966. This was introduced in 1970 as the Nissan Cherry. In 1972, the Honda Civic appeared with the CVCC engine that was able to meet California emission standards without the use of a catalytic converter.

See also

 Vehicle size class
 Compact MPV
 Compact SUV
 Economy car
 Hot hatch
 Minivan
 Sport compact
 Supermini car
 Compact executive car

References

External links
 Official US government car size class definitions

Car classifications

Compact car


Litoria longicrus é uma espécie de anfíbio anuros da família Pelodryadidae.

É endêmica da Indonésia e Papua Nova Guiné.

Descrição
Possui discos dos dedos tão grandes quanto o tímpano; dedos dos pés quase inteiramente palmados na metade externa dos dedos; tubérculos sub-articulares muito fracos. Do focinho à cloaca tem 33 mm.

Superfície dorsal lisa ou finamente areolada; barriga e base da superfície inferior das coxas granuladas; garganta lisa; sem dobra no peito. A coloração é verde acima; laterais, superfície superior das coxas e mãos e pés são incolores, com pontos ou reticulados verdes; há uma faixa branca abaixo do olho até o ângulo da boca, com garganta e barriga brancas.

Taxonomia
Litoria longicrus faz parte do grupo espécie L. bicolor, que foi criado para acomodar 7 espécies da região que apresentavam características em comum.

Os outros integrantes do grupo são: Litoria cooloolensis e Litoria fallax da Austrália; Litoria bicolor da Austrália e Papua Nova Guiné; Litoria bibonius, Litoria contrastens  e Litoria mystax da Papua Nova Guiné.

Litoria longicrus


Victor Florea (n. 1892, Tiulești, Județul Hunedoara, Regatul Ungariei – d. 1971, Călugări, Județul Bihor, Republica Socialistă România) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918. A fost preot român. Studiile le-a finalizat la Teologia din Arad..

Activitatea politică
Victor Florea, deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918, a fost delegat al Cercului Electoral Beiuș-Vascău..

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Nicolae Josan (coord.), Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Alba Iulia, Editura Altip, 2003.

Lectură suplimetară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
 1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații
http://www.orastieinfo.ro/ioan-mihu.html

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1892
Decese în 1971
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Preoți români

Victor Florea


Sollie Paul "Tex" Williams (August 23, 1917 – October 11, 1985) was an American Western swing musician. He is best known for his talking blues style; his biggest hit was the novelty song, "Smoke! Smoke! Smoke! (That Cigarette)", which held the number one position on the Billboard chart for sixteen weeks in 1947. "Smoke" was the No. 5 song on Billboard's Top 100 list for 1947, and was No. 1 on the country chart that year.

Life and career
He was born in Ramsey, Illinois, United States. Williams started out in the early 1940s as vocalist for the band of Western swing king Spade Cooley, based in Venice, California.

Williams' backing band, The Western Caravan, numbered about a dozen members. They originally played polkas for Capitol Records, and later saw success with "Smoke, Smoke, Smoke" written in large part by Merle Travis.

In April 1956, Williams appeared on the Chrysler-sponsored CBS TV broadcast, Shower of Stars.

Williams died of pancreatic cancer on October 11, 1985.

Filmography
Williams and the Western Caravan appeared in the following films:
 Tex Williams and His Western Caravan (1947)
 Tex Williams & Orchestra in Western Whoopee (1948)
 The Pecos Pistol (1949)
 Tex Williams' Western Varieties (1951)

Discography

Albums

Singles

A"The Night Miss Nancy Ann's Hotel for Single Girls Burned Down" peaked at No. 27 on the RPM Country Tracks chart in Canada.

Notes

References
Kienzle, Rich. Southwest Shuffle: Pioneers of Honky Tonk, Western Swing, and Country Jazz. New York: Routledge, 2003.
Whitburn, Joel. The Billboard Book of Top 40 Country Hits. Billboard Books, 2006.

External links

 [ Tex Williams at Allmusic]

1917 births
1985 deaths
Deaths from pancreatic cancer in California
Western swing performers
American country singer-songwriters
People from Ramsey, Illinois
American comedy musicians
RCA Victor artists
Capitol Records artists
Shasta Records artists
Liberty Records artists
Monument Records artists
20th-century American singer-songwriters
Singer-songwriters from Illinois
Comedians from Illinois
20th-century American comedians
Country musicians from Illinois

Tex Williams


Nokia 3210 var en populær mobiltelefon fra Nokia som blev solgt første gang den 18. marts 1999. Med over 160 millioner solgte enheder, regnes den som en af de mest populære mobiltelefoner gennem tiderne. Den var for øvrigt en af de allerførste mobiltelefoner som ikke havde udstikkende antenne, samt en af de første med prædiktiv tekst-innmating (T9-ordbog).

Referencer

Eksterne henvisninger

3210

Nokia 3210


An Stelis vespertina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Rodolfo Solano Gómez ngan Soto Arenas. An Stelis vespertina in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis vespertina


Eryk Anders (født 21. april 1987 i Luzon i Filippinerne) er en amerikansk professionel MMA-udøver, der i øjeblikket konkurrerer i letsværvægt-division, og er tidligere college football-spiller for Alabama Crimson Tide.

Baggrund
Anders blev født på en US Air Force base i Filippinerne, hvor hans mor var stationeret på det tidspunkt. Da Anders gik i high school flyttede han til San Antonio, Texas, hvor han spillede fodbold for Smithson Valley High School.

MMA-karriere

Tidlig karriere
Anders begyndte sin MMA-karriere i 2012 som en amatør, hvor han deltog i 22 amatørkampe før sin professionelle debut mod Josh Rasberry den 22. august, 2015 forStrike Hard Productions. Han besejrede Rasberry på bare 40 sekunder via TKO.

I sin anden professionelle kamp besejrede han Demarcus Sharpe via enstemmig afgørelse.

Anders besejrede Garrick James på TKO.

Anders besejrede herefter Dekaire Sanders via sumbission (rear naked choke).

I sin femte professionelle kamp besejrede han Jesse Grün på TKO via slag.

MMA-Bellator
Anders fik sin Bellator-debut den 21 oktober 2016, hvor han besejrede Brian White på TKO på 23 sekunder.

Legacy Alliance
Anders sluttede sig herefter til Legacy Fighting Alliance. Han besejrede Jon Kirk på TKO i LFA 6: Junior vs Rodriguez den 10 marts 2017.

Den 23 juni 2017, kæmpede Anders  Legacy Fighting Alliance-mellemvægt-mesterskabet. Han besejrede Brendan Allen via en 49-46 enstemmig afgørelse og vandt mesterskabet.

Ultimate Fighting Championship
Anders fik sin UFC debut mod Rafael Natal på UFC on FOX 25, som en sen erstatning for Alessio di Chirico , der blev tvunget til at trække sig på grund af en nakkeskade. Han vandt kampen via knockout i første omgang.

Anders erstattede med kort varsel Jimi Manuwa, og mødte Thiago Santos i en letsværvægts-kamp ved UFC Fight Night 137. Anders tabte via TKO, da han kollapsede og ikke formåede at komme hen til sit hjøerne i slutningen af 3. omgang. Denne kamp indbragte ham Fight of the Night-prisen.

Anders er planlagt til at møde Elias Theodorou i en mellemvægts-kamå ved UFC 231 den 8. december, 2018

Personlige liv
Anders og hans kone Yasmin er gift og har en søn.

Mesterskaber og resultater

 Ultimate Fighting Championship
 Performance of the Night (1 gang) vs. Tim Williams
 Fight of the Night (1 gang) vs Thiago Santos
 Legacy Alliance
 LFA Middleweight Championship (1 gang)
 National Collegiate Athletic Association
 BCS National Championship (2009)

Referencer

Eksterne henvisninger
 Eryk Anders – UFC.com
 Eryk Anders – Sherdog.com

MMA-udøvere fra USA

Eryk Anders


Institutul "Notre Dame de Sion" din Galați a fost o instituție de învățământ de la sfârșitul secolului XIX, astăzi monument istoric înscris pe lista monumentelor istorice ediția 2015, codul , ce adăpostește mai multe facultăți ale Universității "Dunărea de Jos" (Facultatea de Inginerie, Facultatea de Arhitectură Navală, Facultatea de Litere, Facultatea de Științe Juridice, Sociale și Politice, Facultatea de Istorie, Filosofie și Teologie).

Istoric

Institutul a fost înființat la data de 24 octombrie 1867 de către Congregația călugărițelor catolice "Nôtre-Dame-de-Sion", venite imediat după Războiul Crimeii. Primele surori ale Institutului din Galați au venit însoțite de sora Jean Baptiste Lagarmitte, în calitate de superioară, pentru ca în 1870 să activeze deja aici un număr de 12 surori iar în 1881 numărul acestora să ajungă la 50. Institutul cuprindea patru diviziuni: internatul, destinat educației fiicelor din înalta societate; demi-internatul, pentru clasa de mijloc; externatul, pentru treapta de jos a poporului; și școala de lucru, unde fetele sărace primesc gratuit învățătură și întreținere. Internatul avea două secții: secția primară, cu cinci clase, din care una pregătitoare, și secția secundară, cu șase clase, din care una intermediară, patru secundare și una superioară. Demi-internatul avea aceeași structură, iar externatul numai cursul primar. Internatul și externatul aveau un curs cu program oficial pentru românce și altul cu program special pentru fetele de naționalitate străină.

În aceeași perioadă (1866) a fost înființat Institutul "Notre Dame de Sion" din Iași (astăzi, sediul Filarmonicii "Moldova" din Iași), iar în 1898 Liceul "Notre Dame de Sion" din București.

În anul 1869 s-a mai adăugat o școală confesională gratuită și un orfelinat intern, gratuit. La începutul anului 1870 institutul avea 40 de eleve, iar șapte ani mai târziu numărul lor a crescut la 200 de eleve. În anul 1887 i se mai adaugă un externat de grad secundar. În 1889/90 numărul elevelor a ajuns la 481, atât din România cât și din străinătate, de diferite confesiuni și naționalități. Corpul didactic și administrativ s-a mărit de la 18 călugărițe în anul 1877, la 63 de persoane în anul 1890. Între anii 1895-1898 profesor de română și latină a fost Ioan Cetățianu, director pensionar al Liceului "Vasile Alecsandri" din Galați.

Institutul "Notre Dame de Sion" era una din cele mai căutate școli catolice din Vechiul Regat. Cererea cu numărul 11048 din 19 mai 1899, înaintată Serviciului Technic al Comunei Galați și autorizată 5 zile mai târziu, prin care Maria Lagarmitte, proprietară a imobilelor Internatului "Notre Dame de Sion", dorea să dărâme o parte din construcțiile vechi aflate pe partea cu strada Domnească, menționa că zidăria noii clădiri urma să fie executată din var și nisip, iar acoperișul din tablă.

În anii primului război mondial Institutul a adăpostit Spitalul militar temporar nr. 113, cu o capacitate de 200 de paturi.

În anii 1935-1936 Institutul "Notre Dame de Sion" funcționa cu un curs liceal complet cu opt clase, având ambele secții, literară și științifică, cu două cursuri primare, secția A și B, toate trei cu drept de publicitate din anul 1929.

În 1944, când orașul Galați a fost bombardat, a fost atinsă și clădirea Institutului, care a ars aproape în întregime. Aceasta a fost naționalizată și refăcută după război, în anii 1950-1953, prin muncă patriotică, fără a se mai respecta planurile inițiale. După 1953, clădirea a găzduit Institutul Mecano-Naval, înființat în 1951, devenit ulterior Institutul Tehnic, la care s-a adăugat în 1953 Piscicultura, iar în 1955 Industria Alimentară, instituția devenind astfel Institut Politehnic.

Din cauza infiltrărilor de apă freatică și a vechimii clădirii, care a trecut prin mai multe cutremure, rezistența a scăzut periculos. Practic, întreaga construcție se afunda în stratul de loess, ceea ce a condus la dezafectarea ei până în 2007/2008 când s-a terminat reparația.

Clădirea, situată pe str. Domnească la nr. 111 (număr vechi 151/157) și realizată în stil neoclasic, se întinde pe un teritoriu cuprins între străzile Domnească, Vultur, Zimbrului și Beldiman.

Unul dintre puținele lucruri care mai amintesc de vechiul Institut "Notre Dame de Sion" este fântâna arteziană din curtea clădirii, care îmbină elementele de neoclasicism cu art nouveau. De asemenea, în fața clădirii se află trei busturi ale unor personalități care și-au legat numele de orașul Galați: Anghel Saligny, Mihail Kogălniceanu și Lascăr Catargiu.

Absolvente

Printre absolventele acestei instituții de învățământ se numără și Natalia Leonida, fiica intelectualilor Anastase Leonida și Matilda Gill, și sora unor cunoscute personalități precum: Elisa Leonida Zamfirescu, Dimitrie Leonida, Gheorghe Leonida și Adela Leonida Paul (medic oftalmolog al Casei Regale, directoare a spitalului "Vatra Luminoasa"). A urmat cursurile liceale în limba franceză la Institutul "Notre Dame de Sion" din Galați și pe cele universitare la Facultatea de Litere de la Sorbona devenind o talentată pianistă și directoarea Liceului externat de fete nr. 1 din București.

Note

Bibliografie
 Bodea Valentin - Monumentele istorice și de arhitectură din orașul Galați din a doua jumătate a secolului al XIX-lea - prima jumătate a secolului al XX-lea, 3 volume, Editura Pax Aura Mundi, 2009-2014, ISBN 978-973-119-073-0.
 Doboș Fabian, pr. dr. - Congregația "Notre Dame de Sion": 150 de ani de activitate în Moldova (1866-2016), Editura Sapientia - Colecția "Istoria bisericii", Iași, 2016, ISBN 978-606-578-267-9.

Legături externe
 Harta Galațiului Vechi
 O școală de elită a galațiului - Notre Dame de Sion , expunere organizată de Muzeul de Istorie "Paul Păltănea" Galați în parteneriat cu Liceul Teoretic "Mircea Eliade" din Galați, la Muzeul "Casa Colecțiilor", 25 martie 2016.

Galați
Universități din Galați

Institutul „Notre Dame de Sion” din Galați


Adèle Exarchopoulos (n. 22 noiembrie 1993) este o actriță franceză, cunoscută pe plan internațional pentru rolul Adèle din filmul Adèle: Capitolele 1 și 2, rol pentru care a primit premiul Palme d'Or la a 66-a ediție a Festivalului Internațional de Film de Cannes, devenind astfel cea mai tânără actriță căreia i-a fost înmânat prestigiosul premiu.

Viața și cariera
Exarchopoulos a crescut în arondismentul 19 din Paris, lângă Place des Fêtes. Tatăl ei, Didier Exarchopoulos, este profesor de chitară, iar mama ei, Marina Niquet, asistentă medicală. Bunicul ei era grec.

La vârsta de nouă ani, părinții ei au trimis-o la cursuri de actorie pentru a o ajuta să-și depășească timiditatea. A continuat să ia lecții până în 2005 când debutează în filmul Martha. În 2006, Exarchopoulos a fost contactată de primul ei agent, în același an făcându-și apariția într-un episod al serialului polițist RIS police scientifique. La 13 ani, a primit un rol în filmul Boxes.

A apărut de asemenea în filme precum Les Enfants de Timpelbach (2008), La Rafle (2010), Tête de turc (2010), Chez Gino (2011), Carré blanc (2011), Des morceaux de moi (2012) și I Used to Be Darker (2013) înainte de a se face cunoscută pe scena internațională cu rolul Adèle din filmul Adèle: Capitolele 1 și 2 (2013), dramă bazată pe romanul grafic Le bleu est une couleur chaude al Juliei Maroh. Filmul a câștigat marele premiu Palme d'Or la ediția din 2013 a Festivalului de la Cannes. Atât Exarchopoulos, cât și partenera ei din film, mult aclamata Léa Seydoux, au fost premiate de asemenea cu Palme d'Or, alături de regizorul filmului, Abdellatif Kechiche, devenind singurele actrițe, în afară
de regizoarea Jane Campion, care au primit prestigiosul premiu. Mai mult, Exarchopoulos este cea mai tânără persoană care a fost premiată vreodată cu Palme d'Or. Ea a primit numeroase laude din partea criticilor de film, performanța ei fiind catalogată drept una dintre cele mai bune ale anului 2013.

În martie 2014, a fost considerată pentru rolul lui Tiger Lily în producția americană Pan, însă rolul a fost acordat în cele din urmă lui Rooney Mara. Adèle va aparea în The Last Face alături de Javier Bardem și Charlize Theron. De asemenea, joacă rolul lui Judith în drama periodică Les Anarchistes (2015).

Filmografie

Note

Actrițe franceze

Adèle Exarchopoulos