Hovi Star,(ebraică: חובי סטאר; nume la naștere: Hovav Săculeț (Sekulets) (ebraică: חובב סקולץ; născut la Kiryat Ata, Districtul Haifa, Israel pe 19 noiembrie 1986),  , este un cântăreț israelian de muzică pop care a reprezentat Israelul în finala celei de-a 61-a ediții a Concursului Muzical Eurovision, găzduită de Stockholm la 14 mai 2016. Piesa muzicală care a reprezentat Israelul se numește Made of Stars.
Cântecul, compus și pe text de Doron Medalie (Medali), a ocupat mai întâi locul 8 în clasamentul juriilor, apoi, după notele publicului, s-a clasat pe locul 14.

Biografie
Hovi Star s-a născut la Kiryat Ata. El este unicul fiu comun al lui Shlomo Săculeț și al lui Efrat,născută Biton, provenită dintr-o familie de rabini. Hovi și-a primit numele mic Hovav în memoria bunicului său matern, rabinul Haviv Biton, originar din Africa de nord Părinții au divorțat când Hovi a avut 4 ani. Tatăl său nu s-a mai interesat de el și s-a recăsătorit, având două fiice din a doua căsnicie.  Hovi a fost crescut de mama sa, administratoare la case de bătrâni, care a fost mai mulți ani partenera de viață a baschetbalistului  american John McIntyre care s-a stabilit în Israel și a jucat în mai multe echipe de bachet din Israel. Din căsnicia lor s-a mai născut un fiu, Randy. În cursul anilor Hovi a rămas  atașat în mod deosebit de bunicii paterni care locuiesc în Kiryat Eliezer. David Săculeț, originar din România, și soția sa ,Margalit, venită din Egipt, sunt surzi din naștere, și au crescut cinci copii.
Din cauza angajamentelor sportive ale tatălui vitreg Hovi a trebuit și schimbe vreo 20 domicilii, precum și mai multe școli. În acelaș timp datorită lui McIntyre Hovi s-a familiarizat cu cultura populară americană. Până în clasa a X-a a învățat în școli religioase, ultima fiind liceul-ieșivă din Kfar Hassidim, de unde a fost exmatriculat după ce și-a vopsit părul și a hotărât să înregistreze un prim album. Modul de a se îmbrăca, de a se tunde și a se machia și alte obiceiuri considerate extravagante i-au atras multeori neplăceri mai ales din partea colegilor de școală și în mediile conservatoare. Ulterior a completat studiile medii într-un liceu laic, într-o clasă cu profil de cosmetică.

Cariera muzicală
Hovi Sekuletz a fost înrolat în armată, mai întâi, vreme de doi ani, în ansamblul muzical al Comandamentului spatelui frontului, apoi în ansamblul Poliției militare. Cu jumătate de an înainte de eliberarea la vatră, a participat la a 7-a stagiune a concursului televizat de tinere talente "Se naște o stea" (Kohav nolad), unde s-a clasat, în cele din urmă, pe locul șapte. Apoi a luat parte la Festivalul cântecelor pentru copii din anul 2009 cu un cântec pe care l-a compus el însuși împreună cu Assaf Averbuch - "Yèled katan yèled gadol" (Copil mic, copil mare).
La 29 ianuarie 2010 a participat la seara de strângere de fonduri pentru victimele cutremurului de pământ din Haiti
unde a interpretat cântecul lui Ilanit, Bashaná habaá (La anul), într-o adaptare proprie.
În 2010 a moderat emisiunea "Stea live" (Kohav live) despre concurenții la a8-a stagiune a concursului "Kohav nolad", și în acelaș timp, a prezentat o rubrică despre această competiție în programul de dimineața al companiei de TV Keshet. În iunie 2010 a cântat la deschiderea "Paradei Mândriei" de la Tel Aviv la Centrul municipal gay din oraș.
În 2016 a fost ales prin concurs ca reprezentant al Israelului la viitoarea ediție a Eurivision la Stockholm cu cântecul "Made of Stars" al lui Doron Medalie (Medali)

În viața particulară
Hovi Star este homosexual.

Note

Legături externe
interviu în gazeta Israel Hayom 28 aprilie 2016
interviu pe situl nrg 17 iulie 2009
Haifa Krayot 5 martie 2016

Cântăreți israelieni
Cântăreți evrei
Muzicieni LGBT
Persoane LGBT din Israel
Persoane LGBT evrei

Hovi Star


Hovea es un género de arbustos perennifolios perteneciente a la familia de las leguminosas. Es endémico de  Australia. Especies de este género son ocasionalmente cultivadas como plantas ornamentales. Comprende 51 especies descritas y de estas, solo 38 aceptadas.

Taxonomía
El género fue descrito por Robert Brown y publicado en Hortus Kewensis; or, a Catalogue of the Plants Cultivated in the Royal Botanic Garden at Kew. London (2nd ed.) 4: 275. 1812.
Etimología
El género fue nombrado en honor de Anton Pantaleon Hove, un recolector polaco.

Especies
Especies incluidas:

 Hovea acanthoclada (Turcz.) F.Muell.
 Hovea acutifolia A.Cunn. ex G.Don  - Northern Hovea
 Hovea angustissima I.Thomps.
 Hovea apiculata A.Cunn. ex G.Don
 Hovea arnhemica J.H.Ross
 Hovea asperifolia I.Thomps.
 Hovea beckeri F.Muell.
 Hovea chorizemifolia DC.
 Hovea clavata I.Thomps.
 Hovea corrickiae J.H.Ross
 Hovea cymbiformis I.Thomps.
 Hovea densivellosa I.Thomps.
 Hovea elliptica (Sm.) DC.
 Hovea graniticola I.Thomps.
 Hovea heterophylla A.Cunn. ex Hook.f.
 Hovea impressinerva I.Thomps.
 Hovea lanceolata Sims
 Hovea linearis (Sm.) R.Br.
 Hovea longifolia R.Br.
 Hovea longipes Benth.
 Hovea lorata I.Thomps.
 Hovea magnibracteaI.Thomps.
 Hovea montana (Hook.f.) J.H.Ross
 Hovea nana I.Thomps. & J.H.Ross
 Hovea nitida I.Thomps.
 Hovea pannosa A.Cunn. ex Hook.f.
 Hovea parvicalyx I.Thomps.
 Hovea pedunculata I.Thomps. & J.H.Ross
 Hovea planifolia (Domin) J.H.Ross
 Hovea pungens Benth.
 Hovea purpurea Sweet
 Hovea ramulosa A.Cunn. ex Lindl.
 Hovea rosmarinifolia A.Cunn.
 Hovea similis I.Thomps.
 Hovea speciosa I.Thomps.
 Hovea stricta Meisn.
 Hovea tholiformis I.Thomps.
 Hovea trisperma Benth.

Referencias

Enlaces externos

Hovea


Alain Roche (Brive-la-Gaillarde, Francia, 14 de octubre de 1967) es un exfutbolista francés que jugó en varios clubes, principalmente de la Ligue 1 de Francia, se desempeñaba como defensa y se retiró en 2002.

Trayectoria
El 1.82 del defensa central llegó la edad de 18 años durante la "era Jacquet" en el equipo del Girondins de Burdeos. Mostró temprano una gran madurez y estabilidad lúdica, siendo considerado muy talentoso, serio y responsable. En este club cosechó éxitos a nivel local teniendo un buen desempeño. También terminó su carrera en este mismo club.

El otro club con el que su nombre se asocia principalmente es Paris Saint-Germain, para el cual también estuvo activo durante seis años. También estuvo una o dos temporadas en el Olympique de Marsella, AJ Auxerre y Valencia CF bajo contrato. Con cada uno de sus clubes, ganó al menos un título nacional: cinco veces en la Copa de Francia, tres veces el campeonato de Ligue 1 y la Copa de la Liga de Francia en dos ocasiones, además de una Copa del Rey, una Copa Intertoto y una Recopa de Europa de la UEFA.

Al final de su tiempo en Auxerre recibió un título personal cuando fue votado como el Jugador Francés del Año en 1992. El propio Roche más tarde no tildó demasiado a este impresionante palmarés: estaba "orgulloso de ello, pero siempre en el momento justo en el club correcto".

Se retiró del fútbol profesional en 2002, en el mismo club donde se inició, el Girondins de Burdeos.

Selección nacional
Roche jugó 16 partidos para la Sub-21 de Francia ("Les Espoirs"), con quien se convirtió en campeón de la Eurocopa Sub-21 en 1988; también fue utilizado en el equipo nacional militar. Entre noviembre de 1988 y junio de 1996, Roche lució el maillot azul en 25 ocasiones, donde también anotó en 1993 contra Israel. Después de su segundo juego, siguió un receso de tres años y medio, en el cual el entrenador nacional Michel Platini ya no lo consideraba para el equipo.

Ya en 1996 con el nuevo entrenador, Aimé Jacquet, Roche fue tenido en cuenta para la plantilla que representaría a su selección en la Eurocopa 1996, sin embargo, jugó tan solo dos partidos ya que una lesión de espalda le impidió estar a su mejor nivel, jugó contra España por fase de grupos y contra República Checa en semifinales donde su selección caería 6-5 en los penaltis tras empatar 0-0 en los 120 minutos reglamentarios, este sería su último encuentro con Los Bleus.

Participaciones en Eurocopa

Clubes

Palmarés
Girondins de Burdeos
 Ligue 1: 1986-87

Olympique de Marsella
 Ligue 1: 1989-90

Paris Saint-Germain
 Ligue 1: 1993-94
 Copa de Francia: 1993, 1995, 1998
 Copa de la Liga de Francia: 1995, 1998
 Recopa de Europa: 1996

Valencia CF
 Copa Intertoto de la UEFA: 1998
 Copa del Rey: 1999

Distinciones individuales

Enlaces externos
 Ficha en FFF

Futbolistas de la selección de fútbol de Francia en los años 1980
Futbolistas del Football Club des Girondins de Bordeaux
Futbolistas del Olympique de Marsella
Futbolistas de la Association de la Jeunesse Auxerroise
Futbolistas del Paris Saint-Germain Football Club
Futbolistas del Valencia Club de Fútbol en los años 1990
Futbolistas de Francia en la Eurocopa 1996
Nacidos en Brive-la-Gaillarde

Alain Roche


Noaptea judecății: Alegerile (titlu original: The Purge: Election Year) este un film american din 2016 regizat de James DeMonaco. Este produs de Michael Bay. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Raymond J. Barry, Frank Grillo și Elizabeth Mitchell. Este a treia parte a trilogiei Noaptea judecății - The Purge, după The Purge. Noaptea judecății (2013) și Anarhia (2014)

Prezentare

Distribuție
 Frank Grillo - Leo Barnes
 Elizabeth Mitchell - Senator Charlene "Charlie" Roan
 Christy Coco - Young Charlie Roan
 Mykelti Williamson - Joe Dixon
 Joseph Julian Soria - Marcos
 Betty Gabriel - Laney Rucker
 Terry Serpico - Earl Danzinger
 Edwin Hodge - Dante Bishop
 Kyle Secor - Minister Edwidge Owens
 Liza Colón-Zayas - Dawn
 Ethan Phillips - Chief Couper
 Adam Cantor - Tall Eric Busmalis
 Christopher James Baker - Harmon James
 Brittany Mirabile - Kimmy
 Raymond J. Barry - Leader Caleb Warrens
 Raquel Devonshire - Nancy Carrigan

Note

Legături externe

Vezi și

Filme din 2016
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de James DeMonaco
Filme produse de Michael Bay
Filme SF thriller
Filme SF de groază
Filme cu acțiunea în viitor
Filme SF din anii 2010
Filme thriller din anii 2010
Filme de groază din anii 2010
Filme Platinum Dunes
Filme Universal Pictures
Filme Blumhouse Productions
Filme distopice
Filme despre corupție

Noaptea judecății: Alegerile


En diseño, una notación secundaria se define como los rasgos visuales que no forman parte de una notación formal. Las propiedades físicas de una representación simbólica (un texto, una imagen), como son la posición, sangría, color, simetría... cuando se utilizan para transmitir información, son notación secundaria.

Un ejemplo típico de notación secundaria es el resaltado de sintaxis en lenguajes de programación. Los colores no forman parte de la semántica del programa, sino que ayudan a los programadores a visualizar su significado.

Referencias

 T. R. G. Green and M. Petre. Usability analysis of visual programming environments: A `cognitive dimensions' framework. Journal of Visual Languages and Computing, 7:131—174, 1996.

Lenguajes formales
Usabilidad
Diseño
Teoría de la comunicación
Notación

Notación secundaria


Viscount Boyne, in the province of Leinster, is a title in the Peerage of Ireland. It was created in 1717 for the Scottish military commander Gustavus Hamilton, 1st Baron Hamilton of Stackallan. He had already been created Baron Hamilton of Stackallan, in the County of Meath in 1715, also in the Peerage of Ireland. Hamilton was the youngest son of Sir Frederick Hamilton, youngest son of Claud Hamilton, 1st Lord Paisley (from whom the Dukes of Abercorn descend), third son of James Hamilton, 2nd Earl of Arran (from whom the Dukes of Hamilton descend). His grandson, the second Viscount, represented Newport (Isle of Wight) in the House of Commons. His first cousin, the fourth Viscount, sat as a member of the Irish House of Commons for Navan.

His great-grandson, the seventh Viscount, married Emma Maria Russell, sister and heiress of William Russell of Brancepeth Castle, County Durham, children of Matthew Russell of the same, and in 1850 assumed by royal licence the additional surname of Russell. In 1866, he was created Baron Brancepeth, of Brancepeth in the County of Durham, in the Peerage of the United Kingdom. Prior to the passing of the House of Lords Act 1999, the Viscounts Boyne sat in the House of Lords in right of this title.  the titles are held by the seventh Viscount's great-great-great-grandson, the eleventh Viscount, who succeeded his father in 1995.

The family seat is at Burwarton House, near Bridgnorth, Shropshire.

Viscounts Boyne (1717)
Gustavus Hamilton, 1st Viscount Boyne (1642–1723)
Hon. Frederick Hamilton (–1715)
Gustavus Hamilton, 2nd Viscount Boyne (1710–1746)
Frederick Hamilton, 3rd Viscount Boyne (1718–1772)
Richard Hamilton, 4th Viscount Boyne (1724–1789)
Gustavus Hamilton, 5th Viscount Boyne (1749–1816)
Gustavus Hamilton, 6th Viscount Boyne (1777–1855)
Gustavus Frederick Hamilton-Russell, 7th Viscount Boyne (1798–1872)
Gustavus Russell Hamilton-Russell, 8th Viscount Boyne (1830–1907)
Gustavus William Hamilton-Russell, 9th Viscount Boyne (1864–1942)
Gustavus Michael George Hamilton-Russell, 10th Viscount Boyne (1931–1995)
Gustavus Michael Stucley Hamilton-Russell, 11th Viscount Boyne (born 1965)

The heir apparent is the present holder's eldest twin son the Hon. Gustavus Archie Edward Hamilton-Russell (born 1999)

Ancestry

See also
Duke of Hamilton
Duke of Abercorn

References

Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (1990 edition). New York: St Martin's Press, 1990.

External links

Viscountcies in the Peerage of Ireland
Noble titles created in 1717

Viscount Boyne


Arene () war eine antike griechische Hafenstadt in Messenien.

Arene wird bereits bei Homer als eine der Städte erwähnt, die unter dem Einfluss Nestors standen, sie wird an der Stelle verortet, wo der Fluss Minyeus ins Meer fließt. Im Homerischen Hymnos an Apollon wird sie unter anderen Städten an der Westküste des Peloponnes genannt. Pausanias berichtet den Gründungsmythos der Stadt, nach dem sie von Aphareus gegründet und nach seiner Halbschwester und Gattin Arene benannt worden sein soll.

In der Antike wurde angenommen, dass es sich bei der verschollenen Stadt um die am Anigros gelegene triphylische Stadt Samia handelte, der homerische Fluss Minyeus wurde mit dem Anigros identifiziert.

Literatur

Anmerkungen

Antike griechische Stadt
Ort auf dem Peloponnes

Arene (Messenien)


San Marco, dnevni list u Splitu u vrijeme talijanske okupacije. Izlazio je dijelom razdoblja dok je bio pripojen fašističkoj Italiji.

Povijest
Italija je po pripajanju Splita među prvim stvarima ukinula list na hrvatskom jeziku Novo doba. Ukinula ga je 23. travnja 1941. godine. Bio je to jedan od niza poteza kojima se gušilo i zatiralo hrvatski identitet Splita. Tako je jedino još Katolička riječ u Splitu tiskana na hrvatskom jeziku. Umjesto Novog doba, šest dana poslije, 29. travnja, talijanske vlasti pokrenule su dnevnik San Marco koji je izlazio dvojezično. Talijanski okupatori tu nisu stvorili ništa novo, jer su gotovo sve preoteli od Novog doba: prostorije uredništva, tiskaru, papir, pa i suradnike. Glavni i odgovorni urednik bio je Zadranin Antonio Just-Verdus. San Marco prestao je izlaziti koncem studenoga 1941. godine. Nasljednik je bio list Il Popolo di Spalato, koji je bio jakim izvorom fašističke propagande. U svezi s gašenjem San Marca valja dovesti još jedno gašenje hrvatštine u Splitu, kad je do 12. studenoga iste godine, koji tjedan prije, razmontiran i maknut s Peristila spomenik Grguru Ninskome.

Izvori

Splitski tisak
Talijanske dnevne novine

San Marco (Split)


Rajsamand (en hindi: রাজসামান্দ) es un distrito de la India en el estado de Rajastán. Código ISO: IN.RJ.RA.

Comprende una superficie de 3853 km².

El centro administrativo es la ciudad de Rajsamand.

Demografía
Según censo 2011 contaba con una población total de 1158283 habitantes, de los cuales 575 613 eran mujeres y 582 670 varones.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial.

Rajsamand

Distrito de Rajsamand


Ivan Čaklec (Varaždin, 5. kolovoza 1932. – Zagreb, 30. ožujka 2018.), hrvatski gimnastičar, gimnastički trener i kineziolog. Natjecatelj na trima Olimpijskim igrama i osvajač prvog pojedinačnog europskog odličja za hrvatsku gimnastiku.

Životopis
Rođen je 5. kolovoza 1932. u Varaždinu. Nastupio je na trima Olimpijskim igrama u pojedinačnoj i ekipnoj konkurenciji za SFR Jugoslaviju.

Na Olimpijskim igrama 1952. u Helsinkiju osvaja 144. mjesto u pojedinačnom i 10. mjesto u ekipnom višeboju.

Na Olimpijskim igrama 1960. u Rimu osvaja 56. mjesto u pojedinačnom i 9. mjesto u ekipnom višeboju.

Na Olimpijskim igrama 1964. u Tokiju osvaja 80. mjesto u pojedinačnom i 11. mjesto u ekipnom višeboju.

Osvajač je brončanog odličja na Europskom prvenstvu 1957. u Parizu u disciplini konja s hvataljkama. Na Mediteranskim igrama 1963. u talijanskom gradu Napulju osvojio je srebrno odličje u ekipnom natjecanju.

Završetkom karijere diplomirao je na Kineziološkom fakultetu, gdje se nakon diplome i zaposlio kao redovni profesor. Napisao je i dva znanstvena rada u suautorstvu.

Umro je u Zagrebu 30. ožujka 2018. godine. Sahranjen je 4. travnja 2018. godine na zagrebačkom groblju Miroševcu.

Izvori

Životopisi, Varaždin
Hrvatski gimnastičari
Hrvatski znanstvenici
Treneri

Ivan Čaklec


Albanien er en uafhængig stat på Balkan-halvøen i det sydøstlige Europa.

Herudover kan Albanien, eller Albania, også henvise til andre ting:

 Kongeriget Albanien (1272-1368), kongerige etableret i 1272
 Albania Veneta, venetianske besiddelser i kystområdet omkring det, der i dag er det nordlige Albanien samt Montenegros kyst.
 Sanjakken Albanien, en underinddeling af Rumelia Eyalet i det Osmanniske Rige i perioden 1385–1466
 Albansk Vilayet, en vilayet i det Osmanniske Rige i 1912
 Uafhængigt Albanien, en tidligere ikke-anerkendt stat etableret i 1912 bestående af territorierne Kosovo Vilayet, Monastir Vilayet, Shkodër Vilayet og Janina Vilayet
 Republikken Centralalbanien, en kortlivet ikke-anerkendt stat etableret 16. oktober 1913 med administrativt center i Durrës
 Fyrstendømmet Albanien, 1913-1925, lokalt kaldet et kongerige
 Albanske Republik, en republik i perioden 1925–1928, som var et de facto protektorat af Kongeriget Italien
 Kongeriget Albanien (1928–1939), var det konstitutionelle monarki i Albanien mellem 1928 og 1939, som var et de facto protektorat af Kongeriget Italien
 Kongeriget Albanien (1939-1943), et protektorat af Kongeriget Italien
 Kongeriget Albanien (1943-1944), en klientstat for Nazityskland
 Socialistiske Folkerepublik Albanien, den socialistiske republik fra 1976 til 1991
 Kaukasisk Albanien (eller Arran), et historisk territorie i det sydlige Kaukasus med grænser omtrent svarende til det moderne Aserbajdsjans
 Albania (satrapi), samme område da det var underlagt det iranske sassanidiske rige
 En middelalderlig latiniseret variant af Alba, det oldgæliske navn for Skotland eller Storbritannien
 Flere byer i Colombia :
 Albania (La Guajira)
 Albania (Santander)
 Albania (Caquetá)
 Albania (album), et album fra 1973 af Marinella

Albanien (flertydig)


Sacca Fisola es una isla artificial en la laguna de Venecia, en Italia.
Se trata de una zona residencial de gran modernidad.

Sacca Fisola se encuentra en el extremo occidental de Giudecca, a la que está unida por un puente y al norte de Sacca San Biagio. Es el lugar donde se encuentra una piscina pública.

La isla suele tener un jueves de mercado. Administrativamente forma parte del municipio de Venecia (Municipio de Venecia-Murano-Burano).

Véase también
 Geografía de Italia
 Geografía de Europa

Referencias

Enlaces externos

Islas de la laguna de Venecia

Sacca Fisola


Christian Happi est un biologiste moléculaire et universitaire camerounais né le  à Sangmélima. Connu pour sa lutte contre les maladies infectieuses et les épidémies en Afrique, il est le fondateur du Centre d'excellence africain de recherche pour la génomique des maladies infectieuses (ACEGID) au sein de l' au Nigeria. Il a notamment participé à la lutte contre les épidémies d'Ebola et de Covid-19 dans ce pays.

Biographie

Jeunesse et formation
Issu d'une famille originaire de l'ouest camerounais, Christian Tientcha Happi est né le  à Sangmélima (Dja-et-Lobo), où il passe son enfance et son adolescence. Enfant, il est victime de plusieurs crises de paludisme, ce qui l'encourage à vouloir trouver plus tard un remède à cette maladie. À l'âge de 12 ans, il lit un article sur le généticien James Watson et le biologiste Francis Crick, découvreurs de la structure de la molécule d'ADN, ce qui le pousse à vouloir devenir biochimiste.

Il fait ses études primaires dans une école catholique. Une fois au lycée, il opte pour la filière D (scientifique) et obtient un baccalauréat en science de la nature. Il entre ensuite à l'université de Yaoundé, où il décroche une licence de biochimie en 1992.

Passionné par les maladies infectieuses, et notamment par le paludisme, il décide d'entrer à l'université d'Ibadan au Nigeria, où il étudie la biologie cellulaire appliquée au paludisme. En 1995, il y obtient un master en parasitologie moléculaire, puis entame une thèse portant sur la résistance du paludisme aux médicaments. Son ambition est alors de trouver un vaccin contre cette maladie. Lors d'une conférence, il rencontre Dyann S. Wirth, professeur à Harvard, qui l'invite à rejoindre l'université américaine. Il déménage aux États-Unis en 1998, et soutient sa thèse de doctorat en 2000.

Enseignement
Après avoir obtenu son doctorat, Christian Happi effectue ses recherches post-doctorales à Harvard, se concentrant sur la biologie moléculaire et la génomique pour développer des médicaments contre le paludisme. Il devient également professeur à la , l'école de santé publique d'Harvard, où il reste jusqu'en 2011. Cette expérience développera chez lui une préférence pour le modèle universitaire anglophone, qu'il considère plus ouvert, plus collaboratif et moins hiérarchisé que le système francophone. Parallèlement, il enseigne bénévolement à l'université d'Ibadan au Nigeria.

En 2011, il décide de retourner travailler en Afrique afin de contribuer au développement scientifique du continent. Il choisit de s'établir au Nigeria, « géant » régional susceptible d'influencer le reste du continent, et dont la population subit de nombreuses épidémies chaque année. Il intègre alors l', université privée située à Ede (État d'Osun), où il devient professeur au sein du Département des sciences biologiques, ainsi que doyen du cycle doctoral. Estimant que la génomique , il crée un programme de génomique appliqué aux maladies infectieuses au sein de l'université, souhaitant ainsi combler le gouffre entre l'Afrique et le reste du monde dans ce domaine. En parallèle, il continue d'enseigner à Harvard.

Lutte contre les maladies infectieuses
Pendant sa carrière, Christian Happi s'implique dans la lutte contre les maladies infectieuses, notamment celles sévissant sur le continent africain. Il devient ainsi un expert sur le paludisme, publiant plus d'une centaine d'articles scientifiques sur le sujet.

En 2007, alors qu'il travaille aux États-Unis, il entend parler pour la première fois de la fièvre de Lassa, fièvre hémorragique foudroyante qui entraîne 700 morts chaque année au Nigeria. Il apprend à cette occasion que les tests de dépistage sont envoyés en Allemagne, ce qui entraîne la mort de 90 % des patients en attente du résultat. Il décide alors de faire construire en 2008 un laboratoire de dépistage dans le village d'Irrua (État d'Edo), permettant un diagnostic plus rapide de Lassa et faisant réduire le nombre de décès à 100 ou 200 par an.

En 2013, de retour en Afrique, il fonde le Centre d'excellence africain de recherche pour la génomique des maladies infectieuses (en anglais :  - ACEGID) au sein de l' au Nigeria, avec des financements provenant de plusieurs institutions internationales, dont la Banque mondiale, le National Institutes of Health, le Département de la Défense des États-Unis, la Wellcome Trust ou encore le Conseil pour la recherche en biotechnologie et sciences biologiques. Ce centre forme par la suite plus de  chercheurs africains en biochimie et génomique.

Pendant l'épidémie d'Ebola en 2014, il identifie et séquence avec son équipe le premier cas d'Ebola du Nigeria, et travaille alors avec les autorités sanitaires pour contenir l'épidémie. Il met également au point une technique de diagnostic rapide de cette maladie, validée par l'Organisation mondiale de la santé et la Food and Drug Administration, qui permet d'identifier plus vite les malades et de les isoler, permettant au pays de stopper rapidement l'épidémie.

En 2015, il découvre deux nouveaux virus, les  (EKV-1 et EKV-2), dans la ville nigériane d'Ekpoma (État d'Edo), en utilisant la métagénomique microbienne. En 2019, il reçoit le HUGO African Prize award de la part de la Human Genome Organisation pour le travail de son centre, l'ACEGID, dans la lutte contre les épidémies.

À partir de février 2020, il s'engage dans la lutte contre l'épidémie de Covid-19 au Nigeria. Quand le premier cas du pays est identifié, lui et son équipe réalisent en quelques jours le premier séquençage du génome du SARS-CoV-2 en Afrique. Soucieux de fournir des dispositifs simples d'utilisation et accessibles à tous les Africains contre ce nouveau virus, il développe un test de dépistage rapide et peu cher (3 dollars), certifié par la Food and Drug Administration. En septembre 2020, son centre de recherche, l'ACEGID, est désigné comme « laboratoire de référence » dans le séquençage du SARS-CoV-2 par l'Organisation mondiale de la santé. En décembre 2020, il identifie avec son équipe une nouvelle souche nigériane de ce virus.

Distinctions

 2010 :
 2011 :
 2019 :  de la Human Genome Organisation
 2020 : Médaille Bailey K. Ashford de l'

Références

Lien externe
  Site de l'ACEGID

Scientifique camerounais
Biologiste moléculaire
Étudiant de l'université de Yaoundé
Étudiant de l'université d'Ibadan
Professeur à l'université d'Ibadan
Professeur à l'université Harvard
Personnalité liée à la pandémie de Covid-19
Naissance en juin 1968
Naissance au Cameroun

Christian Happi


Liza with a "Z" é um filme de concerto de 1972 feito para televisão, estrelado por Liza Minnelli, produzido por Fred Ebb e Bob Fosse. Fosse também dirigiu e coreografou o concerto, e Ebb escreveu e arranjou a música com seu parceiro de composição John Kander. Todos os quatro haviam concluído recentemente a bem-sucedida adaptação cinematográfica de Cabaret em 1972.

De acordo com Minnelli, Liza with a "Z" foi "o primeiro concerto filmado para televisão". A Singer patrocinou a produção, embora os produtores tenham feito o possível para impedir que os patrocinadores vissem os ensaios, temendo que desistissem devido aos vestidos curtos de Minnelli.

Filmado em 31 de maio no Lyceum Theatre em Nova York, após apenas oito semanas de ensaios, o concerto foi filmado com oito câmeras de filme 16mm por insistência de Fosse, em contraste com outros especiais de televisão da época, que eram todos gravados em fita de vídeo.

Ao longo do concerto, Minnelli canta e dança uma variedade de músicas populares, destaques de Cabaret, e material especificamente escrito para ela por Kander and Ebb - a mais notável é a música-título. Minnelli frequentemente é acompanhada no palco por dançarinos, cantores de apoio e músicos. Os figurinos foram projetados por Halston, que também era amigo de Minnelli. Marvin Hamlisch foi selecionado por Kander e Ebb para ser o coordenador musical.

Primeiramente transmitido pela NBC em 10 de setembro de 1972, o filme conquistou quatro Emmys e um Prêmio Peabody.  Kay Gardella do New York Daily News revisou o filme como sendo "sensacional com um 'S'." Após a transmissão inicial, a NBC reprisou o concerto apenas mais duas vezes e não o exibiu novamente após 1973. O filme não foi visto por mais de trinta anos e foi considerado perdido até 1999, quando Michael Arick descobriu que Minnelli detinha os direitos autorais e os dois começaram a restaurar os negativos.

Números musicais

 "Yes"
 "God Bless the Child"
 "Say Liza (Liza with a "Z")"
 "It Was a Good Time"
 "I Gotcha"
 "Son of a Preacher Man"
 "Ring Them Bells"
 "Bye Bye Blackbird"
 "You've Let Yourself Go"
 "My Mammy"
 Cabaret Medley

Remasterização e lançamento em mídia física

Após as transmissões iniciais em 1972 e 1973, os negativos foram guardados nos cofres da NBC, sendo ocasionalmente retirados apenas para uso pessoal de Minnelli. Nos anos 1980, os negativos originais foram perdidos e temidos como destruídos. Michael Arick e Minnelli finalmente rastrearam os negativos originais em 1999 em Los Angeles e Nova York. Em 2005, Minnelli revelou a Craig Zadan e Neil Meron, produtores e amigos dela, que ela possuía os direitos do filme e que estava restaurando-o com Arick. Eles a apresentaram a Robert Greenblatt, Presidente de Entretenimento da Showtime, que concordou em financiar a restauração, transmitir o filme e lançar o DVD.

O filme remasterizado foi aceito tanto no Festival Internacional de Cinema de Toronto quanto no Festival de Cinema de Hamptons e estreou em 9 de setembro de 2005 no Elgin and Winter Garden Theatres em Toronto. A Showtime transmitiu o filme restaurado em 1º de abril de 2006.

Além da imagem restaurada, o DVD também oferece a opção de áudio 5.1 surround sound. Isso foi possível devido a uma nova mixagem criada a partir de rolos de gravações de som que Minnelli havia arquivado pessoalmente após a produção original em 1972. O DVD também inclui uma faixa de comentário gravada por Minnelli, uma performance de "Mein Herr" cortada do filme original, uma entrevista com Kander gravada por Minnelli, uma gravação de Minnelli e dos produtores de restauração discutindo o filme no Festival de Cinema de Toronto e uma apresentação separada de Minnelli no GLAAD Awards em 2005.

Trilha sonora

A trilha sonora original do filme foi gravada em fita de 1/4" e mixada em uma faixa mono para o filme em 16 mm. Um LP da trilha sonora foi lançado em 1972 e seguiu o sucesso do filme ao se tornar um best-seller, e também foi certificado como disco de ouro.

Nas paradas de sucesso, a trilha passou vinte e três semanas na parada de álbuns sucessos da revista Billboard, intitulada Billboard 200, e nunca saiu de circulação. Em 26 de maio de 1973, a revista Billboard informou que as vendas do álbum atingiram 30 mil cópias no Reino Unido e tinha uma média de 1,000 cópias vendidas por dia no país.

Um CD da trilha sonora estéreo foi lançado simultaneamente junto com o DVD do filme em 2006.

A recepção da crítica especializada em música foi favorável. o crítico da revista Billboard afirmou que a gravação captura perfeitamente a eletricidade de Minnelli, bem como o seu talento. Ele considerou todas as faixas ótimas, da primeira "Yes" até o encerramento com o medley de Cabaret. Richie Unterberger, do site AllMusic, avaliou com quatro estrelas e meia de cinco e escreveu que entre as faixas Minnelli "estava muito mais à vontade com as canções de musicais e, como esperado, é o medley de "Cabaret" de dez minutos que tem melhor recepção".

Lista de faixas
A seguir está a lista de faixas da reedição de 2006. Há duas diferenças entre a versão original de 1972 e a reedição: a primeira é que "Son of a Preacher Man" e "Ring Them Bells" foram colocadas na ordem correta de apresentação para a reedição. O lançamento original tinha as duas músicas em ordem inversa. A segunda diferença é que a versão original tinha uma décima segunda faixa, intitulada "Bows". Para a reedição, esta faixa foi misturada no final da faixa anterior.

Tabelas

Tabelas semanais

Certificações e vendas

Prêmios e nomeações

Ligações externas

Filmes dirigidos por Bob Fosse
Filmes gravados em Nova Iorque
Programas de televisão premiados com o Emmy
Filmes musicais dos Estados Unidos
Álbuns ao vivo de 2006
Álbuns ao vivo de 1972
Emmy do Primetime de melhor especial de variedades, música ou comédia

Liza with a Z


علي بن حسين بن علي الهاشمي (1879 - 13 فبراير 1935) ثاني وآخر ملوك المملكة الحجازية الهاشمية (من 2 أكتوبر 1924 إلى 19 ديسمبر 1925)، وهو الابن الأكبر للشريف الحسين بن علي الهاشمي.

ولادته ونشأته
ولد علي في مكة عام 1879 من أبوين هاشميين هما الشريف حسين بن علي والشريفة عابدية بنت عبد الله بن عون، وتلقى هناك دروسًا في اللغة العربية والقران الكريم والعلوم الأخرى، وفي عام 1887 توفيت والدته إثر إصابتها بمرض التيفوئيد وهي ما تزال بعمر السابعة والعشرين، وفي 1893 انتقل والده حسين للإقامة الجبرية في إسطنبول.

تربى مع إخوته بكنف أبوه الشريف حسين درس علي الابتدائية مع أخويه فيصل بن الحسين ملك العراق فيما بعد وعبد الله الأول ملك الأردن فيما بعد، حيث تعلموا اللغة التركية قراءة وكتابة، وقد نشأ مع البدو جريا على عادة الأشراف منذ القدم ليتعلم فصاحة العرب وشجاعتهم، وأصل دراسته هناك في مختلف العلوم ومنها العلوم العسكرية فازداد إتقاننا بفنونها وطيلة وجوده في إسطنبول تعلم الكثير من العلوم وازدادت خبرته.

نسبه
هو علي بن حسين بن علي بن محمد بن عبد المعين بن عون بن محسن بن عبد الله بن الحسين بن عبد الله بن الحسن بن محمد أبي نمي الثاني بن بركات بن محمد بن بركات بن الحسن بن عجلان بن رميثة بن محمد أبي نمي الأول بن الحسن بن علي الأكبر بن قتادة بن ادريس بن مطاعن بن عبد الكريم بن عيسى بن الحسين بن سليمان بن علي بن عبد الله بن محمد  بن موسى  بن عبد الله  بن موسى  بن عبد الله  بن الحسن  بن الحسن بن علي بن أبي طالب الحسني الهاشمي القرشي.

يرجع نسبه لأسرة آل عون من الأشراف، وهي إحدى ثلاث أسر كانت تتنافس على زعامة مكة مع آل زيد وآل بركات، وقد آلت الزعامة إلى آل عون منذ بداية القرن التاسع عشر.

توليه العرش
عندما أبحر حسين بن علي إلى العقبة في تشرين الأول من عام 1924، خلفه في المُلك أكبر أبنائه «علي» وكانت المملكة مجَّزأة وسمعة عائلته قد تأثرت إلى حد بعيد في حين كان الملك عبد العزيز آل سعود قد وسَّع مملكته في الحجاز ولم يحل عام 1925 حتى حاز نصفه فأخذ علي بن حسين يدافع عن الأجزاء الباقية من مملكته حيث ما زالت قواته تحتفظ بالمدينة وينبع والوجه وأملج وجدة وحافظت القبائل المقيمة حول هذه المدن على ولائها للملك علي بن الحسين وتركّز أمل علي بن حسين في أن المتطوعين سيتوافدون إليه من (إمارة شرق الأردن والمملكة العراقية الهاشمية) إلى أن هزم وغادر إلى الهند ثم إلى العراق حيث استقر في بغداد حتى وفاته عام 1935م.

الأقوال عنه
وصفه لورنس العرب بالكياسة، كما صوره إيريك كينينغتون بأنه رجل قلق، نحيل الوجه، عبوس، له عينان حزينتان وشارب أسود. وذكر بريطاني اجتمع به مرة أن القدر ضل طريقه في علي إذ لم يخلق للملك بل للقداسة واعتقد بعضهم أنه كان معرضا للإصابة بالسل ووصفوه بالمرض وبرودة الطباع.

حياته الخاصة
في عام 1906، تزوج علي بن حسين من نفيسة، وهي من الأشراف أيضا، وأنجب منها ابن وحيد وأربع بنات :
 عابدية (1907 - 1958)
 عالية (1911 - 1950) (ملكة العراق - زوجة غازي الأول ملك العراق)
 عبد الإله (1913 - 1958) (الوصي السابق على عرش العراق وولي عهد العراق).
 بديعة (1920 - 15 يونيو 2020 ).
 جليلة (1922 - 1955)
للملك علي أخوين شقيقين وهما:
 فيصل الأول ( ملك العراق ) ( 1921 - 1933 ).
 عبد الله الأول بن الحسين ( ملك الأردن ) ( 1921 - 1951 ).
أما أخوته غير الأشقاء فهم:

 زيد بن الحسين ( ولي عهد المملكة السورية العربية عام 1920 )
 فاطمة
 سرة (أو سارة)
 صالحة

وفاته
توفي علي بن حسين ببغداد في 13 فبراير 1935م، ودفن في المقبرة الملكية في الأعظمية.

معرض صور

مراجع

عرب في القرن 20
العائلة المالكة الحجازية
أشخاص من جدة
أشراف مكة
أمراء المدينة المنورة
حائزون على الوسام الأعلى للنهضة
حكام مسلمون
ذوي عون
عرب الدولة العثمانية
عرب في القرن 19
ملوك الحجاز
ملوك مسلمون
مواليد 1879
مواليد في مكة
وفيات 1353 هـ
وفيات 1935
وفيات في بغداد

علي بن الحسين


Clarendon station is a side platformed Washington Metro station in the Clarendon neighborhood of Arlington, Virginia, United States. The station was opened on December 1, 1979, and is operated by the Washington Metropolitan Area Transit Authority (WMATA). The station serves the Orange and Silver Lines. In 2017, over 4,000 commuters used Clarendon station every day.

Location
Clarendon is located in the Arlington district of the same name at the intersection of Highland Street, Clarendon Boulevard, and Wilson Boulevard. The station entrance itself lies in a park-like median between Clarendon and Wilson Boulevards. There is an underpass providing access to the Omsted Building on the south side of Clarendon Boulevard.

The presence of Clarendon station has transformed the surrounding district into an urban village. As a result, a number of residential and shopping complexes have opened. These include the residential buildings such as Station Square, Clarendon 1021, The Phoenix at Clarendon, and The Hartford along with the Market Common Clarendon shopping center.

History
The station was constructed by the Nello L. Teer Company, and opened on December 1, 1979. Its opening coincided with the completion of approximately  of rail west of the Rosslyn station and the opening of the Court House, Virginia Square and Ballston stations.

From March 26, 2020 until June 28, 2020, this station was closed due to the COVID-19 pandemic.

Station layout

Similar to many of the stations opened at the same time, Clarendon uses a side platform setup with two tracks. Architecturally, as part of the first generation of underground stations, the "waffle" coffer style predominates at Clarendon.

Escalators bring passengers to the mezzanine level, which contains the faregates and ticket machines. Clarendon station is quite shallow, so much in fact that there is a staircase in between the two escalators that reach street level.

References

External links

 The Schumin Web Transit Center: Clarendon Station
 Highland Street entrance from Google Maps Street View

Stations on the Orange Line (Washington Metro)
Stations on the Silver Line (Washington Metro)
Transportation in Arlington County, Virginia
Washington Metro stations in Virginia
Railway stations in the United States opened in 1979
1979 establishments in Virginia

Clarendon station


Muhammad bin Tughluq (sau Prințul Fakhr Malik, Jauna Khan, Ulugh Khan n. 1290 - d. 20 martie 1351) a fost sultan de Delhi, funcție deținută în perioada 1325 - 1351.
A fost cel mai mare fiu al lui Ghiyath al-Din Tughluq, fondatorul dinastiei Tughluq.
A ajuns la tron imediat după moartea tatălui, iar domnia sa a fost marcată de 22 de mișcări de rebeliune la adresa politicii sale.

A fost un erudit, familiarizat cu cultura persană, cu înclinații către matematică, astronomie, filozofie.

Încă de la începutul domniei sale a trebuit să se confrunte cu iminența unei invazii mongole, pe care a reușit să o contracareze.
A mărit impozitul agricol, ceea ce a determinat țăranii să își părăsească terenurile cultivate; atunci sultanul i-a readus cu forța, pedepsindu-i sever.

A extins granițele sultanatului, motiv pentru care a mutat capitala de la Delhi la Daulatabad.

Inspirat de dinastia Song, introduce o monedă fiduciară din alamă și din cupru pentru a le înlocui pe cele tezaurizate din aur și argint, măsură care s-a dovedit ineficientă, căci astfel de monede erau ușor de falsificat.

Către finalul domniei sale, imperiul său s-a scindat.
Își pierde viața în timpul unei campanii militare, fiind succedat de un văr.

Note

Bibliografie

Legături externe
 Encyclopædia Britannica – Muhammad ibn Tughluq

Nașteri în 1290
Decese în 1351
Decese pe 20 martie
Sultani
Șefi de stat din secolul al XIV-lea
Indieni musulmani
Monarhi indieni

Muhammad bin Tughluq


La  Temporada 2001 de la Primera B, conocida como Copa Águila 2001 por motivos comerciales, fue la decimotercera de la segunda división del fútbol profesional colombiano.

Sistema de juego
Los 16 equipos participantes jugaron 20 fechas, primero se dividieron en 4 grupos de 4 donde jugaron 6 fechas, luego se dividieron en 2 grupos de 8 para jugar otras 14 fechas. Los 8 primeros de la tabla de posiciones van a la siguiente ronda; donde se distribuyeron en 2 cuadrangulares de 4 equipos, en los cuales los dos primeros clasificaron a la siguiente ronda; y finalmente el cuadrangular final, en el cual el líder sería el campeón y lograría el ascenso a la Primera A en su temporada 2002.

Datos de los clubes

Relevo anual de clubes

Equipos participantes

Todos contra todos

 Pts=Puntos; PJ=Partidos jugados; G=Partidos ganados; E=Partidos empatados; P=Partidos perdidos; GF=Goles a favor; GC=Goles en contra; Dif=Diferencia de gol

Cuadrangulares semifinales

Grupo A

Grupo B

Cuadrangular final

 Pts=Puntos; PJ=Partidos jugados; G=Partidos ganados; E=Partidos empatados; P=Partidos perdidos; GF=Goles a favor; GC=Goles en contra; DIF=Diferencia de gol

Goleadores

Triangular de promoción
La Asamblea General de la Dimayor aprobó la expansión de equipos en la Primera A de 16 a 18 equipos, lo cual hizo que se realizara un triangular de ascenso entre el descendido del 2001, Atlético Bucaramanga, y los dos afiliados a la Dimayor en la Primera B, Cúcuta Deportivo y Unión Magdalena. El 16 y 18 de diciembre el Unión Magdalena consagró su regreso a Primera División con sus victorias 2-0 contra los dos rivales de turno, lo cual le dio el título de campeón del Triangular de Promoción 2001. El segundo lugar lo ocupó el Atlético Bucaramanga completando así los 18 equipos para la siguiente temporada.

Resultados

Véase también
 Categoría Primera B
 Temporada 2001 del fútbol colombiano

Bibliografía

Referencias

Enlaces externos
 Web oficial de Dimayor
 Colombia 2001 - Rsssf

2001
Primera B

Primera B 2001 (Colombia)


Melek Girmez Sokağı, Osmanlı İmparatorluğu'nda Yeniçeri Ocağı'nın bozulup önüne geçilemez hale geldiği dönemde İstanbul Bahçekapı'da bulunan fuhuş ve cinayet yuvası olan bir sokaktır. İki tarafında ahşap dükkânlar, kahvehaneler ve kayıkhaneler bulunur, bunların üst katları da bekâr odaları olarak kullanılırdı.

Bölge II. Mahmud döneminde Yeniçerilerin otuzbirinci bölüğünün sorumluluğunda idi ve Yeniçeri ağası Süleyman Ağa'nın arpalığıydı. 1813 kayıtlarında Melek Girmez fuhuş yatağı olarak yer alır.

1812 yılındaki büyük veba salgınında, tarihçi Şânizâde Atâullah Efendi'ye göre, "Hastalığın zinâ ve ahlâksızlığın çoğalmasının eseri olduğunu düşünen bazı dindar insanlar, bunların ortadan kaldırılması yönünde görüş bildirdiler." Bu nedenle II. Mahmud'un emriyle Galata, Üsküdar ve Tophane'deki bütün bekâr odaları yıktırıldı. Melek Girmez Sokağı'ndaki yıkımda sadrazam vekili Rüşdü Paşa, mimar ağa ve yeniçerilerden bir grup kolluk kuvveti ve pek çok amele hazır bulundu. Bu yıkım sırasında sokaktaki ve kayıkhanenin üzerindeki bütün odalar birkaç saatte yıkılarak ortadan kaldırıldı. Yıkım sırasında bazı odalarda vebaya yakalanmış ya da yeni ölmüş birkaç kadına da rastlandı. Ahmet Rasim, Fuhş- i Atik kitabındaki makalelerinden birinde şöyle der:
"Yeniçeriliğin son yıllarında, bu asker ocağı bir haşarat haline gelmiş ve kayıkçı, mavnacı, hammal gibi berâk uşakları yeniçeri yazılıp, Bahçekapı iskelesi ve civarını türlü fuhuş ve rezaletin sokaklara taşdığı bir semt haline getirmişlerdi. Kayıkhaneler ve kahvehanelerin üzerinde bekar odaları bulunurdu. Buraya 'Melek Girmez Sokağı' denmişti. Veba salgını çıkınca buralara baskın yapıldı ve kapatıldı."

Aynı yere yaptırılan camiye, bu dönemin anısına Hidayet Camii adı verildi.

Popüler kültürde
Orhan Pamuk, neden tarihî romanlar yazdığı yönündeki bir soruya cevap verirken, Reşad Ekrem Koçu'nun kitabındaki resimlerden söz eder: "Böylece her gün saatlerce tozu alınan karanlık apartman katında tozlar gölgeler gibi gene birikirken, ben, fuhşa alet oldukları düşünüldüğü için Azapkapı'daki maymuncu dükkânlarından alınarak ağaçlara asılan biçare maymunların hikâyesini okurdum. Öfkeli çamaşır makinasıyla birlikte herkesin bir kaynar su ve arap sabunu öfkesine kapıldığı çamaşır günlerinde bir deliğe sıkışır, vebaya yakalanarak cezalanan Melek Girmez Sokağı'nın fahişelerinin karakalem resimlerine bakardım."

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Yeniçeriler - Reşad Ekrem Koçu

Fatih'teki cadde ve sokaklar
Yeniçeri Ocağı
Türkiye'de fuhuş

Melek Girmez Sokağı


Raymond "Ray" Pointer (født 10. oktober 1936, død 26. januar 2016) var en engelsk fodboldspiller (angriber).

På klubplan spillede Pointer de første syv år af sin karriere hos Burnley. Han spillede mere end 200 ligakampe for klubben, hvori han scorede over 100 mål, og var med til at sikre det engelske mesterskab i 1960. Senere spillede han også for Bury, Coventry City, Portsmouth og Waterlooville.

Pointer spillede også tre kampe for Englands landshold, hvori han scorede to mål. Hans første landskamp var en VM-kvalifikationskamp på hjemmebane mod Luxembourg 28. september 1961. Her scorede han det ene mål i den engelske sejr på 4-1.

Titler
Engelsk mesterskab
 1960 med Burnley

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra Burnley F.C.
Fodboldspillere fra Coventry City F.C.
Fodboldspillere fra Bury F.C.
Fodboldspillere fra Portsmouth F.C.

Ray Pointer


İman ve Küfür Muvazeneleri Said Nursî'nin eseri. Sözler'den ve Lem'alar'dan derlenerek oluşturulmuştur.

Risale-i Nur
Said Nursî kitapları

İman ve Küfür Muvazeneleri


2 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යයක් යනු,  ආවර්තිතා වගුවෙහි දෙවන පේළියෙහි (හෝ ආවර්තයෙහි) පිහිටන රසායනික මූලද්‍රව්‍යයන් අතුරින් එකකි. ආවර්තිතා වගුව සකස් කර ඇත්තේ පේළි ලෙසින් වන අතර, එසේ කර ඇත්තේ මූලද්‍රව්‍යයන්ගේ පරමාණුක ක්‍රමාංකය වැඩිවත්ම, ඒවායේ රසායනික චර්යාවේ පුනරාවර්ත (ආවර්තිත)  උපනතීන් සන්නිදර්ශනය කර දැක්වීමටය: රසායනික චර්යාවන් පුනරාවර්තනය වීම ඇරඹෙත්ම නව පේළියක් ඇරඹෙන අතර, සමතුල්‍ය චර්යාවන්ගෙන් යුතු මූලද්‍රව්‍යයන්ගෙන් සමන්විත වන තීරු තනයි.

දෙවන ආවර්තයෙහි, ලිතියම්, බෙරිලියම්, බෝරෝන්, කාබන්, නයිට්‍රජන්, ඔක්සිජන්, ෆ්ලෝරීන් සහ, නියෝන් යන මූලද්‍රව්‍යයන් අඩංගු වෙති. මෙම සන්නිවේශය,  පරමාණුක ව්‍යුහයෙහි නවීනතම සිද්ධාන්තයන් වෙතින් පැහැදිලි කල හැක. පරමානුක ව්‍යුහයෙහි ක්වොන්ටම් යාන්ත්‍ර විද්‍යාත්මක පැහැදිලි කිරීමක් අනුව, 2s  සහ 2p  කාක්ෂිකයන් පිරවීම හා සමගින්,  මෙම ආවර්තය අනුරූප වෙයි. දෙවන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යයන් විසින්  අෂ්ටක නීතිය පිළිපැදෙන්නේ, ඒවායේ සංයුජතා කවචය සම්පූර්ණ කිරීමට ඉලෙක්ට්‍රෝක අටක් අවශ්‍ය නිසාය. මෙම මූලද්‍රව්‍යයන් විසින් අවකාශ සැපයිය හැක්කේ උපරිම වශයෙන් ඉලෙක්ට්‍රෝන දහයකට පමණක් වන අතර,  ඒවායින් දෙකක් 1s කාක්ෂිකයෙහි වන අතර, තවද දෙකක් 2s කාක්ෂිකයෙහිද සහ, තව සයක් 2p කාක්ෂිකයෙහි වෙති. බෙරිලියම් සහ නියෝන් හැර දෙවන ආවර්තයේ අන් සැම මූලද්‍රව්‍යයකටම ද්විපරමාණුක අණු තැනිය හැක.

ආවර්තිත උපනතීන්

ආවර්තිත උපනතීන් උකහා ගැනීමට භාවිතා කල හැකි ආවර්තිතා වගුවෙහි පළමුවන ආවර්තය වන්නේ 2 වන ආවර්තය වෙයි. එය වෙතින්  ආවර්තිත උපනතීන් උකහා ගැනීමට,  මූලද්‍රව්‍යයන් දෙකක් (හයිඩ්‍රජන් සහ හීලියම්)  පමණක් අඩංගු  1 වන ආවර්තය, කුඩා වැඩි වන්නේ, විශේෂයෙන්ම එම මූලද්‍රව්‍යයන් දෙක කිසිසේත්ම අනෙකුත්  s-කාණ්ඩ මූලද්‍රව්‍යයන් ලෙසින් නොහැසිරෙන බැවිනි. වඩාත් නිශ්චිත චර්යාවන්  2 වන ආවර්තය තුලින් හමුවෙයි.  2 වන ආවර්තයේ සියළුම මූලද්‍රව්‍යයන් සඳහා, පරමාණුක ක්‍රමාංකය ඉහළ යත්ම, මූලද්‍රව්‍යයන්ගේ පරමාණුක අරය අඩුවන අතර, විද්‍යුත් සෘණතාව ඉහළ යමින්, අයනීකරණ ශක්තිය ඉහළ යයි.

2 වන ආවර්තයේ ඇත්තේ ලෝහ දෙකක්  (ලිතියම් සහ බෙරිලියම්) පමණක් වන අතර, එනිසාම එය අඩුවෙන්ම ලෝහමය ආවර්තය බවට (1 වන ආවර්තය තුල ලෝහ නැති මුත්, ඉහත සඳහන් කල පරිදී, එය තුල ඇත්තේ මූලද්‍රව්‍ය දෙකක් පමණක් වන අතර, එබැවින් වැඩිපුර ලෝහ සහිත විය නොහැක) පත්කෙරෙන අතර,  වැඩියෙන්ම  අලෝහ සහිත ආවර්තය බවට පත් කෙරෙනුයේ, අලෝහ සතරක් සහිත නිසාය. 2 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍ය වෙත, බොහෝවිට,  ඒවායේ අදාළ කාණ්ඩවල වඩාත් අත්‍යන්ත ගුණාංග සහිත වෙයි; නිදසුනක් ලෙසින්, ෆ්ලෝරීන් යනු වඩාත් ප්‍රතික්‍රීයක හැලජනය වන අතර, නියෝන් යනු වඩාත් නිෂ්ක්‍රීය උච්ච වායුව වන අතර, ලිතියම් යනු අඩුතම ප්‍රතික්‍රීයක ක්ෂාර ලෝහය වෙයි.

2 වන ආවර්තයේ සියළු මූලද්‍රව්‍ය මාඩලුං නීතිය සම්පූර්ණයෙන් පිලිපදිති; 2 වනආවර්තය තුල, ලිතියම් සහ බෙරිලියම් විසින් 2s උපකවචය පුරවනු ලබන අතර, බෝරෝන්, කාබන්, නයිට්‍රජන්, ඔක්සිජන්, ෆ්ලෝරීන් සහ, නියෝන් විසින් 2p උපකවචය පුරවනු ලැබේ. මෙම ආවර්තය විසින් මෙම විශේෂ ලක්ෂණය,  1 වන  සහ ආවර්තය සහ 3 වන ආවර්ත සමග භුක්තිවිඳින අතර, මේ කිසිවක් සතුව, මෙම නීතියෙන් බැහැර වන අන්තරික මූලද්‍රව්‍ය හෝ අන්තර් අන්තරික මූලද්‍රව්‍ය අඩංගු නොවෙති.

මූලද්‍රව්‍ය
{|
| colspan="3" | රසායනික මූලද්‍රව්‍යය || රසායනික ශ්‍රේණිය || ඉලෙක්ට්‍රෝන වින්‍යාසය
|-bgcolor=""
|| 3 || Li || ලිතියම් || ක්ෂාර ලෝහය || [He] 2s1
|-bgcolor=""
|| 4 || Be || බෙරිලියම් || ක්ෂාරීය පාංශු ලෝහය || [He] 2s2
|-bgcolor=""
|| 5 || B || බෝරෝන් || ලෝහාලෝහය || [He] 2s2 2p1
|-bgcolor=""
|| 6 || C || කාබන් || බහුපරමාණුක අලෝහය || [He] 2s2 2p2
|-bgcolor=""
|| 7 || N || නයිට්‍රජන් || ද්විපරමාණුක අලෝහය || [He] 2s2 2p3
|-bgcolor=""
|| 8 || O || ඔක්සිජන් || ද්විපරමාණුක අලෝහය || [He] 2s2 2p4
|-bgcolor=""
|| 9 || F || ෆ්ලෝරීන් || ද්විපරමාණුක අලෝහය || [He] 2s2 2p5
|-bgcolor=""
|| 10 || Ne || නියෝන් || උච්ච වායුව || [He] 2s2 2p6
|}

ආශ්‍රිත

2 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යය


The École militaire (; "military school") is a complex of buildings in Paris, France, which house various military training facilities. It was founded in 1750 by King Louis XV and is located in the 7th arrondissement of Paris, southeast of the Champ de Mars.

The building, constructed by Ange-Jacques Gabriel, is an active military academy and is classified as a national monument since 1990. This site can be visited during the European Heritage Days.

History

Origins of the institution
L'École Militaire was founded in 1750, after the War of the Austrian Succession, by Louis XV on the basis of a proposal of Marshal Maurice de Saxe and with the support of Madame de Pompadour and financier Joseph Paris Duverney.

Previously, military academies were exclusive to children of a noble background and offered apprenticeships in the King's Stables or the stables of other royal members. With the aim of creating an academic college for cadet officers from poor noble families, the exclusivity that royal military academies held vanished.

By the edict of January 1751, King Louis XV founded the institution intended for the education of five hundred noble young men and born without fortune. Article XI of the edict provides for "by way of first perpetual endowment" the tax on playing cards. The administration is entrusted to the Secretary of State for War. The Royal Military Academy included a number of military colleges in the province such as the School of Brienne where students were admitted on evidence of nobility. At the end of their schooling, admission to the Royal Military School in Paris was done through a national competition.

Architecture and Ange-Jacques Gabriel
Enlisted by the King to design a more grandiose building than the Hôtel des Invalides (constructed by Louis XIV), Ange-Jacques Gabriel began construction in 1752 on the grounds of the farm of Grenelle. After a long period of construction, the school did not open until 1760. Gabriel presented an immense area with beautiful façades and running water through a system of wells and pipes. It was indeed much larger, and striking than the Invalides.

The Comte de Saint-Germain reorganised the establishment in 1777 under the name of the École des Cadets-gentilshommes (School of Young Gentlemen), of which accepted the young Napoleon Bonaparte in 1784. Bonaparte went on to graduate after only one year instead of two.

It now hosts:
 The École de guerre (EdG) (College of Warfare)
 The Ecole de Guerre-Terre (EdG-T)
 The Institut des hautes études de défense nationale (Institute of Advanced Studies in National Defense)

See also
Ecole de Guerre-Terre (EDG-T), Paris
École spéciale militaire de Saint-Cyr (ESM), Coëtquidan, Brittany
 (EdG) (School of Warfare)
École militaire interarmes (EMIA), Coëtquidan, Brittany
École supérieure de guerre (1876 - 1993)

References

External links

 Official website of CID

Education in Paris
1750 establishments in France
Office buildings in Paris
Military academies of France
Buildings and structures in the 7th arrondissement of Paris
Palaces and residences of Napoleon
Educational institutions established in 1750
Terminating vistas in Paris

École militaire


الفصل بالتمليح  هي وسيلة لفصل البروتينات تقوم على مبدأ أن البروتينات هي أقل ذوبانا في المحاليل ذات التراكيزات الملحية العالية، تركيز الملح ضروري للتعجيل في ترسيب البروتينات والفصل بينها. وتستخدم هذه الطريقة على سبيل المثال في غسيل الكلى.

مراجع

تقنيات مخبرية
عمليات الفصل

فصل بالتمليح


Armen Ayvazyan, né le  à Akhalkalaki (République socialiste soviétique de Géorgie, en URSS) et mort le  à Erevan (Arménie), est un acteur arménien.

Biographie

Armen Ayvazyan naît à Akhalkalaki en 1938. En 1966, il est diplômé de l'Institut polytechnique d'Erevan.

Filmographie partielle

Au cinéma
 1969 : Saroyan yeghbayrnere : Papyan
 1969 : We and Our Mountains (Menq enq, mer sarere) : Zaven
 1971 : Vystrel na granitse : capitaine Armen Vanunts
 1973 : Tghamardik (Les Hommes) : Sako
 1974 : Yerevanyan oreri khronikan : Ruben
 1977 : Yerkunq : Lukashin
 1977 : Kamennaya dolina : Bagrat

Récompenses et distinctions

Notes et références

Liens externes

Acteur arménien du XXe siècle
Naissance en avril 1938
Naissance à Akhalkalaki
Décès en décembre 2007
Décès à Erevan
Décès à 69 ans
Acteur arménien de cinéma
Naissance en RSS de Géorgie

Armen Ayvazyan


Alison Jennifer Korn (* 22. November 1970 in Ottawa) ist eine kanadische Ruderin, die zwei olympische Medaillen gewann.

Korn rückte 1996 zusammen mit Heather McDermid in den kanadischen Achter, der bei den Weltmeisterschaften 1995 als sechstes Boot ins Ziel gekommen war. Bei den Olympischen Spielen 1996 in Atlanta belegte das Boot den zweiten Platz hinter den Rumäninnen. Bei den Weltmeisterschaften 1997 siegten erneut die Rumäninnen vor den Kanadierinnen, zusätzlich trat Korn zusammen mit Emma Robinson im Zweier ohne Steuerfrau an und gewann den WM-Titel vor dem rumänischen Duo Veronica Cochela und Georgeta Damian. Während Korn und Robinson im Zweier 1998 ihren Titel verteidigen konnten, gewannen sie im Achter die Bronzemedaille hinter den Rumäninnen und den US-Amerikanerinnen. 1999 trat Korn nicht mehr im Zweier an, mit dem Achter belegten sie wie im Vorjahr den dritten Platz. Ihre zweite olympische Medaille gewann Korn 2000 in Sydney mit Bronze hinter den Rumäninnen und den Niederländerinnen.

Endkampfplatzierungen
(OS=Olympische Spiele, WM=Weltmeisterschaften)

 OS 1996: 2. Platz im Achter (Heather McDermid, Tosha Tsang, Maria Maunder, Alison Korn, Emma Robinson, Anna van der Kamp, Jessica Monroe, Theresa Luke und Lesley Thompson)
 WM 1997: 2. Platz im Achter (Buffy-Lynne Alexander, Laryssa Biesenthal, Jessica Gonin, Alison Korn, Emma Robinson, Dorota Urbaniak, Kristen Wall, Kubet Weston und Lesley Thompson)
 WM 1997: 1. Platz im Zweier ohne (Emma Robinson und Alison Korn)
 WM 1998: 3. Platz im Achter (Buffy-Lynne Alexander, Laryssa Biesenthal, Heather Davis, Alison Korn, Marnie McBean, Emma Robinson, Dorota Urbaniak, Kubet Weston und Lesley Thompson)
 WM 1998: 1. Platz im Zweier ohne (Emma Robinson und Alison Korn)
 WM 1999: 3. Platz im Achter (Buffy-Lynne Alexander, Laryssa Biesenthal, Alison Korn, Theresa Luke, Heather McDermid, Emma Robinson, Dorota Urbaniak, Kubet Weston und Lesley Thompson)
 OS 2000: 3. Platz im Achter (Heather McDermid, Heather Davis, Dorota Urbaniak, Theresa Luke, Emma Robinson, Alison Korn, Laryssa Biesenthal, Buffy-Lynne Alexander und Lesley Thompson)

Weblinks

Ruderer (Kanada)
Weltmeister (Rudern)
Olympiateilnehmer (Kanada)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1996
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2000
Kanadier
Geboren 1970
Frau

Alison Korn


Tilia platyphyllos, the large-leaved lime or large-leaved linden, is a species of flowering plant in the family Malvaceae (Tiliaceae). It is a deciduous tree, native to much of Europe, including locally in southwestern Great Britain, growing on lime-rich soils. The common names largeleaf linden and large-leaved linden are in standard use throughout the English-speaking world except in the British Isles, where it is known as large-leaved lime. The name "lime", possibly a corruption of "line" originally from "lind", has been in use for centuries and also attaches to other species of Tilia.  It is not, however, closely related to the lime fruit tree, a species of citrus.

The specific epithet platyphyllos (greek: πλατύφυλλος) means in greek "with broad leaves".

Description
Tilia platyphyllos is a narrowly domed tree with a moderate growth rate, and can eventually attain a height of 40 m. The reddish-brown young stems later develop dark grey bark with fine fissures and furrows. The branches spread upwards at wide angles. The twigs are reddish-green and slightly pubescent. The foliage consists of simple, alternately arranged leaves. As indicated by its common name, this tree has larger leaves than the related Tilia cordata (small-leaved lime), 6 to 9 cm (exceptionally 15 cm). They are ovate to cordate, mid to dark green above and below, with white downy hair on the underside, particularly along the veins, tapering into a mucronate tip. The margin is sharply serrate, and the base cordate; the venation is pinnate along a midrib. The pubescent petiole is usually 3–4 cm long, but can vary between 1.5–5 cm. The autumn foliage is yellow-green to yellow.

The small, fragrant, yellowish-white flowers are arranged in drooping, cymose clusters in groups of 3 to 4. Their whitish-green, leaf-like bracts have an oblong-obovate shape. The geniculate peduncles are between 1.5–3 cm long. The hermaphroditic flowers have 5 sepals and 5 tepals, numerous stamens, but no staminodes. The superior ovary is 2–10 locular with one smooth style. The flowers are pollinated by bees and some butterflies, notably the White-letter Hairstreak. The fruit is a fat, round, tomentose, cream-colored nutlet with a diameter of 1 cm or less. It has a woody shell with 3–5 ridges.

Cultivation
Tilia platyphyllos is widely planted throughout the temperate world as an ornamental tree in parks and city streets. Numerous cultivars are available, including  'Aurea', (golden leafed), 'Fastigiata', 'Laciniata' (seemingly torn leaves), 'Örebro' (columnar), 'Princes Street' (narrow crown), 'Rubra' (red twigged), 'Tortuosa' (twisted branches), and 'Tiltstone Filigree' (upswept branches).

The cultivar 'Rubra' has gained the Royal Horticultural Society's Award of Garden Merit.

Hybrids
Tilia platyphyllos readily hybridizes with Tilia cordata, the hybrid being the common lime T. × europaea (syn. T. × vulgaris).

Fossil record
Fossils of Tilia platyphyllos have been described from the fossil flora of Kızılcahamam district in Turkey, which is of early Pliocene age.

Use
Tilia wood is used for carving, and almost all parts of the tree can be used for fodder, ropes or firewood. Bast and honey, which were historically the main products of Tilia, may have been an important factor in the spread of the species and its status as a typical agroforestry tree in the Middle Ages. Tilia spp. are also important for amenity use, shelterbelts and game plantings in the open landscape, in urban areas and recreational forestry.

Traditional medicine
The plant also contains tannins that can act as an astringent.  The wood is burned to charcoal and ingested for intestinal disorders and used topically for edema or infection, such as cellulitis or of the lower leg.

Famous trees
 300-year-old T. platyphyllos at Schloss Linderhof Bavaria – known in German as the "Koenigslinde".
 350-year-old T. platyphyllos at Schloss Holzheim Hesse – known as the "Landgrave's lime".
 700-year-old T. platyphyllos at Bojnice Castle, Slovakia – known in Slovak as "Bojnická lipa" ("the Bojnice Linden") or "Lipa kráľa Mateja" ("King Matej's Linden").
 550-year-old T. platyphyllos in Bracon, Jura, France – planted to mark the marriage of Marie de Bourgogne to Maximilian I of the House of Habsburg in Austria in 1477.

References

External links

 Tilia platyphyllos - distribution map, genetic conservation units and related resources. European Forest Genetic Resources Programme (EUFORGEN)

Flora of Ukraine
platyphyllos
Trees of Europe

Tilia platyphyllos