Facundo Conte (Vicente López, 25 de agosto de 1989) es un jugador argentino de voleibol. Actualmente juega en el Club Ciudad de Buenos Aires disputando la Liga Argentina de Voleibol ACLAV. Forma parte de la Selección nacional con la que obtuvo la medalla de bronce en los Juegos Olímpicos de Tokio 2020.

Carrera deportiva

La primera participación de Facundo con la Selección nacional fue con el equipo sub-19 durante el Mundial Juvenil 2007 donde finalizó en el 4° puesto. Luego debutó en la categoría superior durante la Copa América 2008, que se celebró en Brasil (de nuevo cuarto). Conte fue también parte del equipo juvenil nacional que ganó el Campeonato Sudamericano 2008, derrotando a Brasil en la final y rompiendo un período de 26 años sin ganar el torneo.

En 2009, jugó su primera Liga Mundial, terminando quinto con la Selección Argentina. Después de esta participación, el jugador se unió al equipo Zinella Bolonia de la Liga Italiana, donde fue entrenado por su padre Hugo. Durante ese año, Conte también ayudó a Argentina a terminar tercero en el Campeonato Mundial Junior 2009, la mejor posición del país en la historia del torneo hasta ese momento.

En 2010, participó en la Liga Mundial, en la que Argentina perdió los 12 partidos disputados. En septiembre de ese año, Conte fue seleccionado por el entrenador Javier Weber para participar en el  Campeonato Mundial FIVB y ser vice-capitán del equipo a pesar de tener sólo 21 años.

En 2012, integró la Selección nacional que obtuvo el quinto puesto en los Juegos Olímpicos de Londres 2012. En 2015, junto a la Selección, obtuvo la medalla de oro en los Juegos Panamericanos realizados en Toronto, Canadá, tras vencer a Brasil por 3-2. En 2016, la Selección repitió lo logrado cuatro años atrás y terminó en el quinto puesto en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro 2016.

En 2020 recibió el Diploma al Mérito de los Premios Konex como uno de los 5 mejores jugadores de vóley de la última década en Argentina.

En 2021 fue parte de la Selección que ganó la medalla de bronce en los Juegos Olímpicos de Tokio 2020 tras vencer a Brasil 3-2.

Posteriormente, en 2023 decidió regresar al club Ciudad de Buenos Aires para disputar la Liga Argentina de Voleibol ACLAV por primera vez.

En agosto de 2023, obtuvo la medalla de oro en el Campeonato Sudamericano venciendo a Brasil 3-0.

Vida personal

Facundo es hijo del exjugador y medallista olímpico de voleibol Hugo Conte. Terminó sus estudios secundarios en el Centro Cultural Italiano de Olivos.

Referencias

Enlaces externos

Vicentelopenses
Voleibolistas de Argentina
Medallistas olímpicos de bronce de Argentina
Voleibolistas en los Juegos Olímpicos de Londres 2012
Voleibolistas en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro 2016
Deportistas de Argentina en los Juegos Olímpicos de Londres 2012
Deportistas de Argentina en los Juegos Olímpicos de Río de Janeiro 2016
Voleibolistas en los Juegos Olímpicos de Tokio 2020

Facundo Conte


108720 Kamikuroiwa este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
108720 Kamikuroiwa este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kuma Kogen de Akimasa Nakamura. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,75 ua, o excentricitate de 0,03 și o înclinație de 8,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 108001-109000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

108720 Kamikuroiwa


Rouvroy (; Gaumais : Rouvrou; ) is a municipality of Wallonia located in the province of Luxembourg, Belgium.

On 1 January 2007 the municipality, which covers 27.68 km2, had 2,007 inhabitants, giving a population density of 72.5 inhabitants per km2. Wallonia and Belgium's southernmost point is situated in the municipality, at Torgny.

Formed in 1976, the municipality consists of the following district: Dampicourt, Harnoncourt, Lamorteau, Rouvroy, and Torgny. Other population centers include: Couvreux and Montquintin.

See also
 List of protected heritage sites in Rouvroy, Belgium

References

External links

Municipalities of Luxembourg (Belgium)

Rouvroy, Belgium


Uvella virescens, jedna od dviju vrsta zelenih algi iz roda Uvella, porodice, reda i razreda incertae sedis. Opisana je 1827. Slatkovodna je vrsta.

Izvori

Chlorophyta incertae sedis

Uvella virescens


Točkasta bresina (timianolisni vrisić, lat. Clinopodium album; sin.Clinopodium thymifolium, Micromeria thymifolia), vrsta je bukvice, biljke iz porodice usnača, nekada uključivana u rod bresina (Micromeria). Raširena je po zemljama uz Jadran, Italija, Hrvatska, Albanija i u Mađarskoj Biljka je bogata eteričnim uljima te nalazi primjenu u narodnoj medicini i kuhinji. Kod nas raste na Učki, planinama riječkog zaleđa, Velebitu,  te u Gorskom kotaru i na Biokovu i Mosoru.

Opis
Vrlo aromatični polugrm stabljika visokih od 15 do 30 cm. Miris je nalik mirisu paprene metvice. Listovi su goli, s 0,1 mm dugom peteljkom. Listovi su jajastog oblika, tanki, duljine od 14 do 23 mm, široki od 3 do 8 mm. Čaška je dužine oko 3 do 4 mm, gola ili poleglo dlakava, a ima kratke zupce. Vjenčić ima bijelo ružičastu cijev, purpurnog vrha, a duljine je od 7 do 8 mm.

Uporaba
Može se koristiti kao čaj ili začin.Navodno je korištena i u narodnoj medicini.U Italiji se ova biljka i uzgaja.

Fitofarmakologija
Eterično ulje timijanolisne bresine je u laboratorijskim testovima bilo učinkovito protiv brojnih gljivica, kao što su Aspergillus niger, Aspergillus ochraceus, cladosporioides Cladosporum, tricinctum Fusarium, Trichoderma viride, ochrochloron Penicillium i Phomopsis helianthi i bakterija, kao što su Micrococcus luteus, Escherichia coli, Enterococcus faecalis i Bacillus subtilis .

Dodatna literatura
Forenbacher,S.Velebit i njegov biljni svijet,Zagreb 2001.

Vanjske poveznice

Izvori

Bukvica
Ljekovito bilje

Točkasta bresina


Icém es un municipio brasilero del estado de São Paulo. Situada próxima a importantes centros urbanos (São José do Río Preto, Olímpia, Catanduva, Mirassol). La ciudad se localiza sobre los márgenes del Rio Grande, en el límite con Minas Gerais, y tiene una población de 7.462 habitantes (IBGE/2010).

Por la Ley nº 1.449 del 28 de diciembre de 1914, fue elevado la categoría de Distrito de Paz, y como tal instalado el 24 de abril de 1915.

Geografía
 Localización: Norte del estado de São Paulo
 Límites:
 Norte: Frontera (Minas Gerais)
 Sur: Nova Granada y Altair
 Este: Guaraci
 Oeste: Orindiúva
 Clima: Tropical con temperatura media de 25 °C

Demografía
Datos del Censo - 2010

Población total: 7.462
 Urbana: 6.404
 Rural: 1.058
 Hombres: 3.795
 Mujeres: 3.667
Densidad demográfica (hab./km²): 20,58

Mortalidad infantil hasta 1 año (por mil): 22,27

Expectativa de vida (años): 68,12

Tasa de fertilidad (hijos por mujer): 2,36

Tasa de alfabetización: 89,73%

Índice de Desarrollo Humano (IDH-M): 0,761
 IDH-M Salario: 0,707
 IDH-M Longevidad: 0,719
 IDH-M Educación: 0,858
(Fuente: IPEADATA)

Hidrografía
 Rio Grande
 Río Turvo

El inmenso lago formado por la represa de la Central de Marimbondo, de aguas calmas y profundas, favorece algunos tipos de actividades y el río, abajo de la represa, con correntadas fuertes en algunos puntos, favorece a otras.

La existencia de una gran represa en el municipio confiere a Icém el privilegio de disposición de dos tipos diferentes de ambiente náutico: el lacustre y el fluvial.

Carreteras
Icém está en el entrecruce de dos importantes carreteras, la BR-153 - federal, y a SP-322, la que torna el acceso al municipio muy fácil.

Administración
 Prefecto: Samir Vicente de Morais (2009/2012)
 Viceprefecto: Salim Vicente de Morais
 Presidente de la cámara: (2009/2010)

Referencias

Enlaces externos

Localidades de São Paulo

Icém


Dasychira colini este o specie de molie din genul Dasychira, subfamilia Lymantriinae. Este cunoscută în Madagascar și Senegal.

Morfologie
Femela are o anvergură a aripilor de 52 mm. Aripile sunt de culoare albă pur și uniformă. Corpul este alb ca zăpada, spatele în inele de culoare gălbuie. Mabille a numit această specie după directorul Observatorului Regal al Madagascarului, R.P.E. Colin.

Referințe

Legături externe
 Baza de date a genului Lepidoptera la Muzeul de istorie naturală

Lymantriidae
Molii
Molii din Africa
Molii din Madagascar

Dasychira colini


Blue Note, bir müzik yayıncısıdır. Özellikle Caz müziği konusunda uzmanlaşmış bir firmadır. Firmanın tarihçesi 1939 yılında başlar, günümüze kadar kadar çeşitli değişiklikler ile devam eder.

Firma Alfred Lion tarafından 1930'ların sonralarında çalışmalarına başlasa da resmi olarak kuruluşu 1939 yılında, Alfred Lion ve Francis Wolff ortaklığı ile New York merkezli bir firma olarak tarihe geçmiştir. Firmanın en önemli özelliği, Caz tarihindeki neredeyse tüm akımlardan etkilenmiş, yenilikleri takip etmiş ve yüzlerce çok önemli sanatçının kaydını basmış olmasıdır. Bunların birçoğu firmanın kendi müzisyeni (Horace Silver, Art Blakey gibi) iken birçok sanatçı da özel birliktelikler ile (Canonball Adderley ve Miles Davis örneğin) veya özel kayıtlarla mutlaka Blue Note'dan bir veya birkaç kayıt yayınlamıştır.

Firma büyük savaş döneminin sonlarında "hard bop" denilen Caz türünün ortaya çıkışında önemli bir rol oynanıştır. Bu yenilikçi farklı tarzları aynı kayıtta sunma geleneği devam etmekte bugünde eski şarkıların yepyeni varyasyonları firma tarafından basılmaktadır. Özellikle EMI müzik grubu tarafından satın alındıktan sonra, belirli bir kesime hitap eden ama ciddi bir jazz tarihi içeren firma arşivlerinin yeniden basılmaya başlanması ve daha geniş kitleler ile paylaşılması adına bugünde farklı tarzları aynı kayıtta sunma geleneği devam etmekte, eski şarkıların yepyeni varyasyonları hala basılmaktadır. 2000'li yıllarda bu yeniden basım politikası ve yeni şarkıcıların keşfedilerek (Norah Jones gibi) Blue Note adına albümlerinin basılması ile, firma hem ekonomik olarak rahatlamış hem de eski parlak günlerine dönmüştür.

Diğer basım yaptığı firmaları
 Capitol Records
 Pasific Jazz
 Roulette Jazz

Dış bağlantılar
 Blue Note resmi sitesi
 Blue Note kataloğu

Amerikalı plak yapımcıları

Blue Note Records


Un radical vinil, numit și etenil, este un radical organic de tip alchenil, derivat de la etenă, cu formula −CH=CH2. Mulți polimeri importanți din punct de vedere industrial, precum policlorura de vinil (PVC) și etilenacetatul de vinil (EVA), provin de la monomeri vinilici: clorură de vinil, acetat de vinil, fluorură de vinil, cianura de vinil, vinilbenzen (stiren), etc.

Etimologie
Etimologia termenului vinil provine din limba latină: vinum = "vin", și face trimitere la relația sa cu alcoolii (sensul său original era de alcool etilic). Termenul a fost introdus de chimistul german Hermann Kolbe în 1851.

Vezi și
 Metil
 Etil

Referințe

Grupe funcționale

Vinil


Tony Rothman (* 24. April 1953) ist ein US-amerikanischer theoretischer Physiker, Sachbuch- und Science-Fiction-Autor.

Leben
Rothman ist der Sohn des Physikers und Science-Fiction-Autors Milton A. Rothman (1919–2001). Rothman studierte am Swarthmore College (Bachelor 1975) und wurde 1981 an der University of Texas at Austin in Astrophysik promoviert. Gleichzeitig studierte er Russisch unter anderem an der Universität Leningrad. Als Post-Doktorand war er an der Universität Oxford, der Lomonossow-Universität in Moskau und der University of Cape Town. Er war 1990 bis 1992 Lecturer an der Harvard University, lehrte an der Illinois Wesleyan University, dem Bryn Mawr College und zuletzt an der Princeton University. Als Physiker befasste er sich vor allem mit Kosmologie, mit extremalen schwarzen Löchern und der Beobachtbarkeit von Gravitonen.

1983 erhielt er den Lester Randolph Ford Award für seinen Aufsatz über Evariste Galois. Bereits 1981 erhielt er gemeinsam mit Richard Matzner und Tsvi Piranden den Analog Award für Demythologizing the Black Hole.

Er schrieb unter anderem für Scientific American (bei denen er auch 1988/89 Mit-Herausgeber war), veröffentlichte mehrere populärwissenschaftliche Bücher und ist Autor von Science-Fiction und Theaterstücken. Er war wissenschaftlicher Herausgeber der englischen Ausgabe der Memoiren von Andrei Sacharow.

Bibliografie
 Belletristik
 The world is round (Ballantine 1978, Science-Fiction)
 Deutsch: Die Welt ist rund. Übersetzt von Gottfried Feidel. Heyne-Science-fiction & Fantasy #4058, 1984, ISBN 3-453-31001-2.
 Censored Tales (Pan Macmillan 1989, Kurzgeschichten über Russland)
 Firebird (Wildside Press 2013, Science-Fiction)
 Course of Fortune : A Novel of the Great Siege of Malta (iBooks 2015)

 Sachliteratur
 Frontiers of modern physics: new perspectives on cosmology, relativity, black holes, and extraterrestrial intelligence (Dover 1985)
 The short life of Évariste Galois (Freeman 1987)
 Science à la mode: physical fashions and fictions (Princeton University Press 1989, Paperback 1991, Essaysammlung)
 A physicist on Madison Avenue (Princeton University Press 1991, Essaysammlung, wurde für den Pulitzer-Preis nominiert)
 Instant physics: from Aristotle to Einstein, and beyond (Ballantine Books 1995)
 Doubt and Certainty: the celebrated academy (Basic Books 1998, mit E. C. G. Sudarshan)
 Everything's relative and other fables from science and technology (Wiley 2003)
 Sacred Mathematics: Japanese Temple Geometry (Princeton University Press 2008, mit Fukagawa Hidetoshi, gewann den Association of American Publishers Award for Professional and Scholarly Excellence in Mathematics 2008)
 Physics mastery for advanced high school students : complete physics review with 400 SAT and AP physics questions (CreateSpace 2016)
 A Little Book about the Big Bang (Harvard University Press 2022)
 Deutsch: Ein kleines Buch über den Ursprung des Universums. Übersetzt von Monika Niehaus und Bernd Schuh. Rowohlt, Hamburg 2023, ISBN 978-3-499-01102-3.

Literatur
 Hans Joachim Alpers, Werner Fuchs, Ronald M. Hahn: Reclams Science-fiction-Führer. Reclam, Stuttgart 1982, ISBN 3-15-010312-6, S. 350.
 Hans Joachim Alpers, Werner Fuchs, Ronald M. Hahn, Wolfgang Jeschke: Lexikon der Science Fiction Literatur. Heyne, München 1991, ISBN 3-453-02453-2, S. 842.
 Hans-Ulrich Böttcher: Die Welt ist rund. In: Wolfgang Jeschke (Hrsg.): Das Science Fiction Jahr 1986. Heyne, München 1986, ISBN 3-453-31233-3, S. 604–607.
 John Clute: Rothman, Tony. In: John Clute, Peter Nicholls: The Encyclopedia of Science Fiction. 3. Auflage (Online-Ausgabe), Version vom 4. April 2017.

Weblinks

 Tony Rothman in der Science Fiction Awards+ Database (englisch)

 Homepage von Tony Rothman

Einzelnachweise

Physiker (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Princeton University)
Autor
Herausgeber
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (21. Jahrhundert)
Literatur (Englisch)
Literatur (Vereinigte Staaten)
Science-Fiction-Literatur
Sachliteratur
Roman, Epik
Essay
US-Amerikaner
Geboren 1953
Mann

Tony Rothman


الصويفية أحد احياء منطقة وادي السير غرب العاصمة الأردنية عمّان.

المعالم والخدمات
تشتهرالصويفية  بأنها من أهم الاسواق التجارية بالعاصمة ذات الماركات العالمية، من أشهر اسواقها شارع الوكالات الخاص بالمشاة والذي يحتوي على العشرات من المحلات التجارية والمقاهي الفاخرة. وتعد الصويفية من ارقى مناطق السكن في عمان الغربية. من معالمها : البركة مول وفندق ومنتجع الافرست والمدارس الأمريكية الحديثة على طريق المطار والصويفية افينيو وغيرها.

مراجع

أحياء مدينة عمان
أماكن مأهولة في محافظة عمان

الصويفية


Erasmus (1466–1536) was a Dutch humanist scholar.

Erasmus may also refer to:

Arts and entertainment
 Erasmus (Dune), a fictional robot in the Legends of Dune series by Kevin J. Anderson and Brian Herbert
 Erasmas, the narrator and protagonist of the 2008 novel Anathem by  Neal Stephenson
 Erasmus, a character in the Quest for Glory video games
 Erasmus, a character in the 2003 film Barbie of Swan Lake
 Erasmus, a fictional ship in the 1975 novel Shōgun by James Clavell
 "Erasmus", a 2008 song from Dilettantes by You Am I

Education
 Erasmus Programme, from 2014 Erasmus+, a European Commission programme for education, training, youth, and sport
 Erasmus Brussels University of Applied Sciences and Arts
 Erasmus Hall High School, Brooklyn, New York
 Erasmus University Rotterdam, Netherlands
 Erasmus MC (Medical Center), Rotterdam, home to the faculty of medicine of Erasmus University Rotterdam
 Erasmus Hospital, a teaching hospital in Brussels associated with the Université libre de Bruxelles (Free University of Brussels)

People
 Erasmus (given name), a list of people with the name
 Erasmus (surname), a list of people with the name

Transportation
 Erasmus (train), an express train between The Hague and Munich from 1973 to 2000
 Erasmus metro station, in Brussels
 Erasmus Bridge, or Erasmusbrug, a bridge in Rotterdam

Other uses
 Erasmus Prize, an annual prize awarded by the Praemium Erasmianum Foundation
 7907 Erasmus, a main-belt asteroid

See also
 Gymnasium Erasmianum, Rotterdam, the second-oldest school in the Netherlands
 Rasmus (disambiguation)

Erasmus (disambiguation)


NGC 6817-2 je kompaktna galaktika u zviježđu Zmaju.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6817
  Auke Slotegraaf: NGC 6817 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 6817  DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6800 - 6849

6817-2

NGC 6817-2


Universitatea din Zürich (UZH, în ), situată în orașul Zürich, este cea mai mare universitate din Elveția, cu peste 25.000 de studenți. Ea a fost fondată în anul 1833 din colegiile deja existente de teologie, drept și medicină și din noua facultate de filosofie.

În prezent, universitatea are șapte facultăți: Filosofie, Medicină Umană, Științe Economice, Drept, Matematică și Științe Naturale, Inginerie, Informatică și Robotică, Teologie și Medicină Veterinară. Universitatea oferă cea mai largă gamă de cursuri și de subiecte decât orice altă instituție elvețiană de învățământ superior. În octombrie 2018 un număr de 23 laureați ai premiului Nobel și 1 câștigător al Premiului Turing erau afiliați cu Universitatea din Zürich ca absolvenți, profesori sau cercetători.

Istoric
Universitatea din Zürich a fost fondată pe 29 aprilie 1833, atunci când colegiile deja existente de teologie, Carolinum, fondat de Huldrych Zwingli în 1525, de drept și de medicină au fuzionat cu o nouă facultate de filosofie. A fost prima universitate din Europa care a fost fondată de stat și nu de un monarh sau de biserică.

În primii ani de existență ai universității numirea în 1839 a teologului german David Friedrich Strauss ca șef al catedrei de teologie a provocat o controversă majoră, deoarece Strauss susținea că minunile creștine din Noul Testament erau repovestiri sub o formă mitică a unor evenimente normale ca întâmplări supranaturale. În cele din urmă, autoritățile i-au oferit lui Strauss o pensie înainte ca el să aibă șansa să-și preia atribuțiile.

Universitatea a permis femeilor să participe la prelegerile de filosofie din 1847 și a primit prima femeie la studiile de doctorat în 1866. Facultatea de Medicină Veterinară a fost înființată în 1901, fiind -a doua cea mai veche astfel de facultate din lume. În 1914 universitatea s-a mutat în noul sediu proiectat de arhitectul Karl Moser pe Rämistrasse 71.

Campus
Spațiile universității sunt împrăștiate pe toată suprafața orașului Zürich. Studenții și profesorii pot folosi mai multe biblioteci, inclusiv biblioteca ETH și Biblioteca Centrală din Zürich, cu peste 5 milioane de volume. În 1962 Facultatea de Științe a propus înființarea campusului Irchelpark în zona Strickhofareal. Prima etapă de construcție a clădirilor universitare a început în 1973, iar campusul a fost inaugurat în 1979. Cea de-a doua etapă de construcție a durat din 1978 până în 1983. Campusul adăpostește, de asemenea, muzeul de antropologie Anthropologisches Museum și arhivele cantonale Staatsarchiv Zürich.

Muzeul
În cadrul universității funcționează un institut și un muzeu de istorie a medicinii.

Situația academică

Facultăți

Universitatea din Zürich este clasată în primele zece universități din Europa și în primele cincizeci de universități din întreaga lume. Mai ales în domeniile bioștiinței și finanțelor există o strânsă colaborare între Universitatea din Zürich și ETH (Institutul Federal pentru Tehnologie, aflat vizavi). Facultatea lor de Medicină Chiropractică are o durată de studii de șase ani.

Clasament

 Shanghai Jiao Tong University Ranking (cu un accent puternic pe rezultatele cercetării – menționări în revistele științifice, premii Nobel etc.)

 locul 54 la nivel global și locul 15 în Europa.

 THES – QS World University Rankings (cu un accent mare pe peer review)

 locul 61 la nivel global și locul 14 în Europa.

 QS World University Rankings 2014

 locul 57 la nivel global.

 Professional Ranking of World Universities (pe baza numărului de absolvenți care dețin funcția de director (CEO) în cadrul celor mai mari 500 de companii din întreaga lume.)

 locul 32 la nivel global și locul 10 în Europa.

 University Ranking by Academic Performance (URAP) 2010

 locul 52 la nivel global și locul 1 în Elveția.

Departamentul de Economie al universității este foarte apreciat și a fost clasat în 2017 de ziarul financiar Handelsblatt pe primul loc în spațiul vorbitor de limbă germană. În 2009 Facultatea de Administrarea Afacerilor a fost clasată pe locul 3 în spațiul vorbitor de limba germană.

Politica lingvistică

Cursurile pentru licență sunt predate în germana elvețiană standard ("Hochdeutsch"), dar utilizarea limbii engleze crește ca importanță în cadrul mai multor facultăți. Singurul program de studii realizat în întregime în limba engleză este programul de limba și literatura engleză. Toate cursurile de masterat la Facultatea de Științe sunt predate în limba engleză. Cursurile de masterat în economie și finanțe sunt ținute în principal în limba engleză, în timp ce programul de master în finanțe cantitative este ținut în întregime în limba engleză.

Persoane notabile asociate universității
 Rolf Pfeifer – Laboratorul de Inteligență Artificială, IFI
 Albert Hofmann - chimie farmaceutică
 Albert Einstein - fizică și filosofie

Viața studențească
Organizația universitară Academic Sports Association (ASVZ) oferă o gamă largă de facilități sportive pentru studenții universității.

Studenți și profesori notabili

Științe politice, drept și științe sociale

 Johannes Baumann, președinte al Confederației Elvețiene
 Johann Jakob Blumer, istoric și politician elvețian
 Ernst Brugger, președinte al Confederației Elvețiene
 Emil Brunner, profesor de teologie sistematică și practică
 Carl Jacob Burckhardt, diplomat și istoric elvețian
 Felix Calonder, președinte al Confederației Elvețiene
 Ignazio Cassis, membru în Consiliul Federal Elvețian
 Adolf Deucher, președinte al Confederației Elvețiene
 Alphons Egli, președinte al Confederației Elvețiene
 Philipp Etter, președinte al Confederației Elvețiene
 Sigi Feigel (1921-2004), procuror, președinte al Israelitische Cultusgemeinde Zürich (ICZ), renumit pentru campaniile sale împotriva antisemitismului și rasismului
 Ludwig Forrer, președinte al Confederației Elvețiene
 Kurt Furgler, președinte al Confederației Elvețiene
 Jonas Furrer, președinte al Confederației Elvețiene
 Athol Gill, teolog austriac
 Balthasar Glättli, politician al Grüne Partei der Schweiz
 Bernhard Hammer, președinte al Confederației Elvețiene
 Robert Haab, președinte al Confederației Elvețiene
 Heinrich Häberlin, președinte al Confederației Elvețiene
 Joachim Heer, președinte al Confederației Elvețiene
 Arthur Hoffmann, președinte al Confederației Elvețiene
 Fritz Honegger, președinte al Confederației Elvețiene
 Eugen Huber, jurist elvețian, care a elaborat Codul Civil Elvețian
 Max Huber, avocat și diplomat elvețian
 Daniel Jositsch, profesor de drept și politician al SP
 Jakob Kellenberger, diplomat elvețian și președinte al International Committee of the Red Cross
 Stephan Klapproth, jurnalist și prezentator de televiziune elvețian
 Elisabeth Kopp, politician elvețian și prima femeie aleasă în Consiliul Federal Elvețian
 Ursula Koch (n. 1941), politician elvețian
 Moritz Leuenberger, președinte al Confederației Elvețiene
 Doris Leuthard, președinte al Confederației Elvețiene
 Rosa Luxemburg, filozoafă, economistă, teoreticiană marxistă și activistă de origine iudeo-poloneză
 Min Li Marti, editor și politician elvețian
 Albert Meyer, președinte al Confederației Elvețiene
 Max Petitpierre, președinte al Confederației Elvețiene
 Adeline Rittershaus (1876–1924), filoloagă, cercetătoare a literaturii scandinave vechi și activistă pentru egalitatea femeilor
 Carl Victor Ryssel, teolog
 Roger Sablonier (1941-2010), istoric și scriitor elvețian (profesor, Emeritierter Ordinarius für Geschichte des Mittelalters)
 Leon Schlumpf, președinte al Confederației Elvețiene
 Ernst Sieber (n. 1927), pastor, lucrător social, scriitor și fost politician EVP
 Cornelio Sommaruga, avocat, diplomat și umanitarist elvețian
 Willy Spühler, președinte al Confederației Elvețiene
 Walther Stampfli, președinte al Confederației Elvețiene
 Hashim Thaçi, prim-ministru al Republicii Kosovo
 Wangpo Tethong (n. 1963), activist tibetano-elvețian, scriitor, purtător de cuvânt al Greenpeace Switzerland și membru al celui de-al 15-lea Parlament Tibetan în exil
 Daniel Thürer, jurist elvețian
 Klaus Tschütscher, fost prim-ministru al Liechtensteinului
 Ernst Wetter, președinte al Confederației Elvețiene
 Sigmund Widmer (1919-2003), politician elvețian
 Dölf Wild (n. 1954), istoric și arheolog elvețian

Economie, afaceri și management

 Stephan Schmidheiny, om de afaceri și miliardar elvețian
 Christoph Blocher, politician elvețian, industriaș și fost membru în Consiliul Federal Elvețian
 Martin Ebner (n. 1945), om de afaceri și miliardar elvețian
 Walter Haefner, om de afaceri și proprietarul calului de curse Thoroughbred din Irlanda
 Peter Kurer, avocat și manager elvețian
 Markus U. Diethelm, om de afaceri elvețian și membru al Consiliului de Administrație al UBS AG
 Marc Faber, antreprenor și analist de investiții
 Marcel Rohner (bancher), om de afaceri elvețian (UBS AG)
 Karl Brunner, economist elvețian
 Bruno Frey, economist elvețian
 Raynold Kaufgetz, economist elvețian
 Adriano B. Lucatelli, om de afaceri și manager elvețian
 Dominique Rinderknecht, fotomodel elvețian, aleasă Miss Switzerland 2013
 Alan Frei, om de afaceri elvețian

Științe

 Wilhelm Röntgen, fizician și inginer, care a descoperit razele X
 Alfred Kleiner, fizician experimentalist
 Albert Einstein, fizician teoretician care a susținut teza de doctorat la Universitatea din Zürich în 1905 și a fost numit profesor asociat al universității în 1909
 Albert Hofmann, om de știință elvețian, care a descoperit LSD-25
 Peter Debye, fizician și chimist olandez
 Erwin Schrödinger, fizician elvețian care a fost profesor din 1921 până în 1927
 Max Holzmann, cardiolog elvețian
 Jean Lindenmann (1924–2015), imunolog și virusolog elvețian, a descoperit interferonul
 Heidi Wunderli-Allenspach (n. 1947), bioloagă elvețiană, prima femeie rector al ETH Zürich
 Hugo Iltis, biolog, biograf al lui Gregor Mendel
 Natalie Grams, fiziciană elvețiană, scriitoare și specialistă în comunicare științifică
 Artur Avila, profesor la Institut für Mathematik, distins cu Medalia Fields

Laureați ai Premiului Nobel
Doisprezece laureați ai Premiului Nobel, în primul rând în fizică și chimie, au avut legături cu această universitate.

Instituții asociate
 Corpus Córporum, bibliotecă digitală creată și întreținută  de Institutul de Filologie Latină și Greacă al universității.
 Swiss National Supercomputing Centre

Note

Legături externe

 Union of students' associations of the University of Zurich
 The Ranking Forum of Swiss Universities

Zürich
Zürich
Fondări în 1833

Universitatea din Zürich


Uriașul cel mititel este un film românesc din 1974 regizat de Artin Badea.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1974 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1974

Uriașul cel mititel


Beim Eisenbahnunfall von Norwalk stürzte am 6. Mai 1853 ein Zug aufgrund einer für den Schiffsverkehr geöffneten Drehbrücke beim Bahnhof von Norwalk in den Norwalk River. 48 Menschen starben, 8 wurden vermisst, 30 verletzt. Der Unfall war der erste größere in den USA, bei dem eine Brücke eine Rolle spielte.

Technischer Rahmen
Die Eisenbahnstrecke der New York and New Haven Railroad von New York nach Boston kreuzt in Norwalk den Norwalk River mit einer Drehbrücke – heute die einzige auf der Strecke verbliebene. Die Anfahrt zur Brücke von New York aus befand sich in einer stark gekrümmten Kurve. Die Befahrbarkeit der Brücke wurde dem Lokpersonal über ein Signal angezeigt.

Verlauf
Der Schnellzug hatte um 8 Uhr morgens New York mit 200 Fahrgästen in Richtung Boston verlassen und näherte sich mit ca. 75 km/h dem Bahnhof Norwalk. Er bestand aus zwei Gepäck- und 5 Reisezugwagen. Der Lokomotivführer befuhr die Strecke erst zum dritten Mal. Als er sich der Brücke näherte, versäumte er, auf das Signal zu achten, das "Halt" gebot. Erst etwa 130 m vor der Brücke bemerkte er, dass diese für den Schiffsverkehr offen stand und für den Eisenbahnverkehr gesperrt war. Die Brücke war für die Passage des Dampfschiffs Pacific geöffnet worden, das soeben durchgefahren war. Der Lokführer leitete eine Notbremsung ein, ließ die Maschine rückwärts arbeiten und sprang dann – ebenso wie der Heizer – ab. Beide wurden nicht ernsthaft verletzt. Das Bremsen reichte aber nicht aus, um den Zug noch zum Stillstand zu bringen.

Die Lokomotive schoss über die etwa 20 Meter breite Brückenöffnung hinweg, knallte 3 Meter unter Gleisniveau gegen den gegenüber liegenden Brückenpfeiler um dann in dem etwa 4 Meter tiefen Wasser zu versinken. Die beiden folgenden Gepäckwagen kamen auf der Lokomotive zu liegen. Der folgende Reisezugwagen wurde an dem Gepäckwagen zertrümmert und der zweite Reisezugwagen schob sich auf das Wrack des ersten, so dass der erste Reisezugwagen sofort unter Wasser gedrückt wurde, wobei viele Reisende ertranken, vermutlich auch die 8 Vermissten, deren Leichen dann in den nahen Atlantik gespült wurden. Der dritte Reisezugwagen zerbrach: Der vordere Teil hing über die Brückenkante, der hintere blieb im Gleisbett stehen.

Die Zahl der Opfer wäre vermutlich höher gewesen, hätte es nicht eine sofortige ärztliche Versorgung gegeben: In den letzten Waggons des Zuges waren viele Ärzte, die sich auf der Rückreise vom sechsten Jahreskongress der American Medical Association in New York befanden. Auch von ihnen kamen allerdings sieben ums Leben.

Folgen
Das nachfolgende Strafverfahren gegen den Lokomotivführer sprach ihm die Hauptschuld zu. Sein Verhalten wurde als grob fahrlässig eingestuft. Der Bundesstaat Connecticut verabschiedete als Konsequenz aus dem Unfall ein Gesetz, nach dem alle Züge vor einer zu öffnenden Eisenbahnbrücke halten mussten, das Lokpersonal die Überfahrbarkeit prüfen musste und es erst dann gestattet war, die Fahrt fortzusetzen.

Wissenswertes
Unter den Überlebenden war auch Johann Gerhard Oncken, der Begründer der deutschen Baptistengemeinden, der sich auf einer Reise durch die USA befand.

Siehe auch
 Liste von Eisenbahnunfällen in den Vereinigten Staaten

Literatur
 Edgar A. Haine: Railroad Wrecks. 1994, S. 34.

Weblinks
Artikel zu dem Unfall
The Norwalk accident
Augenzeugenbericht des Fahrgastes Dr. Gurdon Wadsworth Russell

Einzelnachweise

Norwalk
Norwalk
Norwalk (Connecticut)
Norwalk

Eisenbahnunfall von Norwalk


Michiel Smit (born 21 August 1976) is a former Dutch politician who was leader of Nieuw Rechts, a far-right political party.

Political office
Michiel Smit was elected to the Rotterdam city council in 2002 as a member of Leefbaar Rotterdam. In February 2003, he came into conflict with Leefbaar-Rotterdam leader Ronald Sørensen and decided to leave the party. After leaving, he founded a new party: Nieuw Rechts.

Views

He released his first book Nederland op z'n kop in June 2004, just before the European elections. In the book he outlines his views on Dutch society and describes what he sees as the threat of Muslim extremists in the Netherlands.

In his latest book, Veiligheid, doe het ZELF, Smit says that handguns should be legalised in the Netherlands and that doing so will lead to less violent crime.

Smit has made statements against immigration and Islam. In 2003 Smit started to cooperate with the Jewish Defense League, citing the danger to both from the Arab European League. In the same year he demonstrated in Amsterdam against the pedophile association Vereniging MARTIJN as a leader of the Actiecomité Stop MARTIJN.

In 2004, photos of Smit hanging out with white power skinhead friends started circulating on the internet. The following year, he lost a libel case that he started against a talk show guest who had called him a Neo-Nazi in 2002. The judge ruled that Smit had given ample reason for the qualification.

References

External links

  Official website of Michiel Smit, Internet Archive (Dec. 2002 - Oct. 2006)

1976 births
Living people
Livable Rotterdam politicians
Municipal councillors of Rotterdam
People from Midden-Delfland

Michiel Smit


A Medalha Giorgio Quazza () é um prêmio concedido pela Federação Internacional de Controle Automático (IFAC) a um engenheiro de controle, apresentado em cada Congresso Mundial Trienal Internacional da IFAC. Foi estabelecido em 1979, como um memorial a Giorgio Quazza, um engenheiro eletricista e de controle italiano que serviu a IFAC em muitas funções da maneira mais distinta. O prêmio é concedido por "contribuições ao longo da vida de um pesquisador e/ou engenheiro por fundamentos conceituais no campo de sistemas e controle".

Recipientes

1981: John Flavell Coales
1984: Yakov Z. Tsypkin
1987: Karl Johan Åström
1990: Petar V. Kokotovic
1993: Edward J. Davison
1996: Alberto Isidori
1999: Brian Anderson
2002: Lennart Ljung
2005: Tamer Başar
2008: Graham Goodwin
2011: Hidenori Kimura
2014: David Mayne
2017: Roger Ware Brockett
2020: Walter Murray Wonham

Ver também
Prêmio Sistemas de Controle IEEE
Hendrik W. Bode Lecture Prize
Prêmio Richard E. Bellman
Medalha Rufus Oldenburger

Prêmios de ciências de sistemas

Medalha Giorgio Quazza


Ryan Pivirotto est un patineur de vitesse sur piste courte américain.

Biographie
Il naît le  à Ann Arbor. Après avoir fait du hockey, il passe au short-track après avoir regardé les Jeux olympiques de 2010.

Il participe aux jeux olympiques de 2018 sur le relais masculin, où son équipe arrive cinquième. De 2016 à 2018, il vit en Corée du Sud et est entraîné par Jae Su-chun, l'ancien entraîneur américain.

En 2021, il est onzième du 500 mètres et quatorzième du 1000 mètres aux championnats du monde. Il est entraîné par Stephen Gough.

Il participe aux épreuves de patinage de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques de 2022 sur le 1000 mètres et le relais mixte.

Notes et références

Liens externes

Patineur de vitesse sur piste courte américain
Patineur de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Patineur de vitesse sur piste courte aux Jeux olympiques d'hiver de 2018
Naissance en mai 1995
Naissance à Ann Arbor

Ryan Pivirotto


Danske Vidundere  er en dansk dokumentarfilmserie der blev sendt på DR2 fra 2005-2007.

De første fire udsendelser var med værten Anja Philip, mens de sidste ti udsendelser var med Ann Marker.

Udsendelsen handler om at værterne tager rundt i Danmark, og besøger nogle forskellige naturområder som f.eks. Stevns Klint. Her fortælles der om historien og hvordan området er opstået.

Afsnit

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2005
Saltholm

Danske Vidundere


Discover may refer to:

Art, entertainment, and media
 Discover (album), a Cactus Jack album
 Discover (magazine), an American science magazine
 "Discover", a song by Chris Brown from his 2015 album Royalty

Businesses and brands
 DISCover, the Digital Interactive Systems Corporation
 Discover Financial, an American financial services company operating Discover Bank, which offers checking accounts, credit cards, etc.
 Discover Card, a credit card brand

Science and engineering
 DSCOVR, an Earth observation satellite

See also
 Discovery (disambiguation)
 Discoverer (disambiguation)

Discover


بلدية نافائسكوريال (بالإسبانية: Navaescurial) هي بلدية تقع في مقاطعة آبلة التابعة لمنطقة قشتالة وليون وسط إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية نافائسكوريال 64 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية نافائسكوريال

أماكن مأهولة في آبلة
بلديات آبلة

نافائسكوريال


Hypholoma lateritium (Jacob Christian Schäffer, 1774 ex Paul Kummer, 1871), sin. Hypholoma sublateritium (Elias Magnus Fries, 1838 ex  Lucien Quélet,  1872), din încrengătura Basidiomycota, în familia Strophariaceae și de genul Hypholoma, denumită în popor ghebă cărămizie, este o  specie foarte comună saprofită de ciuperci otrăvitoare. Buretele se poate găsi în România, Basarabia și Bucovina de Nord în păduri de foioase, de conifere, mixte, la marginea drumurilor și potecilor, prin plantații de molid, chiar și în zăvoaie. Crește în grupuri mari pe buștenii putrezi, pe cioturi și, în general, pe orice bucată de lemn căzută la pământ. Apare de la câmpie la munte peste tot anul cu excepția perioadei de ger, preponderent din aprilie până în noiembrie.

Epitetul se trage din cuvântul latin (=(făcut din) cărămizi).

Taxonomie

Specia a fost descrisă pentru prima dată ca Agaricus lateritius de savantul german Jacob Christian Schäffer în volumul 4 al operei sale Fungorum qui in Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur icones, nativis coloribus expressae din 1774, iar în 1871, micologul german Paul Kummer a mutat specia la genul actual sub păstrarea epitetului, de verificat în lucrarea sa principală Der Führer in die Pilzkunde: Anleitung zum methodischen, leichten und sicheren Bestimmen der in Deutschland vorkommenden Pilze mit Ausnahme der Schimmel- und allzu winzigen Schleim- und Kern-Pilzchen, fiind și numele curent valabil (2023).

Între timp însă, în anul 1838, cel mai renumit micolog al secolului al XIX-lea, anume Elias Magnus Fries, a redenumit specia în cartea sa Anteckningar öfver de i Sverige växande ätliga Svampar, dând-ui numele Agaricus sublateritium și micologul francez Lucien Quélet a transferat soiul la genul Hypholoma în volumul 1 al publicației sale Les champignons du Jura et des Vosges din 1872. Datorită autorității lui Fries, taxonul Hypholoma sublateritium a rămas pentru timp lung cel valabil și mai este folosit până în prezent. Dar între timp, toate cele 3 comitete de nomenclatură fruntașe sub egida NCF (Nomenclature Committee for Fungi) au convenit asupra reintroducerii termenului creat de Schäffer/Kummer, fiind mai vechi.

S-au mai făcut încercări de redenumire care însă, nefiind folosite, pot fi neglijate.

Epitetul specific este derivat din cuvântul latin (=(făcut) din cărămidă), datorită aspectului pălăriei.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 3-10 (12) cm, este destul de cărnoasă, la început semisferică cu marginea răsucită spre interior, devenind convexă odată cu maturizarea, atunci deseori cu un gurgui central foarte extins și tare turtit. La exemplarele foarte tinere, cuticula este acoperită cu resturi ale vălului parțial = velum partiale foarte subțiri cu aspectul unei cortine care se transformă ulterior în  resturi gălbuie flocoase orânduite concentric și de-a lungul bordurii sunt atunci aproape întotdeauna vizibile resturi din cortină ca niște franjuri subțiri. Cuticula este, după înlăturarea fulgilor prin ploaie, netedă și lucioasă. Coloritul variază de la roșu-cărămiziu până la brun-roșcat și galben-ocru pe margini. În stadiu tânăr este nu rar rozaliu, la bătrânețe se decolorează, adesea până la albicios.
 Lamelele: sunt subțiri, foarte dese, cu numeroase lameluțe intercalate și ușor bombat, dar numai puțin aderente la  picior. Muchile sunt mai deschisă la culoare. La  exemplarele tinere, apare întotdeauna o cortină albicios-gălbuie din filamente subțiri.
 Piciorul: are o înălțime de  5-12 cm și o lățime de 0,5-1,5 cm, este cilindric, nu rar ușor curbat, fibros, rigid și elastic cu urmele unui inel fals care formează o membrană subțire și franjurată (rest al vălului parțial = velum partiale, vezi sus). Inițial plin, devine cu timpul gol pe dinăuntru. Pe dinafară poate fi neted, dar adesea și flocos-solzos. Coloritul, în tinerețe albicios până alb-gălbui, se schimbă cu timpul, fiind foarte variabil: spre vârf rămâne de culoarea din tinerețe, spre bază însă devine din ce în ce mai închis – ocru, brun-gălbui, brun roșcat, chiar și brun.
 Carnea: este compactă, deschis gălbuie, sub cuticula pălăriei roz, iar la bază brun-roșcat, cu un miros imperceptibil și,  la ciuperci foarte tinere, cu un gust amărui care devine deja la începutul maturizării puternic amar.
 Caracteristici microscopice: are spori foarte mici, elipsoidali cu un por de germen nedistinct și brun-purpurii, având o mărime de 6-7 × 3,5-4,5 microni. Basidiile cilindrice până clavate cu un cârlig la bază poartă 4 sterigme fiecare și măsoară 25-30 x 6-8 microni. Cistidele (elemente sterile situate în stratul himenal sau printre celulele din pielița pălăriei și a piciorului, probabil cu rol de excreție) sunt bulbos-clavate și măsoară 35-40 x 9-12 microni. Cheilocistidele (cistide de pe muchia lamelor) au aspectul unei sticle cu un vârf rotunjit și o mărime de 20-36 × 7-12 µm. Prezintă de asemenea pleurocistide (cistide situate în himenul de pe fețele lamelelor). Stratul superior al pălăriei este format din hife (filamente septate sau neseptate, adeseori ramificate, cu creștere apicală) paralele, hialine și încrustate cu catarame pe pereții transversali de 2,5-9 μm în diametru. Firele de ciuperci de dedesubt sunt încrustate slab, pigmentate maro și au o grosime de 10-15 microni.
 Reacții chimice: Cuticula și coaja piciorului se decolorează cu acid sulfuric încet măsliniu, coaja piciorului cu fenol încet roșu, mai târziu brun-roșcat, cu Hidroxid de amoniu repede ocru-portocaliu, apoi brun, cu Hidroxid de potasiu imediat galben-portocaliu, apoi brun,  cu sulfat de fier îndată verde închis, și cu tinctură de Guaiacum verde deschis.

Confuzii
Hypholoma lateritium poate fi confundată cu alte specii saprofite crescătoare pe lemn atrofiat ca de exemplu cu letala Galerina marginata  sau delicioasele Armillaria mellea, Kuehneromyces mutabilis, sin. Galerina mutabilis, Pholiota mutabilis (gheba ciobanilor), Flammulina velutipes (ciuperca de iarnă) sau Psathyrella piluliformis. Mai departe o confuzie este posibilă cu Flammula alnicola sin. Pholiota alnicola (comestibilă) Hypholoma capnoides (comestibil), Hypholoma ericaeoides (necomestibil),  Hypholoma fasciculare (otrăvitor), Hypholoma marginatum (necomestibil),  Hypholoma radicosum sin. Hypholoma epixanthum (necomestibil), Hypholoma ericaeoides (necomestibil),  sau Pholiota populnea sin. Pholiota destruens (necomestibilă, amară) și Stropharia aurantiaca (necomestibil).

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare
Corpurile fructifere conțin fasciculol E și fasciculol F, două (triterpene), care au un efect toxic cel puțin asupra animalelor dar irită de asemenea membranele mucoase ale tractului digestiv și pot provoca sindromul gastrointestinal cu vomă și diaree la om.

Mai departe s-a extras din burete acidul clavaric (un alt triterpen), care are un efect cancerigen. Acidul clavaric a fost descoperit de Merck Research Laboratories într-un screening aleatoriu a extractelor naturale ale speciei. El este un inhibitor reversibil al farnesiltransferazei cu un IC50 de 1,3 μM.

În sfârșit, au fost  detectate cantități mari de toxine care declanșează hemoliza (degenerarea a celulelor roșii) precum aglutinină care provoacă aglutinarea a celulelor roșii). Acești compuși sunt termic instabili, dar nu-si pierd efectele în permanență.

Menționare. Ghebele cărămizii sunt considerate și necomestibile din cauza gustului lor în mare parte amar. Dar în SUA (Brick Cap) și Japonia (Kuritake) specia este destul de mult și cultivată,  pierzând probabil astfel marea parte a amărăciunii, dar nu toxinele. Dați vă rog seama, că toți micologii numiți în bibliografia de mai jos declară specia necomestibilă, suspectă sau toxică.

Soiul poate fi folosit pentru vopsit. Conține între altele coloranții hispidin (galben-maro) și noriangonin (portocaliu). Culorile care pot fi efectuate tind de la galben la galben-verde. Dar sunt destul de slabe.

Note

Bibliografie
 Bruno Cetto: "I funghi dal vero", vol. 1-7, Editura Arte Grafiche Saturnia, Trento 1976-1993 (pentru cercetarea în total)
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001,  ISBN 978-3-440-14530-2
 Gustav Lindau, Eberhard Ulbrich: "Die höheren Pilze, Basidiomycetes, mit Ausschluss der Brand- und Rostpilze", Editura  J. Springer, Berlin 1928
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Axel Meixner: "Chemische Farbreaktionen von Pilzen", Editura J. Cramer, Lehre 1975
 Meinhard Michael Moser: "Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas", ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Hypholoma lateritium foarte tinere, film 1
 Hypholoma lateritium în diverse stadii de evoluție, secție longitudinală, film 2

Strophariaceae
Ciuperci otrăvitoare
Ciuperci saprofite
1774 în știință

Hypholoma lateritium


An Vanda helvola in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Ludwig von Blume. An Vanda helvola in nahilalakip ha genus nga Vanda, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Vanda

Vanda helvola


أوسيما   تعني الأرض الجديدة؛ إقليم فنلندي، يقع على ضفاف خليج فنلندا. قُسمت منطقة أوسيما التاريخية إلى أوسيما الحالية وأوسيما الشرقية والجزء الغربي من كومنلاكسو.

يعيش بإقليم الممتد 6,366 كيلومتر مربع 1,381,000 نسمة، الأمر الذي يجعل أوسيما أكثر الأقاليم سكاناً وكثافة سكانية. رُبع الفنلنديين يعيشون في أوسيما.

بلغ ناتج الإقليم الإجمالي المحلي في عام 2003 من 43.747 مليار يورو. يقوم الهيكل الإقليم الاقتصادي على القطاع التطوعي. تشكلت حول العاصمة الفنلندية مدارس ورأس المال وعمالة، وخصوصا في المناطق الواقعة حول الطريق الدائري كيها الثالث عند ضواحي هلسنكي، في منطقة لوهيا وعلى طول الساحل هناك العديد من سلاسل صناعية. موقعه في أقصى الجنوب البلاد، وجعلت خصوبة التربة في هذا الإقليم قادراً على المنافسة حتى على مستوى الزراعي.

التاريخ
كانت أوسيما إلى جانب بقية فنلندا الجنوبية والغربية، التي تحتفظ بها مملكة السويد من القرنين الثاني عشر والثالث عشر.

وقد تم في وقت سابق أوسيما الساحلية ذات الكثافة السكانية المنخفضة، ومعظمهم من هامي، ولكن كان من القرن الثاني عشر التي يسكنها المستوطنون السويدية، ومعظمهم من هلسنلند والقرى السويدية الناطقة جاء قرب مصبي نهر فانتا وكيرافانيوكي.

أوسيما تعني «الأرض الجديدة» باللغة الإنكليزية. السويدية لغة أوسيما يظهر اسمه في وثائق من القرن 14. الفنلندية اللغة أوسيما يظهر اسمه للمرة الأولى في 1548 كما Wsimaa في الترجمة الأولى من العهد الجديد إلى الفنلندية على يد ميكايل أغريكولا.

تم التنازل عن المقاطعات الفنلندية إلى الإمبراطورية الروسية في الحرب الفنلندية 1809. بعد هذا، أصبح أوسيما مقاطعة أوسيما / Nyland النظام القديم. من 1997 حتي 2010، وكان أوسيما جزءا من مقاطعة فنلندا الجنوبية. اليوم، وهي مقسمة في مناطق أوسيما وأوسيما الشرقية. في 2011، سيتم دمج المنطقتين.

اللغات

تتحدث أوسيما وخصوصا المناطق الساحلية تقليدياً باللغة السويدية، ولكن بنقل عاصمة فنلندا إلى هلسنكي، أضحت الفنلندية تدريجيا اللغة الرئيسية، واليوم هي التي يتحدث بها معظم سكان الإقليم.

البلديات

يتكون إقليم أوسيما من 21 بلدية. تم تمييز بين المدن والبلدات.

منطقة هلسنكي:
  هلسنكي
  فانتا
  إسبو
  كاونياينن
  هوفينكا
  يارفنبا
  كيرافا
  كيركونومي
  مانتســَـلا
  نورميارفي
  بورناينن
  سيونتيو
  توسولا

منطقة لوهيا:
  كاريالوهيا
  كركيلا
  لوهيا
  نومي-بوسولا
  فيهتي

منطقة رآسيبوري:
  هانكو
  إينغو
  رآسيبوري

مراجع

وصلات خارجية
 مجلس أوسيما الإقليمي

أقاليم فنلندا
فنلندا الجنوبية

أوسيما


Le comte Botho Heinrich zu Eulenburg auf Wicken (né le  à Königsberg et mort le  à Berlin) est un avocat administratif allemand et propriétaire terrien du royaume de Prusse.

Famille
Il est le fils du comte Heinrich  (1779-1842) et de sa femme Charlotte née comtesse Finck von Finckenstein (1782-1812). En 1830, il épouse la comtesse Thérèse von Dönhoff (née le  à Königsberg et morte le  à Berlin). Plusieurs enfants sont sortis du mariage. Parmi eux se trouvent August zu Eulenburg, Botho zu Eulenburg,  et le diplomate Wendt zu Eulenburg (1845–1875).

Biographie
Après le collège Frédéric de Königsberg, Eulenburg étudie le droit à l'Université de Königsberg et devient membre de la fraternité . Il travaille ensuite au Collège de commerce et d'amirauté avant de se tourner vers la gestion de son domaine de . En 1835, il devient administrateur de l'arrondissement de Friedland. À partir de 1849, il est conseiller supérieur du gouvernement et chef de département au sein du gouvernement de Königsberg. La même année, il est brièvement vice-président du gouvernement de Stettin et plénipotentiaire extraordinaire du gouvernement du Land de Schleswig. Entre 1850 et 1873 Eulenburg est le président du district de Marienwerder. À partir de 1874, il est président de l'administration prussienne de la dette publique.

Eulenburg est membre du Parti conservateur et siège au parlement provincial de Prusse de 1840 à 1875. En 1849, il est député de la première chambre du parlement de l'État prussien. En 1850, il est élu à l'assemblée du peuple du Parlement de l'Union d'Erfurt lors d'une élection partielle. Il accepte le mandat mais ne rejoint jamais officiellement le parlement. De 1855 à 1858, il siège à la Chambre des représentants de Prusse. Il est président du Parlement. En 1866, il est nommé à la Chambre des seingeurs de Prusse. À partir de 1868, Eulenburg est également député du Reichstag de la Confédération de l'Allemagne du Nord et plus tard du Reichstag de l'Empire allemand. En 1867, il reçoit le titre honorifique d'Oberburggraf et en 1874 celui de Landhofmeister.

Bibliographie

 Jochen Lengemann: Das Deutsche Parlament (Erfurter Unionsparlament) von 1850. Ein Handbuch: Mitglieder, Amtsträger, Lebensdaten, Fraktionen (= Veröffentlichungen der Historischen Kommission für Thüringen. Große Reihe Bd. 6). Urban & Fischer, München 2000 , S. 44.
 Helge Dvorak: Biographisches Lexikon der Deutschen Burschenschaft. Band I: Politiker. Teilband 9: Nachträge. Koblenz 2021, S. 34. (Online-PDF)

Liens externes

Références

Président du district de Marienwerder
Député du Reichstag (Empire allemand)
Député du Reichstag (confédération de l'Allemagne du Nord)
Membre du Zollparlament
Député de la Chambre des seigneurs de Prusse
Député de la Chambre des représentants de Prusse
Membre de la première Chambre de Prusse
Membre de l'assemblée du peuple de l'Union d'Erfurt
Député du parlement provincial de Prusse
Personnalité du Parti conservateur (royaume de Prusse)
Personnalité du Parti conservateur allemand
Naissance en décembre 1804
Naissance à Königsberg
Naissance dans la province de Prusse-Orientale
Décès en avril 1879
Décès à Berlin
Décès à 74 ans

Botho Heinrich zu Eulenburg


Curali, Yozgat ilinin Çayıralan ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1928'den beri aynı adı taşımaktadır. 26 Aralık 1998 tarihinde belediye statüsü alarak beldeye dönüşen köyün belediye statüsü, nüfusunun 2000 kişinin altına düşmesi üzerine 2013 yılında sona erdi.

Coğrafya
Köy, Yozgat il merkezine 120 km, Çayıralan ilçe merkezine 5 km uzaklıktadır. Köy, Çayıralan'ın güneybatısında ve  numaralı Çayıralan-Çandır-Boğazlıyan il yoluna 1,5 km uzklıktadır.

Nüfus

Yönetim

Belediye başkanlığı

Kaynakça

Dış bağlantılar

Çayıralan belde ve köyleri
6360 sayılı yasaya göre kaldırılan belediyeler

Curali, Çayıralan


الزرقا، هي مدينة بمحافظة دمياط في جمهورية مصر العربية، تقع مدينة الزرقا في جنوب محافظة دمياط، وهي مدينة منذ عام 1975م، ومركز منذ عام 1978م، وبلغ عدد سكانها 24,798 نسمة حسب تقديرات عام 2017، منهم 12,581 ذكور و12,217 إناث. وهي عاصمة مركز الزرقا. تبلغ مساحة مدينة الزرقا حوالي 6 كم2.

التاريخ
صُنِّفَت المدينة سنة 1976 كأحد المدن التي تنتمي إلى فئات التجارة والزراعة.

الرياضة
المدينة هي مقر لنادى الزرقا الرياضي، وهو أحد أندية دوري الدرجة الثانية المصري.

الإعلام

الصحف
أصدر أحمد موسى الزرقاوي صحيفة السيارة الفلكية بالزرقا سنة 1910، وقد كانت نصف شهرية، فلكية علمية دينية أدبية.

أعلام المدينة

 رفعت المحجوب رئيس مجلس الشعب المصري الأسبق.
 فرج فودة.
 محمد مأمون الشناوي شيخ الأزهر الأسبق.
 محمد السعدي فرهود رئيس جامعة الأزهر السابق.
 عبد الهادي قنديل وزير البترول الأسبق.
 إبراهيم عبد الهادي رئيس الوزراء الأسبق.
 عبد الجواد ياسين كاتب ومفكر.

مصادر

زرقا

الزرقا


Nemophila menziesii, known commonly as baby blue eyes or baby's-blue-eyes, is an annual herb, native to western North America.

Distribution
The plant is native to California, Baja California, and Oregon.

It grows virtually throughout California at elevations from sea level up to almost . It grows in many types of habitats, including chaparral, valley grasslands, and montane locales.

Description
Nemophila menziesii is variable in appearance. Lower leaves are stalked, lobed and oppositely arranged,  with five to thirteen lobes, each entire or with one to three teeth. Upper leaves are more or less sessile and less lobed than lower. The stalk of the inflorescence is . Calyx lobes are . The flower is blue with a white center or all white, usually with blue veins and black dots near the center. It is  wide. The tube is less than or equal to the filaments.

Varieties
The species includes three varieties:
Nemophila menziesii var. atomaria has white flowers with black dots, often with a faint blue tint or blue veins in the corolla. It is found on coastal bluffs or grassy slopes in Oregon, Northwestern California, the Central Coast of California, and the San Francisco Bay Area.
Nemophila menziesii var. integrifolia has blue flowers, with black dots at the center and deep blue veins. It is found in grasslands, canyons, woodlands, and slopes in the Central Coast, southern Coast Ranges, southwestern California, east of the Sierra Nevada range, and into the Mojave Desert and Baja California
Nemophila menziesii var. menziesii has bright blue flowers with white centers that are generally dotted with black. It is found virtually throughout California, in meadows, grasslands, chaparral, woodlands, slopes, and desert washes, but it does not occur above .

Cultivation
It is also cultivated as an ornamental plant, as annual wildflower in native plant, water conserving, traditional, and wildlife gardens.

It can occasionally be found outside its native range as an introduced species, such as in Alaska.

Gallery

References

External links

 Calflora Database: Nemophila menziesii (baby blue eyes)
 CalPhotos - Nemophila menziesii

menziesii
Flora of California
Flora of Baja California
Flora of Oregon
Flora of Wyoming
Flora of the California desert regions
Flora of the Cascade Range
Flora of the Great Basin
Flora of the Klamath Mountains
Flora of the Sierra Nevada (United States)
Natural history of the California chaparral and woodlands
Natural history of the California Coast Ranges
Natural history of the Peninsular Ranges
Natural history of the San Francisco Bay Area
Natural history of the Santa Monica Mountains
Natural history of the Transverse Ranges
Plants described in 1833
Flora without expected TNC conservation status

Nemophila menziesii


La bataille de Chuanbi (穿鼻之战, Battle of Chuenpi) est un affrontement naval entre navires britanniques et chinois à l'entrée du détroit de  (Bogue), dans la province du Guangdong, le  durant la première guerre de l'opium. La bataille commence lorsque les frégates britanniques HMS  et HMS  ouvrent le feu sur des navires chinois qu'ils considèrent comme hostiles.

Contexte
Pour que les navires étrangers soient autorisés à accoster à Canton pour faire du commerce, les autorités chinoises exigent la signature d'un engagement acceptant de ne pas faire de trafic d'opium. Le capitaine Charles Elliot, surintendant en chef du commerce britannique en Chine, ordonne aux navires britanniques de ne pas signer l'engagement car si de l'opium est trouvé, la cargaison sera confisquée et les auteurs exécutés. Cela gêne à son tour le commerce des navires marchands britanniques en Chine. En octobre 1839, un cargo, le  Thomas Coutts, sous le commandement du capitaine Warner, arrive à Canton en provenance de Singapour avec à son bord du coton de Bombay, et, puisque le capitaine ne fait pas de commerce d'opium, il défie la demande d'Elliot et signe l'engagement chinois. Il était d'avis que l'interdiction de signature d'Elliot n'était pas valide en vertu du droit anglais.

Avant que Warner ne quitte la Chine, le commissaire impérial Lin Zexu  lui remet une lettre adressée à la reine Victoria dans laquelle il désapprouve l'utilisation de l'opium et demande l'arrêt de ce trafic. Après son arrivée à Londres, il remet la lettre à un copropriétaire du Thomas Coutts, qui a demandé un rendez-vous avec le secrétaire d'État aux Affaires étrangères Lord Palmerston. Après que le bureau de Palmerston ait refusé de le recevoir, Warner transmet la lettre au Times, qui la publie. Considérant le défi de Warner comme une menace pour son autorité, Elliot ordonne aux HMS  et HMS  de se positionner à 1,6 km au sud de la batterie de Chuanbi le 27 octobre pour bloquer tout autre navire britannique à destination de Canton.

Bataille
Après qu'un second navire britannique, le , ait tenté de défier le blocus d'Elliot le , le Volage, commandé par le capitaine , tire un coup de semonce devant la proue du Royal Saxon. En réponse, les jonques de guerre chinoises dirigées par l'amiral  se déplacent pour protéger le Royal Saxon. Après qu'Elliot ait cédé à la pression de Smith de lancer une attaque, les navires britanniques plus manœuvrables approchent les navires chinois et envoient une bordée d'artillerie à tribord.

Smith écrit : « Je ne concevais pas qu'il conviendrait à la dignité de notre drapeau, à la sécurité de la marine marchande, et à mon propre caractère, de me retirer devant une force aussi imposante, envoyée à ce moment évidemment dans un but d'intimidation ». Selon un rapport chinois de Wei Yuan, « cinq de nos navires de guerre sont allés préserver l'ordre sur le littoral » et « les Anglais ont pris nos drapeaux rouges pour une déclaration de guerre et ont ouvert le feu. En Europe, un drapeau rouge signifie la guerre, et un blanc la paix ».

Un brûlot chinois coule immédiatement et une jonque de guerre explose après que sa réserve de munition ait été frappée.  Après la première manche, le Volage et le Hyacinth font demi-tour et répètent la même manœuvre en utilisant leurs bordées babord. Les canons stationnaires des navires chinois ne peuvent pas être dirigés efficacement. Une jonque explosée, trois autres coulées et plusieurs autres endommagées, confrontée à une puissance de feu supérieure, la flotte chinoise s'éloigne, à l'exception du vaisseau amiral à 12 canons de Guan, qui riposte. Comme cela représente une menace minime, Elliot ordonne à Smith d'arrêter de tirer, permettant au vaisseau amiral endommagé de s'éloigner. Le Volage a subi de légers dommages dans ses voiles et son gréement, et le mât d'artimon du  Hyacinth a été touché par un boulet de 12 livres (5,4 kg). Un marin britannique est blessé et 15 Chinois ont été tués.

Conséquences
Le Royal Saxon navigue jusqu'à Canton et Elliot retourne à Macao. L'historien Bruce A. Elleman écrit que « l'origine de cette bataille n'était même pas entre les Britanniques et les Chinois, mais était en réalité le résultat des combats de la marine britannique pour arrêter l'un des propres navires britanniques d'Elliot qui avait refusé de soutenir ses principes de libre-échange. La « bataille de Chuanbi », peut-être plus que tout autre affrontement pendant la guerre de l'opium, a clairement révélé les tensions sous-jacentes du libre-échange ».

Notes et références

1839 en Chine
Chuanbi
Bataille de 1839
Histoire du Guangdong
Novembre 1839

Bataille de Chuanbi


Yahoo Serious (born Greg Gomez Pead; 27 July 1953) is an Australian film actor, director, and score composer. His films include the comedy films Young Einstein (1988), Reckless Kelly (1993), and Mr. Accident (2000). Serious writes, directs, produces, stars in, and has composed the scores for his movies.

Early life
Serious, born Greg Gomez Pead, was born on 27 July 1953 in Cardiff, New South Wales. He attended Glendale East Public School and Cardiff High School, then worked as a tyre fitter to pay for his tuition at the National Art School in Sydney, but was expelled.

Career
After being expelled from art school, Serious co-wrote, co-produced, edited and directed at age 21 his first film, Coaltown, "with the assistance of the Australian Film Institute". Released in 1977, Coaltown explores the social and political history of coal mining.

In 1988, Serious co-wrote, produced, directed, and played the title role in Young Einstein as a young apple farmer in Tasmania who derives the formula E=mc² while trying to discover a means of creating beer bubbles, splitting the beer atom in the process. After leaving Tasmania for Sydney on the mainland to patent his discovery, he goes on to develop rock music and surfing, romances Marie Curie, and saves Paris from an atomic bomb. The film's popularity propelled Serious to stardom which saw him appear on the cover of TIME magazine and the Australian edition of Mad magazine, and even get his own primetime slot on MTV. The movie was a success in Australia but a critical and commercial flop upon receiving a wide release in the United States.

In 1993, Serious released his next film, Reckless Kelly, a satire about a modern descendant of the notorious Australian bank robber Ned Kelly who also becomes a movie star in Hollywood.  While Reckless Kelly was a hit in Australia, it failed outside of the country and ended Serious's bid for mainstream international popularity. In 2000, Serious released his third film, Mr. Accident, about the most accident-prone man in the world.  Like Reckless Kelly, the film was not a commercial success outside Australia.

Serious is a director of the Kokoda Track Foundation, a humanitarian organisation focused on Papua New Guinea.

In 2019 in a rare Q&A session at Sydney's Hayden Orpheum Picture Palace, Serious stated in response to a question about what he had been doing recently, "I have been writing and I hope to continue to make some more movies."

Honours and awards

Serious received an honorary doctorate from the University of Newcastle in 1996.

Serious was a guest celebrity for the opening of the 2000 Sydney Olympics.

Personal life
Shortly after the production of Young Einstein,  Serious married Lulu Pinkus. Their relationship ended in 2007.

In July 2020, Serious was evicted from his Sydney rental property and ordered to pay $15,000 in rent arrears to the landlords. Serious stated that he was unable to pay due to the impacts of the COVID-19 pandemic, but was unable to substantiate this claim.

Lawsuit against Yahoo!
In August 2000, Yahoo Serious sued the search engine Yahoo! for trademark infringement. The case was thrown out because Serious could not prove that he sells products or services under the name "Yahoo" and therefore could not prove that he suffered harm or confusion due to the search engine.

Filmography
Young Einstein (1988) – Actor, director, writer and producer
Reckless Kelly (1993) – Actor, director, writer and producer
Mr. Accident (2000) – Actor, director, writer and producer

As himself
Cinema 3 – (1990) – TV series, 1 episode
Waltzing Matilda: The Song That Shaped a Nation (1995) – Documentary
In the Cannes (2007) – Short documentary film

Notes

References

External links

Australian male film actors
Australian film directors
Australian film producers
Australian screenwriters
Australian male comedians
1953 births
Living people
People from New South Wales
English-language film directors
Comedy film directors

Yahoo Serious


Convención Nacional puede referirse a:

 La Convención Nacional, nombre dado a la asamblea legislativa del 21 de septiembre de 1792 al 26 de octubre de 1795, durante la Revolución Francesa.
La Convención Nacional, congreso constituyente posterior a la Revolución Liberal de 1854 en el Perú.
 La Convención Nacional de Valencia, órgano legislativo instalado en Venezuela desde el 5 de julio de 1858 al 3 de febrero de 1859, con miras a redactar una nueva constitución tras el triunfo de la Revolución de Marzo.
 La Convención Nacional de la Unión Cívica Radical (máxima autoridad de uno de los principales partidos políticos argentinos)
 En Estados Unidos, es el órgano que se convoca cada cuatro años para elegir o ratificar al candidato presidencial, entre otras decisiones importantes, como la Convención Nacional Demócrata y la Convención Nacional Republicana.
 En Costa Rica se utiliza el término "Convención Nacional" para referirse a un proceso de elección primaria nacional en donde se selecciona al candidato presidencial, usualmente realizada entre los partidos más grandes, estas son la Convención Nacional Liberacionista, la Convención Nacional Socialcristiana y la Convención Nacional Ciudadana.

Convención Nacional


هند الشاهين (13 يناير 1983  -)، ممثلة كويتية. بدأت مسيرتها الفنية خلال مسلسل بو طبيلة عام 2005.

أعمالها

من المسلسلات
 بو طبيلة.
 وجوه من شمع.
 الاختيار الصعب.
 حبل المودة.
 ممكن - سهرة تلفزيونية.
 نعم ولا.
 الساكنات في قلوبنا.
 البارونات.
 الورثة.
 الإعتذار.
 الحب الذي كان.

من المسرحيات
 يبيله ديجيتال.
 الساحرة وحنين والتنين.

روابط خارجية

المراجع

أشخاص على قيد الحياة
ممثلات كويتيات
مواليد 1403 هـ
مواليد 1983

هند الشاهين


එන්ජින් බයාරිං ගෙවීයාමේ ලකුණු.
                                                                                බොහෝ හේතු සාධක එන්ජින් බෙයාරිං අසමත් වීමට හේතුවේ.එනම් ඔබ දනුවත් විය යුතු සමහර රෝග ලක්ෂණ අතර,මින් පළමුව ඔබේ එන්ජිම පහත සඳහන් රෝග ලක්ෂණ කිසිවක් පෙන්නුම් කරන්නේ නම්, ඔබ හැකි ඉක්මනින් සුදුසුකම් ලත් කාර්මිකයෙකු වෙත ඔබගේ වාහනය යොමුකල යුතුවේ,එය වෙනත් එන්ජින් අලුත්වැඩියා කිරීමකට බොහෝවිට හේතුවීමක් වියහැකි බැවින්, නරක බෙයාරිං මුල් අවස්ථාවේදී හඳුනා ගැනීම මගින් ගැටලුව අවමකර ඔබගේ කාලය සහ මුදල් ඉතිරි කර ගත හැක.
                                                                                එන්ජින් බෙයාරිං ගෙවීයමේ ලක්ෂණ

ඔබගේ වාහනයේ මේන් බයාරිං හෝ  කනෙක්ටිං රොඩ් බෙයාරිං ගෙවී ඇත්නම්නම්,ඔබේ මෝටර් රථය සාමාන්න්‍යයෙන් පොදු රෝග ලක්ෂණ කිහිපයක් හෝ සියල්ලම පෙන්නුම්කරනු ඇත.

1)නොකිං නොයිස්.

ඔබේ මෝටර් රථය එන්ජිම පණගන්වා ගමන් ආරම්භ කීරීම මත,මෙවැනි ශබ්දයක් ඇසේනම් මෙයින් ඔබට එන්ජින් බයාරිං ගෙවීඇති බවට හදුනාගත හැක.

2)අඩු ඔයිල් පීඩනය.

මෙයින් පෙන්නුම්කරන්නේ බයාරිං අසාර්ථක වීමට පටන් ගෙන තිබේ (හෝ අසමත් වී ඇත).මෙය පළමු වෙන්ම වාහනය ආරම්භ මත සාමාන්යයෙන් වැඩි පැහැදිලිය. බොහෝ අවස්ථාවලදී දෝෂ සහිත කනෙක්ටිං රොඩ් බෙයාරිං ගෙවීයමේ දෝෂයකදී ඩෑෂ් බෝඩය මත "චෙක් එන්ජින් ඔයිල්" දර්ශනය ආලෝකය කිරීමට හේතු වනු ඇත. එන්ජිම විනාඩි කිහිපයක් දිවීමෙන් පසු කෙසේ වෙතත්, ඉසිලුම් සමග ප්‍රශ්නය බරපතලකම මත පදනම්ව, "චෙක් එන්ජින් ඔයිල්"දර්ශන ආලෝකය නිවී යාම නොවීම සිදුවියහැකි බව මතක තබාගන්න.
                                                                                ඔබේ මෝටර් රථය එන්ජිම තෙල් පීඩනය පාලනය හා එන්ජින් තෙල් පරිභෝජනය නියාමනය සඳහා වගකිව යුතු වේ. ගෙවුණු හෝ හානිවුණු පිස්ටන් හෝ පිස්ටන් රිං සාමාන්යයෙන් ගැටලු අසීමිත සංඛ්‍යවකට හේතු වනු ඇත, සහ එන්ජින් අලුත්වැඩියා කිරීම(Engine overhaul) සඳහා අවශ්‍ය වනු ඇත. ඒමෙන්න ඔබේ වාහනය පිස්ටන් රිං බැදී( Fried)ඇතැයි අදහස් කල හැකි බවටඅනතුරු ඇඟවීමේ සංඥා කිහිපයක්.

හානි වුණූ පිස්ටන් රිං පොදු රෝග ලක්ෂණ.

ඔබේ මෝටර් රථය ඇන්ජිමේ පිස්ටන් මුදු ගැටළු බොහෝ විට වාහන අඩු සම්පීඩන සමග වෙනත් ප්‍රශ්ණ හා සමාන රෝග ලක්ෂණ හෝ ලකුණු පෙන්වයි. පහත සඳහන් ලක්ෂණ සැමවිටම වැරදි පිස්ටන් මුදු අදාල කර නොමැතී නමුත් ඔබට පිස්ටන් මුදු පරික්ෂා කර බැලිය යුතු බවට සහ ඒවා මරුකිරමට අවශ්‍ය බවට හොඳ සධක වේ. පොදුවේ හොඳ මෙන්න නරක පිස්ටන් මුදු සඳහා වඩාත් පොදු රෝග ලක්ෂණ පහත වේ:

1)සුදු හෝ අලු පැහැති පිටාර දුම
2)අධික තෙල් පරිභෝජනය.
3)ත්වරණය අඩු බලය.
4)බලය සමස්ත පාඩුව හෝ දුර්වල කාර්ය සාධනය.
                                                                                ඔබ ඔබගේ වාහනය වැරදි පිස්ටන් මුදු ඇතැයි හෝ ඔබේ වාහනය ඉහත සඳහන් රෝග ලක්ෂණ කිසිවක් නොපෙන්වයි බවට විශ්වාස කරනවා නම්, ඔබ ඔබේ මෝටර් රථයේ එන්ජින් කොම්ප්‍රෙෂන් ටෙස්ට් එකක් කිරීමට අවශ්‍ය වනු ඇත.මේ සඳහා පලපුරුදු සහතිකලත් කාර්මිකයෙකු හෝ සේවා ආයතතනයකට යොමුකිරීමෙන් එන්ජින් කාර්මික දෝෂය හඳුනාගෙන පිළියම් යෙදිය යුතුවේ.

(චන්ද්‍රසිරි ජයවික්‍රම විසිනි)

තව දුරටත්...


Limbonic Art norveški je simfonijski black metal-sastav osnovan 1993. godine u Sandefjordu.

Povijest

Počeci, Moon in the Scorpio i In Abhorrence Dementia (1993. – 1997.)
Sastav je 1993. godine osnovao Vidar "Daemon" Jensen te su, uz njega, postavu grupe izvorno činila dodatna tri člana: basist Erlend Hole, bubnjar Roger Jacobsen i gitarist Roy A. Sørlie. Ova se postava zbog glazbenih razlika ubrzo raspala te je Daemon postao jedini preostali član grupe. Daemon je nastavio rad sastava uz pomoć novopridošlog glazbenika Kristera "Morfeusa" Dreyera. Tijekom ove je postave Daemon bio glavni pjevač, ritam gitarist te pisac tekstova dok je Morfeus bio zadužen za prateće pjevanje, sviranje solo gitare te elektroniku.

Sastav je 1995. godine snimio i objavio svoj prvi demouradak Promo Rehearsal '95. Nakon što je čuo glazbeni materijal sastava, Limbonic Artu je godinu dana kasnije Samoth, član grupe Emperor te predsjednik diskografske kuće Nocturnal Art Productions, ponudio ugovor za snimanje albuma. Nocturnal Art je također u travnju iste godine objavio i drugi demouradak grupe pod nazivom Promo 1996. Diskografska će kuća kasnije objaviti sve studijske albume sastava do njegova raspada.

Ubrzo nakon objave dema, sastav je najavio kako će tijekom iste godine objaviti i svoj debitantski studijski album. Sredinom 1996. godine sastav je objavio svoj debitantski album pod imenom Moon in the Scorpio. Godine 1997. sastav je otišao na turneju zajedno s Emperorom te je objavio svoj drugi studijski album, In Abhorrence Dementia. Sastav je snimio navedeni album u studiju svojega prijatelja u Sandefjordu jer članovi grupe nisu bili zadovoljni atmosferom koja je bila prisutna za vrijeme njihovog rada u prethodnom studiju. Ovo je ujedno bio i posljednji album sastava na kojem je dodatne vokale izvodila Morfeusova tadašnja djevojka Anne "Morgana" Aasebø.

Epitome of Illusions, Ad Noctum – Dynasty of Death, The Ultimate Death Worship i raspad (1998. – 2003.)
Zbog velike potražnje za promotivnim demosnimkama, sastav je 1998. godine ponovno snimio dvije pjesme sa svojeg prvog demouratka te ih je objavio na svojem trećem albumu Epitome of Illusions. Godinu dana kasnije grupa je objavila svoj četvrti studijski album Ad Noctum – Dynasty of Death.

Godine 2000. Limbonic Art je objavio svoj prvi box set pod imenom Chronicles of Limbo koji je sadržavao prvi, drugi i četvrti album sastava. Godinu dana kasnije sastav je objavio svoj drugi box set Volume I-IV koji je ovog puta sadržavao sva četiri albuma skupine. Godine 2001. Limbonic Art je također bio jedan od sastava koji je sudjelovao u snimanju obrada pjesama za počasni album grupe Mayhem pod imenom Originators of the Northern Darkness – A Tribute to Mayhem; sastav je obradio pjesmu "De Mysteriis Dom Sathanas".

Godine 2002. sastav je objavio svoj peti album The Ultimate Death Worship na kojem je sudjelovao i gostujući pjevač Atilla Csihar. Godinu dana kasnije Limbonic Art se raspao jer su se članovi htjeli usredotočiti na druge projekte te je službena stranica sastava sadržavala citat: "Smatramo kako smo postigli sve što smo mogli u svojoj suradnji... krug je završen, neka započne novi". Morfeus se koncentrirao na sastav Dimension F3H dok je Daemon sudjelovao u grupi Sarcoma Inc. te je bio pjevač na albumu World ov Worms, debitantskom studijskom albumu Samothovog sastava Zyklon.

Ponovno okupljanje, Legacy of Evil, Morfeusov odlazak i Phantasmagoria (2004. - danas)
Za vrijeme zime 2005. i proljeća 2006. godine Morfeus i Daemon počeli su raspravljati o ponovnom okupljanju grupe te su se službeno i okupili 6. lipnja 2006. (kako bi dobili kombinaciju 666). Sastav je 2007. godine objavio svoj šesti studijski album Legacy of Evil. Budući da ju je 2009. godine napustio, ovo je posljednji album grupe na kojem je sudjelovao Morfeus.

Sastav je 2010. godine objavio svoj sedmi album Phantasmagoria na kojem je sve pjesme napisao i skladao Daemon, koji je ujedno svirao i sve instrumente na albumu. Limbonic Art do dan danas ostaje jednočlani glazbeni projekt.

Glazbeni stil
Prema riječima Nocturnal Art Productions, već je prvi demouradak grupe nagovijestio Limbonic Artov budući pristup žanru simfonijskog black metala. Promotivna je kazeta iz 1996. godine, prema riječima same grupe, sadržavala "vrlo lošu i kaotičnu kvalitetu zvuka" jer je bila snimljena u kućnom studiju. Međutim, grupa je napomenula kako vrpca zapravo slušatelju ne bi trebala prikazivati potpuno zvukovlje Limbonic Arta već mu samo dati uvid u ono što može očekivati od grupe. Aedd.Gynvael iz fanzina Mortem Zine komentirao je kako je album In Abhorrence Dementia bio "puno više uznemirujuć" od prvijenca sastava te je na to Morfeus izjavio kako sumnja da bi itko ikad Limbonic Art mogao nazvati duševno zdravim i da je u pitanju vrlo vjerojatno samo prirodni napredak.

Aedd.Gynvael izjavio je kako je album Ad Noctum – Dynasty of Death jedan od najboljih albuma u cijeloj povijesti Limbonic Arta; umjesto izvedbe uobičajenih melankoličnih pjesama baziranih na zvuku klavijatura, sastav je pojačao zvuk gitare te se okrenuo žešćoj glazbenoj izvedbi. Morfeus je izjavio kako je glavni cilj i zadatak sastava bio da tijekom snimanja albuma inkorporira određene razine agresije u glazbu. Aedd.Gynvael također je komentirao kako je "album povukao debelu crtu nakon "dječjih" godina [sastava]" ali da "ipak i dalje nastavlja inspirirati zvuk sastava".

Jason Ankeny, glazbeni kritičar sa stranice AllMusic, u biografiji je sastava izjavio kako je peti album grupe, The Ultimate Death Worship, "divlji". Album sadrži elemente thrash metala i death metala te ga je Aedd.Gynvael opisao kao "najmanje idiomatskim albumom" grupe "zbog manjka klasičnih [glazbenih] elemenata sastava". Morfeus je izjavio kako mu se od svih albuma grupe vrlo vjerojatno najmanje sviđa The Ultimate Death Worship, uglavnom jer nije bio zadovoljan produkcijom. John Serba, Ankenyjev kolega sa stranice Allmusic, komentirao je da je "Emperorov raspad stvorio velik ponor unutar black metal scene" te da uopće nije bilo iznenađujuće da je "Limbonic Art pokušao popuniti tu rupu". Prema njegovim riječima, The Ultimate Death Worship "nudi dosta uvjerljivo čudnog i avangardnog horora da stoji na svojim iskrivljenim nogama s papcima na kraju" te da album predstavlja "ružnu, boginjavu stranu simfonijskog black metala". Također je izjavio da pjesme "Suicide Commando" i "Interstellar Overdrive" "sadrže začudno djelotvorne recitirane interludije te elemente filmske glazbe, pomiješane s blast beatovima i gitarističkim zvukom koji podsjeća na roj skakavaca" te da pjesmu "Towards the Oblivion of Dreams" krasi "labirintski aranžman".

Alex Henderson, glazbeni kritičar sa stranice AllMusic, komentirao je kako je Legacy of Evil, prvi album sastava nakon ponovnog okupljanja, "žešći i snažniji od starijih glazbenih izdanja skupine, ali Limbonic Art i dalje ostaje relevantan unutar žanra simfonijskog black metala; [sastav] još uvijek preferira melodičniji, složeniji i nijansiraniji glazbeni pristup od onoga kojim se koriste žešći black metal sastavi kao što su Marduk i Gorgoroth. [...] Iako je Legacy of Evil pomalo neujednačen, većina [glazbenog] materijala [na albumu] je pristojna -- ne spektakularna, ali je pristojna." Henderson je također napomenuo da zvuk klavijatura na albumu više nije tako istaknut kao na prethodnim albumima sastava.

Henderson je komentirao kako je Phantasmagoria, sedmi studijski album sastava i prvi na kojem je sve pjesme skladao i svirao Daemon, "vrlo vjerojatno najžešći album Limbonic Arta do danas. [...] [Sastav je na albumu] još uvijek melodičan te još uvijek preferira simfonijske elemente, [...] ali nije toliko uglancan kao primjerice Dimmu Borgir ili Cradle of Filth, jer Phantasmagoria teži nijansama i žestokoj energičnosti. Phantasmagoria je, kao i Legacy of Evil, pomalo neujednačena. No većinom vremena disk je privlačan [...] te činjenica što Limbonic Art koristi virtualne bubnjeve ne sprječava grupu pri zadavanju rana i ogrebotina".

Članovi sastava

Trenutna postava
 Daemon – vokali, gitara, klavijature, programiranje bubnjeva, bas-gitara (1993. – 2003., 2006. - danas)

Bivši članovi
 Erlend Hole – bas-gitara (1993.)
 Roger Jacobsen – bubnjevi (1993.)
 Roy A. Sørlie – gitara (1993.)
 Morfeus – vokali, solo gitara, programiranje bubnjeva, klavijature (1993. – 2003., 2006. – 2009.)
 Per Eriksen – bubnjevi (1995. – 1996.)

Diskografija
Studijski albumi
 Moon in the Scorpio (1996.)
 In Abhorrence Dementia (1997.)
 Epitome of Illusions (1998.)
 Ad Noctum – Dynasty of Death (1999.)
 The Ultimate Death Worship (2002.)
 Legacy of Evil (2007.)
 Phantasmagoria (2010.)
 Spectre Abysm (2017.)
Kompilacije
 1995-1996 (2009.)
 1996 (2010.)
Box setovi
 Chronicles of Limbo (2000.)
 Volume I-IV (2001.)
Demo uradci
 Promo Rehearsal '95 (1995.)
 Promo 1996 (1996.)

Izvori

Norveški sastavi heavy metala
Sastavi black metala

Limbonic Art


(1959) Karbyshev es un asteroide perteneciente al cinturón de asteroides descubierto por Liudmila Vasílievna Zhuravliova desde el Observatorio Astrofísico de Crimea, Naúchni, el 14 de julio de 1972.

Designación y nombre
Karbyshev fue designado al principio como .
Más adelante, se nombró en honor del militar soviético Dmitri Karbishev (1880-1945).

Características orbitales
Karbyshev está situado a una distancia media de 2,316 ua del Sol, pudiendo alejarse hasta 2,627 ua. Tiene una inclinación orbital de 6,202° y una excentricidad de 0,1343. Emplea en completar una órbita alrededor del Sol 1287 días.

Véase también
 Lista de asteroides del (1901) al (2000)
 Cuerpos menores del Sistema Solar

Referencias

Enlaces externos

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por Liudmila Zhuravliova
Objetos astronómicos descubiertos desde el Observatorio Astrofísico de Crimea
Objetos astronómicos descubiertos en 1972
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(1959) Karbyshev


أييوس سيرافيم (Άγιος Σεραφείμ) هي مدينة في فثيوتيس في مقاطعة كينتريكي إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 975   نسمة.

مراجع

مدن اليونان
مقاطعة فثيوتيس

أماكن مأهولة في فثيوتيس

أغيوس سيرافيم


Arthur Eichengrün (13 August 1867 – 23 December 1949) was a German Jewish chemist, materials scientist, and inventor. He is known for developing the highly successful anti-gonorrhea drug Protargol, the standard treatment for 50 years until the adoption of antibiotics, and for his pioneering contributions in plastics: co-developing (with Theodore Becker) the first soluble cellulose acetate materials in 1903, called "Cellit", and creating processes for the manufacture of these materials which were influential in the development of injection moulding. During World War I his relatively non-flammable synthetic cellulose acetate lacquers, marketed under the name "Cellon", were important in the aircraft industry. He contributed to photochemistry by inventing the first process for the production and development of cellulose acetate film, which he patented with Becker.

Eichengrün claimed to have directed the initial synthesis of aspirin in 1897, but his claim has been disputed. For many years Bayer credited Felix Hoffmann, Eichengrün's junior, with the invention of aspirin. However, the first attribution of the discovery to Hoffmann appears in 1934, and may have reflected anti-Jewish revisionism.

During World War II, Eichengrün was imprisoned in the Theresienstadt concentration camp.

Life
Arthur Eichengrün was born in Aachen as the son of a Jewish cloth merchant and manufacturer. In 1885, he took up studies in chemistry at the University of Aachen, later moved to Berlin, and finally to Erlangen, where he received a doctoral degree in 1890.

In 1896, he joined Bayer, working in the pharmaceutical laboratory. In 1908, he quit Bayer and founded his own pharmaceutical factory, the Cellon-Werke in Berlin. His company was "Aryanized" by the Nazis in 1938.

In 1943, he was arrested and sentenced to four months in prison for having failed to include the word "Israel" in his name in a letter to a Reich official (Nazi law required Jewish men to be identified as such, as they required Jewish women to identify as "Sarah".). In May 1944, he was arrested again on the same charge and deported to the concentration camp Theresienstadt, where he spent 14 months until the end of World War II in Europe, escaping death.

After the liberation, he returned to Berlin, but moved to Bad Wiessee in Bavaria in 1948, where he died the following year at the age of 82.

Work

Aspirin
Eichengrün has made his name through numerous inventions, such as processes for synthesizing chemical compounds. Aside from Aspirin, Eichengrün held 47 patents.
Bayer's official story credits Felix Hoffmann, a young Bayer chemist, with the invention of aspirin in 1897. Impure acetylsalicylic acid (ASA, the active compound of aspirin) had been synthesized already in 1853 by French chemist Charles Frédéric Gerhardt; the 1897 process developed at Bayer was the first to produce pure ASA that could be used for medical purposes.

Due to the rise of the Nazis in Germany, Eichengrün was unable to object when Hoffmann first made the claim that he (Hoffman) invented aspirin, in the footnote of a 1934 German Encyclopedia. Hoffmann's claim was once widely accepted, but many historians now consider it to be discredited.  Eichengrün first claimed to have invented aspirin in a 1944 letter from Theresienstadt concentration camp, addressed to IG Farben (of which Bayer was a part), where he cited his many contributions to the company (which was highly influential in the concentration camps), including the invention of aspirin, as reasons for why he should be released.

Five years later, Arthur Eichengrün published a paper in Pharmazie in 1949, where he explained that he had instructed Hoffmann to synthesise acetylsalicylic acid and that the latter had done so without knowing the purpose of the work. The paper elucidated how he planned and directed the synthesis of aspirin along with the synthesis of several related compounds, describing these events in detail. He also claimed to be responsible for aspirin's initial surreptitious clinical testing. Finally, he explained that Hoffmann's role was restricted to the initial lab synthesis using his (Eichengrün's) process and nothing more.

Eichengrün's account was largely ignored by historians and chemists until 1999, when Walter Sneader of the Department of Pharmaceutical Sciences at the University of Strathclyde in Glasgow re-examined the case and came to the conclusion that indeed Eichengrün's account was convincing and correct and that Eichengrün deserved credit for the invention of aspirin. Bayer denied this in a press release, asserting that the invention of aspirin was due to Hoffmann.

Evidence supporting Eichengrün's claims to the invention
Walter Sneader based his claims that Eichengrün both invented the process for synthesizing aspirin and oversaw its clinical testing on old and newly released archived materials, including letters, patents, and lab work. He found that Hoffmann was not credited with inventing the process for synthesizing Aspirin in any documents prior to 1934, 37 years after its initial synthesis. Further he found reason to doubt the footnote's credibility, not just for being published during the "Aryanization" period of Nazi Germany, but for its inaccurate claims about the testing of salicylic acid derivates other than acetyl ester. The vague reference did not specify which derivatives were tested, but claimed they had been discovered earlier but had been synthesized for "other purposes". No indication was given of what the others were, but in 1899 Heinrich Dreser, head of the experimental pharmacology laboratory at Elberfeld, named them in a publication as propionyl, butyryl, valeryl, and benzoyl salicylic acids. He further alluded to these derivatives in 1907 and again in 1918. However, the assertion that these salicylic acid derivates had been synthesized for non-therapeutic reasons is demonstrably false. Hoffmann's colleague Otto Bonhoeffer (who also worked under Eichengrün) had been awarded a US and UK patent in 1900 for several of these compounds. The patents indicate that the derivatives were prepared for the exact purpose of finding a salicylic acid derivative with therapeutic value. Sneader concluded that because of this error the 1934 footnote is unreliable.

Protargol

In 1897, protargol, a silver salt of a protein mixture, developed by Eichengrün at Bayer, was introduced as a new drug against gonorrhea.  Protargol stayed in use until sulfa drugs and then antibiotics became available in the 1940s.

Plastics

In 1903, Eichengrün co-developed the first soluble form of cellulose acetate with Theodore Becker. He developed processes for the manufacture of cellulose acetate materials and devoted the rest of his life to the technical and economic development of plastics, lacquers, enamels, and artificial fibers based on cellulose acetate. During World War I his relatively non-inflammable synthetic cellulose acetate lacquers were important in the aircraft industry. He also pioneered the influential technique of injection moulding. In 1904, he created and patented the first safety film with Becker, (cellulose diacetate) from a process they devised in 1901 for the direct acetylation of cellulose at a low temperature to prevent its degradation, which permitted the degree of acetylation to be controlled, thereby avoiding total conversion to its triacetate. Cellit was a stable, non-brittle cellulose acetate polymer that could be dissolved in acetone for further processing. It was used to manufacture cellulose diacetate cinematographic film, which Eastman Kodak and the Pathé Frères began to use in 1909. Cellulose acetate film became the standard in the 1950s, preferred over the highly flammable and unstable film stock produced from Nitrocellulose.

References

External links
Arthur Eichengrün in the Complete Dictionary of Scientific Biography
Sneader's paper crediting Eichengrün with the invention of aspirin in the British Medical Journal.

Wer hat es erfunden? (Who invented it?)

20th-century German chemists
19th-century German chemists
Jewish chemists
Jewish German scientists
Photochemists
Aspirin
Bayer people
Theresienstadt Ghetto survivors
RWTH Aachen University alumni
University of Erlangen-Nuremberg alumni
1867 births
1949 deaths

Arthur Eichengrün


«Rock and Roll Is Dead» es un sencillo del artista estadounidense Lenny Kravitz. La canción forma parte del álbum Circus, lanzado en 1995.

Posicionamiento en las listas

Premio
Kravitz fue nominado para un premio Grammy en la categoría de mejor interpretación vocal de rock masculina en 1996, el vencedor fue Tom Petty por la canción «You Don't Know How It Feels».

Véase también
 Discografía de Lenny Kravitz

Referencias

Enlaces externos
 Página web oficial de Lenny Kravitz

Sencillos de 1995
Canciones en inglés

Rock and Roll Is Dead


An Stegolepis choripetala in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bassett Maguire. An Stegolepis choripetala in nahilalakip ha genus nga Stegolepis, ngan familia nga Rapateaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stegolepis

Stegolepis choripetala


Cranbrook puede hacer referencia a:

 Cranbrook, un condado en el estado de Australia Occidental (Australia).
 Cranbrook, una villa en el estado anterior.
 Cranbrook, una ciudad en la provincia de Colombia Británica (Canadá).
 Cranbrook, una parroquia civil y una villa en el condado de Kent (Reino Unido).
 Cranbrook, un barrio del municipio de Redbridge en el Gran Londres (Reino Unido).

Cranbrook


El fiofío de Noronha (Elaenia ridleyana), es una especie de ave paseriforme de la familia Tyrannidae perteneciente al numeroso género Elaenia. Es endémica de la isla atlántica de Fernando de Noronha, frente a la costa noreste de Brasil. Fue anteriormente considerada una subespecie de Elaenia spectabilis.

Distribución y hábitat
Se encuentra únicamente en el archipiélago de Fernando de Noronha (en la isla principal y en la isla Rata), litoral de Pernambuco, Brasil.

Esta especie es considerada común en su hábitat natural: los matorrales secos tropicales, bosques ralos y árboles alrededor de habitaciones humanas.

Estado de conservación
El fiofío de Noronha ha sido calificado como vulnerable por la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza (IUCN) debido a que su muy pequeña población total, estimada en tan solo 500 individuos maduros, confinada en la isla de Fernando de Noronha, se encuentra amenazada por la pérdida de hábitat.

Sistemática

Descripción original
La especie E. ridleyana fue descrita por primera vez por el ornitólogo británico Richard Bowdler Sharpe en 1888 bajo el nombre científico Elainea ridleyana; su localidad tipo es: «isla de Fernando de Noronha».

Etimología
El nombre genérico femenino «Elaenia» deriva del griego «ελαινεος elaineos» que significa 'de aceite de oliva', 'oleaginosa'; y el nombre de la especie «ridleyana», conmemora al botánico y recolector británico Henry Nicholas Ridley (1855–1956).

Taxonomía
Ha sido tratada como una subespecie de  Elaenia spectabilis o de E. chiriquensis, pero difiere significativamente de ambas en la vocalización. Es monotípica.

Referencias

Enlaces externos
 Videos, fotos y sonidos de Elaenia ridleyana en eBird.
 Sonidos y mapa de distribución de Elaenia ridleyana en xeno-canto.
 Fotos y sonidos de cocoruta Elaenia ridleyana en Wikiaves.

ridleyana
Animales descritos en 1888
Aves endémicas de Brasil
Taxones descritos por Richard Bowdler Sharpe

Elaenia ridleyana


Der League Cup 2005/06 war die 46. Austragung des Turniers The Carling Cup, oder League Cup. Das Turnier begann mit 92 Vereinen.

Der Wettbewerb startete am 22. August 2005 mit der Ersten Runde und endete mit dem Finale im Millennium Stadium in Cardiff am 26. Februar 2006. Der Sieger des Wettbewerbes wurde Manchester United.

Erste Runde
Die Auslosung für die erste Runde fand am 28. Juni 2005 statt. Alle 72 Teams der Football League traten in der ersten Runde an. Die Spiele wurden am 22., 23. und 24. August 2005 ausgetragen.

|}

Zweite Runde
In der zweiten Runde stiegen 12 Premier League Vereine in den Wettbewerb ein. Die Paarungen wurden am 27. August 2005 ausgelost, die Spiele am 20. und 21. September 2005 ausgetragen.

|}

Dritte Runde
Ab der dritten Runde traten auch jene Vereine an, die sich für die laufende Saison für die europäischen Wettbewerbe qualifiziert hatten. Die Paarungen wurden am 24. September 2005 ausgelost, die Spiele am 25. und 26. Oktober ausgetragen.

|}

Achtelfinale
!Zuschauer
||13.076
||14.093
||48.924
||10.791
||11.574
||36.167
||10.590
||7.732
|}

Viertelfinale
!Zuschauer
||10.006
||14.710
||20.454
||13.401
|}

Halbfinale
Die Halbfinal-Begegnungen fanden im Januar statt. Das Halbfinale war die erste und einzige Runde, die mit Hin- und Rückspiel ausgetragen wurde.

|}

Finale

Weblinks
 carling.com

Einzelnachweise

2005/06
Fußballsaison 2005/06

League Cup 2005/06


Krëusa () ist eine Figur der griechischen Mythologie. Ihre Eltern waren Erechtheus und Praxithea. Als ihre Geschwister werden Kekrops, Orneus, Thespios, Metion, Sikyon, Pandoros, Alkon, Eupalamos, Prokris, Oreithyia, Chthonia, Protogeneia, Pandora und Merope genannt.

Mythen

Das Opfer
Als einst der Thraker Eumolpos mit einem großen Heer Athen belagerte, befragte König Erechtheus das Orakel von Delphi. Die Weissagung lautete, er müsse für den Sieg eine Tochter opfern. Krëusa wurde geschont, weil sie sich noch im zartesten Kindesalter befand.

In einer anderen Version dieser Geschichte ist nur von drei Töchtern die Rede, die insgeheim vereinbart hatten, dass sie alle sterben wollten, wenn eine von ihnen umkäme; so nahmen sich nach dem Tode der ausgewählten Schwester die anderen das Leben. Die drei wurden in den Himmel erhoben, als Sternbild der Hyaden.

Krëusa und die Götter
Nach dem Drama Ion des Euripides wurde Krëusa in einer Höhle an der Nordseite der Akropolis von Apollon überwältigt. Sie gebar ihm die Hypothesis und den Ion. Das Kind, Ion, setzte sie an derselben Stelle in einem Korb aus; Hermes brachte es auf Apollons Befehl nach Delphi, wo es von der Priesterin erzogen wurde. Ion wurde zum Stammvater der Ionier. Meist wird jedoch erzählt, dass er der Sohn von Krëusas Gemahl Xuthos war.

Hermes wiederum soll sie den Kephalos geboren haben; andere Quellen nennen Herse als Mutter des Kephalos.

Krëusa und Xuthos
Als Herrscher von Iolkos wurde Xuthos von seinen Brüdern Aeolos und Doros vertrieben; Erechtheus gewährte ihm Asyl und gab ihm seine Tochter Krëusa zur Frau.

Die Ehe blieb zunächst kinderlos. Erst nach einer Wallfahrt nach Delphi wurden dem Paar Doros und Achaios geboren, die Stammväter der Dorer und der Achaier. (Allerdings besteht hier ein Widerspruch zur o. g. Genealogie, der zufolge Doros ein Bruder des Xuthos gewesen sein soll.) Als weitere Nachkommen werden Diomede und Ion genannt.

Literatur

Einzelnachweise

Person der griechischen Mythologie

Krëusa (Tochter des Erechtheus)


بوركالا  هي مدينة في مقاطعة ماغادان أوبلاست في روسيا.

مراجع

مدن مقاطعة ماغادان

بوركالا (ماغادان)


Yulianti CJ (* 18. Juli 1987 in Palembang) ist eine indonesische Badmintonspielerin.

Karriere
Yulianti CJ war 2006 beim Smiling Fish im Mixed mit Lie Lingga erfolgreich. 2007 gewann sie bei den Vietnam Open sowohl Doppel als auch Mixed. 2006 und 2007 siegte sie bei den Indonesia International.

Sportliche Erfolge

Trivia
CJ ist eigentlich nicht ein ursprünglicher Bestandteil ihres Namens, findet aber zur Unterscheidung mehrerer gleichlautender Spielerinnen aus Indonesien zu deren Unterscheidung weltweit Anwendung. Es steht für ihre Herkunftsregion Central Java. Es werden auch Schreibweisen in Klammern oder mit teilweiser Kleinschreibung des Namenszusatzes angewendet.

Referenzen
Profil bei badmintonindonesia.org

Badmintonspieler (Indonesien)
Indonesier
Geboren 1987
Frau

Yulianti CJ


Údol este o comună slovacă, aflată în districtul Stará Ľubovňa din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2011 număra 406 locuitori.

Istoric
Localitatea Údol este atestată documentar din 1427.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Údol


«So Far Away» es una canción interpretada por la banda de rock británica Dire Straits y lanzada como sencillo en 1985 perteneciente al álbum Brothers in Arms.

Desempeño comercial

«So Far Away» fue el primer sencillo de Brothers in Arms, lanzado en el Reino Unido y Europa el 8 de abril de 1985. La canción alcanzó el puesto veinte en el Reino Unido, número cuatro en Noruega, puesto seis en Suiza, siete en Suecia y puesto treinta y tres en Italia. El sencillo también fue lanzado en Australia y alcanzó el veintidós.

Después de la canción subió al número veintinueve en el Billboard Hot Mainstream Rock Tracks en el 1985. «So Far Away» fue lanzado un año más tarde como tercer sencillo del álbum en América del Norte, donde alcanzó el puesto tres en el Hot Adult Contemporary Tracks, debutó en el puesto diecinueve en el Billboard Hot 100, dándole a la banda su tercera canción consecutiva en el Top 20, del álbum Brothers in Arms en el Hot 100.
La canción es reconocida fácilmente por su introducción de sintetizadores, que siguen durante toda la canción y hacen algunos solos mezclados con la guitarra pesada de Mark Knopfler, el piano de Alan Clark y la guitarra rítmica de Jack Sonni.

Lado B

En Europa no aparece «So Far Away», la sustituye el sencillo «Walk of Life», en el álbum Brothers in Arms. Esta canción sería a su vez lanzada como el único cuarto sencillo oficial del álbum en Europa (segundo lugar en América del Norte) a finales de 1985, logró el puesto siete en el Billboard Hot 100 y dos en el Reino Unido. Dire Straits llegó al puesto más alto en su país.

En Estados Unidos, la canción utilizada para el lado B es «If I Had You». En Canadá se lanzó una edición limitada en un doble disco de vinilo, con una versión extendida de «So Far Away» lanzado junto con «Going Home» y «Sultans of Swing».

Referencias

Sencillos de 1985
Canciones de Dire Straits
Canciones de 1985
Canciones en inglés
Canciones sobre la soledad
Canciones sobre la angustia

So Far Away (canción de Dire Straits)


أتسيبوبولون (Ατσιπόπουλον) هي مدينة في ريثيمني في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 1960 نسمة.

مراجع

مدن اليونان

أتسيبوبولون (ريثيمني)