(1991) Darwin es un asteroide perteneciente al cinturón de asteroides descubierto por Arnold A. Klemola y Carlos Ulrrico Cesco desde el observatorio El Leoncito, Argentina, el 6 de mayo de 1967.

Designación y nombre
Darwin fue designado inicialmente como .
Posteriormente se nombró en honor del naturalista británico Charles Robert Darwin (1809-1882) y de su hijo, el astrónomo George Howard Darwin (1845-1912).

Características orbitales
Darwin está situado a una distancia media del Sol de 2,249 ua, pudiendo acercarse hasta 1,78 ua y alejarse hasta 2,717 ua. Tiene una inclinación orbital de 5,92° y una excentricidad de 0,2082. Emplea 1232 días en completar una órbita alrededor del Sol.

Véase también
 Lista de asteroides del (1901) al (2000)
 Cuerpo menor del sistema solar

Referencias

Enlaces externos

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por Arnold Klemola
Objetos astronómicos descubiertos por Carlos Ulrrico Cesco
Objetos astronómicos descubiertos desde el Complejo Astronómico El Leoncito
Objetos astronómicos descubiertos en 1967
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(1991) Darwin


El Instituto Tecnológico de Celaya es una institución de educación superior localizado en la ciudad de  Celaya, Gto. Es dependiente, al igual que varios institutos tecnológicos, orgánica y funcionalmente del Gobierno Federal. Su función es la transmisión del conocimiento científico y cultural, cubriendo las necesidades de educación superior de los alrededores.

El Instituto Tecnológico de Celaya depende directamente del Tecnológico Nacional de México perteneciente a la Secretaría de Educación Pública. El objetivo general del instituto es "cumplir con el compromiso social que contrajo con la comunidad a la cual sirve, y ser un agente de cambio activo en el crecimiento y evolución de una sociedad dinámica".

En sus aulas se ofrecen 11 licenciaturas e ingenierías, 7 maestrías y 4 doctorados, siendo una de la instituciones de educación más fortalecidas y con mayor tradición en el estado de Guanajuato.

Historia

El Instituto Tecnológico de Celaya comenzó sus actividades académicas en abril de 1958, inicialmente como un centro de educación secundaria, de capacitación técnica y preparatoria técnica especializada. El primer programa de educación superior se estableció en 1962, impartiendo la carrera de ingeniería industrial. El enfoque como institución de educación superior inició con la desincorporación de los programas de educación secundaria y de bachillerato en 1970 y 1984, respectivamente.

En 1980 inició el primer programa de maestría, el de Ingeniería Química, definiendo su vocación como promotora del conocimiento tecnológico de excelencia. Esta vocación fue reforzada con la creación de la maestría en Ingeniería Mecánica en 1986 y el Doctorado en Ingeniería Química en 1989. Desde entonces se han venido creando otros programas de posgrado, como las maestrías en  Ingeniería Administrativa y en Ingeniería Industrial en 1993 y 1994.

Oferta Educativa

Actualmente el Instituto Tecnológico de Celaya ofrece 10 ingenierías, 1 licenciatura, 7 maestrías y 4 doctorados, listados a continuación:

Ingenierías
 Licenciatura en Administración
 Ingeniería Ambiental
 Ingeniería Bioquímica
 Ingeniería Electrónica
 Ingeniería Industrial
 Ingeniería Informática
 Ingeniería Mecánica
 Ingeniería Mecatrónica
 Ingeniería en Semiconductores
 Ingeniería Química
 Ingeniería en Gestión Empresarial
 Ingeniería en Sistemas Computacionales

Maestrías
 Maestría en Ingeniería Industrial
 Maestría en Innovación Aplicada
 Maestría en Ciencias en Ingeniería Bioquímica
 Maestría en Ciencias en Ingeniería Electrónica
 Maestría en Ciencias en Ingeniería Mecánica
 Maestría en Ciencias en Ingeniería Química
 Maestría en Gestión Administrativa

Doctorados
 Doctorado en Ciencias de la Ingeniería
 Doctorado en Ciencias en Ingeniería Bioquímica
 Doctorado en Ciencias en Ingeniería Electrónica
 Doctorado en Ciencias en Ingeniería Química

Véase también
 Clasificación Académica de Universidades de México
 Dirección General de Educación Superior Tecnológica de México

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial del Instituto Tecnológico de Celaya
 DGEST - página oficial de la Dirección General de Educación Superior Tecnológica

Celaya
Universidades del estado de Guanajuato
Instituciones educativas establecidas en 1958
México en 1958
Celaya

Instituto Tecnológico de Celaya


İman Ltd., yazar Hakan Tacal ve çizer Yıldıray Çınar tarafından yaratılan çizgi roman.

Mor Bulut Gezegeni isimli hayali bir ortamda geçen çizgi romanın ilk macerası "Cennetteki sonsuz hayat" Rodeo Strip dergisinin ilk altı sayısında yayımlandı. Giriş sayfasında şu tanıtım yazısı yer alır:

"Gemide birçok farklı hayat varolma savaşı veriyor. Buraya hala gemi diyorlar ama ortada yıkılmış bir yerleşim alanı ve dağılmış bir uzay gemisinden başka bir şey yok. Hemen bir kilometre üstlerinde asılı kalmış mor bir ölüm bulutu bu sefil coğrafyada bir arada ve birbirleri ile hayatta kalmaya çalışan bütün o garip yaratıklara ve gruplara meskenlik eden yıkıntıları bir yorgan gibi örtüyor. Değişime uğramışlar, hilkat garibeleri, eski bir savaştan kalma askerler , yamyam insan klanları... ve hepsine hizmet veren bir dükkân; İMAN Limited."

Adem adlı maymunsu mutant tarafından yönetilen İman Limited her yerden toplanan malların biriktiği ve satıldığı bir dükkândır. Dükkânın genel işleri ve koruması ise K.Y. ve Teneke isimli iki personeli tarafından sağlanmaktadır.

Karakterler
K.Y. : Dükkânın iki koruyucusundan biri. Genelde dış işlere bakıyor.

Teneke : Dükkânın diğer koruyucusu ve bir cyborg.

Adem : Dükkânın sahibi olan maymun-adam.

Yayımlanan Öyküler
 Cennette sonsuz hayat_ Rodeo Strip dergisi 1-6.sayılar (kasım 2004- mayıs 2005)
 Non Omnis Moritur_ Rodeo Strip dergisi 10.sayı (Ekim 2005)
 K'noog'un İntikamı_ Rodeo Strip  13 ve 14 sayılar (Nisan 2006)

Bkz. Pırılkız

2005'te tanıtılan çizgi romanlar
Türk çizgi romanı
Aksiyon çizgi romanları
Bilimkurgu çizgi romanları

İman Ltd.


Grupo Romcy foi um conglomerado de varejo brasileiro sediado em Fortaleza, capital do estado do Ceará. Fundado em 1962 pelos irmãos Antônio e José Romcy com a unificação de comércios de propriedade de sua família, seus negócios foram expandidos a partir da década de 1970 com a criação de redes de lojas de departamento, supermercados e hipermercados na capital cearense, além de oferecer serviços para automóveis e de informática, e contar com uma central de compras em São Paulo, tornando-o em um dos considerados maiores e mais tradicionais grupos varejistas funcionados no Ceará. No início da de 1990, por problemas financeiros, pediu concordata e fechou seus estabelecimentos até ter falência decretada em 1993.

História
A família Romcy iniciou suas atividades comerciais no Ceará na primeira metade do século XX com a criação das firmas Elias Jacob & Filhos, Jacob Elias & Irmão e Jacob Elias & Filhos, proprietárias de lojas como A Capital, Magazine Sucesso, Romcy Perfumaria, Romcy Magazine, Empório das Louças e Romcy Cabeleireiro. Em 1962, após a morte de Jacob Elias Romcy, seus filhos Antônio e José fundaram a Romcy & Cia., embrião do Grupo Romcy, resultado da unificação de todos os comércios da família, gerando os Supermercados Romcy. Sete anos depois o conglomerado inaugurou a primeira loja de departamento, no Centro de Fortaleza. Esta tornou-se, em julho de 1972, a primeira da região Nordeste do Brasil a operar com um computador através de contrato com a IBM.

Em fevereiro de 1974 o grupo comprou o Palácio do Plácido, na capital cearense, para demoli-lo e iniciar a construção do primeiro Hipermercado Romcy no terreno, que não chegou a ser feita. O empreendimento foi aberto em maio de 1975 em outro espaço na cidade, com área de 14 mil m² e projeto arquitetônico de Neudson Braga. Neste período o grupo adotou a razão social Romcy S/A - Indústria e Comércio.

Em dezembro de 1990 o conglomerado pediu concordata preventiva devido a problemas financeiros consequentes do Plano Collor, um conjunto de reformas econômicas promovidas pelo governo do então presidente da República Fernando Collor de Mello, iniciando uma reestruturação com o fechamento de diversos negócios, em que uma venda também foi cogitada. Em 1992, visando recuperar-se, o Romcy planjeou reinaugurar um supermercado em Fortaleza, sem sucesso. No ano seguinte, operando com uma loja, teve sua falência decretada. O patrimônio imobiliário da empresa foi utilizado para a quitação de dívidas com bancos, funcionários e fornecedores.

Conglomerados de varejo do Brasil
Conglomerados extintos do Brasil
Empresas fundadas em 1962
Fundações no Ceará em 1962
Empresas extintas em 1993
Empresas extintas de Fortaleza

Grupo Romcy


Mihai Baciu (n. 1860 – d. secolul al XX-lea) a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918  .

Biografie
A participat ca delegat la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918.

Activitatea politică

Ca deputat în Adunarea Națională din 1 decembrie 1918 a fost delegat Însoțirii de Credit și Economii "Buna" din Feleac .

Note

Bibliografie
 Ioan I. Șerban, Dorin Giurgiu, Ionela Mircea, Nicolae Josan, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8141-90-7.
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998.

Lectură suplimentară
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților, vol. I-II, Editura Academiei Române, București, 2005, ISBN 973-27-1258-9 (vol. I); ISBN 973-27-1264-3 (vol. II).
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993.
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015.

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
 1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1860
Decese în secolul al XX-lea
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Mihai Baciu (delegat)


Little Georgetown bezeichnet mehrere

Orte in den Vereinigten Staaten:
 Little Georgetown (Kentucky)
 Little Georgetown (Maryland)
 Little Georgetown (West Virginia)

Little Georgetown


Les Pitcairnais (appelés Pitkerners ou Pitcairnese en anglais et/ou en pitcairnais), sont les habitants ou les citoyens des îles Pitcairn. Ces îles forment un territoire britannique d'outre-mer, dont la colonisation avait débuté avec des mutins du Bounty et leurs accompagnateurs tahitiens. Cette population forme un groupe Euronésien essentiellement d'origine britannique et tahitienne.

Histoire

Découverte
Le 3 juillet 1767, l'aspirant Robert Pitcairn, jeune écossais âgé de quinze ans et membre de l'équipage du sloop  (commandé par le capitaine Philip Carteret) aperçoit, le premier, l'île qui sera baptisée de son nom.

Ces mots notés dans le journal du capitaine Carteret, décrivent la première observation de l'île Pitcairn. L'aspirant Robert Pitcairn était le fils du major de la marine britannique John Pitcairn, qui sera tué plus tard lors de la bataille de Bunker Hill pendant la Révolution américaine.

Colonisation de Pitcairn
En 1790, à la suite de la mutinerie du Bounty, neuf mutins accompagnés de six Tahitiens et douze tahitiennes (dont une petite fille) débarquent sur les îles Pitcairn, s'y installent et le nommé Quintal met le feu au Bounty. L'épave du Bounty a été découverte en 1957 par l'explorateur de National Geographic Luis Marden  à Bounty Bay où elle est toujours visible. Les colons ont survécu grâce à l'agriculture et à la pêche mais cette période a été marquée par de graves tensions entre eux. L'alcoolisme, le meurtre, la maladie et d'autres maux ont coûté la vie à la plupart des mutins et des hommes tahitiens. Les tahitiens étaient généralement écartés des décisions importantes prises par les mutins pour développer la colonie tout en gardant un semblant de vie à l'européenne. John Adams et Ned Young se sont tournés vers les Écritures, utilisant la Bible du Bounty comme guide pour une société nouvelle et pacifique. Young est finalement décédé d'une infection asthmatique. Les Polynésiens se sont également convertis au christianisme (Église d'Angleterre). Après la redécouverte de Pitcairn, John Adams a été amnistié pour son rôle dans la mutinerie.

Histoire de la population
La plupart des pitcairnais d'aujourd'hui descendent des mutins  du HMS Bounty. Ils sont donc d'origine anglaise, cornique, mannoise et écossaise, d'origine tahitienne par les accompagnateurs tahitiens de ces mutins. Par la suite d'autres tahitiens se sont installés sur l'île.

Le surpeuplement de l'île, a conduit 194 Pitcairnais a immigrer vers l'île de Norfolk en 1856 à bord du Morayshire (y compris un bébé né en route). En incluant les noms de famille de trois nouveaux habitants, ces Pitcairnais n'avaient en tout que huit noms de famille. Seize de ces émigrés sont retournés à Pitcairn sur le Mary Ann en 1858 suivis de quatre autres familles en 1864.

En 2018, il y avait un total de 50 personnes habitant l'île.

 1856 L'émigration vers l'île Norfolk laisse Pitcairn inhabitée.
 1859 Un premier groupe revient de l'île Norfolk.
Données de 2018.

Noms de famille
La plupart des noms des habitants de l'île Pitcairn descendent des six familles qui sont revenues de l'île de Norfolk s'installer sur Pitcairn à partir de 1859. De nouveaux noms de famille comme celui de l'Américain Samuel Russell Warren sont introduits avec l'installation de nouveaux colons. Né en 1830 à Rhode Island (États-Unis), Samuel Russel, père d'enfants avec Agnes Christian (fille de Thursday October Christian II), voit ses descendants vivre encore sur l'île aujourd'hui. Le nom de famille McCoy (du mutin William McCoy) s'est éteint en 1973 avec la mort de Violet McCoy, qui avait épousé Floyd Hastings McCoy, un arrière-arrière-petit-fils de William.

Caractéristiques
Au début du  siècle, une étude a été menée par l'auteur américain Harry L. Shapiro sur les caractéristiques des insulaires, sur la base d'analyses et d'observations. Par exemple, au niveau de quelques caractéristiques physiques, les Pitcairnais étaient plus grands que leurs parents et avaient produit un nombre sain d'enfants. Parmi les descendants, il y avait plus de personnes aux yeux bleus et aux cheveux clairs dans les descendants métissés que dans une population tahitienne typique. Et dans le même temps, il y avait plus de personnes avec les cheveux très foncés que les chez les populations d'origine ethnique anglaise. Une étude similaire a également été menée sur la diaspora de Pitcairn dans l'île de Norfolk.

Culture

Les habitants de l'île de Pitcairn partagent une culture traditionnelle de l'île. Cette culture est un mélange de cultures britannique et polynésienne et provient des traditions des colons qui ont débarqué en 1790.

Les codes moraux des Pitcairnais autrefois stricts, qui interdisaient la danse, les démonstrations d'affection en public, le tabagisme et la consommation d'alcool, ont été assouplis ces dernières années. Les insulaires et les visiteurs n'ont désormais plus besoin d'un permis de six mois pour acheter, importer et consommer de l'alcool. Désormais, l'île Pitcairn dispose d'un café et d'un bar sous licence. Le magasin gouvernemental vend de l'alcool et des cigarettes.
Les deux activités récréatives les plus populaires sont la pêche et la baignade. Une célébration d'anniversaire ou même l'arrivée d'un navire ou d'un yacht est considérée comme une grande occasion et impliquera toute la communauté de Pitcairn dans un dîner public au Square à Adamstown. Les tables sont couvertes d'une variété d'aliments et les spécialités locales incluent notamment du poisson, de la viande, du poulet, du philhi, du riz cuit, du plun bouilli (plat à base de banane), du fruit de l'arbre à pain, des plats de légumes, un assortiment de tartes, du pain, des gressins, une gamme de desserts, de l'ananas et de la pastèque.

Malgré le faible nombre d'habitants, des travaux publics existent et assurent l'entretien permanent des nombreux chemins et sentiers de l'île. L'île comptait une main-d'œuvre de plus de 35 hommes et femmes (en 2011).

Langue
La majorité des habitants de l'île de Pitcairn sont les descendants des mutins du Bounty et des Tahitiens (ou d'autres Polynésiens). Le Pitcairnais (Pitkern en anglais) est une langue créole dérivée de l'anglais du XVIIIe siècle, avec des éléments de la langue tahitienne. L'île de Pitcairn ne dispose que d'une seule école et le pitcairnais y est enseigné tout comme l'anglais standard. Le pitcairmais demeure la langue maternelle des habitants. Il est étroitement lié à la langue créole Norfuk, parlée sur l'île de Norfolk, du fait du repeuplement de cette île par les colons venus de Pitcairn au milieu du XIXe siècle.

Religion

La population pitcairnaise est adventiste du septième jour. Après la période des massacres, John Adams se mit à une vie très pieuse. La communauté pitcairnaise le suivi dans cette voie sur le rite de l'église anglicane. L'église anglicane , en Angleterre, à l'instigation du révérend Murray parvint à faire revenir le pitcairnais George Nobbs pour l'ordonner pasteur anglican en  à Londres. La population s'est convertie ensuite après la visite d'une mission adventiste dans les années 1890 et qui a longtemps façonné la société de Pitcairn. Ces dernières années, l'église a décliné et environ huit insulaires seulement continuent à adorer régulièrement les préceptes de cette église, mais la plupart des habitants va encore à l'église lors d'occasions spéciales. Le sabbat est observé comme un jour de repos et comme une marque de respect pour les adventistes pratiquants.

L'église, construite en 1954, est dirigée par un conseil d'administration et le pasteur résident sert généralement pour un mandat de deux ans. L'école du sabbat se réunit à 10 heures le samedi matin, et est suivie d'un service divin une heure plus tard. Le mardi soir, un autre service est célébré sous la forme d'une réunion de prière.

Diaspora
Il existe également une Diaspora de Pitcairn, notamment dans l'île de Norfolk, en Nouvelle-Zélande et en Australie continentale.

Australie
Le recensement de 2016 a permis d'identifier un total de 746 personnes d'ascendance pitcairnaise. Cependant, cela inclut la population revendiquant la descendance de Pitcairn dans l'île Norfolk. Il y avait 262 personnes d'ascendance pitcairnaise pour la population habituellement résidente dans d'autres États et territoires d'Australie (notamment dans le Queensland et la Nouvelle-Galles du Sud).

Dans le recensement australien de 2011, il y avait 75 personnes parlant la langue pitcairnaise (également appelée pitcairnese ou pitkern) à la maison, soit une augmentation de 21% par rapport au recensement de 2006 qui n'avait compté que 62 personnes la parlant.

L'île de Norfolk
Du fait du repeuplement de l'île de Norfolk en 1856 par les colons arrivés de l'île de Pitcairn, cette île dispose de l'une des plus importantes populations originaires de Pitcairn. Le recensement australien de 2016 a inclus l'île Norfolk pour la première fois. Il a montré que 20,0% (soit 484 personnes) des habitants ont affirmé avoir des ancêtres originaires de Pitcairn. Comme lors des recensements précédents, le recensement de 2011 posait une question relative à l'ascendance Pitcairn. Bien que pour la première fois, le recensement de l'île Norfolk de 2011 se concentre sur la descendance Pitcairn de la « population résidente ordinaire » plutôt que sur la « population permanente » des recensements précédents. 45,0 pour cent de la population permanente sont originaires de Pitcairn et 38,4 pour cent de la population résidente ordinaire avait une origine pitcairnaise. Ainsi, pour deux personnes ayant une origine de l'île de Pitcairn, il y a trois personnes d'origine non pitcairnaise dans la population résidant habituellement sur l'île Norfolk. Les descendants de Pitcairn présents sur l'île de Norfolk en sont déjà au moins à la 7e ou 8e génération, et ceux des groupes d'âge plus jeunes sont probablement de la 9e génération et l'affinité avec leur héritage diminue naturellement.

Nouvelle-Zélande
Le recensement de 2018 effectué en Nouvelle-Zélande a identifié 48 personnes parmi la «population de résidents habituels» comme étant nés sur l'île de Pitcairn. En 2013, le groupe ethnique des insulaires de Pitcairn recensait 177 personnes dont 80,7 % nés en Nouvelle-Zélande et 36 nés à l'étranger (dont 91,7 % sur l'île de Pitcairn). Entre 2006 et 2013, la population d'origine pitcairnaise a diminué de 13,4% faisant suite à une augmentation de 15,5% entre 2001 et 2006.

 96,6% vivaient dans le North Island et 1,7 pour cent vivaient dans le South Island.
 La région la plus commune dans laquelle ce groupe vivait était la région de Wellington (59,3 %).
 L'âge médian était de 37,2 ans.
 81,9% sont nés en Nouvelle-Zélande et 19,4% sont nés à l'étranger.

Identité ethnique:

 27,1% ont déclaré que Pitcairnais était leur seule ethnie.
 35,6% ont déclaré appartenir à deux groupes ethniques et 37,3% ont déclaré appartenir à trois groupes ethniques ou plus.

Insulaires notables de Pitcairn

Références

Bibliographie

Liens externes

 Insulaires de Norfolk
 Application de la loi dans les îles Pitcairn
 Bibliographie des îles Pitcairn
 Conseil insulaire (Pitcairn)
 Aperçu des îles Pitcairn
 Liste des accompagnateurs tahitiens du HMAV Bounty (nl:Lijst van Tahitiaanse partenaires van de opvarenden van de HMAV Bounty)

Groupe ethnique en Océanie

Pitcairnais (peuple)


Monique Melsen (* 24. Februar 1951 in Ettelbrück) ist eine luxemburgische Sängerin und Kabarettistin.

Sie wurde von der Rundfunkanstalt Télé Luxembourg ausgewählt, Luxemburg beim Eurovision Song Contest 1971 in Dublin zu vertreten. Mit dem humoristischen Schlager Pomme, pomme, pomme (dt.: 'Apfel, Apfel, Apfel') landete sie auf dem 13. Platz. Ab 1972 gehörte sie für wenige Jahre zur Urbesetzung des multinationalen Popchores Family Tree. Sie blieb weiterhin als Sängerin diverser Bands aktiv. Seit den 1990er Jahren spielt und singt sie in der Luxemburger Kabarettgruppe Cabarenert.

Weblinks

Einzelnachweise

Sänger
Musiker (Luxemburg)
Interpret eines luxemburgischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Family Tree
Luxemburger
Geboren 1951
Frau

Monique Melsen


José Cárdenas del Llano, político mexicano, nacido y fallecido en San Francisco de Campeche, cuando esta ciudad era aún parte de Yucatán. Fue gobernador provisional de Yucatán entre el 22 de noviembre de 1854 y el 8 de febrero de 1855.

Datos históricos
José Cárdenas del Llano perteneció al grupo político de Santiago Méndez Ibarra, quien representó los intereses campechanos frente a los de Mérida (Yucatán) que fueron representados por el grupo de Miguel Barbachano, durante los conflictivos años previos a la escisión del estado de Yucatán por la separación de Campeche y justamente al principio de la denominada guerra de castas, que se escenificó en la península de Yucatán desde 1847 hasta 1901.

En mayo de 1847 Cárdenas del Llano asistió a una reunión convocada por el entonces gobernador de Yucatán, Domingo Barret, realizada en Ticul de los principales líderes políticos de Yucatán  y que tuvo el propósito aparente de reorganizar en Yucatán la hacienda pública, las fuerzas del orden y de restablecer las fechas para las elecciones de funcionarios en el estado. En el fondo esta magna asamblea discutió acerca de la separación de Yucatán de la república de México y de la neutralidad de Yucatán frente a la invasión estadounidense a territorio mexicano.

A finales de 1854. durante un periodo corto de poco más de dos meses, asumió el mando político en Yucatán como gobernador interino. Entregó la gubernatura a Pedro Ampudia, quien fue designado por el presidente Antonio López de Santa Anna.

Véase también
 Independencia de Yucatán
 República de Yucatán
 Santiago Méndez Ibarra
 Miguel Barbachano

Referencias

Enlaces externos
 La guerra de castas en Yucatán. Nelson Reed. Con acceso el 2 de marzo de 2012.

Nacidos en San Francisco de Campeche
Independencia de Yucatán
Guerra de Castas
Gobernadores de Yucatán del siglo XIX

José Cárdenas del Llano


Skripta (nastava)
Skripta (računarstvo)
Skripta (glasilo) - Glasilo plenuma Filozofskog fakulteta u Zagrebu

Skripta


Ken Yoshida (født 1. marts 1970) er en tidligere japansk fodboldspiller og træner.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Yomiuri.

Han har tidligere trænet Azul Claro Numazu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan
Fodboldtrænere fra Japan

Ken Yoshida


Vera Margot Ursula Kluth (* 11. April 1925 in Berlin-Charlottenburg; † 4. November 2017 in Berlin) war eine deutsche Schauspielerin, Hörspiel- und Synchronsprecherin.

Leben
Vera Kluth wurde als Tochter des Architekten Paul Kluth und seiner Frau Alwine (geb. Stünckel) geboren. Schon mit 5 Jahren nahm sie Tanzunterricht bei Harald Kreutzberg. Sie absolvierte eine Ausbildung an der Staatlichen Schauspielschule Berlin unter Maria Koppenhöfer und bestand im Juli 1944 die Eignungsprüfung der Reichstheaterkammer in der Kunstgattung Schauspiel. 1947 gab sie in Annaberg-Buchholz ihr Bühnendebüt. Weitere Theaterengagements führten sie nach Magdeburg, Dessau, Leipzig und Berlin. Dort spielte sie zunächst am Berliner Ensemble. Ab 1959 gehörte sie dann im Westen der Stadt zum Ensemble der Vaganten Bühne. Gelegentlich übernahm sie selbst die Spielleitung, so bei der Inszenierung von Sartres Geschlossene Gesellschaft, mit der sie mit den Vaganten an kleineren Bühnen in West-Deutschland gastierte.

Mit der Rolle der La Pontia in Bernado Albas Haus am Pfalztheater Kaiserslautern nahm Kluth 1979 ihren Abschied von der Bühne.

Vera Kluth spielte in Film- und Fernsehproduktionen wie in Carlo Rolas Thriller Der stille Herr Genardy, der Didi-Hallervorden-Komödie Mein Gott, Willi!, Bastian Terhorsts Kurzfilm Das Freudenhaus und übernahm Gastrollen in Fernsehserien und -reihen wie Tatort, Liebling Kreuzberg, Alles was Recht ist und Drei Damen vom Grill.

Außerdem arbeitete sie umfangreich als Sprecherin für Hörspiel und Filmsynchronisation.

Vera Kluth ist nicht identisch mit der Malerin und Graphikerin gleichen Namens (* 1934).

Filmografie (Auswahl)

Hörspiele (Auswahl)

Weblinks

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Theaterschauspieler
Hörspielsprecher
Synchronsprecher
Darstellender Künstler (Berlin)
Deutscher
Geboren 1925
Gestorben 2017
Frau

Vera Kluth


Gradska vijećnica, bivša upravna zgrada u Splitu, Iza lože 1. Zaštićeno je kulturno dobro.

Opis dobra
Nalazi se na Narodnom trgu (Pjaci). Građena je i dograđivana od 14. do 19. stoljeća. Ostatak jedinstvenog sklopa gotičkih građevina i sjedišta svjetovne gradske vlasti srednjovjekovnoga Splita. Dijelom je sačuvala izvorni romaničko – gotički izgled, ali je temeljito obnovljena u neogotičkom slogu nakon što su 1825. porušene Komunalna i Kneževa palača. U njoj je nekad bila gradska vijećnica, Etnografski muzej od 1910. do 1925., a danas su u njoj izložbe.

Zaštita
Čini cjelinu s kapelicom sv. Lovre i pod oznakom Z-4686 zavedeni su kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralno-profana graditeljska baština .

Izvori

Zgrade u Splitu
Zaštićene sakralne građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji

Gradska vijećnica u Splitu


සීඑන්එන් ඉන්ටර්නැෂනල් ඒෂියා පැසිපික් යනු සීඑන්එන් ඉන්ටර්නැෂනල් රූපවාහිනී ජාලය විසින්, ආසියා පැසිපික් කලාපීය රටවල් වෙනුවෙන් ඉදිරිපත් කරනු ලබන රූපවාහිනී විකාශයකි. එහි ඉදිරිපත් කිරීම් කටයුතු සීඑන්එන් ට අයත් හොංකොං මූලස්ථානයේ සිට සිදු කෙරෙයි. මුල්ම වැඩසටහන් 1989 අගෝස්තුවේදී මුදාහරින ලදී.

1989 - 2005 අතර කාලය තුලදී, ආසියා පැසිපික් කලාපය වෙනුවෙන්, ඒෂියා දිස් ඩේ (Asia This Day), සීඑන්එන් මෝනින් නිව්ස් (CNN Morning News) (ආසියා සංස්කරණය), නිව්ස් බිස් ටුඩේ (News Biz Today) සහ ඒෂියා නිව්ස් (Asia News) වැනි විශේෂ වැඩසටහන් මෙම සංස්කරණ විකාශය තුලින් ඉදිරිපත් කෙරුණි. නමුත් වර්ථමානය වනවිට මෙම ඒෂියා පැසිපික් සංස්කරණ විකාශය සහ, සීඑන්එන් ඉන්ටර්නැෂනල් හී අනෙකුත් සංස්කරණ විකාශයන් අතර වෙනස්කම් ඉතා අවම මට්ටමක පවතී.

මේවාද බලන්න
 ජාත්‍යන්තර ප්‍රවෘත්ති නාලිකා

මූලාශ්‍ර

ජාත්‍යන්තර රූපවාහිනී නාලිකා

සීඑන්එන් ඉන්ටර්නැෂනල් ඒෂියා පැසිපික්


Agnete Gersing (født 8. november 1963 i København) er en dansk embedsmand. Hun var 2015-19 departementschef i Uddannelses- og Forskningsministeriet. I løbet af de fire år nåede hun at tjene under fem meget forskellige ministre for uddannelse og forskning. I november 2019 meddelte hun sin afgang fra ministeriet til fordel for en stilling som kommitteret i Finansministeriet.

Hun er uddannet cand.polit. fra Københavns Universitet i 1991.

Før hun tiltrådte stillingen som  departementschef i Uddannelses- og Forskningsministeriet, var hun direktør for først Konkurrencestyrelsen og siden Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen.

I juni 2020 tiltrådte hun som hospitalsdirektør på Herlev og Gentofte Hospital, en stilling som hun af personlige årsager fratrådte allerede 10 måneder efter.

Kilder

Departementschefer i Uddannelses- og Forskningsministeriet
Direktører for danske styrelser
Økonomer fra Danmark
Danskere i 1900-tallet
Danskere i 2000-tallet
Personer fra København
Personer i Kraks Blå Bog

Agnete Gersing


An Schizachyrium scintillans in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Otto Stapf. An Schizachyrium scintillans in nahilalakip ha genus nga Schizachyrium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Schizachyrium

Schizachyrium scintillans


أولاد حسين (إقليم الجديدة)، غرب المملكة المغربية
 أولاد حسين (إقليم سيدي سليمان)، شمالي غرب المملكة المغربية، سابقا كانت تابعت لإقليم القنيطرة.
 أولاد حسين (أولاد سلطان) : دوار تابع لجماعة بوعروس في إقليم تاونات، المغرب
 أولاد حسين (اجريات) : دوار تابع لجماعة بوكدرة في إقليم آسفي، المغرب
 أولاد حسين (الجعافرة) : مشيخة في جماعة الجعافرة المغربية

أولاد حسين (توضيح)


Still life şu anlamlara gelebilmektedir:

 Still life, bir sanat şekli (natürmort)
 Still Life; (Çince: Sanxia Haoren), 2006 yılı Jia Zhangke yapımı bir film
 Still Life, 2005 yapımı bilgisayar oyunu
 Still Life, Opeth'in dördüncü albümü
 Still Life, A. S. Byatt tarafından yazılmış bir kitap
 Still Life, Iron Maiden tarafından seslendirilmiş bir şarkı

Still life


Die Schlacht von Culblean fand am 30. November 1335 während des Zweiten Schottischen Unabhängigkeitskrieges statt. Die Schotten unter ihrem Anführer Sir Andrew Murray konnten die Truppen Edward Balliols unter dem Befehl von David Strathbogie vernichtend schlagen.

Vorgeschichte
Trotz der schweren Niederlage in der Schlacht bei Halidon Hill 1333 kam es wiederholt zu Konflikten zwischen den schottischen Adligen und dem von Edward III. eingesetzten König Edward Balliol und dessen Unterstützern. Insbesondere Andrew Murray, dessen Vater mit Robert the Bruce gekämpft hatte, gehörte zu den einflussreichsten Verfechtern einer schottischen Unabhängigkeit und wurde vom schottischen Adel mit dem Amt des Guardian of Scotland bedacht. Aufgrund seines Einflusses wurde er jedoch 1332 von den Engländern in Gefangenschaft genommen. Mit seiner Freilassung, wahrscheinlich Ende 1334, hoffte Balliol allerdings einen Vermittler in dem sich weiter ausbreiteten Konflikt mit den schottischen Loyalisten gewonnen zu haben. Murray begann jedoch – erneut in das Amt der Guardian of Scotland berufen – unter dem Anschein von Friedensverhandlungen innenpolitische Gegner auszuschalten.

Zum offenen Konflikt zwischen Edward Balliol und den Loyalisten kam es im Spätherbst 1335. Balliol ernannte im Oktober  David Strathbogie, Titular-Earl of Atholl zum Guardian of Scotland nördlich des Forth, während er sich selbst für den Winter nach Northumberland zurückzog. Strathbogie startete eine Kampagne zur Eroberung alles freien Grundbesitzes nördlich des Forth. Als Höhepunkt dieses mit äußerster Grausamkeit in Südschottland geführten Feldzuges belagerte er Kildrummy Castle in Aberdeenshire, das von einer Besatzung unter dem Kommando von Christian Bruce, der Frau von Andrew Murray verteidigt wurde. Murray führte zu dieser Zeit Verhandlungen mit den Engländern, doch als er von der Belagerung  erfuhr, brach er die Verhandlungen ab und marschierte mit seinen Truppen nach Norden. Die Engländer ließen ihn ziehen, denn sie erwarteten, dass seine Armee ähnlich entscheidend geschlagen würde wie die schottischen Armeen bei Dupplin Moor und Halidon Hill. Damit wäre der schottische Widerstand endgültig zerschlagen. Murray erhielt auf dem Weg nach Norden Unterstützung durch den Earl of March, William Douglas, Alexander Ramsay und Lawrence Preston, so dass seine Armee etwa 800 Mann umfasste.

Schlachtverlauf
Strathbogie wurde natürlich von den Engländern vor dem Anmarsch des schottischen Heeres gewarnt. Er brach umgehend die Belagerung ab, um die Schotten im Wald von Culblean abzufangen. Der genaue Ort und Ablauf der Schlacht sind umstritten. Vermutlich blockierte Strathbogies Heer in hügeligen Gelände den Weg zum Boultenstone Pass nach Kildrummy an einer Furt über einen Bach, den Vat Burn. Dabei lagerte Strathbogies Armee auf einer leicht zu verteidigenden Anhöhe, die die Furt überblickte.

Murrays Heer war inzwischen durch die etwa 300 Mann starke Besatzung von Kildrummy Castle verstärkt worden, die von dem ortskundigen John of the Craig aus Auchindoir geführt wurde. Dadurch erfuhr Murray, dass Strathbogie die Belagerung abgebrochen hatte, worauf er nun seinerseits einen Überraschungsangriff auf das Lager der Engländer im Wald von Culblean durchzuführen wollte. Er durchquerte mit seinem Heer den Dee vermutlich durch eine Furt bei Dinnet.  Anschließend bezog er in der Hall of Logie Ruthven Quartier, einem befestigten Anwesen am Loch Davan. Craig riet Murray, die Pferde zurückzulassen, um im Schutze der Nacht Strathbogies Lager zu umzingeln und in einem Überraschungsangriff anzugreifen. Der Anmarsch der schottischen Armee wurde aber von Spähern entdeckt, die Strathbogie aufgestellt hatte. Sie alarmierten Strathbogie, der daraufhin sein Heer kampfbereit machte. Als die von William Douglas geführte schottische Vorhut die Furt über den Vat Burn erreichte, stellte sie fest, dass Strathbogies Heer sie kampfbereit erwartete. Daraufhin stockte der schottische Vormarsch. Strathbogie glaubte, dass der Kampfgeist der Schotten gebrochen war, nachdem sie entdeckt hatten, dass sie den Gegner nicht mehr überraschend angreifen konnten. Er führte in dem Glauben, die gesamte schottische Armee vor sich zu haben, seine Armee zum Angriff. Als Strathbogies Armee den Vat Burn überqueren wollte, ging Douglas mit seiner Vorhut  zum Gegenangriff über. Nachdem sich die Reihen der gegnerischen Armeen getroffen hatten, griff Murray die nun offene Flanke Strathbogies von erhöhtem Gelände aus an. Robert Brady, einer der Ritter Strathbogies, wurde bei der Furt getötet, worauf die größtenteils zwangsweise zum Kriegsdienst verpflichteten Truppen Strathbogies flüchten. Mangelnde Kenntnis des Schlachtfeldes und das Fehlen von Bogenschützen beschleunigten die Niederlage von Strathbogie. Er selbst kämpfte, so die Überlieferung, mit einigen wenigen Getreuen im Schutz einer Eiche bis zum Tod. Ein Teil seiner Truppen floh nach Kinord Castle, einer Burg auf einer Insel im nahen Loch Kinord. Dort mussten sie sich jedoch am nächsten Tag der schottischen Übermacht ergeben.

Folgen
Vor der Schlacht hatte Murray bereits Verhandlungen mit den Engländern geführt und war offenbar bereit gewesen, sich Balliol zu unterwerfen. Hätte er die Schlacht verloren, wäre der schottische Unabhängigkeitskampf vermutlich zusammengebrochen. So wurde der schottische Sieg jedoch zum Wendepunkt des Krieges. Der Krieg war in der Folge nicht mehr nur ein Krieg zwischen rivalisierenden Magnaten, sondern wurde zum Unabhängigkeitskrieg der Schotten gegen die englische Vorherrschaft. In einem jahrelangen Kleinkrieg konnte Murray bis 1338 die Engländer aus ihren Garnisonen in Südschottland vertreiben. Edward Balliol verlor einen Großteil der Unterstützung seitens des schottischen Adels und wurde 1338 aus Schottland vertrieben.

Literatur
 E. W. M. Balfour-Melville: Edward III and David II. 1954.
 C. Brown: The Second Scottish War of Independence. 2. Auflage. 2006, ISBN 0-7524-3812-3.
 W. Douglas Simpson: Campaign and Battle of Culblean. In: Proceedings of the Society of Antiquarians of Scotland. vol 64, 1929-30.
 Ranald Nicholson: Edward III and the Scots. The formative Years of a Military Career. Oxford University Press, Oxford 1965
 B. Webster: Scotland without a King: 1329–1341. In: A. Grant, K. J. Stringer (Hrsg.): Medieval Scotland: Crown, Lordship and Community. 1993, ISBN 0-7486-0418-9.

Einzelnachweise

Culblean
Aberdeenshire
1335
Culblean
Ereignis in Schottland

Schlacht von Culblean


Nathan Benjamin Aké (La Haya, Holanda Meridional, 18 de febrero de 1995) es un futbolista neerlandés que juega en la posición de defensa y su equipo es el Manchester City F. C. de la Premier League.

Trayectoria
Se unió al Feyenoord a los 12 años de edad proveniente del ADO Den Haag de su natal La Haya. Sus buenas actuaciones con el club neerlandés hizo que a los 15 años de edad ya tuviera ofertas de clubes ingleses como el Chelsea F. C. y el Manchester City. Al final, optó por unirse al Chelsea en diciembre de 2010 por una cantidad de 230 000 £, aunque no se unió al equipo sino hasta julio de 2011. Esto provocó reacciones en el club de Róterdam, tales como la de su director deportivo Leo Beenhakker, quien calificó a los clubes ingleses de ser «los grandes tiburones blancos del fútbol».

Así mismo, el Chelsea fue investigado por la Real Federación de Fútbol de los Países Bajos debido a que el futbolista negoció con el agente Daan Kramp de la agencia Forza Fides y según la legislación de la federación neerlandesa, ningún jugador menor de 16 años de edad puede negociar con agentes.

Manchester City
El 5 de agosto de 2020 se hizo oficial su traspaso al Manchester City por una cantidad de 40 millones de libras.

Selección nacional
Ha sido internacional con la selección de los Países Bajos sub-16 y . Con la sub-17, se proclamó campeón del Campeonato Europeo Sub-17 de 2011 al haber vencido por 5-2 a  en la final. Al haber ganado el título los Países Bajos calificaron automáticamente para la Copa Mundial de Fútbol Sub-17 de 2011 en México, en donde a diferencia del campeonato europeo, los Países Bajos no pudieron superar la primera fase, al sufrir dos derrotas a manos del  y del  y un empate frente a .

Participaciones en Copas del Mundo

Participaciones en Eurocopas

Estadísticas

Clubes
 Actualizado al último partido disputado el .

Fuentes:Transfermarkt.

Palmarés

Títulos nacionales

Títulos internacionales

(*) Incluyendo la selección.

Vida privada
Es de origen marfileño.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha de Nathan Aké
 Ficha en OnsOranje

Futbolistas de La Haya
Defensas centrales de fútbol
Futbolistas de los Países Bajos
Futbolistas del Chelsea Football Club
Futbolistas del Reading Football Club
Futbolistas del Watford Football Club
Futbolistas del AFC Bournemouth
Futbolistas del Manchester City Football Club
Futbolistas de la selección de fútbol sub-16 de los Países Bajos
Futbolistas de la selección de fútbol sub-17 de los Países Bajos
Futbolistas de la selección de fútbol sub-19 de los Países Bajos
Futbolistas de la selección de fútbol sub-21 de los Países Bajos
Futbolistas de la selección de fútbol de los Países Bajos en los años 2010
Futbolistas de los Países Bajos en la Eurocopa 2020
Futbolistas de los Países Bajos en la Copa Mundial de 2022
Futbolistas FA Premier League

Nathan Aké


Aderus caesius é uma espécie de inseto besouro da família Aderidae. Foi descrita cientificamente por George Charles Champion em 1915.

Distribuição geográfica
Habita no Bornéu.

Referências

caesius
Fauna do Bornéu
Coleópteros descritos em 1915
Espécies descritas por George Charles Champion

Aderus caesius


Erzia este o zonă din Mordovia locuită de erzieni  (în limba erziană: erzat) care sunt un grup etnic al mordvinilor  . Limba erziană face parte din grupul mordvin din subramura finică de pe Volga a ramurii fino-ugrice a familiei uralice. Erzienii trăiesc în bazinul râurilor Mokșa și Sura, precum și în zona dintre fluviul Volga și râul Belaya.

Etimologie și istorie

Etnogeneza
Populațiile moderne din Erzia au strămoși comuni cu acele populații care sunt acum stabilite în vest (ruși din Rusia Centrală și de Sud, belaruși, polonezi, slovaci), dar și populațiile din estul Germaniei, de care erzienii sunt mult mai apropiați din punct de vedere genetic.

Studiul distribuției antigenelor de grupuri sanguine în Erzya și Moksha din Mordovia a arătat că apariția unor antigeni de eritrocite în Moksha și Erzia poate avea diferențe semnificative (de până la de 2 ori).

Antropologie
Erzienii aparțin variantei din zona Marea Albă-Marea Baltică a rasei caucaziene, care este reprezentată, pe lângă erzieni, de majoritatea popoarelor vorbitoare din Finlanda baltică și parte a komi-zîrianilor. .

Apariția limbii erziene
Printre lingviști, opinia dominantă este că acum mai mult de o mie și cinci sute de ani în urmă exista o singură limbă, mordvina veche, care funcționa într-un singur trib, după care s-au împărțit în mokșani și erzieni.

Steagul erzian

Referințe

Lecturi suplimentare

 Mainov V.N. Rezultatele cercetării antropologice în rândul Mordovin-Erzia / [op.] D. V.N.Menova. - St Petersburg: tipografia lui A.S. Suvorin, 1883. - [2], IV, 559 pp; 23. - (Note ale Societății Geografice din Rusia asupra Departamentului de Etnografie, editat de dr. V. N. Mainov, V. 11)
Grupuri etnice din Rusia

Erzia (Mordovia)


Tessellarctia este un gen de insecte lepidoptere din familia Arctiidae.

Cladograma conform Catalogue of Life:

Referințe

Legături externe

Tessellarctia

Tessellarctia


Daniel Carlos Silva Anjos (født 23. november 1979) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Daniel Carlos Silva Anjos


අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු සාහිත්‍යය එක්සත් ජනපදය ස්වාධීන රාජ්‍යයක් ලෙස නැගී ඒම පිළිබඳ අනාවැකි දැක්වූ පරිදි අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු සාහිත්‍යය සතුව ද සමාන දිගු ඉතිහාසයක් තිබේ.

ෆිලිස් වීට්ලි

ලුසී ටෙරී අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු සාහිත්‍යයේ පුරාණතම කෘතිය ලෙස සැලකෙන වර්ෂ 1746 රචිත "බාර්ස් ෆයිට්" (Bars Fight) හි කතුවරයා ය. මෙම පද්‍යය ජොසියා හොලන්ඩ' ගේ "බටහිර මැසෂුසෙට්'හි ඉතිහාසය" (History of western Massachusetts) 1855 එළි දකින තුරු ප‍්‍රකාශයට පත් වුයේ නැත. තව ද වර්ෂ 1760 බ‍්‍රිටන් හැමන් ගේ "The Narrative of the Uncommon Sufferings and Surprising Deliverence of Briton Hammon, Negro Man "හි ද පළ විය'
කිවිවරියක වූ ෆිලිස් වීට්ලි (1753-84) අමෙරිකානු නිදහස් උදාවට තෙවසරකට පෙර එනම් වර්ෂ 1773 දී තම ග‍්‍රන්ථය විවිධ විෂයයන්ට සම්බන්ධ කවි (Poems on various subjects) පළ කළාය. අප‍්‍රිකාවේ සෙනගල් හි උපත ලද වීට්ලි බලයෙන් අල්ලා ගත් පසු වයස අවුරුදු හතේ දී වහලියක  ලෙස විකුණන ලදී. අමෙරිකාවට රැගෙන ආ පසු බොස්ටන් හි ව්‍යාපාරිකයෙකු ඇගේ හිමිකරු විය. ඇය ඉංග‍්‍රීසි කතා කළ අයෙකු නොවූව ද වයස අවුරුදු දහසයේ දී ඇය ඉංග‍්‍රීසි භාෂාව හැසිරවීමට සමත් විය. ඇගේ කවි අමෙරිකානු විප්ලවයේ කැපී පෙනෙන චරිතයන් හි පැසසුමට ලක් විය. ඒ අතර තමාට ගෞරවයක් ලෙස රචිත කාව්‍යයක් වෙනුවෙන් ජෝර්ජ් වොෂිංටන් ඇයට පෞද්ගලිකව ස්තුති කරන ලදී. එසේ තිබියදීත් බොහෝ සුදු ජාතිකයන් කළු ජාතික කාන්තාවක් මෙසේ ඥානවන්ත ලෙස කාව්‍ය රචනා කිරීම සම්බන්ධව විමතියට පත් වූහ. මෙහි පුතිඵලයක් ලෙස වීට්ලි හට අධිකරණය ඉදිරියේ තමන් අදාල කවි රචනා කළ බව සනාථ කිරීමට කරුණු දැක්වීමට සිදු විය. සමහර විචාරකයන්  දක්වන පරිදි වීට්ලි මෙම නඩුව සාර්ථකව ජයග්‍රහණය අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු සාහිත්‍යයේ පළමු හඳුනාගැනීම  ලෙස දක්වති.

ජුපිටර් හැමන් (1711-1806) තවත් මුල් කාලීන අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු කතුවරයෙක් විය. අමෙරිකාව තුළ ප‍්‍රසිද්ධියට පත් මුල්ම කළු ජාතික රචකයා ලෙස සැලකෙන හැමන් "ඇන් ඊවිනින් තෝට" (An Evening Thought: Salvation by Christ with Penitential Cries) යන කාව්‍ය 1761 මුල් කාලයේ මුද්‍රණයක  ප‍්‍රකාශයට පත් කරන ලදී. 1778 දී ෆිලිස් වීට්ලි වෙනුවෙන් ස්තෝත‍්‍ර කාව්‍යයක් රචනා කරමින් එහි ඔවුන් බෙදා හදාගත් දයානුකම්පාව හා පොදු බැඳීම සාකචඡා කරන ලදී. 1786 දී නිව්යෝර්ක් ප්‍රාන්තයේ නීග්‍රෝවරුන් වෙත ඔහුගේ ප‍්‍රසිද්ධ කථාව ඉදිරිපත් කළේය. වයස අවුරුදු හැත්තෑ හයේ දී හැමන් එම කථාව ලීයූවේ ජීවිත කාලය පුරාම වහලෙකු ලෙස දිවි ගෙවමින් වන අතර එහි ඔහුගේ ප‍්‍රසිද්ධ උද්ධරණය වන "අපට ස්වර්ගයට යා හැකි වුවොත් අප කළු ජාතිකයන් වීම පිළිබඳව කිසිවෙක් හෝ වහලුන් වීම පිළිබඳව කිසිවෙක් අවලාද නොකරනු ඇත" (If we should ever get to Heaven, we shall find nobody to reproach us for being black, or for being slaves). හැමන් ගේ කථාව ක‍්‍රමික විමුක්තිය පිළිබඳ අදහසද ප‍්‍රවර්ධනය කළේ වහල්භාවය අවසන් කිරීමේ ක‍්‍රමයක් ලෙසිනි. මෙහිදී අදහස් වන්නේ ඇමෙරිකානු සමාජය තුළ  වහල්භාවය මුල් බැස තිබීම නිසා ක්ෂණික විමුක්තිය ලඟා කර ගැනීම අපහසු බව හඳුනාගනිමින්  හැමන් මෙම උපාය ප‍්‍රකාශ කළ බවය. හැමන් තම මරණය දක්වා වහලෙකු ලෙස ජීවත් විය. පසුකාලීනව ඔහු ගේ කථාව වහල්භාවයට එරෙහි වූ විවිධ කණ්ඩායම් විසින් නැවත මුද්‍රණය කරන ලදී.

විලියම් වෙල්ස් බ‍්‍රවුන් (1814-84) හා වික්ටර් සෙජොර් "Victor Séjour" (1817-74)   මුල්කාලීන ප‍්‍රබන්ධ කෘති ප‍්‍රකාශයට පත් කරන ලද අප‍්‍රිකානු ඇමෙරිකානු කර්තෘවරුන්ය. සෙජොර් නව ඔර්ලන්තයේ (New Orleans) උපන් පසු වයස අවුරුදු 19 දී ප‍්‍රංශයට යන ලදී. එහිදී ඔහු  "Le Mulâtre"( ලේ මුලාටෝ - The Mulatto) නම් වූ ප්‍රථම තම කෙටි කතාව 1837 දී ප‍්‍රකාශයට පත් කළේය. අප‍්‍රිකානු ඇමෙරිකානුවෙකු විසින් රචිත පළමු ප‍්‍රබන්ධය  වූ මෙය ප‍්‍රංශ බසින් ලියවී, ප‍්‍රංශ සඟරාවක ප‍්‍රකාශයට පත් වූ  අතර පසුකාලීන ඇමෙරිකානු සාහිත්‍යයට ආභාසය නොදුන් කෘතියකි. සොජොර් පසුකාලීන කෘතිවල දී අප‍්‍රිකානු ඇමෙරිකානු තේමාවන් නොකලේය. එනමුත් "බ‍්‍රවුන්" කථිකාචාර්යවරයෙකු, නවකථාකරුවෙකු පිටපත් රචකයෙකු හා ඉතිහාසඥයෙකු විය. දකුණු ඇමරිකානු රාජ්‍යයක වහලෙකු ලෙස උපත ලද බ‍්‍රවුන් උතුරට පලා ඒමෙන් පසු ඔහු විසින් රචිත "ක්ලෝටෙල් හෝ ජනාධිපතිවරයා ගේ දියණිය" (Clotel; or, The President's Daughter 1853) අප‍්‍රිකානු ඇමෙරිකානුවෙකු විසින් රචිත පළමු නව කතාව ලෙස සැලකේ. "තෝමස් ජෙෆර්සන්" ඔහු ගේ වහලියක වූ සැලී හෙමින්ග්ස්ගේ, දියණියකට පීතෘ වූ බවට එකල පැවති රාවයක් මෙම නව කතාවට පාදක වී තිබුණි.
කෙසේ වූව ද එය එංගලන්තයේ ප‍්‍රකාශයට පත් වූ හෙයින් මෙම පොත එක්සත් ජනපදයේ ප‍්‍රකාශයට පත් වූ පළමු අප‍්‍රිකානු ඇමෙරිකානු නව කතාව ලෙස නොසැලකේ. ඒ වෙනුවට මෙම ගෞරවය හිමිවන්නේ උතුරේ නිදහස් කළු ජාතිකයන් ගේ දුෂ්කර දිවි පෙවෙත විස්තරානුකූලව ඉදිරිපත් කළ "හැරියට් විල්සන්" ගේ "ධමර භසට" (Our Nig - 1859) කෘතියටයී

සටහන්

| Early African American literature
|}
{|

අප‍්‍රිකානු අමෙරිකානු සාහිත්‍යය


North Haven is a town in New Haven County, Connecticut on the outskirts of New Haven, Connecticut. The town is part of the South Central Connecticut Planning Region. As of the 2020 census, it had a population of 24,253.

North Haven is home of the Quinnipiac University School of Health Sciences, the School of Nursing, School of Law, School of Education, and School of Medicine on Bassett Road.  North Haven has easy access to Interstate 91 and the Wilbur Cross Parkway (Route 15). It is near Sleeping Giant State Park and less than  from downtown New Haven and Yale University.

History

In his will of 1714, the Reverend James Pierpont (1659–1714) of New Haven gave  to his neighbors in the Northeast Parish, as North Haven was called, "provided those neighbors will set their meeting house there and do their training and burying there."

The first meeting house, completed in 1722, stood on the Green, west of what is now known as the Old Center Cemetery. About half of the original Pierpont gift remains today as the North Haven Green.

Ezra Stiles enumerated about forty families living in North Haven in the early part of the eighteenth century. All of these people were multipurpose farmers, producing what they needed for themselves and their families. In 1786, the General Assembly permitted North Haven to incorporate as a town, separate from New Haven. New roads were built to facilitate communication, namely the Hartford Turnpike in 1798 and the Middletown Turnpike in 1813.

The first United States census counted 1,236 people in the agricultural community of North Haven in 1790. However, the 1789 Grand List had found 1,620 sheep in North Haven, with the sheep outnumbering the residents.

By the middle of the nineteenth century, signs of the Industrial Revolution were apparent. In 1838, the New Haven and Hartford Railroad had laid its tracks along the level sand plains by the Quinnipiac River. In addition, small industries such as the manufacture of agricultural implements in Clintonville began in 1830. In the 1850 census, 62% of the population was listed as farmers. One-third of the residents worked in various nonagricultural occupations such as mechanics, brickmakers, and shoemakers.

After the Civil War, the expanding production of bricks, especially by the I.L. Stiles Co., brought immigrants to North Haven from Ireland, Germany, Italy, and Poland. By 1880, 11 out of 100 people had been born outside of the United States.

In the 1880s, Solomon Linsley, a North Haven architect, built the Memorial Town Hall and the new District 4 School. Linsley designed and built 32 Victorian style houses and public buildings in North Haven.

By 1900, public transportation was important to North Haven residents. Eighteen passenger trains stopped at the Broadway station every day. The Airline Railroad ran through Montowese and Clintonville to Middletown. Trolleys ran from Montowese to New Haven. After 1900, the line was extended north to Wallingford.

After World War I, the automobile changed life in this country town. The brickyards along the river were the major industry. However, residents who owned a car could live in North Haven and commute to New Haven for their jobs. Small real estate development began to grow up along the southern edge of town.

Significant population growth occurred at the end of World War II. North Haven's population increased rapidly, quadrupling between 1945 and 1970. The establishment of two factories, Pratt & Whitney and Marlin Firearms, spurred the subsequent population increase. This population shift necessitated the building of a new police station, firehouse, library, and five schools in the 1950s and 1960s to accommodate the needs of the growing community.  The town continues to grow and expand until this day.

In spite of its rapid growth throughout the past few decades, however, this New England town still retains its town meeting form of government.

Those interested in an in-depth look at the history of North Haven should refer to Amidst Cultivated and Pleasant Fields: A Bicentennial History of North Haven, Connecticut
by Lucy McTeer Brusic.  Several copies are available to borrow at the North Haven Memorial Library.

Geography
According to the United States Census Bureau, the town has a total area of 21.1 square miles (54.6 km), of which 20.8 square miles (53.8 km) is land and 0.3 square miles (0.8 km), or 1.52%, is water. North Haven is located less than  from Long Island Sound.

North Haven is  south of Hartford,  northeast of New York City,  west of Providence and  southwest of Boston. The center of town is an area stretching along U.S. Route 5, from approximately its interchange with I-91 in the north to Bailey Road in the south.

North Haven borders the City of New Haven and the towns of East Haven, Hamden, North Branford, and Wallingford.

Principal communities
North Haven Center
Clintonville
Montowese
Green Acres
Ridge Road

Demographics

In the 2010 decennial census, information on North Haven was organized according to the North Haven Census Designated Place (CDP), having an area of .  As of the census of 2010, there were 24,093 people, 9,491 households, and 6,632 families residing in the town.  The racial makeup of the town was  White,  Black or African American,  Native American,  Asian,  Pacific Islander,  from other races, and  from two or more races. Hispanic or Latino of any race were  of the population.

Of the 9,491 households in the North Haven CDP,  had children under the age of 18 living with them,  were married couples living together,  had a female householder with no husband present, and  were non-families.  Of all households  were made up of individuals, and  had someone living alone who was 65 years of age or older.  The average household size was 2.61, and the average family size was 3.09.

As of the 2010 census, there were  people under the age of 18;  from 18 to 24;  from 25 to 44;  from 45 to 64; and  who were 65 years of age or older, 5 of these being more than 100 years old.  The median age was 45.5 years.  Among the 24,093 people in the CDP,  were male and  female.

The 2019 median income for a household in the town was US$96,598, and the median income for a family was US$119,371; this compares to median values in 2010 of US$83,588 and US$94,916 (US$98,002 and US$111,283, respectively, in 2019 dollars).  The per capita income for the town was $47,106 in 2019, as compared to $38,286 in 2010 ($44,888 in 2019 dollars).  In 2019, men had a median income of US$63,030 versus US$44,826 for women; this can be compared to 2010 values of US$53,365 and US$33,075, respectively (US$114,901 and US$52,556, respectively, in 2019 dollars).  The percent difference between the earnings of men and women narrowed between 2010 and 2019, going from 47% to 34%.

In 2010, about 2.0% of families lived below the poverty line; this had increased to about 3.5% by 2019, as compared to the state rate of about 6.8%.  In 2010, about  individuals living below the poverty line; this had increased to about  in 2019, as compared to the state rate of about .  For 2019, those people living below the poverty line included 281 (6.8%) people below 18 years of age and 239 (4.5%) people 65 years or older.

Political registration
The table below shows both party registration and activity.  The increase   decrease  indicators refer to percentage changes in excess of 1%; where change has been <1%, the no change  indicator was used.

Minor parties represented in all three years 2000, 2010 and 2020 were the Green and Libertarian Parties.  The Reform Party was represented in 2000, but was replaced by the Independent Party in 2010 and 2020.

Economy

North Haven has a growing commercial, retailing and manufacturing base which employs approximately 12,640 people. There are more than 75 manufacturing and commercial firms in North Haven, 40 of which are assessed at over $1,000,000. North Haven has five industrial parks containing , and hosts such corporate tenants as Connecticut Container Corp. and O.F. Mossberg & Sons. In 2013, Sustainable Building Systems, an international construction and tech firm, will consolidate its headquarters in North Haven, creating over 400 jobs. North Haven is a division headquarters for surgical device-maker Medtronic. In summer 2019, Amazon began operating an 855,000 square-foot fulfillment center in North Haven, providing over 1,500 jobs. The facility is capable of shipping over 1,000,000 items per day.

The economy of North Haven is also based on education. North Haven is home to several of Quinnipiac University's graduate schools. It is also the home to a branch of Gateway Community College and The University of Connecticut New Haven County Extension Center. North Haven is near Yale University and other New-Haven based schools, making it a popular place to live for university faculty and staff.

Top employers
Top employers in North Haven according to the town's 2022 Comprehensive Annual Financial Report

Education
There are four public elementary schools in North Haven:

 Clintonville
 Green Acres
 Montowese
 Ridge Road

There is also one public middle school and one public high school:

 North Haven Middle School
 North Haven High School

Gateway Community College used to have a North Haven campus located on Bassett Road. The main campus building was originally part of the North Haven public school system until its sale to the college.

Quinnipiac University operates a  graduate education campus in town. The university purchased the campus from Wellpoint, Inc. in September 2007. The university renovated an existing  building on the campus, which now serves as home to the Frank H. Netter M.D. School of Medicine at Quinnipiac University, the School of Health Sciences, the School of Nursing, the School of Law, and the School of Education.

The University of Connecticut New Haven County Extension Center is also located in North Haven.

Notable people

 David Apter, American political scientist and sociologist
 Michael Barbaro, American journalist and host of The New York Times news podcast, The Daily
 Charles H. Eglee, television and film screenwriter and producer
 Dan Fegan, NBA agent, North Haven High School and Yale Law School alumni
 Kevin Gilbride (born 1951), former offensive coordinator, New York Giants
 Donald Kagan, American historian and classicist at Yale University
 Paul Marcarelli (born 1970), actor and screenwriter
 John M. Merriman (born 1946), Yale professor, French historian, and writer
 Tim O'Brien (born 1964), illustrator and President of the Society of Illustrators
 Barbara Ostfeld (born 1952), first female cantor to be ordained in Reform Judaism
 John Aristotle Phillips (born 1955), entrepreneur
 Ezra Stiles (1727–1795), president of Yale University
 David Vanacore, composer
 Tiffany Weimer (born 1983), American professional soccer player

In popular culture
The 2017 Hallmark Channel Christmas movie "Romance at Reindeer Lodge" was primarily filmed on location at a North Haven home.

Notable sites
Peter's Rock
Quinnipiac River State Park
Wharton Brook State Park

See also
Lancraft Fife and Drum Corps

References

External links

Town of North Haven official website

Towns in New Haven County, Connecticut
Towns in the New York metropolitan area
Towns in Connecticut
Towns in South Central Connecticut Planning Region, Connecticut

North Haven, Connecticut


Biserica "Înălțarea Domnului" din Podeni a fost construită la începutul secolului al XIX-lea. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: .

Istoric și trăsături
Edificarea  bisericii a început în anul 1803 și s-a încheiat cinci ani mai târziu. Biserica a fost construită din piatră. Nava dreptunghiulară, de mari dimensiuni, are două intrări, ambele pe latura sudică. Iconostasul din lemn este atașat de peretele de piatră ce desparte naosul de altar. Lăcașul de cult a fost împodobit iconografic în tehnica "frescă" în anul 1930. Biserica are hramul "Înălțarea Domnului" și a fost resfințită în anul 1998 de episcopul vicar Vasile Someșanul al Arhiepiscopiei Vadului, Feleacului și Clujului.

Bibliografie
Istoricul bisericii "Înălțarea Domnului" din Podeni - preot paroh Cosma Ștefan Gabriel

Vezi și
Podeni, Cluj
 Înălțarea Domnului

Legături externe
 Monumente istorice din România-Fișă și localizare de monument
 Fișă monument

Imagini

Monumente istorice din județul Cluj
Biserici ortodoxe din județul Cluj
Biserici din secolul al XIX-lea din România
Biserici cu hramul Înălțarea Domnului

Biserica Înălțarea Domnului din Podeni


An Aechmea geminiflora in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Hermann August Theodor Harms, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Lyman Bradford Smith och Michael A. Spencer. An Aechmea geminiflora in nahilalakip ha genus nga Aechmea, ngan familia nga Bromeliaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aechmea

Aechmea geminiflora


Folgend die Ergebnisse und Platzierungen bei den British Commonwealth Games 1970 im Herreneinzel im Badminton.

Resultate

Endstand

Weblinks
 Medaillengewinner der Commonwealth Games
 1970

1970
Badminton
Commonwealth Games 1970
Commonwealth Games 1970

British Commonwealth Games 1970/Badminton (Herreneinzel)


3. HNL – Zapad u sezoni 2016./17. je natjecanje za trećeligaške hrvatske nogometne klubove. Liga se sastoji od 16 momčadi. Igra se dvokružnim sustavom, znači svaka momčad sa svakim 2 puta. Igra se 30 kola. Sezona je počela 27. kolovoza 2016., a završava u 3.lipnja 2017. godine. Prve od tri momčadi ove lige ako bi imalo licenciju za nastup u 2.HNL ima direktan ulazak. Posljednje dvije momčadi ispadaju u MŽNL Zagreb i MŽNL Rijeka.
Ligu je osvojio Vinogradar, dok je plasman u Drugu HNL ostvarila Kustošija, kao najbolje plasirani klub s lincencom za 2. HNL.

Momčadi
 Grad Zagreb
 Dubrava Tim Kabel – Zagreb
 HAŠK – Zagreb
 Kustošija – Zagreb
 Maksimir – Zagreb
 Trnje – Zagreb
 Vrapče – Zagreb

 Istarska županija
 Jadran – Poreč

 Krapinsko-zagorska županija
 Zagorec – Krapina

 Primorsko-goranska županija
 Krk – Krk
 Opatija – Opatija

 Sisačko-moslavačka županija
 Segesta – Sisak

 Zagrebačka županija
 Dugo Selo – Dugo Selo
 Samobor – Samobor
 Stupnik – Donji Stupnik
 Vinogradar – Jastrebarsko – Mladina
 Vrbovec – Vrbovec

Ljestvica

Rezultati

Rezultati po kolima

Najbolji strijelci
 19 golova
 Filip Soldo (Stupnik)

 14 golova
 Dragan Juranović (Dubrava Tim Kabel)
 Karlo Josipović (Krk)
 Igor Prljić (Vinogradar)
 Martin Šaban (Vrapče)
 Matija Smrekar (Zagorec)

 13 golova
 Ivan Zelenika (HAŠK)
 Enis Šoškić (Jadran)
 Ivan Horvat (Kustošija)

 12 golova
 Vid Krajačić (HAŠK)
 Marko Kepčija (Jadran)
 Ivan Miličević (Vinogradar)
 Goran Ljubojević (Trnje)

 11 golova
 Luka Nakić (Maksimir)
 Josip Colarić (Vrbovec)

Poveznice
 hns-chf.hr, 3. HNL Zapad
 hns-chf.hr, Središte Rijeka
 nk-maksimir.hr, 3. HNL Zapad 2016./17., rezultati
 nk-maksimir.hr, 3. HNL Zapad 2016./17., ljestvica
 2. HNL 2016./17.
 3. HNL 2016./17.
 3. HNL – Jug 2016./17.
 MŽNL NS Rijeka 2016./17.
 MŽNL Središte Zagreb 2016./17.

Izvori
 rsssf.com, Hrvatska 2016./17., 3. HNL
 scoresway.com, 3. HNL Zapad 2016./17.
 hns-cff.hr, Glasnik – 3. HNL – Zapadna skupina – Natjecateljska godina 2016./17., br.  31. god. III, objavljeno 6. lipnja 2017., preuzeto 14. lipnja 2017.

2016-17 Zapad
3 Zapad

3. HNL – Zapad 2016./17.


"Give Me All Your Luvin'" este un cântec al interpretei americane Madonna, realizat în colaborare cu rapperițele Nicki Minaj și M.I.A., inclus pe cel de-al doisprezecelea material discografic al Madonnei, MDNA (2012). Piesa a fost compusă și produsă de Madonna și Martin Solveig, alături de M.I.A., Minaj și Michael Tordjman. După ce Madonna a lucrat cu Solevig la un cântec, solista a continuat să înregistreze și alte piese, inclusiv "Give Me All Your Luvin'". Cântăreața a ales să lucreze împreună cu M.I.A. și Minaj la piesă deoarece aceasta a considerat că ambele sunt femei puternice cu voci unice. De asemenea, Madonnei i-a plăcut și muzica pe care ele o reprezentau.

O versiune demo a piesei, intitulată "Give Me All Your Love", a apărut în mod ilegal pe internet la 8 noiembrie 2011, cu un bărbat din Spania fiind arestat mai târziu pentru încălcarea drepturilor de autor. Versiunea finală a cântecului a fost lansată la 3 februarie 2012 ca primul disc single extras de pe albumul MDNA. Piesa a reprezentat, de asemenea, și single-ul de debut din contractul de trei albume al cântăreței cu casa de discuri Interscope Records. Susținută de sintetizatoare puternice, tobe de marș și un cor, "Give Me All Your Luvin'" este o piesă dance-pop ce conține elemente din muzica new wave și disco. Madonna cântă refrenul cu o voce înaltă, în timp ce în partea de dubstep Minaj cântă versul rap ca alter-ego-ul ei Roman Zolanski, urmată de M.I.A. care își cântă versurile rap.

"Give Me All Your Luvin'" a obținut recenzii mixte din partea criticilor de specialitate după lansarea sa. Unii dintre ei au considerat refrenul unul din punctele forte, descriindu-l atrăgător; cu toate acestea, ei au criticat compoziția muzicală, considerând-o inferioară față de single-urile anterioare ale Madonnei. Din punct de vedere comercial, cântecul a fost un succes, ocupând prima poziție a clasamentelor din Canada, Finlanda, Ungaria și Israel, totodată clasându-se în top 10 în multe țări europene. În Statele Unite, piesa a devenit cel de-al 38-lea șlagăr de top 10 al Madonnei în clasamentul Billboard Hot 100, extinzându-și astfel recordul de artistă cu cele mai multe single-uri de top 10 în istoria clasamentului.

Videoclipul muzical al piesei, regizat de Megaforce, a fost lansat în aceeași zi cu piesa. Videoclipul le prezintă pe Madonna, Minaj și M.I.A împreună cu majoretele ce poartă măști animegao și jucătorii de fotbal. "Give Me All Your Luvin'" a fost interpretat pentru prima dată în pauza finalei de la Super Bowl XLVI. În timpul interpretării, M.I.A. și-a ridicat degetul mijlociu în fața camerei în timp ce își cânta versurile rap. Cântăreața a fost criticată de mass-media iar postul de televiziune NBC și National Football League (NFL) și-au cerut scuze. De asemenea, M.I.A. a fost amendată, problema soluționându-se printr-un acord confidențial. Mai târziu în același an, Madonna a cântat "Give Me All Your Luvin'" purtând un costum de majoretă în timpul turneului MDNA Tour.

Informații generale
În decembrie 2010, Madonna a scris pe Facebook un mesaj, exclamând că: "E oficial! Trebuie să mă mișc. Trebuie să transpir. Trebuie să facă muzică nouă! Muzică pe care pot dansa. Caut cei mai buni, cei mai tari și cei mai șmecheri oameni cu care pot să colaborez. Doar spuneam". Unul dintre colaboratori a fost DJ-ul și producătorul francez Martin Solveig, care a fost invitat de către Madonna la ședințe de compunere în Londra în iulie 2011. Inițial, cântăreața și-a dorit să lucreze cu Solveig la un cântec, dar în cele din urmă au realizat trei piese—"Give Me All Your Luvin'", "I Don't Give A" și "Turn Up the Radio". Într-un interviu pentru revista Billboard, Solveig a explicat că Madonna a avut destul timp pentru proiect, prin urmare, după finalizarea unui cântec, aceștia au continuat să înregistreze. Solveig a descris ședințele ca fiind distractive, numindu-le "un timp privilegiat"."Give Me All Your Luvin'" a fost compus de Madonna, Martin Solveig, Nicki Minaj, M.I.A. și Michael Tordjam, producția piesei fiind realizată de Madonna și Solveig Madonna și-a dorit să lucreze cu M.I.A. și Minaj la un cântec, de vreme ce aceasta le-a considerat pe ambele "femei puternice cu voci unice". Cântăreața a oferit un tribut celor două, spunând că "[Minaj și M.I.A sunt] staruri pop neconvenționale și le admir foarte mult pe amândouă". M.I.A și-a confirmat colaborarea prin intermediul contului ei de Twitter, spunând că a fost rugată să vină în New York City pe 29 noiembrie 2011. Rapperița a considerat colaborarea o realizare de care mama ei ar fi mândră "mult mai mult decât eu cântând «Galang» într-un club".

Pe 8 noiembrie 2011, o versiune demo a cântecului, intitulată "Give Me All Your Love", a apărut în mod ilegal pe internet. Potrivit lui Keith Caulfield de la Billboard, "În câteva ore, [cântecul] a fost unul din cele 10 cele mai discutate teme pe Twitter în întreaga lume". Managerul Madonnei, Guy Oseary, a abordat scurgerea de informații pe Twitter, adăugând declarația cântăreței cu privire la întâmplare: "Fanii mei adevărați nu ar face așa ceva". Oseary a clarificat, de asemenea, că planul inițial a fost cel de a lansa muzică nouă în 2012. Totuși, el a fost bucuros datorită reacțiilor pozitive cu privire la demo, rugându-i totodată pe fanii solistei să îl țină la curent cu orice alte scurgeri de informații. Demo-ul nu conținea vocile lui Minaj și M.I.A., Madonna considerând că: "Este foarte dezamăgitor pentru că nu vrei ca lucrurile să se lanseze până nu ai terminat cu ele, până nu sunt gata... E ca și cum toată lumea s-ar uita la pictura ta neterminată. Ceva la modul, «Stai puțin. Nu am terminat asta. Nu-i corect»".

Pe 22 decembrie 2011, poliția a arestat un bărbat în vârstă de 31 de ani din Spania care ar fi fost responsabil cu demo-ul apărut pe internet. Aceștia au confirmat inițialele suspectului J.M.R și l-au descris ca "un mare fan Madonna"; înregistrări ale cântecului au fost descoperite prin bunurile lui. Bărbatul a fost arestat în Zaragoza, fiind eliberat ulterior în așteptarea unui proces. Site-ul de știri The Huffington Post a confirmat că persoana nu a obținut niciun profit în urma lansării. În 2014, numeroase demo-uri ale cântecelor de pe cel de-al treisprezecelea album de studio al Madonnei, Rebel Heart, au apărut ilegal pe internet. Hacker-ul israelian Adi Lederman a fost arestat: actele de acuzare au confirmat că Lederman a fost, de asemenea, responsabil pentru demo-ul piesei "Give Me All Your Luvin'".

O lună mai târziu, Interscope Records a anunțat că lansarea piesei va avea loc pe 3 februarie 2012, cu trei zile înainte de spectacolului de la Super Bowl XLVI. Cântecul a reprezentat single-ul de debut al contractului de trei albume al solistei cu casa de discuri. Odată cu anunțul, Madonna a dezvăluit și coperta single-ului. Aceasta ilustrează trei imagini alb-negru cu Madonna, strâmbându-se și pozând în timp ce poartă un tricou pe care este inscripționat titlul cântecului. "Give Me All Your Luvin'" a fost trimis spre difuzare radio în Statele Unite pe 7 februarie 2012. Madonna a încheiat un parteneriat cu Clear Channel pentru a promova difuzarea la radio a piesei, începând cu 3 februarie single-ul fiind difuzat la peste 95 de stații radio deținute de ei. "Give Me all Your Luvin'" a fost difuzat și în Regatul Unit cu ajutorul parteneriatului între Clear Channel și stațiile radio Capital. Aceștia au difuzat piesa în fiecare oră până pe 5 februarie, împreună cu un mixaj al melodiilor de pe MDNA. Single-ul a fost lansat, de asemenea, spre streaming pe website-ul iHeartRadio, cu concursuri online și promoții pentru a promova achiziționarea piesei pe iTunes.

Structura muzicală și versurile
"Give Me All Your Luvin'" a fost înregistrat la MSR Studios, New York City și la Sarm West Studios, Notting Hill, Londra. Demacio "Demo" Castellon a înregistrat și mixat piesa. Phillippe Weiss și Graham Archer l-au asistat pe Castellon la înregistrare în timp ce Angie Teo a ajutat la mixaj. Jason "Metal" Donkersgoed a realizat editări suplimentare pentru piesă, iar Jean Baptiste Gaudray a cântat la chitară. Pe lângă datoria sa de producător, Solveig s-a ocupat, de asemenea, de sintetizatoarele și tobele pentru piesă. El a reamintit că piesa a fost înregistrată în două zile, discutând împreună cu Madonna despre refren și muzică. Versiunea inițială avea "prea mult" dubstep, cântăreața rugându-l să o schimbe, în timp ce adăuga versurile rap ale lui Minaj și M.I.A.

"Give Me All Your Luvin'" este un cântec dance-pop ce conține elemente din muzica new wave și disco. Piesa începe cu o mulțime strigând "L-U-V Madonna, Y-O-U you wanna", cu un ton vocal ce amintește de piesele "Hollaback Girl" (2005) de Gwen Stefani și "Mickey" (1982) de Toni Basil. Cântecul a fost comparat de Priya Elan de la NME cu piesele anterioare ale Madonnei, "Beautiful Stranger" (1999), "Amazing" (2000), precum și alte cântece de pe albumele Ray Of Light (1998) și Hard Candy (2008).

Refrenul piesei este cântat de Madonna într-o voce înaltă "Don't play the stupid game / Cause I'm a different kind of girl / Every record sounds the same / You've got to step into my world / Give me all your luvin', give me your love / Give me all your love today" (ro.: "Nu juca acest joc stupid / Căci sunt o altfel de fată / Fiecare înregistrare sună la fel / Trebuie să pășești în lumea / Dă-mi toată dragostea ta, dă-mi dragoste / Dă-mi toată dragostea ta astăzi"). Lanford Beard de la Entertainment Weekly a considerat că piesa "îmbină incantații de genul Katy Perry o întâlnește pe Gwen Stefani, ecouri ale incursiunii regretabile a lui Ahslee Simpson în sunete de chitară sintetizate New Wave, și breakdown-ul lui "Hold It Against Me". John Mithcell de la MTV News a comentat că instrumentația piesei constă în "sintetizatoare sclipitoare, tobe de marș, bătăi din palme și un refren extrem de atrăgător". Lewis Corner de la Digital Spy a considerat cântecul "inspirat din anii '80, completat de un toboșar electro și o majoretă ce cântă «L-U-V Madonna!». "Give Me All Your Luvin'" este scris în tonalitatea Re bemol major, cu un tempo rapid de 144 de bătăi pe minut. Urmează o progresie de acorduri simplă Re♭–Sol♭–La♭ în versuri, Re♭–Fa♭–Do♭–Sol♭ în refren și un vers intermediar. Vocea Madonnei variază de la Do♭4 la La♭4.

După ce demo-ul a apărut în mod ilegal pe internet în noiembrie 2011, mass-media a raportat similarități între "Give Me All Your Luvin'" și piesa Nicolei Roberts, "Beat of My Drum", datorită "stilului de majorete" în ambele. Piesa Madonnei conține versurile "L-U-V Madonna" în timp ce piesa lui Robers conține versurile "L.O.V.E/ Dance to the beat of my drum". La scurt timp după, Roberts a numit-o pe Madonna "plagiatoare" pentru presupusele asemănări între cântece. Cu toate acestea, cântăreața a declarat că oamenii "s-au grăbit să tragă concluzii" și a susținut că nu a auzit piesa de care ar fi acuzată că ar fi plagiat-o. Producătorul brazilian Joan Brasil a susținut că refrenul piesei Madonnei a fost copiat de la refrenul cântecului acestuia din 2011, "L.O.V.E Banana". Ambele piese încep cu aclamații ale majoratelor, în cântecul brazilian strigându-se "L.O.V.E Banana" iar în cântecul Madonnei strigându-se "L.U.V. Madonna".

Recepția criticilor
"Give Me All Your Luvin'" a obținut recenzii mixte din partea criticilor de specialitate după lansarea sa. Priya Elan de la NME a spus că piesa "pare să crească fără efort" iar "ceea ce face Madonna în acest cântec este mult mai distractiv decât ne-am fi putut imagina". Ea a mai considerat că piesa este un progres de la sunetul albumului anterior, Hard Candy (2008). Jim Farber de la New York Daily News a considerat "Give Me All Your Luvin'" "un pocnet perfect al unei piese din genul bubble gum pop, mai aproape de single-ul «Burning Up» decât oricare dintre cele mai recente hituri de club. Doar Nicki Minaj și M.I.A. mai puțin ne mai amintesc în ce deceniu suntem".<ref name="nyd">{{cite news|url=http://www.nydailynews.com/entertainment/music-arts/madonna-give-luvin-single-video-score-touchdown-days-super-bowl-article-1.1016518|title=Madonna's 'Give Me All Your Luvin single and video score a touchdown days before Super Bowl|work=Daily News|first=Jim|last=Farber|date=3 februarie 2012|accessdate=4 februarie 2012|archive-date=2014-05-23|archive-url=https://web.archive.org/web/20140523013136/http://www.nydailynews.com/entertainment/music-arts/madonna-give-luvin-single-video-score-touchdown-days-super-bowl-article-1.1016518|dead-url=yes}}</ref> Michael Cragg de la The Guardian a spus că piesa nu este rea. "Din punct de vedere muzical, sunt patru minute pline de veselie, cu bătăi de tobe, secvențe acustice și o linie melodică de majorete în stilul lui Gwen Stefani, însă interpretarea Madonnei lasă puțin de dorit. Având în vedere toată dragostea pe care o cere, ai crede că ar trebui să fie puțin mai entuziasmată". Vorbind despre partea de rap, acesta a considerat că "Minaj cu siguranță dă tot ce e mai bun din ea, cu exercițiul ei de a cuprinde cât mai multe cuvinte într-un timp de 10 secunde, în timp ce vorbele tărăgănate ale lui MIA pierd avântul". Bradley Stern de la MTV News a comentat comparația între piesa Madonnei și cântecul "Hey Mickey", complimentând colaborarea cu Minaj și M.I.A., cu toate că acesta a considerat "Give Me All Your Luvin'" "unul din cele mai puțin convingătoare momente ale albumului". Într-o recenzie a albumului MDNA, Neil McCormick de la The Daily Telegraph a considerat că scopul principal al "celei mai slabe și fără sens piese" de pe album a fost să reprezinte următoare generație de cântărețe pop. Emily Mackay de la The Quietus a scris în detaliu despre cântec:Keith Caulfield de la Billboard a considerat că, în loc să fie o unealtă promoțională pentru MDNA, piesa este o reclamă pentru spectacolul Madonnei de la Super Bowl, criticând inducerea în eroare a auditorului în legătură cu albumul. Gareth Grundy de la The Guardian și-a exprimat o opinie asemănătoare, descriind piesa ca fiind un "rave-pop neîndemânatic". Jody Rosen de la Rolling Stone i-a oferit cântecului două din cinci stele, descriind versurile și compoziția ca "distruse" și "demoralizatoare", totodată fiind nemulțumit de "stilul agresiv". Sal Cinquemani de la Slant Magazine a considerat piesa "cu siguranță fără gust" și "interesantă", dar a afirmat, de asemenea, că "are câteva farmece—chitările surf-pop ale anilor '60, efecte de jocuri video vintage și referințe la cântecele ei mai vechi". El a mai opinat că Minaj și M.I.A. au fost "abordate pentru o mai bună comercializare a piesei", însă cântecului îi lipsește din "autenticitate". Într-o recenzie a albumului MDNA, Jon Pareles. critic la The New York Times, a considerat "Give Me All Your Luvin'" "una din cele mai slabe piese ale albumului". Joey Guerra de la Houston Chronicle a spus că sunetul "strălucitor-vesel" al cântecului este "de negăsit pe restul albumului".

Alexis Petridis de la The Guardian a listat "Give Me All Your Luvin'" ca cel mai slab efort al albumului MDNA, adăugând că "poziția sa de prim disc single extras de pe album pare să fi avut mai mult de a face cu prezența lui Nicki Minaj și M.I.A. decât cu melodia sa". Un autor de la Virgin Media i-a oferit cântecului trei din cinci stele, opinând că: "La fel ca majoritatea single-urilor Madonnei, are un ritm înverșunat și o sclipire în ochi, însă auto-referințele devin obositoare și, în cele din urmă, Madonna se străduiește prea mult". Matthew Parpetua de la Pitchfork Media a criticat piesa, spunând că producția lui Solveig este asociată în mod egal cu "versurile anoste". Brad O'Mancey de la Popjustice a considerat că "Give Me All Your Luvin'" este "dovada că, uneori, poți să asculți un cântec de foarte multe ori și tot nu-ți poți da seama dacă este bun sau nu". Greg Kot, jurnalist la Chicago Tribune, a fost dezamăgit de piesă și versurile sale, considerându-le "lipsite de sens" în timp ce Bernard Zuel de la The Sydney Morning Herald le-a clasat la categoria "banale și de unică folosință". Alex Macpherson de la Fact a considerat că piesa este o "simplă greșeală neinspirată". Jude Rogers de la The Guardian a criticat "livrarea de neiertat a versurilor" și a evidențiat faptul că "corul candy-pop chiar funcționează, dar rapul și opa-urile lor [Minaj și M.I.A.] se dezumflă repede". El a clasat cântecul pe locul 66 în clasamentul făcut de el despre single-urile Madonnei, în onoarea celei de-a șaizecea aniversări a cântăreței.

Performanța în clasamentele muzicale

În Statele Unite, "Give Me All Your Luvin'" a fost difuzat de la ora 9 dimineața pe 3 februarie 2012 de stațiile radio ale Clear Channel. Piesa a debutat pe locul 24 în clasamentul Billboard Mainstream Top 40, acumulând în acea săptămână 2.766 de difuzări (cu 79% din difuzări având loc la posturile Clear Channel). Cântecul a devenit cel de-al șaptelea debut în top 25 al Madonnei în acel clasament, cele mai multe de la înființarea clasamentului. Odată cu debutul în Mainstream Top 40, "Give Me All Your Luvin'" a debutat, de asemenea, pe locul 33 în Rythmic airplay, pe locul 35 în Adult Top 40 și pe locul 20 în Dance/Mix Show Airplay. Cântecul a debutat pe locul șapte în clasamentul Hot Digital Songs, având vânzări de 115.000 de exemplare vândute în primele trei zile de la lansare și la sfârșitul săptămânii monitorizate de Billboard. Piesa a debutat mai apoi pe locul 13 în topul Billboard Hot 100 cu 44 de milioane de difuzări la radio. În urma spectacolului de la Super Bowl XLVI, vânzările digitale ale cântecului au crescut cu 44%, cu vânzări de 165,000 de exemplare în următoarea săptămână, totodată ocupând locul 10 în Hot 100. "Give Me All Your Luvin'" a devenit primul șlagăr de top 10 al Madonnei de la "4 Minutes" (2008) și, de asemenea, cel de-al 38-lea cântec al Madonnei care să se claseze în top 10 în clasamentul respectiv. Piesa a coborât către locul 39 în următoarea săptămână, pe măsură ce efectele promoționale ale spectacolului de la Super Bowl au scăzut. Odată cu lansarea piesei, Madonna a egalat-o pe Dionne Warwick ca cea de-a doua artistă cu cele mai multe apariții în clasamentul Billboard Hot 100, aflându-se doar în spatele Arethei Franklin cu 73 de apariții. Madonna și-a extins, de asemenea, recordul de artistă cu cele mai multe cântece pe locul unu în clasamentul Dance Club Songs, "Give Me All Your Luvin'" devenind cel de-al 41-lea ei cântec ce se află în fruntea topului. În iunie 2012, piesa a primit discul de aur din partea Recording Industry Association of America (RIAA) pentru vânzarea a peste 500.000 de exemplare.

În Canada, "Give Me All Your Luvin'" a debutat pe locul 11 în clasamentul Canadian Hot 100 la 10 februarie 2012. În următoare săptămână, cântecul a ocupat prima poziție a topului, devenind cea mai bine vândută și cea mai difuzată piesă în acea săptămână. "Give Me All Your Luvin'" s-a clasat, de asemenea, pe primul loc al clasamentului Digital Songs, cu o creștere de 76% în descărcări digitale, ocupând totodată și locul 10 în topul Hot 100 Airplay. Cântecul a devenit cel de-al 25-lea single al Madonnei care să ocupe poziția fruntașă a clasamentului canadian. În Japonia, "Give Me All Your Luvin'" a debutat pe locul 42 în Japan Hot 100, două săptămâni mai târziu ocupând locul trei, poziția sa maximă. În Australia, cântecul a debutat pe locul 25 la 19 februarie 2012, săptămână următoare marcând ultima apariție a piesei în clasament, ocupând locul 44. În Noua Zeelandă, "Give Me All Your Luvin'" a debutat pe locul 26, fiind prezent în top o singură săptămână.

În Regatul Unit, piesa a ocupat locul 37 în clasamentul UK Singles Chart cu vânzarea a 8.577 de exemplare, devenind cea de-a 67-a apariție a Madonnei în top. Vânzările scăzute s-au datorat unei promoții oferite de Official Charts Company, cântecul putând fi descărcat gratuit odată cu precomanda albumului MDNA. "Give Me All Your Luvin'" a coborât 14 poziții până pe locul 51 în următoarea săptămână cu vânzarea a 7.070 de exemplare. Odată cu lansarea CD single-ului, piesa a ocupat locul doi în clasamentul UK Physical Singles. Cântecul a debutat pe prima poziție a topului din Finlanda, însă a coborât rapid în decursul a trei săptămâni. În Italia, cântecul a ocupat locul doi și a primit discul de platină din partea Federation of the Italian Music Industry (FIMI) pentru vânzarea a peste 30.000 de exemplare. "Give Me All Your Luvin'" a debutat pe locul patru în Franța, urcând săptămâna următoare către locul trei, poziția sa maximă. Piesa a fost prezentă în top timp de 21 de săptămâni. Piesa a devenit un șlagăr de top 10 în Belgia, Germania, Țările De Jos, Spania și Elveția, ocupând, de asemenea, locul șapte în clasamentul Billboard Euro Digital Songs.

 Videoclipul

 Dezvoltare
Pe 8 decembrie 2011, Minaj a anunțat printr-un mesaj pe Twitter că se află pe platourile de filmare ale videoclipului "Give Me All Your Luvin". Ea a mai spus că Madonna a sărutat-o pe buze drept cadou pentru ziua ei de naștere. M.I.A. a transmis și ea un mesaj pe Twitter despre cum e să participi la filmarea unui videoclip alături de Madonna, spunând că "Madonna a reușit! Ce legendă! Mi-a spus că și-ar dori să mă aibă, eu i-am răspuns că și eu mi-al dori-o". Regizat de echipa Megaforce—compusă din Léo Berne, Charles Brisgand, Raphaël Rodriguez și Clément Gallet—videoclipul are o temă compusă din majorete și fotbal american, inspirată de spectacolul pe care l-a susținut în pauza Super Bowlului. Rodriguez a explicat reporterilor de la MTV News că s-a pus de acord cu Solveig asupra faptului că videoclipul ar trebui să fie "despre bucurie și despre ceva foarte însorit". Întregul look al videoclipului a fost dictat și de faptul că Megaforce nu a colaborat niciodată cu  Madonna, Minaj și M.I.A., simțind că a fost un "univers diferit" pentru ei. Filmările la videoclip au durat două zile și au avut loc în New York, cu un  program foarte strict pe care Megaforce l-a considerat o provocare. Descriind procesul de filmare ca fiind "ca și cum ai lucra cu CIA-ul", Megaforce a declarat pentru ziarul suedez 20 minutes că platoul era înconjurat de patrule de poliție și de gărzi de securitate și că pe platou nu erau permise telefoanele mobile. Bugetul videoclipului a fost de 1,5 de milioane de dolari. Ideile pentru câteva secvențe au venit din partea Madonnei, cum ar fi scena în care dansează în fața unui perete, pe care Megaforce a considerat că nu s-ar potrivi cu povestea principală. Totuși, cântăreața a insistat să o păstreze, și în a doua zi a filmărilor a plecat mai devreme.

În post-producție au fost aplicate retușuri, deoarece Minaj a vrut ca corpul ei să arate ca cel al unei păpuși de plastic. Producția videoclipului a fost făcută de companiile americană Bureau și Riff Raff Films din Marea Britanie. Studioul de efecte vizuale și de animație Mathematic din Paris a primit sarcina de a adăuga elemente grafice videoclipului. O echipă de 14 artiști a lucrat timp de două săptămâni la Paris pentru a termina videoclipul, fiind ajutați de Megaforce. Au fost folosite mai multe metode, printre care rotoscopie și chroma keying pentru crearea artificiilor artificiale și a ploii sclipitoare, fundaluri 3D și 2D, extensii ale platoului de filmare și a clădirilor, precum și cerul pe care l-au creat folosind Autodesk Maya. Printre costumele purtate în videoclip se numără uniformele Adidas pentru Minaj și M.I.A. și un look de inspirație retro pentru o secvență, purtând rochii din dantela albă care amintesc de lookul Madonnei atunci când ea avea 20 de ani, și de Marilyn Monroe. Un alt costum al Madonnei include un top scurt, un sutien cu model de leopard și un lanț cu o cruce mare în jurul gâtului ei. DArianne Phillips a fost designerul vestimentar al videoclipului, cu ținute purtate fiind furnizate de branduri precum Burberry, Dolce & Gabbana, Bebe, Norma Kamali și bijuterii Swarovski, Yves Saint Laurent vintage, Prada și Eddie Borgo. Christopher Farley de la The Washington Post a dat o altă recenzie pozitivă videoclipului, spunând că interpreta "pare să fie într-o formă mai bună decât multe studente, lucru care este o nebunie" și a felicitat-o pentru alegerea lui M.I.A și a lui Nicki Minaj, "reușind să le facă să o servească ca majorete pentru brandul Madonna." Jocelyn Vena de la MTV News la descris ca fiind "funky, amuzant și suprarealist (și aproape de desenele animate)", dar și unul fără griji: "Madonna pare că se distrează foarte tare prin gestică, zâmbet și în felul în care parcurge această lume ficțională și hiper-fantastică. Urmărind clipul, te-ai putea întreba ce nu se întâmplă în videoclip."

Nicole James de la MTV News a fost de părere că videoclipul i-a dat o altă impresie, deși "Madonna nu a fost niciodată o regină drăguță, inocentă și primitoare, dar toți acei jucători de fotbal american bine făcuți încă vor să-și petreacă timpul cu ea." Cragg de lam The Guardian a declarat videoclipul este o "huiduială" cu "majorete înfricoșătoare și Madonna hrănind o păpușă la sân". Bradley Stern de la MuuMuse a găsit asemănări în videoclip cu cele ale cântăreței Björk din videoclipul "It's Oh So Quiet" (1995) și "Come into My World" (2002) al lui Kylie Minogue, toate având formula "mergi-vorbește șo mergi și te strecoară" în ele. El a mai adăugat că videoclipul este "conștient de sine, modern, obraznic, sarcastic, strălucitor și cu totul exagerat, toate în același timp." Chris Wilman de la TheWrap a observat asemănări cu videclipul Madonnei din 1985, "Material Girl", referindu-se la scenele în care este cărată de fotbaliști, adăugând faptul că "totul aici este la fel de stupid ca interpreta, dar exagerările au farmecul lor, cel puțin dacă îți plac muzicalurile vechi la care unele dintre secvențele în mișcare fac referire și cărora le aduce un omagiu."

Un critic din partea Rolling Stone a acordat o recenzie mixtă videoclipului spunând că "este un clip prostuț și amuzant, deși majoretele fără față din fundal sunt mai mult înfricoșătoare decât amuzante." Într-o prezentare înainte de lansare a MDNA, Matthew Todd de la Attitude a considerat că ultima  scenă care o arată pe Madonna aruncând o păpușă sub formă de bebeluș implică faptul că se distanțează de viața casnică și că îmbrățișează o atitudine de petrecăreață". Amanda Dobbins de la New York a găsit niște "ciudățenii încercate" în videoclip cu scenele tripletei de Marilyne și cu bebelușul în poala Madonnei, dar a adăugat că "Madonna încă arată nebunește de bine".

 Interpretări live

În februarie 2012, Madonna a interpretat "Give Me All Your Luvin'" împreună cu M.I.A. și Nicki Minaj în pauza Super Bowlului XLVI pe Lucas Oil Stadium, Indianapolis, India. Cântăreața a colaborat cu Cirque du Soleil la producția spectacolului. Au fost utilizate de 36 de proiectoare pentru a crea un spectacol de lumini. Întreaga interpretare a constat într-un total de 500 de costume, inclusiv cele ale lui Minaj, LMFAO, Green, precum și cei 100 de toboșari, corul de 200 de oameni și cei 150 de gladiatori—aceștia purtând lenjerii de corp negre realizate Calvin Klein. Odată ce interpretarea piesei "Music" s-a încheiat, un grup de dansatoare în costume de majorete s-au alăturat Madonnei pe scenă, cântând "Give Me All Your Luvin'". Minaj și M.I.A. au apărut, de asemenea, pe scenă, purtând costume inspirate de egipteni. Cântărețele au dansat asemenea majoretelor, cu pampoanele în mână. În timpul scenei intermediare, toate cele trei cântărețe se aflau pe platforme separate, Minaj și M.I.A. cântând versurile rap ale cântecului.

Interpretarea a obținut o atenție negativă din partea mass-mediei după ce M.I.A. și-a arătat degetul mijlociu în fața camerei la sfârșitul strofei ei, în loc să spună cuvântul "shit" (ro.: "rahat"). Mass-media a criticat-o pe M.I.A. pentru gest și au comparat întâmplarea cu incidentul lui Janet Jackson din 2004 cauzat de o defecțiune de garderobă. Revista People a spus: "Să numim întâmplarea o defecțiune a degetului? Madonna ar fi trebuit să fie în centrul atenției în timpul spectacolului de duminica, însă Regina Muzicii Pop a fost pusă în umbră de colaboratoarea ei, M.I.A., care și-a arătat degetul mijlociu în fața camerei într-un moment al interpretării, provocând scuze rapide din partea NFL și NBC". Madonna și-a exprimat dezamăgirea în timpul unui interviu cu Ryan Seacrest la talk show-ul On Air with Ryan Seacrest. Solista a considerat că a fost "o chestie irelevantă de adolescenți" pentru M.I.A., de vreme ce a fost un gest "deplasat". Brian McCarthy, reprezentant al NFL, a spus că: "Sistemul nostru a întârziat să ascundă gestul nepotrivit și ne cerem scuze telespectatorilor noștri. NFL a angajat echipajul care a produs acest spectacol. A fost un eșec în sistemul întârziat al NBC. Gestul obscen a fost complet inadecvat, foarte dezamăgitor, și ne cerem scuze tuturor fanilor noștri". McCarthy a clarificat, de asemenea, faptul că gestul nu a fost utilizat în timpul repetițiilor, M.I.A. improvizând pe scenă. Liga a amendat mai târziu rapperița cu 16,6 milioane de dolari, sancțiune rezolvată mai târziu prin intermediul unui acord confidențial în 2014.

Madonna a interpretat, de asemenea, "Give Me All Your Luvin'" în același an în timpul turneului MDNA Tour. După ce interpretarea piesei "Express Yourself" s-a încheiat, solista a început să cânte "Give Me All Your Luvin'" îmbrăcată în majoretă într-o uniformă albă și roșie cu cizme albe și înalte. Potrivit Phillips, costumația a fost inspirată de majoretele anilor '40, adăugând cristale Swarovski pe rochie. Madonna a cântat piesa pe scenă în timp ce o fanfară a fost suspendată în aer, M.I.A. și Minaj făcându-și apariția pe ecranul video. Caryn Ganz de la Spin a numit interpretarea "unul dintre cele mai inovatoare momente ale serii" în timp ce Brian McManus de la Rolling Stone a fost impresionat de fanfara ce levita în afara scenei. Niv Elis de la The Jerusalem Post a considerat interpretarea unul din momentele "wow" ale spectacolului. Între 19 și 20 noiembrie 2012, interpretarea piesei "Give Me All Your Luvin'" la Miami, American Airlines Arena, a fost înregistrată și lansată pe cel de-al patrulea album live al Madonnei, MDNA World Tour, pe CD și DVD.

 Ordinea pieselor pe disc și formate

Descărcare digitală
"Give Me All Your Luvin" (în colaborare cu Nicki Minaj și M.I.A.) – 3:22

Descărcare digitală – Party Rock Remix
"Give Me All Your Luvin" (Party Rock Remix) (în colaborare cu LMFAO și Nicki Minaj) – 4:03

CD single
"Give Me All Your Luvin" (în colaborare cu Nicki Minaj și M.I.A.) – 3:22
"Give Me All Your Luvin" (Party Rock Remix) (în colaborare cu LMFAO și Nicki Minaj) – 4:01

EP Remix distribuit digital
"Give Me All Your Luvin" (Laidback Luke Remix) – 6:06
"Give Me All Your Luvin" (Nicky Romero Remix) – 5:54
"Give Me All Your Luvin" (Party Rock Remix) (în colaborare cu LMFAO și Nicki Minaj) – 4:01
"Give Me All Your Luvin" (Sultan + Ned Shepard Remix) – 5:59
"Give Me All Your Luvin" (Oliver Twizt Remix) – 4:48
"Give Me All Your Luvin" (Demolition Crew Remix) – 7:02

 Acreditări și personal

Acreditări adaptate de pe broșura albumului MDNA''.

Management
Înregistrat la Studiourile MSR, New York City și Studiourile Sarm West, Notting Hill, Londra
Nicki Minaj Appears Courtesy de la Young Money Entertainment/Cash Money Records | M.I.A. Appears Courtesy de la Interscope Records
Webo Girl Publishing, Inc. (ASCAP), EMI Music Publishing France (SACEM), Money Mack Music/Harajuku Barbie Music, adm. by Songs of Universal, Inc. (BMI), N.E.E.T. Noise/Imagem Music (PRS)

Personal
 Madonna – textier, voce principală și producător muzical
 Martin Solveig – textier, producător muzical, sintetizatoare, tobe
 Nicki Minaj – textier, voce secundară
 Maya Arulpragasam – textier, voce secundară
 Michael Tordjman – textier
 Demacio "Demo" Castellon – înregistrare, mixare
 Philippe Weiss – asistent înregistrare
 Graham Archer – asistent înregistrare
 Jason "Metal" Donkersgoed – editare suplimentară
 Jean Baptiste Gaudray – chitară
 Angie Teo – asistent mixaj
 LMFAO – remixer, producție suplimentară

Prezența în clasamente

Săptămânale

De final de an

Vânzări și certificări

Note
 reprezintă "disc de platină";
 reprezintă "disc de aur".

Datele lansărilor

Note

Legături externe

Discuri single din 2012
Cântece din 2012
Cântece lansate de Madonna

Give Me All Your Luvin'


Predgorni () es un posiólok del raión de Séverskaya, en el krai de Krasnodar de Rusia. Está situado en el borde septentrional del Cáucaso occidental, 8 km al este de Séverskaya y 27 km al suroeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 42 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Séverskoye.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Предгорный.

Localidades del raión de Séverskaya del krai de Krasnodar

Predgorni


Þrúðarskel (Limopsis minuta) er skeldýrategund. Hún er jafntönnungur og telst til Birðuættarinnar -Archidae.

Skeljarnar eru traustar, með ljósbrúnu hýði, skakkkringlulaga, eilítið lengri en þær eru háar, og myndar framendi, kviðrönd og afturendi óslitna boglínu. Nefið miðstætt, lítið áberandi. Bakröndin stutt, lárétt, með 5—7 framtönnum og jafnmörgum afturtönnum. Yfirborð skeljanna með fíngerðum lengdarrákum og smásæjum þverrákum, geislahært, og eru hárin grófgerð, brún að lit. Skelrendur greinilega hnúðtenntar. Lengd allt að 12,5 mm.

Tilvísanir

Samlokur

Þrúðarskel


33553 Nagai este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
33553 Nagai este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Nanyo de Tomimaru Okuni. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,56 ua, o excentricitate de 0,08 și o înclinație de 6,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 33001-34000
 Centura de asteroizi
 Nagai (nume)

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1999
Centura de asteroizi

33553 Nagai


إني أتهم فيلم مصري تم إنتاجه عام 1960، إخراج حسن الإمام وبطولة زبيدة ثروت وصلاح ذو الفقار وعماد حمدي.

القصة
يربط الحب بين نعيمة وابن عمها صلاح الذي يعمل صحفيًّا، يقع حادث لنعيمة تصاب على أثره بالشلل. يطرد والدها المعلم صابر من عمله إثر مشادة بينه وبين المهندس حامد، وهو رجل مستهتر استطاع أن يغرر بسعاد أخت صديقه عباس وكيل النيابة، يطلب عباس من حامد إصلاح خطأه وتقوم مشادة بينهما
بطولة زبيدة ثروت صلاح ذوالفقار زيزي البدراوي.

تمثيل
 زبيدة ثروت
 صلاح ذو الفقار
 عماد حمدي
 محسن سرحان
 درية أحمد
 زيزي البدراوي
 توفيق الدقن
 عبد المنعم إسماعيل
 صلاح نظمي
 نجوى فؤاد

روابط خارجية

مراجع

أفلام صلاح ذو الفقار
أفلام عماد حمدي
أفلام مصرية إنتاج 1960
أفلام مصرية بالأبيض والأسود

إني أتهم (فيلم)


විලී බ්‍රන්ට් (; උපතේදී නම හේබට් අර්න්ස්ට් කාල් ෆ්‍රාම්; 18 දෙසැම්බර් 1913 – 8 ඔක්තොම්බර් 1992) යනු ජර්මානු දේශපාලනඥයෙකු සහ රාජ්‍ය තාන්ත්‍රිකයෙකු වන අතර 1964 සිට1987 දක්වා   ජර්මනියෙහි සෝෂල් ඩිමොක්‍රටික් පක්ෂයෙහි (SPD) නායකයා වශයෙන් කටයුතු කර 1969 සිට 1974 දක්වා බටහිර ජර්මනියෙහි චාන්සලර්වරයා වශයෙන් සේවය කලේය.

ඔහු වෙත 1971 වසරෙහිදී නොබෙල් සාම ත්‍යාගය පිරිනැමුනේ ඊඊසී ඔස්සේ බටහිර යුරෝපයෙහි සමෝධානය තර කිරීමට සහ බටහිර ජර්මනිය සහ නැගෙනහිර යුරෝපයෙහි රටවල් අතර සංහිඳියාව සාක්ෂාත් කර ගැනීමට ඔහුගේ උත්සාහයයන් නිසාය. ඔහු  1930 වසරෙන් පසුව පත්වූ පළමු සෝෂල් ඩිමොක්‍රට් චාන්සලර්වරයා විය.

නාසි පාලනාධිකාරියට හසු නොවන පරදී නෝර්වේ රාජ්‍යයට සහ පසුව ස්වීඩන් රාජ්‍යයට පලාගොස් වාමාංශික මාධ්‍යවේදියෙක් ලෙසින් ක්‍රියාකාරීවූ ඔහු , විලී බ්‍රන්ට් යන ආරූඨ නම භාවිතයට ගත්තේ නාසි ඒජන්තයන් විසින් ඔහු සොයාගැනුම වලක්වා ලනු පිණිස වන අතර, 1948 දී එම නම විධිමත් ලෙසින් භාවිතයට ගත්තේය. බ්‍රන්ට් මුලින්ම සැලකුනේ එස්පීඩී පක්ෂයෙහි දක්ෂීණාංශයෙහි නායකයන් අතරින් එක් අයෙකු ලෙසින් වන අතර, බටහිර බර්ලිනයෙහි ගවර්නිං මේයර් ලෙසින් මුල් ජනප්‍රියත්වය ලබා ගති.  කුඕර්ට් ගියෝග් කීසිංගර්ගේ කැබිනට් මණ්ඩලයෙහි  විදේශ අමාත්‍යවරයා ලෙසින් සහ  වයිස්-චාන්සලර්වරයා  ලෙසින් ඔහු සේවය කල අතර, 1969 වසරෙහිදී චාන්සලර්වරයා බවට පත් විය.

චාන්සලර්වරයා ලෙසින්, එක්සත් ජනපදය සමග බටහිර ජර්මනියෙහි සමීප බැඳියාව ඔහු විසින් පවත්වා ගෙන යන ලද අතර බටහිර යුරෝපයෙහි යුරෝපියානු සමෝධානය ශක්තිමත් කරන අතරම, නැගෙනහිර යුරෝපය සමග සබඳතා වැඩි දියුණු කිරීම සඳහා ඔස්ට්පොලිටික් නම්වූ නව ප්‍රතිපත්තියක් එළිදැක්වීය. ඔහුගේ ඔස්ට්පොලිටික් නිසා බ්‍රන්ට් දක්ෂිණාංශයෙහි මතභේදකාරී වූ අතරම, වියට්නාම යුද්ධය සහ දක්ෂිණාංශික ඒකාධිපති රාජ්‍යයන් ඇතුළු ඇමරිකානු ප්‍රතිපත්තීන්ට සහය දීම නිසා ඔහු වාමාංශයෙහි මතභේදයට ලක් විය.  ලෝක ආර්ථිකයන්හී සහ දේශපාලනයෙහිදී සමෘද්ධිමත් උතුර සහ දුප්පත් දකුණ අතර  සාමාන්‍ය උතුරු-දකුණු බෙදීම විස්තරකිරීම සඳහා පිළිගත් මිම්මක් ලෙසින් බ්‍රන්ට් වාර්තාව භාවිතා විය. දේශීය කරළියෙහිදී ඔහුගේ අති දරුණු කොමියුනිස්ට් විරෝධී ප්‍රතිපත්තීන් පිළිබඳව බ්‍රන්ට් ප්‍රකටවූ අතර, එහි මස්තකප්‍රාප්තිය වූයේ 1972 වසරෙහි  රැඩිකාලෙනලස් (රැඩිකල් විරෝධී නියෝගය) විය.

1974 වසරෙහිදී බ්‍රන්ට් චාන්සලර් තනතුරෙන් ඉල්ලා අස්වුනේ, ඔහුගේ සමීපතම පුද්ගලික සහායකයෙකු වූ ගුන්ටා ගියෝම්, ෂ්ටාසී නම්වූ, නැගෙනහිර ජර්මානු රහස් ඔත්තු සේවයෙහි ඒජන්තවරයෙකු බවට හෙළිවීම සමගය.

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

විලී බ්‍රන්ට්


Höggormur (fræðiheiti: Vipera berus) er eina eiturslöngutegundin á Norðurlöndum. Hann er allt að 80 sm langur og lifir einkum á músum og öðrum smáum spendýrum. Hann tilheyrir ættinni Viperidae sem telur um 200 tegundir.

Tilvísun

Slöngur
Eiturslöngur

Höggormur


An Masdevallia wuellneri in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Pedro Ortiz Valdivieso. An Masdevallia wuellneri in nahilalakip ha genus nga Masdevallia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Masdevallia

Masdevallia wuellneri