Sericornis ist eine Gattung kleiner, überwiegend insektenfressender Vögel, die zur zoologischen Familie der Südseegrasmücken (Acanthizidae) gehören.

Merkmale
Das Gefieder ist nicht oder nur ventral gestrichelt. Ein Überaugenstreif ist vorhanden oder fehlt. Die Handdecken sind einfarbig oder mit weißer Spitze. Die Arten der Gattung haben einen mäßig langen Schwanz. Der Schnabel ist mäßig lang bis lang, schmal und gerade. Die Eier sind cremefarben gelbbraun und sind umber gesprenkelt. Die Sprenkel verdichten sich oft zum dicken Ende hin zu einem oder mehreren verwaschen umberfarbenen Bändern.

Verbreitung und Lebensraum
Die Arten der Gattung sind in den Regen- und Hartlaubwäldern Neuguineas und Ostaustraliens verbreitet; lediglich S. frontalis bewohnt auch die trockenen Küsten-Dornsteppen Tasmaniens und Südwestaustraliens.

Arten
 Arfak-Sericornis (Sericornis arfakianus)
 Beccarisericornis (Sericornis beccarii)
 Bergsericornis (Sericornis nouhuysi)
 Braunohr-Sericornis (Sericornis rufescens)
 Brillen-Sericornis (Sericornis perspicillatus)
 Fahlschnabel-Sericornis (Sericornis spilodera)
 Fahlstirn-Sericornis (Sericornis magnirostris)
 Gelbkehl-Sericornis (Sericornis citreogularis)
 Papua-Sericornis (Sericornis papuensis)
 Rotstirn-Sericornis (Sericornis keri)
 Sepik-Sericornis (Sericornis virgatus)
 Tasman-Sericornis (Sericornis humilis)
 Weißbrauensericornis (Sericornis frontalis)

Einzelnachweise

Weblinks

Sperlingsvögel
Passeriformes

Sericornis


Rósamálning er skreytilist sem varð til sem alþýðulist á Norðurlöndunum á 18. öld undir áhrifum frá rókokóstíl í myndlist. Rósamálning var notuð til að skreyta hluti eins og kistla og skrín og jafnvel stærri húsgögn; kommóður og skápa. Til eru dæmi um rósaskreytingar á stærri flötum eins og viðarklæðningum í kirkjum.

Til eru margir ólíkir stílar rósamálningar og á Norðurlöndunum þróuðust ólíkir stílar eftir héruðum eins og Þelamerkurstíll og Guðbrandsdalsstíll. Í Svíþjóð er þessi skreytilist þekkt sem kurbits eða Dalmálning. Dalahesturinn er skreyttur með rósamálningu.

Skreytilist
Menning Noregs
Menning Svíþjóðar

Rósamálning


Guerra judía, rebelión judía o revuelta judía puede referirse a:

 Guerras del Antiguo Israel
 Guerras judeo-romanas
 La guerra de los judíos, del historiador Flavio Josefo.
 Revuelta del ghetto de Varsovia durante la Segunda Guerra Mundial.
 Guerras árabe-israelíes

Guerra judía


Um combatente ou beligerante ilegal é uma pessoa que se envolve diretamente em conflitos armados, violando os direitos de guerra e, portanto, é alegada não ser protegida pelas Convenções de Genebra. O Comitê Internacional da Cruz Vermelha ressalta que os termos "combatente ilegal" ou "combatente/beligerante desprivilegiado" não estão definidos em nenhum acordo internacional.  Embora o conceito de combatente ilegal esteja incluído na Terceira Convenção de Genebra, a frase em si não aparece no documento.  O artigo 4 da Terceira Convenção de Genebra descreve as categorias sob as quais uma pessoa pode ter direito ao status de prisioneiro de guerra. Existem outros tratados internacionais que negam o status de combatente legal para mercenários e crianças.

As Convenções de Genebra aplicam-se em guerras entre dois ou mais Estados soberanos. Eles não reconhecem qualquer status de legalidade para combatentes em conflitos que não envolvam dois ou mais Estados-nação, como durante guerras civis entre forças do governo e insurgentes. Um Estado em tal conflito está legalmente obrigado apenas a observar o artigo 3.º comum das Convenções de Genebra. Todas as partes são totalmente livres para aplicar ou não qualquer um dos artigos restantes das Convenções. O artigo 5 da Terceira Convenção de Genebra afirma que o estatuto dos detidos cujo estatuto de combatente é duvidoso deve ser determinado por um "tribunal competente". Até lá, eles devem ser tratados como prisioneiros de guerra. Após um "tribunal competente" determinar que um indivíduo não é um combatente legal, a "potência detentora" pode optar por conceder ou não ao indivíduo os direitos e privilégios de um prisioneiro de guerra, conforme descrito na Terceira Convenção de Genebra, mas não é obrigada a fazer isso. Um indivíduo que não é um combatente legal, que não é nacional de um Estado neutro e que não é nacional de um , mantém direitos e privilégios sob a Quarta Convenção de Genebra e deve ser "tratado com humanidade e, em caso de julgamento, não será privado do ".

Nos Estados Unidos, a Military Commissions Act de 2006 codificou a definição legal deste termo e concedeu ao presidente dos Estados Unidos amplo poder discricionário para determinar se uma pessoa pode ser designada como combatente inimigo ilegal sob a lei dos Estados Unidos.

A suposição de que o status de combatente ilegal existe como uma categoria separada para combatente legal e para civil é contrariada pelas conclusões do Tribunal Penal Internacional para a ex-Iugoslávia no julgamento Celebici. O julgamento citou o comentário de 1958 do Comitê Internacional da Cruz Vermelha (CICV) sobre a Quarta Convenção de Genebra: "Toda pessoa em mãos inimigas deve ser ou um prisioneiro de guerra e, como tal, estar coberto pela Terceira Convenção; ou um civil coberto pela Quarta Convenção. Não há status intermediário; ninguém em mãos inimigas pode estar fora da lei". Assim, qualquer pessoa que não tenha direito ao status de prisioneiro de guerra mantém os mesmos direitos que um civil e deve ser processada sob a lei interna. Nenhum dos estatutos existe em conflitos não internacionais, com todas as partes igualmente protegidas sob o direito internacional humanitário.

Status dos combatentes
De acordo com o direito internacional humanitário (também conhecido como regras de conflito armado), os combatentes podem ser classificados em uma de duas categorias: legais e ilegais (também combatentes privilegiados ou não privilegiados). Nesse sentido, legal significa a retenção do status de prisioneiro de guerra e a impunidade pela conduta anterior à captura. Assim, combatentes que tenham violado certos termos do direito internacional humanitário podem perder seu status e tornar-se combatentes ilegais, seja ipso iure (simplesmente por ter cometido o ato) ou por decisão de um tribunal competente. É importante notar que nos tratados pertinentes, a distinção entre legais e ilegais não é feita textualmente; o direito internacional usa o termo combatente exclusivamente no sentido do que aqui se denomina "combatente legal".

Se houver alguma dúvida sobre se a pessoa se beneficia do status de "combatente", ela deve ser mantida como prisioneiro de guerra até que tenha enfrentado um "tribunal competente" (artigo 5 da Terceira Convenção de Genebra (CG III) para decidir a questão.

Combatentes legais
As seguintes categorias de combatentes se qualificam para o status de prisioneiro de guerra na captura:

 Membros das forças armadas de uma Parte em conflito, bem como membros de milícias ou corpos de voluntários que façam parte dessas forças armadas.
 Membros de outras milícias e membros de outros corpos voluntários, incluindo os de movimentos de resistência organizados, pertencentes a uma parte no conflito e que operem dentro ou fora do seu próprio território, mesmo que este esteja ocupado, desde que preencham as seguintes condições:
 a de ser comandado por uma pessoa responsável por seus subordinados;
 a de ter um sinal distintivo fixo reconhecível à distância;
 a de portar armas abertamente;
 a de conduzir suas operações de acordo com as leis e costumes da guerra.
 Membros das forças armadas regulares que professam lealdade a um governo ou autoridade não reconhecida pela Potência detentora.
 Habitantes de um território não ocupado, que, à aproximação do inimigo, pegam espontaneamente em armas para resistir às forças invasoras, sem terem tido tempo de formar unidades armadas regulares, desde que carreguem as armas abertamente e respeitem as leis e costumes da guerra; muitas vezes apelidado de levée após o recrutamento em massa durante a Revolução Francesa.

Para os países que assinaram o "Protocolo Adicional às Convenções de Genebra de 12 de agosto de 1949, e relativo à Proteção das Vítimas de Conflitos Armados Internacionais" (Protocolo I), os combatentes que não usam uma marca distintiva ainda se qualificam como prisioneiros de guerra se eles carregarem armas abertamente durante os combates militares e enquanto visíveis para o inimigo quando eles estão se mobilizando para conduzir um ataque contra eles.

Combatentes ilegais
Existem vários tipos de combatentes que não se qualificam como combatentes legais:

 Combatentes que de outra forma seriam legais, mas violaram as leis e costumes da guerra (por exemplo, fingir rendição ou ferimento ou matar combatentes inimigos que se renderam). A perda de privilégios nesse caso só ocorre com a condenação, ou seja, após um tribunal competente ter determinado a ilegalidade da conduta em um julgamento justo.
 Os combatentes que são capturados sem os requisitos mínimos para se distinguirem da população civil, ou seja, portando armas abertamente durante os confrontos militares e o deslocamento imediatamente anterior, perdem seu direito ao status de prisioneiro de guerra sem julgamento nos termos do artigo 44 (3) do Protocolo Adicional I.
 Espiões, ou seja, pessoas que coletam informações clandestinamente no território do beligerante oponente. Os membros das forças armadas que realizam reconhecimento ou operações especiais atrás das linhas inimigas não são considerados espiões desde que usem o uniforme.
 Mercenários, crianças-soldados e civis que participam diretamente do combate e não se enquadram em uma das categorias listadas na seção anterior.

A maioria dos combatentes ilegais que não se qualificam para proteção sob a Terceira Convenção de Genebra o fazem sob a Quarta Convenção de Genebra (GCIV), que diz respeito a civis, até que tenham tido um "julgamento justo". Se forem considerados culpados em um julgamento, eles podem ser punidos de acordo com as leis civis da potência detentora.

Ver também
 Combatente
 Não combatente

Segurança nacional
Direito de guerra
Leis de exceção

Combatente ilegal


University of Wisconsin–Madison (cunoscută, de asemenea, sub numele de  U Dub, University of Wisconsin, Wisconsin, UW, sau la nivel regional ca UW–Madison, sau pur și simplu Madison) este o universitate publică de cercetare din Madison, Wisconsin, Statele Unite ale Americii. Fondată atunci când Wisconsin a obținut statutul de stat al SUA în 1848, UW–Madison este universitatea oficială de stat din Wisconsin, și pilot campusul de la Universitatea din Wisconsin Sistem. A fost prima universitate publică înființată în Wisconsin și rămâne cea mai veche si mai mare universitate de stat din acel stat. A devenit o land-grant university în 1866. Principalul campus întins pe 933 de acri (378 ha) include patru situri istorice naționale.

UW–Madison este organizată în 20 de școli și colegii, în care sunt înmatriculați 29.536 de studenți și 13.802 cursanți ai studiilor postuniversitare și a acordat 6.902 diplome de licență, 2.134 diplome de master și 1.506 titluri de doctorat în anul universitar 2014-2015. Universitatea are peste 21.600 de cadre didactice. Programul său academic oferă 136 de specializări universitare, împreună cu 148 de programe de masterat și 120 de programe de doctorat.

UW este una dintre universitățile Public Ivy ale Americii, adică este o universitate publică de top în Statele Unite ale Americii, capabilă să ofere o educație universitară comparabilă cu cea a universităților din Ivy League. UW–Madison este, de asemenea, clasificată ca o universitate doctorală cu activitate de cercetare foarte înaltă în Clasificarea Carnegie a Instituțiilor de Învățământ Superior. În 2012 a avut cheltuieli de cercetare de mai mult de 1,1 miliarde de dolari, fiind, din acest punct de vedere, a treia cea mai mare universitate din țară. University of Wisconsin este membru fondator al Asociației Universităților Americane.

Absolvenți și profesori notabili
În anul 2017 UW–Madison avea mai mult de 427.000 de absolvenți în viață. Deși un număr mare de absolvenți locuiesc în Wisconsin, un număr semnificativ locuiesc și în Illinois, Minnesota, New York, California și Washington, D.C.

Absolvenții și profesorii UW–Madison au fost distinși cu 21 de premii Nobel și 34 de premii Pulitzer.

Referințe

Lectură suplimentară
 Butterfield, C. W.. History of the University of Wisconsin. Madison: University Press, 1879.
 Fred, Edwin Broun. A University Remembers. Madison: University of Wisconsin, 1969.

 Thwaites, Reuben Gold. History of the University of Wisconsin. 1900.

Legături externe

 University of Wisconsin–Madison Athletics website

Universități și colegii fondate de stat din Statele Unite ale Americii
Fondări în 1848

University of Wisconsin–Madison


An Phreatia sororia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Phreatia sororia in nahilalakip ha genus nga Phreatia, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 P. s. kenejiana
 P. s. litoralis
 P. s. sororia

Mga kasarigan

Phreatia

Phreatia sororia


West Los Angeles (auch kurz West LA) ist ein Stadtviertel und eine Planungsregion von Los Angeles. Wie der Name vermuten lässt, liegt er im Westen des Stadtzentrums und wird daher allgemein auch zur Westside gezählt.

Es hat den Status einer Community Plan Area (CPA), also eines Planungsgebiets. Zu diesem zählen jedoch auch Gebiete, die allgemein als eigene Stadtviertel verstanden werden. Die CPA grenzt (von Norden an im Uhrzeigersinn) an: Westwood, Beverly Hills, Wilshire, West Adams - Balwin Hills - Leimert, Palms – Mar Vista, Santa Monica und Brentwood – Pacific Palisades und Veterans Administration.

Die Los Angeles Times unterteilte West LA in ihrem Projekt Mapping L.A. in kleinere Stadtviertel: Beverlywood, Century City, Cheviot Hills, Rancho Park, Sawtelle, West Los Angeles, sowie Pico-Robertson (dies liegt jedoch teilweise in der CPA Wilshire).

Weblinks

West LA auf der Website des Departements of City Planning (engl.)
West Los Angeles auf Mapping L.A.

Stadtteil (Los Angeles)

West Los Angeles


Vergi hukuku, kamu hukuku içinde yer alan ve devletin mali faaliyetlerinin hukuki yönünü inceleyen mali hukukun bir alt dalıdır. Mali hukuk; vergi (gelir) hukuku, harcama (gider) hukuku ve bütçe hukuku olmak üzere üç alt sınıflandırmaya tabidir. Vergi hukuku, devletin kamu gücüne dayanarak elde ettiği kamu gelirlerinin hukuki rejimini inceler.

Vergi hukukunun kapsamı
Karşılıksız olan ve gerektiğinde zor kullanılarak alınan; harç, resim, fon, prim, aidat vb. adlar altındaki tüm kamu gelirleri nitelik itibarı ile vergi hukuku kapsamına girer.

Vergi hukukunun kaynakları

Bağlayıcı (Asli) kaynaklar
Vergi hukukunun bağlayıcı nitelikteki kaynakları; Anayasa, Kanun, Kanun Hükmünde Kararnameler, Uluslararası Vergi Anlaşmaları, Bakanlar Kurulu Kararları, Düzenleyici Genel Tebliğler, Tüzükler, Yönetmelikler, Anayasa Mahkemesi Kararları ve İçtihadı Birleştirme Kararlarından oluşmaktadır. Bu kaynaklar aracılığıyla, vergileme alanında uyulması gereken temel ilke, kural, usul ve esaslar belirlenmekte veya vergi uygulamalarının bunlara uygunluğu denetlenmektedir.

Yardımcı (Tali) kaynaklar
Vergi hukukunun yardımcı nitelikteki kaynakları ise yalnızca mevcut düzenlemelerin açıklaması niteliğinde olan kaynaklardır. Bu kaynaklar arasında; Açıklayıcı Genel Tebliğler, Örf ve Adetler, Muktezalar (Özelgeler), Genelge ve Genel Yazılar, Yargı Kararları ve Bilimsel Öğreti (Doktrin) sayılabilir. Sirküler de toplulaştırılmış mukteza niteliği ile yardımcı kaynaklar arasına dâhil edilebilir. Yardımcı nitelikteki kaynaklar, vergileme alanında yeni bir hüküm getirmezler, sadece geçerli bir hukuk kuralının tespit ve yorumlanmasında kendilerinden yararlanılabilir.

Vergi hukukunun alacaklısı
Verginin alacaklısı devlettir ancak, toplama yetkisini yerel yönetimler (belediyeler, il özel idareleri) ve diğer kamu tüzel kişilerine devredebilmektedir. Emekli sandığı,Sosyal Sigortalar Kurumu(SSK), Bağkur vb.

Vergi ödevi
Vergi Ödevi Anayasa madde 73'de düzenlenmiştir. Madde hükmü şöyledir; "Herkes, kamu giderlerini karşılamak üzere, mali gücüne göre, vergi ödemekle yükümlüdür." Bu hükümde herkes denilerek vergiyi genelleştirilmektedir. Yani vergi geneldir, herkes vergi ödemekle yükümlüdür. Verginin genelliği bağımsız bir ilke olmayıp, verginin yasallığı ilkesi içinde yer almaktadır.
Yine bu hükümde mali güç kavramı geçmektedir. Mali güç vergi hukukçuları tarafından gelir, servet ve harcama olarak kabul edilmektedir.

Vergilendirmede genellik ilkesi
Ödeme gücü olan herkes, mali gücünün gelirine göre vergi öder buna göre bu kişilerin vergi dışı bırakılması Anayasa'ya aykırıdır.

Vergi hukukunda ekonomik yaklaşım ilkesi
Vergi Usul Kanunu'nun 3. maddesinin "İspat" başlıklı B fıkrasında yer alan, "Vergilendirmede vergiyi doğuran olay ve bu olaya ilişkin muamelelerin gerçek mahiyeti esastır" hükmü gerçekte bir ispat kuralından çok vergi hukukunda ekonomik yaklaşıma ilişkin kural öngörmektedir. Bundan kasıt vergi hukukunda yorum yöntemlerine yer verildiğidir.

Vergi hukukunun ceza hukuku ile ilişkisi
Devletin tek taraflı olarak getirdiği vergi yükümlülüğünü, ceza yaptırımı uygulayarak yerine getirmesidir (ayni olarak).

Vergi süreci
Vergi Süreci "4T" olarak da bilinir:

 Tarh: Vergi Tutarının tespit edilmesi,
 Tebliğ: Tutarın mükellefe bildirilmesi
 Tahakkuk: Verginin ödenmesi gereken aşamaya gelmesi
 Tahsil: Verginin fiilen alınması

Matrah: Üzerinden vergi alınacak tutar. Matrah ile vergi oranı çarpılarak ödenecek vergi bulunur.

Dipnotlar

Kaynakça
 Gelir Vergisi Kanunu (193 Sayılı)
 Vergi Usul Kanunu (213 Sayılı)
 Kurumlar Vergisi Kanunu (5520 Sayılı)
 Veraset ve İntikal Vergisi Kanunu (7338 Sayılı)
 Doğan ŞENYÜZ/Mehmet YÜCE/Adnan GERÇEK, Vergi Hukuku Genel Hükümler, Ekin Yayınevi, Bursa 2016
 Yusuf KARAKOÇ, Genel Vergi Hukuku, Yetkin Yayınları, Ankara 200

Dış bağlantılar
Türk Vergi Kanunları

Kamu hukuku
Hukuk

Vergi hukuku


Warcraft II: Beyond the Dark Portal este expansiune a jocului video de strategie în timp real Warcraft II: Tides of Darkness. Este dezvoltat de Cyberlore Studios și lansat în aprilie 1996. Utilizatorul poate juca fie de partea orcilor, fie de partea oamenilor. Acțiunea este plasată într-o lumea medievală fantastică. Ca orice expansiune a unui joc video, Beyond the Dark Portal necesită o versiune completă a jocului original Tides of Darkness  pentru a putea fi jucată.

Evenimentele din Beyond the Dark Portal au loc după cele din Warcraft II: Tides of Darkness.

Referințe și note

Legături externe
[ http://wow.gamepedia.com/index.php?title=Warcraft+II%3A+Beyond+the+Dark+Portal Warcraft II: Beyond the Dark Portal], gamepedia.com/

Warcraft
Jocuri video din 1996
Jocuri de strategie în timp real
Jocuri pentru Sega Saturn
Jocuri pentru Windows
Jocuri pentru Mac OS
Jocuri pentru PlayStation

Warcraft II: Beyond the Dark Portal


Jonathan Anthony Stroud (fæddur 27. október 1970) er enskur rithöfundur sem hefur aðallega skrifað fyrir unga lesendur innan bókmenntagreinarinnar fantasíur. Hann er þekktastur fyrir ungmennabókaflokkinn Bartimaeus  og Lockwood & Co. sem er ætlaður lesendum frá 8 til 12 ára. Verk hans gerast oftast í ímynduðum heimi í London. Þær hafa hlotið athygli fyrir háðsádeilu sína og notkun töfra til að endurspegla þemu stéttabaráttu. Fyrir Bartimaeus bókaflokkinn var Jonathan veitt verðlaunin  Grand Prix de l'Imaginaire og Mythopoeic Fantasy Awards. Verk Jonathans hafa einnig verið tilnefnd hjá American Library Association (ALA ) fyrir bækur fyrir börn og ungt fólk. Árið 2020 tilkynnti Netflix að sjónvarpssería byggð á Lockwood & Co. væri í bígerð, en tökur hófust í júlí 2021.

Æviágrip
Jonathan Stroud fæddist árið 1970 í Bedford á Englandi. Hann byrjaði að skrifa mjög ungur.  Jonathan ólst upp í St Albans og þar gekk hann í Wheatfields Junior School og síðar St Albans Boys' School .  Sem ungur drengur naut hann þess að lesa bækur, teikna myndir og skrifa sögur. Hann rekur dálæti sitt á lestri og skrifum til þess að hann glímdi við alvarleg veikindi á aldrinum sjö til níu ára. Bóklesturinn lyfti honum upp í veikindunum og kom í veg fyrir að honum leiddist á sjúkrahúsinu.  Eftir að hann lauk námi í enskum bókmenntum við háskólann í York starfaði hann sem ritstjóri hjá Walker Books útgáfunni í London. Á tíunda áratugnum byrjaði hann að gefa út eigin verk og lesendur voru fljótir að fá ástfengi á honum.

Meðal verka hans er  Bartímeus-þríleikurinn, sem hefur hlotið athygli fyrir ádeilu sína og notkun töfra til að kanna þemu stéttabaráttunnar. Með því að segja söguna frá sjónarhóli Bartímeusar, sem er kaldhæðinn og örlítið sjálfhverfur töfraandi, skoðar Stroud staðalmyndir töframanna og þrælaanda.   Bækur í þessum flokki eruVerndargripurinn frá Samarkand, Auga Gólems, Ptolemy's Gate og forleikurinn The Ring of Solomon. Þríleikurinn um Bartímeus hefur verið gefinn út víða um heim.

Árið 2013 kom Lockwood & Co.: The Screaming Staircase út og hlaut lof gagnrýnenda, þar sem Rick Riordan kallaði Stroud "snilling".  Önnur bókin, The Whispering Skull, kom út í september 2014. Þriðja skáldsagan, sem ber titilinn The Hollow Boy, var tilkynnt í keppni á vegum Stroud, þar sem lesendur voru beðnir um að senda inn hugmynd um draug sem væri persóna í þriðju sögunni.  Fjórða bókin, The Creeping Shadow, kom út árið 2016 og síðasta bókin í seríunni, The Empty Grave, kom út árið 2017.

Seint á árinu 2020 tilkynnti Netflix að Lockwood & Co. bókaflokkur Jonathans Strouds yrði gerð að sjónvarpsþætti framleidd af Nira Park, Rachael Prior og Joe Cornish .  Tökur hófust í júlí 2021 í London.

Jonathan Stroud býr í St Albans, Hertfordshire, með þremur börnum sínum og eiginkonu sinni Ginu,  sem myndlýsir barnabækur.

Önnur verk

Fólk fætt árið 1970

Jonathan Stroud


Adelaide United Football Club este un club de fotbal din Adelaide, statul Australia de Sud, Australia. Clubul a fost fondat în 2003 și în prezent evoluează în A-League.

Adelaide United deține recordul pentru cea mai categorică victorie într-un meci din A-League, după ce a învins-o pe North Queensland Fury cu 8-1 pe Hindmarsh Stadium pe data de 21 ianuarie 2011 în fața a 10.829 de spectatori.

Lotul actual

Stafful tehnic și medical

Istoric antrenori

Palmares

Intern
A-League și predecesoarea National Soccer League:Prima clasată (1): 2005–06
Locul 2 (2): 2006–07, 2008–09

Finale A-League Finals și predecesoarea National Soccer League (until 2004):
Vicecampioană (2): 2007, 2009
Prezențe (7): 2004, 2006, 2007, 2009, 2011, 2013, 2014, 2015FFA Cup:Câștigătoare (1): 2014A-League Pre-Season Challenge Cup Câștigătoare (2): 2006, 2007

AsiaAFC Champions LeagueFinalistă (1): 2008

InternaționalFIFA Club World Cup'''
Locul 5 (1): 2008

Cluburi afiliate
 Fort Lauderdale Strikers
 Shandong Luneng

Referințe

Legături externe
Site web oficial
Canalul AUFC pe YouTube
Twitter Account

A-League
Adelaide
Fondări în 2003
Cluburi australiene de fotbal

Adelaide United


Koji Okamoto (født 9. april 1976) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Vissel Kobe.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Koji Okamoto


Mouriri guianensis est une espèce néotropicale d'arbre, appartenant à la famille des Melastomataceae (anciennement des Memecylaceae). Il s'agit de l'espèce type du genre Mouriri Aubl..

En Guyane, il est connu sous les noms de Wilde kers, Spikrie hoedoe, Pomike (Carib, Suriname), Bois flèche, Bois de mêche (Créole), Topi (Boni).
On l'appelle aussi Socoró (nom partagé avec M. acutiflora), Cruili, Muriti, Murta de parida au Brésil, Mamuriballi dans le Démérara, Cascarito, Cometure au Venezuela.

Description
Mouriri guianensis est un arbre ou une arbuste à feuilles persistantes, glabre à l'exception de l'inflorescence, haut de  pour  de diamètre, à feuillage assez dense et bois très dur.
Les jeunes rameaux sont brun rougeâtre et lisses, cannelés ou dotés de 4 ailes étroites.
L'aubier est clair, et le duramen brun foncé, est durable.

Feuilles opposées, simples, entières, à pétiole de  de long; limbe oblong, elliptique·oblong ou elliptique· ovale, de  de long et de  de large (L/l = 2 à 3), aigu ou brusquement acuminé à l'apex, aigu ou acuminé à la base, ferme ou subcoriace, légèrement rugueux sur les 2 faces, glabre, vert foncé mat dessus, plus clair dessous, à nervation pennée et nervures secondaires peu visibles.

Le pétiole est long de .
Le limbe est de forme ovale à ovale-elliptique ou elliptique, à l'apex aigu à acuminé, à la base aiguë à arrondie ou faiblement cordée mesurant de .
La nervure médiane est légèrement arrondie à plate au-dessus (rarement légèrement cannelée), et saillante en dessous (arrondie à la base, devenant bi-anguleuse plus loin).
Les nervures secondaires sont invisibles à proéminentes au-dessus et au-dessous (à l'état sec).
On note la présence de nombreuses petites cryptes stomatiques.

Les inflorescences en cymes axillaires, à 3-17 fleurs, sont longues de , insérées sur les nœuds supérieurs sans feuilles, sur les rameaux jusqu'à  d'épaisseur, 1 ou 2 par côté.
Les axes de l'inflorescence, les pédicelles et parfois le bractées et la base de l'ovaire sont finement pubérulentes.

Le pédicelle est long de  et porte vers le milieu 2 bractées caduques lancéolées longues de .
Les bractéoles sont proches de la base.
Les fleurs sont pentamères, hermaphrodites, avec le calice persistant.
Le calice et l'ovaire infère sont campanulés, de douleur jaune-vert à jaune ou brun, longs de .
L'ovaire est avec un angle plus large, et parfois presque tronqué à la base lorsque l'on compte 4 ou 5 loges.
Les lobes du calice sont imbriqués, triangulaires et aigus à largement arrondis et souvent finement apiculé, mesurant , avec les pétales dépassant avant l'anthèse.
Lors de l'anthèse, le calice se fend et s'étire entre les lobes sur une distance de .
Les pétales sont de couleur blancs à roses, violets ou parfois jaunes, souvent plus foncés sur la nervure médiane ou pointe, de forme ovale-lancéolée, carrée ou arrondie à largement ovale à tronquée, longuement acuminés, mesurant , à marge aiguë ou abrupte, érodée, et à base à onglets courts.
Les anthères sont de couleur jaunes ou parfois violettes ou blanches, longues de , avec une thèque longue de  (0,7–0,8 fois la longueur de l'anthère), déhiscentes par des pores apicaux allongés.
On observe une glande longue de , et une "queue" longue de .
L'ovaire contient 1-5 loges contenant un total de 7-33 ovules axillaires-basaux.
Le style est long de .

Le fruit sucré est comestible, de couleur orange à rouge ou parfois violet-noir, de forme oblongues-globuleuses à globuleuses (plus larges que hautes lorsqu'il contient plus d'une graine), parfois aplaties latéralement, d'environ  de diamètre.
Il est couronné par l'hypanthium haut de , épais de  et souvent agrémenté de quelques lobes restant du calice.
La chair est de couleur orange pâle ou jaune foncé.
Il contient 1-3 graines brunes, lisses, longues de  pour  de large, et  d'épaisseur, de forme irrégulière et largement ellipsoïdes.
Le hile latéral-basal est large de  pour  de haut.

Répartition
Mouriri guianensis est répandu de Trinidad au nord et à l'est du Brésil (Pará, Amazonie) en passant par le Venezuela, le Guyana, le Suriname, la Guyane, et le Pérou.

Écologie
Dans les Guyanes et au Venezuela, on rencontre Mouriri guianensis dans les forêts humides secondaires et anciennes, les savanes, les lieux ouverts et les bords de mer, généralement près de l'eau, souvent dans des endroits bas sujets aux inondations. Il est signalé sur les sols sablonneux et argileux, depuis le niveau de la mer jusqu'à  d'altitude.

Au Brésil, Mouriri guianensis est pollinisé à l'aube par l'abeille Megalopta amoena (Halictidae), et par Melipona subnitida, Augochlopsis sp. et Trigona sp..

La faune aquatique consomme les fruits de Mouriri guianensis. La résistance de ses graines à la dessiccation, leur germination, et la morphologie des plantules ont été documentées.

Mouriri guianensis présente des variations morphologiques selon la région d'origine (taille des ovaires, nombre de loges et d'ovules, forme et texture du limbe et longueur du pétiole), ce qui aurait pour origine des isolements génétiques prolongés.

Dans une forêt inondée du Pantanal, Mouriri guianensis présente une répartition spatiale de ses populations sur un schéma groupé. On a estimé qu'une taille minimale de parcelle de  x  est nécessaire pour étudier les processus écologiques liés à cette espèce.

Mouriri guianensis résiste relativement bien aux inondations prolongées dans le Parc national de Jaú (Brésil).

Utilisation
Le fruit de Mouriri guianensis est comestible, sucré, et peut être consommé cru.

Mouriri guianensis présente un potentiel d'utilisation dans la restauration écologique des forêts ripicoles.

Protologue

En 1775, le botaniste Aublet propose le protologue suivant :

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des plantes décrites par Fusée-Aublet

Liens externes

Melastomataceae
Espèce de Myrtales (nom scientifique)
Plante décrite par Aublet
Fruit tropical
Arbre fruitier

Mouriri guianensis


Jóladraumur, einnig kallað Jólasaga eða Jólaævintýri (enska: A Christmas Carol) er stutt skáldsaga eftir enska rithöfundinn Charles Dickens sem kom fyrst út árið 1843. Sagan er talin með vinsælustu verkum Dickens og er talin sígild saga um jólahátíðina. Ótal kvikmyndir, leikrit og aðrar uppsetningar og endurtúlkanir hafa verið gerðar eftir bókinni í gegnum árin.

Söguþráður
Sagan gerist í London og fjallar um gamlan nirfil að nafni Ebenezer Scrooge. Scrooge er ríkur og gráðugur viðskiptamaður sem ber enga hlýju til annars fólks, býr einn, heldur ekki upp á jólin, neitar að hjálpa fátæklingum sem til hans leita og þrælar út skrifara sínum, Bob Cratchit, fyrir lúsarlaun. Jólanótt eina er Scrooge vitjað af draugi fyrrum viðskiptafélaga síns, Jacob Marley, sem segir honum að hann hafi verið dæmdur til eilífrar útskúfunar og kvala eftir dauða sinn þar sem hann hafi stundað sömu iðju og Scrooge. Marley tilkynnir Scrooge að hann eigi von á heimsókn þriggja anda jólanna sem muni hjálpa honum að bæta ráð sitt og forðast þannig glötun.

Meginhluti sögunnar fjallar um heimsóknir jólaandanna til Scrooge, en þeir sýna honum hver um sig jól fortíðar, nútíðar og framtíðar. Fyrsti andinn sýnir Scrooge liðna ævi hans sjálfs og hvernig hann þróaðist úr viðkvæmu en góðhjörtuðu barni í kaldlyndan og eigingjarnan mann. Annar sýnir Scrooge jólin sem eru þá að líða og gleðina og hlýjuna sem grípur flesta samborgara hans yfir hátíðina. Sá síðasti sýnir Scrooge framtíð hans sjálfs og hvernig hann mun deyja einsamall og hataður ef hann breytist ekki.

Með sýnum sínum af fortíð, nútíð og framtíð ákveður Scrooge að bæta ráð sitt og verður þrátt fyrir allt góður maður.

Íslenskar þýðingar
Jóladraumur kom fyrst út óstytt í íslenskri þýðingu Karls Ísfeld árið 1942 og bar þá undirtitilinn Saga um reimleika á jólum. Sagan birtist ásamt tveimur öðrum jólasögum Dickens í bók undir titlinum Jólaævintýri. Árið 1986 kom út önnur íslensk þýðing eftir Þorstein frá Hamri með undirtitilinn Reimleikasaga frá jólum.

Tilvísanir

Bókaárið 1843
Skáldsögur Charles Dickens

Jóladraumur


«It will rain » —en español: «Lloverá»— es una canción del cantante estadounidense de pop Bruno Mars. La canción fue lanzada en iTunes para ser descargada digitalmente el 23 de septiembre de 2011. Está escrita por Mars, Philip Lawrence y Ari Levine, y lanzada por Elektra Records.

Antecedentes
El 22 de septiembre de 2011, Bruno Mars anunció en su página oficial que «It Will Rain» sería su próximo sencillo. También se reveló que la canción estaría en la banda sonora oficial de la película The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 1, que salió a la venta el 8 de noviembre. La carátula está diseñada por Nick Bilardello.

Recepción
La revista Rolling Stone calificó a la canción con tres estrellas de cinco, comentando que "suena un poco como «Wild Horses», y mucho como el próximo éxito radial de Mars".

El sencillo fue bien recibido en los Estados Unidos, donde logró la posición número 3 en el Billboard Hot 100, además de lograr liderar el conteo de las canciones digitales de dicho país, superando a los sencillos «Sexy and I Know It» y «We Found Love», pertenecientes a LMFAO y a Rihanna, respectivamente. En adición a esto, alcanzó el segundo lugar del conteo Radio Songs, con más de 130 millones impresiones de la audiencia en todos los formatos, según Nielsen BDS.

Vídeo musical
El videoclip oficial de «It Will Rain» iba a ser estrenado el 26 de octubre de 2011 en MTV, pero finalmente se retrasó hasta el 10 de noviembre. En el vídeo, Bruno se encuentra en una casa con su enamorada, ambos enfrentan dificultades en la relación y se muestra a la pareja en distintos escenarios que incluyen el amor y la ira. El elemento de la lluvia (referencia al nombre de la canción) está presente a medida que avanza el vídeo.
Fue grabado en Londres e incluye imágenes de la película The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 1.

Billboard comentó que el vídeo parecía más un "portafolio de marcas vaqueras" que un vídeo promocional de Breaking Dawn.

Presentaciones en vivo
El 23 de noviembre de 2011, Mars interpretó «It Will Rain» en la versión estadounidense de The X Factor. También fue interpretada en el mismo programa por una de las concursantes que terminó en segundo lugar, Carly Rose Sonenclar:

Lista de canciones
 Digitales

Rendimiento en listas

Fechas de lanzamiento

Referencias

Sencillos de 2011
Sencillos de Bruno Mars
Canciones de Bruno Mars
Canciones escritas por Bruno Mars
Canciones en inglés
Sencillos número uno en Billboard Digital Songs
Sencillos número uno en Billboard Pop Songs

It Will Rain


An Epipogium aphyllum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Olof Swartz. An Epipogium aphyllum in nahilalakip ha genus nga Epipogium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Epipogium

Epipogium aphyllum


Kaputu (tidligere New:Name, Embrace og A Sound) er en duo, bestående af søstrene Anilde og Azilda Kaputu. De er opvokset i Holstebro sammen med deres forældre og en yngre samt to ældre søstre. Embrace vandt den niende sæson af X Factor 2016, som den blot anden gruppe, der vandt denne konkurrence. I finalerunden, hvor de kæmpede imod Reem, sang de deres vindersang Commitment Issues. I finalerunden opnåede de 60% af seernes stemmer. Vinderpræmien er indspilning af en EP i London, hvor ét af numrene er skrevet af Julian Bunetta og John Ryan.

Diskografi

EP'er

Singler

Noter

Popgrupper fra Danmark
Deltagere i X Factor (Danmark)
Musikgrupper fra 2016

Kaputu


Le Nonet  opus 41 est un nonette pour violon, alto, violoncelle, contrebasse, flûte, hautbois, clarinette, cor et basson d'Alois Hába composé en 1932.

Présentation
Construit sur le même schéma que le Nonet , dont il est resté dans l'ombre, le Nonet  est également écrit pour le Nonette tchèque.

L'œuvre est de structure homophone en un seul mouvement, non basée sur douze notes comme l' mais sur sept. C'est d'ailleurs la seule partition heptaphonique d'Hába.

Le Nonet , qui marque la fin de la première période « révolutionnaire » du compositeur, est d'une durée moyenne d'exécution de dix minutes environ,

Bibliographie

 .

Références

Liens externes

Musique de chambre d'Aloïs Hába
Haba

Nonet no 2 de Hába


The Eastern Continental Divide, Eastern Divide or Appalachian Divide is a hydrological divide in eastern North America that separates the easterly Atlantic Seaboard watershed from the westerly Gulf of Mexico watershed. The divide nearly spans the United States from south of Lake Ontario through the Florida peninsula, and consists of raised terrain including the Appalachian Mountains to the north, the southern Piedmont Plateau and lowland ridges in the Atlantic Coastal Plain to the south. Water including rainfall and snowfall, lakes, streams and rivers on the eastern/southern side of the divide drains to the Atlantic Ocean; water on the western/northern side of the divide drains to the Gulf of Mexico. The ECD is one of six continental hydrological divides of North America which define several drainage basins, each of which drains to a particular body of water.

Course
The Eastern Triple Divide is the northern terminus of the Eastern Continental Divide where it intersects the northeasterly St. Lawrence Divide near the middle of the northern border of Pennsylvania. That point divides the eastern United States into three watersheds, where the associated nearby headwaters form the Pine Creek tributary of the West Branch Susquehanna River that drains to the Atlantic ocean, the Allegheny River tributary of the Ohio River that drains to the Gulf of Mexico, and the Genesee River tributary of Lake Ontario that drains to the Gulf of Saint Lawrence.

The Eastern Continental Divide originates in the north at the Eastern Triple Divide in north-central Pennsylvania on the summit named 'Triple Divide Peak', 10.4 mi (16.7 km) south of the New York-Pennsylvania line, about 5 mi. southwest of the borough of Ulysses in Potter County, Pennsylvania. The divide passes through the broader Allegheny Plateau region, following the boundary between the Allegheny River and Susquehanna River watersheds through most of Pennsylvania. At Blue Knob near Altoona, the Divide begins to follow Allegheny Mountain and then Little Savage Mountain. A few miles before the state border, the Divide begins to separate the Youghiogheny River and Potomac River watersheds.

In Maryland, the Divide runs significantly west of the Allegheny Front, following Backbone Mountain, and passing near the source of the North Branch Potomac River at the Fairfax Stone. The Divide then passes through a plateau of the Allegheny Mountains of West Virginia, passing between the north end of the Canaan Valley in the Cheat River watershed, and the Mount Storm Lake basin in the Potomac River watershed. The Divide then rejoins the Allegheny Front.

A significant portion of the Divide forms part of the border between West Virginia and Virginia along Allegheny Mountain and then Peters Mountain, separating the Greenbrier River and James River watersheds. It then makes a dramatic arc to the east around the Sinking Creek valley, and then follows the hill crest east of Blacksburg, Virginia, until it meets the Blue Ridge Mountains, which take the form of an escarpment separating the headwaters of the New River from that of the Roanoke River.

Just before the Divide passes into North Carolina, it begins to separate the New River and Yadkin River watersheds. It then separates upper tributaries of the Tennessee River from those of the Santee River. Its high point is on Grandfather Mountain at 6,366 ft (1,940 m); although Mount Mitchell is the highest point in the Appalachian Mountains, it is not on the Divide, but 4 miles west of it.

In Georgia, the Divide generally separates the Apalachicola River watershed in the west from the Savannah River and Altamaha River watersheds to the east, passing through the Atlanta metropolitan area and extending past the southern end of the Appalachian Mountains southeasterly across the Georgia plateau. This marks the first time the western watershed drains directly to the Gulf of Mexico without reaching the Ohio River first. In southern Georgia, it separates the Suwannee River and Satilla River watersheds.

The Lake Okeechobee drainage basin in south-central Florida, including the Kissimmee River drainage basin to the north which feeds it, was naturally or hydrographically, an endorheic basin, one which does not have outflow to another body of water like a river or ocean. Such a basin may form a swamp when water collects. It was altered by anthropogenic activity, specifically the construction of the Okeechobee canal in 1937 which spanned the Atlantic Ocean, the lake, and the Gulf of Mexico. Nonetheless, it is not considered by hydrologists to be part of either the Gulf of Mexico watershed or the Atlantic seaboard watershed. The northern boundary of the basin is the southern terminus of the Eastern Continental divide.
In Florida, the Divide generally follows the western edge of the St. Johns River, meandering into the low country of Northern Florida until it reaches central Florida, ending at the north bank watershed of the Kissimmee River at the northern boundary of the Lake Okeechobee Basin(see sidebar). While notionally, the ECD may be considered to extend to the southern tip of Florida, south of Lake Okeechobee the Everglades, which spans the length and breadth of the peninsula, is a seasonal swamp which drains into an unchannelled "river" 100 miles long and 60 miles wide that flows south to the Gulf of Mexico.

Though the divide is often associated with high elevation, at its southern terminus at the northern Kissimmee River watershed in Florida, the elevation is only 70ft. above sea level. Nor does the divide always coincide with the highest point or ridgeline, because streams can flow through passes or gaps in the ridge, so that terrain on one side of the ridge drains to the other side and therefore to the other watershed. This occurs in several places. The ECD is not completely fixed but can shift due to erosion, tectonic shift and also anthropogenic activity such as tunnel excavation, damming of rivers and road construction.

Weather
Because the divide is at or in proximity to the highest terrain, air is forced upwards regardless of wind direction. This process of orographic enhancement leads to higher precipitation than surrounding areas. In winter, the divide is often much snowier than surrounding areas, due to orographic enhancement and cooler temperatures with elevation.

History
Prior to about 1760, north of Spanish Florida, the Appalachian Divide represented the boundary between British and French colonial possessions in North America.

The Royal Proclamation of 1763 separated settled lands of the Thirteen Colonies from lands north and west of it designated the Indian Reserve; the proclamation border ran along the Appalachian  Divide but extended beyond its Pennsylvania-New York terminus north into New England.

Locations

See also
Divides
 Continental Divide of the Americas
 Great Basin Divide
 Laurentian Divide
 Saint Lawrence River Divide

Notes

References

Geographic coordinate lists
Geography of the United States
Drainage divides
Drainage basins of North America
Appalachian Mountains
Hydrography

Eastern Continental Divide


Araripina es un municipio brasileño del estado de Pernambuco. Se localiza a una latitud 7º34'34" sur y a una longitud 40º29'54" oeste. Tiene el quinto mayor PIB del Sertón de Pernambuco, atrás apenas de Serra Talhada, Arcoverde, Petrolândia y Petrolina.

Historia
Hasta el  la región estuvo habitada por los indios Rodelas, una nación tapuyana. A partir de ese siglo, hubo una invasión de Luso - Tupís de la costa, quienes buscaron lugares para criar ganado. En la segunda mitad del , la finca São Gonçalo perteneció al vizconde de Parnaíba, Manuel de Sousa Martins. En 1860, la finca fue vendida al matrimonio Manuel Félix Monteiro y Teotônia Teixeira Leite, quienes erigieron una capilla dedicada a Nuestra Señora de la Concepción. La finca fue luego vendida a Ceará Daniel Rodrigues Nogueira, quien impulsó la construcción de una decena de casas alrededor de la capilla.

En ese momento, Araripina era un distrito perteneciente a Ouricuri y tenía el nombre de "São Gonçalo". El distrito de São Gonçalo fue creado por Ley Municipal del 1 de julio de 1893, teniendo en ese momento 8 o 10 casas y la capilla de Nossa Senhora da Conceição, la primera y única patrona del lugar. La ley estatal 991, del 1 de julio de 1909, elevó la aldea a aldea como distrito de Ouricuri. En 1922, el obispo de Pesqueira , Dom José Lopes, crea la Parroquia de Nossa Senhora da Conceição en São Gonçalo do Sauhem, que hasta 1933 estuvo bajo la responsabilidad del vicario de Ouricuri. En 1928, fue elevada a la categoría de ciudad, emancipando de Ouricuri. En 1943, el municipio de São Gonçalo cambió su nombre por el actual, "Araripina", quizás en referencia a su proximidad a la Chapada do Araripe, también conocida como Chapada dos Exus Pernambucanos.

Referencias

Enlaces externos

 Sitio web del municipio
 Sitio web de la cámara del municipio

Localidades de Pernambuco
Localidades establecidas en 1928
Brasil en 1928

Araripina


Dario Argento (Rim, 7. rujna 1940.) talijanski je filmski redatelj, producent, scenarist i glumac. Bio je jedan od glavnih predstavnika giallo žanra horora. Iako mu najpopularniji filmovi uključuju kultni horor Suspiria (1977.) te triler Profondo rosso (1975.), Argento je djelovao u različitim žanrovima, na primjer kao ko-scenarist filma Bilo jednom na Divljem zapadu (1968.) Sergia Leonea te savjetnik i su-kompozitor glazbe za film Zora živih mrtvaca (1978.) Georgea A. Romera.

Filmografija

Izvori

Filmski scenaristi
Talijanski filmski redatelji

Dario Argento


රැහැ සමාජයක් යනු මානව සමාජයක සරලතම ආකාරයයි. රැහැයක් සාමාන්‍යයෙන් සමන්විත වන්නේ විතත පවුලක් හෝ වරිගයක් නොඉක්මවන කුඩා ඥාති සමූහයකිනි; එය අර්ථ දක්වා ඇත්තේ පුද්ගලයන් 30 සිට 50 දක්වා ප්‍රමාණයකට වඩා අඩංගු නොවන ලෙසටය.

රැහැයකට ඇත්තේ ලිහිල් සංවිධානාත්මක ව්‍යුහයකි.  ඔවුන්ගේ බල ආකෘතිය බොහෝ විට මානව සමානතාවාදී වන අතර අනාකෘතික නායකත්වයක් සහිත වෙයි; මාර්ගෝපදේශය හා උපදෙස් තකා රැහැයෙහි වියපත් සාමාජීකයන් වෙත පිවිසෙන අතර, තීරණ ගැනීම බොහෝවිට  සම්මුතිමය පදනමක් මත සිදුවන නමුත්, ලිඛිත  නීති කිසිවක් නොමැති අතර වඩාත් සංකීර්ණ සමාජයන්හී හමුවන විශේෂිත බලාත්කාර භූමිකාවන් (නිද. පොලීසිය) කිසිවක් මෙහි නොපවතියි. රැහැයන්ගේ චාරිත්‍ර බොහෝවිට එවිටම වාචිකව සම්ප්‍රේෂණය කෙරෙයි. විධිගත සමාජීය ආයතන අල්ප වශයෙන් පවතියි හෝ නොපවතියි. ආගම සාමාන්‍යයෙන් පවුල් සම්ප්‍රදායය, පෞද්ගලික පලපුරුද්ද, හෝ  යකැදුරෙකු වෙතින් උවදෙස් ගැනුම මත පදනම් වෙයි. අප දන්නා සියළුම රැහැ සමාජ විසින් ඔවුන්ගේ යැපීම සඳහා දඩයම් කිරීම හා ඵලවැල රැස්කිරීම සිදුකරති.

ආශ්‍රිත

රැහැ සමාජය


Carlos Quintero ist der Name folgender Personen:

* Carlos Quintero (Radsportler) (* 1986), kolumbianischer Radrennfahrer
 Carlos Quintero (Fußballspieler) (* 1987), kolumbianischer Fußballspieler
 Carlos Quintero Arce (1920–2016), mexikanischer Geistlicher, Erzbischof von Hermosillo
 Carlos Arturo Quintero Gómez (* 1967), kolumbianischer Geistlicher, Bischof von Armenia

Carlos Quintero


¡¡Cachún cachún ra-ra!! (Una loca, loca, preparatoria) o Estos locos, locos estudiantes (Cachún, cachún ra ra) es una producción cinematográfica mexicana.

Esta película surgió de la exitosa serie de televisión ¡¡Cachún Cachún Ra Ra!!, transmitida por el canal 2 de Televisa de 1981 a 1987. Se estrenó en Ciudad de México el 20 de febrero de 1986.

La preparatoria más famosa de México en la década de los 80's fue ¡¡Cachún Cachún Ra Ra!! Un plantel donde los estudiantes vivían situaciones graciosas y divertidas, superando problemáticas de acuerdo a su edad. Sus aventuras son llevadas a la pantalla grande en 1984.

Argumento
Los alumnos de una preparatoria viven situaciones clásicas a su edad, noviazgos, fiestas, exámenes, rivalidades, pintas, bromas y sobre todo compañerismo que los ayuda a sobrevivir a los castigos de la temible directora "La Profesora Bonilla".

Reparto
 Alma Delfina ... Baby
 Alfredo Alegría ... Lenguardo
 Lupita Sandoval ... Nelly Alpuche / Petunia
 Rodolfo Rodríguez ... Calixto
 Fernando Arau ... Severino Urrutia / Chicho
 Ariane Pellicer ... Nina
 Martha Zavaleta ... Profesora Bonilla / Godzilla
 Alicia Encinas ... Miss Evergreen
 José Magaña ... Profesor Villafuerte
 Lily Garza ... Lili
 Rosita Pelayo ... Rossy
 Roberto Huicochea ... Huicho Huicochea
 Alejandro Ciangherotti III es Alejandro Guce ... Alberto Vasconcelos / Beto
 José Flores ... Jagger
 Gerardo González ... Porkirio
 Paco del Toro ...
 José De Mara …. Tito
 Carlos Riquelme …. Papá de Lenguardo
 Imperio Vargas
 Omar Fierro …. Titán
 Manuel de la Rosa …. Profesor Redondón
 Manuel Gurría …. Inspector Romualdo Tenorio
 Benny Corral .... Extra coreografía
 Fabiola La Rue .... Extra coreografía / Copelia
 Andrés Bonfiglio .... Extra coreografía

Soundtrack
 Este día en particular – (Entrada) Cachunes
 Soy chicho - Chicho
 Hoy me escapare (libre) - Huicho
 No debes azotarte - Baby
 Rey de la R - Lenguardo
 Calixto rock - Calixto
 Chavos y chavas - Cachunes
 Reina del show - Petunia
 ¡¡Cachún Cachún Ra Ra!! (tema) – (Final) Cachunes

Enlaces externos
 CONACULTA SIC Sistema de Información Cultural "Estos locos, locos estudiantes (Cachún, cachún ra ra)"
 YouTube "¡¡Cachún cachún ra-ra!! (Una loca, loca, preparatoria)" Televicine S. A.
 YouTube "¡¡Cachún cachún ra-ra!! (Una loca, loca, preparatoria) – Libre" Televicine S. A.

Películas de México
Películas cómicas
Películas de 1984
Películas basadas en series de televisión


ගුද පවිත්‍රීකරණය යනු  මල පහකිරීමෙන් පසුව ගුදය පවිත්‍රකිරීමේ ස්වස්ථතාත්මක පරිචයයි.

ගුදය සහ  සට්ටම් (තට්ටම්)  පවිත්‍රීකරණය සඳහා වැසිකිලි කඩදාසි හෝ ඒ හා සමාන වෙනත් කඩදාසිමය නිෂ්පාදිත හෝ භාවිතා කිරීම විශේෂයෙන්ම බොහෝ බටහිර රටවල දක්නට ලැබේ. අනෙක්තන්හී, ජලය භාවිතා කිරීම සිදුවිය හැක ( මිටි වැසිකිළි පෝච්චියකදී මෙන් දිය පිහිරක් භාවිතය හෝ, වගුරුවා අතින් සේදීම). අනෙකුත් සංස්කෘතීන්හිදී හා සන්දර්භයන්හිදී, පහන්කඩ (පාන්කඩ), ශාක පත්‍ර ( මුහුදු පැලෑටි ඇතුළුව),   ඉරිඟු කරල් බඩ, මුහුදුහතු හෝ කෝටු වැනි දෑ භාවිතා කෙරෙයි.

කඩදාසි

පසු-මල පහකිරීම් පවිත්‍රීකරණයට වැසිකිළි කඩදාසි භාවිතය මුලින්ම ඇරඹුනේ චීනයෙහිය. බටහිර සංස්කෘතියෙහි එය පුළුල් ලෙසින් පැතිර ගියේය. ලොව සමහර කොටස් වල, විශේෂයෙන් වැසිකිළි කඩදාසි සපයා ගත හැකිවීම හෝ පහසු මිලට  ගත හැකිවීම හෝ සිදුවීමට පෙරාතුව, පුවත්පත්, දුරකතන නාමාවලී පිටු, හෝ අනෙකුත් කඩදාසිමය නිෂ්පාදිත භාවිතය සුලබ විය.

ජලය

ප්‍රංශයෙහිදී 1710 ගණන් වලදී  මිටි වැසිකිළි පෝච්චි  භාවිතයට පත්වීම ඇරඹුමත් හා සමගම වැසිකිලි ස්වාස්ථ්‍යයට අතිරේක අවකාශයන් එකතු විය.

ආශ්‍රිත

ස්වස්ථතාව
අසූචි

ගුද පවිත්‍රීකරණය


Kosmos 1704, sovjetski vojni navigacijski i komunikacijski satelit iz programa Kosmos. Vrste je Parus.

Lansiran je 28. studenoga 1985. godine u 13:12 s kozmodroma Pljesecka, s mjesta 133/3. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Kosmos-3M 11K65M. Prema NASI, lansirno vozilo bio je modificirani SS-5 (SKean IRBM) uz gornji stupanj. Orbita mu je 964 km u perigeju i 1010 km u apogeju. Orbitne inklinacije je 82,94°. Spacetrackov kataloški broj je 16291. COSPARova oznaka je 1985-110-A. Zemlju obilazi u 104,84 minute. Pri lansiranju bio je mase 810 kg.

Iz misije je ostao još jedan dio koji je ostao kružiti u niskoj orbiti.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия "Космонавтика". Хроника освоения космоса. 1985 год. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)
N2YO Satellite Database - Tehnical Details - Real Time Satellite Tracking and Predictions (engl.)
Gunter's Space Page Parus (GLONASS-M, 11F627) (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database (engl.)
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 1704


Palmatoria es un objeto en forma de platillo y provisto de asa en el borde, ideado para sostener una vela en un soporte cilíndrico hueco. En el Diccionario de términos de arte figura como "candelero corto y con mango".

Existe una amplia gama de modelos, fabricados preferentemente en cerámica y diferentes metales. La palmatoria, hermana humilde de candelabros y candeleros, como voz del idioma español con este significado es relativamente nueva. Parece claro que el precedente de tal ingenio doméstico fue la palmatoria eclesiástica, citada como tal adminículo en Varia conmesuración de Juan de Arfe y Villafañe en 1585.

Como tal 'invento' se ha especulado sobre su origen francés, en razón de las abundantes referencias que los grandes maestros de la literatura gala del  hacen del «bougeoir».

Prácticamente se ha perdido la acepción de palmatoria relacionada con el mundo de la escuela y la educación. El objeto en cuestión era una tablita agujereada con mango para castigar dando en las palmas de las manos. Arma temida por los estudiantes y que como tal ya aparece en el capítulo segundo del Buscón de Francisco de Quevedo. Asimismo, "ganar la palmatoria" era el privilegio -que tenía el que primero llegaba a clase- de aplicar el castigo a sus compañeros penalizados (una especie de traspaso del poder ejecutivo o, en este caso, ejecutor). Por extensión, "ganar la palmatoria" se usa como equivalente a "llegar el primero".

En la cultura popular, Cándido Palmatoria es un personaje de tebeo, que aparecía en Pulgarcito y El DDT. En Chile, donde es término popular que sustituye al de candelero, dio título a una canción del álbum Canto por travesura de Víctor Jara.

También fue el apodo de Jean Beausejour, jugador de la selección nacional de fútbol de Chile en el Mundial de 2010.

En las artes

De su apasionada y turbulenta convivencia en Arlés, Van Gogh y Gauguin, entre muchas anécdotas, dejaron un testimonio conjunto de intimidad elemental, sus sillas. Así, La silla de Gauguin, pintada por el holandés en el otoño de 1888. En ese cuadro, la humilde e ingeniosa palmatoria ganó la inmortalidad.

En la literatura
 Pueden citarse las palmatorias de Ramón Gómez de la Serna, bien las reales, como la que llevaba en su maleta cuando iba a dar conferencias, o bien las literarias, como las de sus "Greguerías" y "Disparates".
 "La palmatoria: juguete en un acto y en verso", breve entremés tomado del francés por el dramaturgo ilustrado Ramiro Martínez Aparicio, editado por el Teatro de Variedades en 1872.
 Las evocadas por Corpus Barga en el primer volumen de Los pasos contados (1963), donde la palmatoria es un objeto sensible que tiembla de modo diferente según la mano que la sostiene; o en el poema biográfico de Blas de Otero, "La palmatoria de cobre".
 Literatura y arte se funden en la imagen de la palmatoria, en Noche de guerra en el Museo del Prado, pieza emblemática del teatro político de Rafael Alberti, en los diálogos de dos de sus personajes: «El de la cabeza de toro», y «El de la palmatoria», este con disfraz goyesco y portando el objeto simbólico que en repetidas ocasiones pintaron los líderes cubistas.

Objeto del cubismo

Curiosamente, la palmatoria fue uno de los objetos favoritos de la simbología visual en los bodegones cubistas de Braque y Picasso. El francés la hace protagonista en dos lienzos representativos de su periodo 'analítico': Violín y palmatoria, del Museo de Arte Moderno de San Francisco, pintado en París en la primavera de 1910, y La palmatoria, fechado un año después, que se encuentra en la Galería Nacional de Arte de Edimburgo. Por su parte, Picasso, ya en el periodo 'sintético', pintó varios bodegones con palmatoria, entre ellos:

Nature Morte au Bougeoir et a la Cruche (01.29.1937)
Bougeoir et masque (1943)
Bougeoir et verre (1944)
Nature morte au bougeoir (08.04.1944)
Pichet et Bougeoir 1 (1945)
Pichet et Bougeoir 2 (1945)

Picasso la utiliza además en su Cabeza de toro, libro, paleta y palmatoria (una especie de mapa simbólico 'picassiano' de la España eterna). También se puede considerar una palmatoria el soporte de la vela que casi oculta la mano del abanderado del Guernica.

Véase también
 Candelabro
 Portavelas

Referencias

Candiles
Velas
Hogar
Objetos de alfarería y cerámica
Recipientes de metal
Recipientes de alfarería y cerámica

Palmatoria


زولسكايا  هي مدينة في مقاطعة ستافروبول كراي في روسيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 8619   نسمة.

مراجع

مدن كراي ستافروبول

زولسكايا (ستافروبول)


14 février -  - 16 février

Le mardi 15 février aux Jeux olympiques d'hiver de 2022 est le quatorzième jour de compétition.

Faits marquants

Programme

|}

Tableau des médailles provisoire

Médailles du jour

Tableau des médailles au 15 février

Notes et références

Liens externes
  Page des Jeux olympiques d'hiver de 2022 sur le site du Comité international olympique

15 février


Kosmos 2402, ruski navigacijski satelit (globalno pozicioniranje) iz programa Kosmos. Vrste je GLONASS (Glonass br. 794, Uragan br. 794).
Lansiran je 10. prosinca 2003. godine u 17:42 s kozmodroma Bajkonura (Tjuratam) u Kazahstanu. Lansiran je u srednje visoku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Proton-K/Briz-M 8K72K. Orbita mu je 19010 km u perigeju i 19248 km u apogeju. Orbitna inklinacija mu je 65,06°. Spacetrackov kataloški broj je 28112. COSPARova oznaka je 2003-056-A. Zemlju obilazi u 675,69 minuta. Pri lansiranju bio je mase kg.

Još dva Glonassa lansirana su u ovoj misiji. Više dijelova iz ove misije odvojilo se od rakete nosača i kruže u srednjoj i u visokoj orbiti.

Izvori
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
Glonass Constellation Status (engl.)
N2YO.com Search Satellite Database (engl.)
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2402


Jordan Lee Pickford (født 7. marts 1994) er en engelsk fodboldspiller som spiller for Everton og det engelske landshold som målmand.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra England
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2020
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2022

Jordan Pickford


Međuopćinska nogometna liga Virovitica – Đurđevac je bila liga šestog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1979./80.
Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bio "Borac" iz Ferdinandovca.

Ljestvica

 Kloštar Podravski – također skraćeno Kloštar
 Podravske Sesvete – također skraćeno Sesvete

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci
 Zona ZO Bjelovar 1979./80.
 1. općinska liga Virovitica 1979./80.
 2. općinska liga Virovitica 1979./80.
 Međuopćinska liga Daruvar – Pakrac – Grubišno Polje 1979./80.
 Međuopćinska liga Koprivnica – Križevci 1979./80.

Vanjske poveznice

Izvori
 library.foi.hr, "Virovitički list"
 library.foi.hr, "Virovitički list" - glasilo Socijalističkog saveza, br. 1158-1159 (27-28/1980), god. XXVIII, izdano 27. lipnja 1980., str. 10 (završna ljestvica i osvrt na sezonu), preuzeto 5. kolovoza 2021.

1979-80 MOL Virovitica-Đurđevac
MOL Virovitica-Đurđevac
1979-80 MOL Virovitica-Đurđevac

Međuopćinska nogometna liga Virovitica – Đurđevac 1979./80.


Angèle Aguigah, née le 4 décembre 1955, est une archéologue et femme politique togolaise. Première femme archéologue du Togo, elle devient en 2017 Trésor vivant humain du Togo.

Biographie

Enfance et Formations
Angèle Dola Akofa Aguigah naît le 4 décembre 1955 à Lomé, capitale du Togo, où elle grandit. Elle étudie à l'université de Paris I Panthéon-Sorbonne de 1978 à 1986, où elle est diplômée d'une licence en archéologie et en histoire de l'Art, d'un master, d'un DEA puis d'un doctorat en archéologie africaine. En 1995, elle obtient un second doctorat sous la direction de Jean Devisse à l'université Paris 1 Panthéon-Sorbonne , ce qui fait d'elle l'un des rares étudiants d'Afrique de l'Ouest à être deux fois docteur.

Carrière

Angèle Aguigah est à la fois archéologue et haute fonctionnaire.

Archéologie

Aguigah est responsable du programme archéologique du Togo et maîtresse de conférences à l'Université de Lomé et à l'Université de Kara. Consultante internationale sur le patrimoine culturel, elle donne plusieurs conférences. Ses recherches portent notamment sur les revêtements de sol traditionnels du Togo, notamment les sols en tesson de Tado. Elle démontre que des activités archéo-métallurgiques se sont déroulées au onzième siècle.

Elle dirige des fouilles archéologiques sur les sites de Notsé, Tado, Dapaong, Nook (au Togo) et Bè. Ses recherches à Notsé permettent de définir la fonction des terrassements qui y furent construits : non pour la défense, mais pour délimiter socialement l'espace. Avec Nicoue Gayibor, elle démontre par des fouilles que trente-trois quartiers de Notsé étaient délimités par de tels enclos. Elle coordonne les demandes de sites du patrimoine mondial pour le Togo, en particulier les grottes de Nook et de Mamproug.

Politique

Son expérience d'archéologue l'aide à mener une carrière politique. De 2000 à 2003, elle est ministre déléguée auprès du cabinet du Premier ministre chargée du secteur privé du Togo. Elle est ministre de la Culture du Togo à partir de 2003. C'est pendant qu'elle est ministre que le paysage culturel de Koutammakou est inscrit comme site du patrimoine mondial et comme programme d'engagement public. Elle encourage aussi une décentralisation des industries culturelles au Togo, afin de valoriser toutes les régions.

En 2012, elle devient directrice de la Commission électorale nationale indépendante (CENI) au Bénin. Annonçant que les élections pourraient être prêtes en mai 2013, avant la date prévue par le gouvernement en octobre, elle provoque, par ces propos, l'indignation du gouvernement Elle était candidate RTP aux élections législatives de 2007. Elle est ouverte sur la question de la nécessité d'investissements internes et externes sur le patrimoine archéologique du Togo.

Ouvrages
 Le site de Notsé : problématique de son importance historique des premiers résultats archéologiques, 1981
 Le site de Notsé : contribution à l'archéologie du Togo, 1986
 Les problèmes de conservation des chaussées en tessons de poterie du Togo, 1993
 Pavements et terres damées dans les régions du Golfe du Bénin : enquête archéologique et historique, 1995
 Approche ethnoarchéologique des survivances d'une technique ancienne d'aménagement du sol chez les Kabiye au Nord Togo, 2002
 L'archéologie à la recherche du royaume de Notse, 2004
 Archéologie et architecture traditionnelle en Afrique de l'Ouest : le cas des revêtements de sols au Togo : une étude comparée, 2018

Notes et références

Liens externes

Docteur de l'université Paris-Sorbonne
Femme politique togolaise
Naissance en décembre 1955
Femme archéologue
Personnalité du Rassemblement du peuple togolais

Angèle Dola Akofa Aguigah


L'artère tympanique supérieure est une petite artère du crâne, branche de l'artère méningée moyenne. Elle passe dans le canal du muscle du marteau et vascularise le muscle du marteau et la muqueuse du canal.

Notes et références

tympanique supérieure

Artère tympanique supérieure


Joe O'Connor est un joueur professionnel de snooker anglais né le 8 novembre 1995. En décembre 2022, il décroche une première finale majeure lors de l'Open d'Écosse, mais s'incline face à Gary Wilson.

Carrière
Vainqueur de quatre tournois amateurs entre 2017 et 2018, dont le championnat d'Angleterre contre Andrew Norman, il passe professionnel pour la saison 2018-2019. Après des victoires sur des joueurs de première classe mondiale comme Matthew Selt et Ryan Day pendant la première partie de saison 2018-2019, il se distingue lors de l'Open du pays de Galles où, en tant que  joueur mondial, il élimine Ding Junhui et John Higgins pour rejoindre la demi-finale du tournoi. Il y est battu par Stuart Bingham.

Au Masters d'Allemagne 2021, O'Connor réussi un beau parcours et n'est battu qu'en quart de finale par Tom Ford. Ce résultat lui permet de culminer à la  place du classement.

Lors de la saison qui suit, Joe connaît un brillant parcours lors de l'Open d'Écosse d'Edinburgh. Il y fait tomber des joueurs de classe mondiale : Zhao Xintong, Ding Junhui, Mark Williams, Ricky Walden et Neil Robertson. Qualifié pour la finale, il est invité à affronter un joueur moins bien classé, mais paye son manque d'expérience, s'inclinant sur le score terrible de 9-2, face à Gary Wilson. À l'Open du pays de Galles 2023, il est battu en quart de finale par le Chinois Pang Junxu, au terme d'un match à regrets. Il poursuit son ascension dès la semaine suivante à Wolverhampton, à l'occasion du championnat des joueurs où il est qualifié pour la première fois. Il y bat le  joueur mondial et très en forme Mark Allen, ainsi que Luca Brecel, pour rejoindre une nouvelle demi-finale. Il s'incline contre Ali Carter (6-4), alors qu'il menait 4-2.

Palmarès

Titres

Finales perdues

Références

Naissance en novembre 1995
Joueur anglais de snooker

Joe O'Connor (snooker)


ශ්‍රී ලංකා කැහිබෙල්ලා ශ්‍රී ලංකාවට ආවේනික පක්ෂියෙකි. ( ඉංග්‍රීසි: Sri Lanka Blue Magpie or Ceylon Magpie (Urocissa ornata) විශේෂයෙන් ශ්‍රී ලංකාවේ ක‍ඳුකර වනාන්තර අශ්‍රීතව වාසය කරයි. කපුටු පවුලට අයත් පක්ෂියෙකි. මොවුන් ජීවත් වන සදාහරිත වැසි වනාන්තර විනාශ වී යාමත් සමඟ වඳ වී ගෙන යාමේ තර්ජනයට වර්තමානයේදී ලක් වී තිබේ. සාමාන්‍යයයෙන් හය, හත් දෙනෙකුගෙන් සමන්විත කුඩා කණ්ඩායම් ලෙස සැරිසරන කැහිබෙල්ලන් අධික මාංශ භක්ෂක ලෙස කුඩා ගෙම්බන්, කටුස්සන්, කෘමීන් සහ අනෙකුත් අපෘෂ්ඨවංශීන් ආහාරයට ගන්නා අතර පළතුරුද ආහාරයට ගනී. යුරෝපීය කැහිබෙල්ලාට ප‍්‍රමාණයෙන් සමාන 42-47 cm  පමණ වන ශී‍්‍ර ලංකා කැහිබෙල්ලා ගසක හෝ පඳුරක සාදන ලද කෝප්පයක හැඩැති පුංචි කූඩුවක දුඹුරු පැහැ ලප සහිත සුදු පැහැ බිත්තර 3-5 අතර ප‍්‍රමාණයක් දමයි.

වර්තමානය වනවිට කැහිබෙල්ලන්ගේ වදවීමේ ප්‍රවණතාව බොහෝ සෙයින් වැඩිවී තිබේ.

කුරුල්ලෝ
ශ්‍රී ලංකාවට ඒකදේශීය කුරුල්ලෝ
ශ්‍රී ලංකාවේ කුරුල්ලෝ

කැහිබෙල්ලා


Gammel Hørby er navnet på Hørby landsby i Hørby Sogn (tidligere Dronninglund Herred, Nordjyllands Amt).

Hørby nævnes første gang i 1408.

Hørby var i 1682 en landsby bestående af 4 gårde. Det samlede dyrkede areal udgjorde 129,3 tønder land skyldsat til 14,44 tønder hartkorn.

Hørby bestod omkring 1900 af en spredt bebyggelse af kirke, gårde og huse med skole og en smedie, der ligeledes lå for sig selv.

Noter

Litteratur
 Henrik Pedersen: De danske Landbrug fremstillet paa Grundlag af Forarbejderne til Christian V.s Matrikel 1688. Udgivet efter hans Død paa Bekostning af Carlsbergfondet (København MCMXXVIII; Reprotryk for Landbohistorisk Selskab, København 1975),

.

Lokaliteter i Frederikshavn Kommune

Gammel Hørby


Valea Aialon (ortografiată și Ajalon; în ) a fost un loc în câmpia Shephelah din antica Țară a lui Israel, identificat în anii 1800 ca Yalo, un sat palestinian arab situat la poalele trecătoarei Bethoron și la 13 km sud-est de Ramla în Cisiordania, dar distrus în 1967.

Istoric
În Scrisorile de la Amarna, scrise în ultimii doisprezece ani de domnie ai faraonului Akhenaton și în primul an de domnie a lui Tutankhamon (secolul al XIV-lea î.Hr.), căpetenia Abdi-Heba vorbește de distrugerea "orașului Aialon" de către invadatori și se descrie pe sine ca fiind "afectate, foarte afectat" de calamitățile produse pe acest teritoriu, cerând regelui Egiptului să se grăbească pentru a-i veni în ajutor.

Aialon este menționat în cronicile ce relatează invadarea Palestinei de către regele Shoshenq I al Egiptului în secolul al X-lea î.Hr.

Acest eveniment ar putea să fi fost relaționat cu un atac al amoriților, desfășurat înainte de sosirea israeliților sub conducerea lui Iosua. Dar, din moment ce valea se întinde atât de departe spre vest până într-un punct aflat la jumătatea distanței dintre Sha'alvim și Latrun, orașul la care se face referire în aceste scrisori ar fi putut fi orice așezare din vale.

Lupta lui Iosua
Valea Aialon a fost menționată pentru prima dată în Cartea lui Iosua ca fiind locul în care Iosua i-a învins pe cei cinci regi amoriți. După ce a mărșăluit toată noaptea pentru a salva orașul Ghibeon din coaliția condusă de regele iebuseilor (Ierusalimului), Iosua i-a urmărit pe inamici către est, prin coborârea dealului Bet-Horon, și apoi spre sud, de-a lungul văii Aialon. Pentru a permite israeliților să-și desăvârșească victoria înainte de căderea nopții, Iosua i-a cerut lui Dumnezeu să lungească ziua, rostind următoarea comandă: "Stai, soare, deasupra Ghibeonului, și tu, lună, oprește-te deasupra văii Aialon!". Pasajele din  menționează că soarele a respectat cererea lui Iosua.

Seminția lui Dan
După cucerire, orașul Aialon a fost repartizat seminției fiilor lui Dan () și a fost desemnat ca fiind unul dintre cetățile levitice încredințate fiilor lui Cahat ( si ). În ciuda victoriei inițiale a lui Iosua din valea Aialon, amoriții au continuat să trăiască în orașul Aialon (). Presiunea constantă a filistenlor pentru a controla văile regiunii Shephelah i-a forțat pe urmașii lui Dan să se retragă spre vest, micșorând dimensiunea teritoriului pe care-l stăpâneau. În cele din urmă, ei au abandonat moștenirea lor inițială în zona Aialon și s-a mutat în partea extremă nordică a Israelului, stabilindu-se în orașul Laiș, pe care l-au redenumit Dan ().

Orașul a fost, de asemenea, locul unei mari victorii asupra filistenilor obținute de regele Saul și de fiul său, Ionatan. După un atac îndrăzneț al lui Ionatan asupra garnizoanei filistene de la Micmaș, ei i-au urmărit pe filisteni la Aialon, la o distanță de cincisprezece mile (). În ultimii ani, Aialon a fost locuit de urmași ai triburilor lui Efraim și Veniamin ( și ).

După ce regatul s-a dezbinat, Aialon a devenit granița dintre regatele Iudeea și Israel. Roboam, regele Iudeei, a fortificat orașul Aialon, furnizându-i ofițeri, arme și provizii de alimente ().

Identificare
Identificarea Aialonului cu Yalo a fost făcută de Edward Robinson în timpul călătoriilor sale în Palestina în anul 1838. Folosind lucrările lui Ieronim și Eusebiu din Cezareea, care descriu Aialonul ca aflându-se la două  mile romane de Emmaus Nicopolis, bazându-se, de asemenea, pe descrierile Aialonului din Vechiul Testament și remarcând asemănările lingvistice între numele arab al localității și numele ebraic al orașului biblic, Robinson a concluzionat că Yalo era într-adevăr Aialon.

Statul Israel
Canada Park, Yad La-Shiryon, Centrul Internațional pentru Studiul Migrației Păsărilor și Mănăstirea Latrun se află în Valea Aialon.

Referințe

Bibliografie
 Robinson, Edward and Eli Smith (1860). Biblical Researches in Palestine and Adjacent Regions: A Journal of Travels in the Year 1838. Crocker and Brewster.
 Robinson, Edward and Eli Smith (1856). Later Biblical Researches in Palestine and Adjacent Regions: A Journal of Travels in the Year 1852. J. Murray.

Văi din Israel
Văile Cisiordaniei

Valea Aialon


(117713) Kövesligethy, denumire internațională (117713) Kovesligethy, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
117713 Kövesligethy este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Piszkesteto de Krisztián Sárneczky. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,34 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 2,7° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 117001-118000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2005
Centura de asteroizi

117713 Kövesligethy


Cour Saint-Émilion () is a station on Line 14 of the Paris Métro. Opened in 1998, it is named after the wine of Saint-Émilion because it was built at the old railway station of Bercy where wine from Southern France arrived in Paris.

The entrance of the station opens onto Bercy Village, which is a commercial area of Paris that replaced the old wine warehouses of Bercy. This is an area specialising in good food. In the vicinity of the station, it is also possible to visit the Musée des Arts Forains (The Fairground Art Museum).

Station layout

Gallery

References
Roland, Gérard (2003). Stations de métro. D'Abbesses à Wagram. Éditions Bonneton.

Accessible Paris Métro stations
Paris Métro stations in the 12th arrondissement of Paris
Railway stations in France opened in 1998

Cour Saint-Émilion station


Cheriyachanasseri Ramachandran Suresh (n. 1950) es un botánico, profesor indio, que desarrolla actividades académicas en el "Departamento de Botánica", de la Universidad de Madrás, y en la Universidad de Calicut. Ha trabajado extensamente en la familia Convolvulaceae de la India.

Algunas publicaciones

Libros
 . 1988. An interpretation of Van Rheede's Hortus Malabaricus. Volumen 119 de Regnum vegetabile. Edición ilustrada de Koeltz Scientific Books, 378 pp.

 . 1988b. Flora of Silent Valley. 398 pp.

 . 1986. A reinvestigation of the medicinal plants described in Hortus Malabaricus. Editor University of Calicut, 1.392 pp.

Referencias

Enlaces externos

Botánicos de India del siglo XX
Profesores de India
Botánicos de India del siglo XXI

C.R. Suresh


Food Records var et engelsk pladeselskab, der blev stiftet i 1984 af David Balfe, der senere optog Andy Ross som partner. Pladeselskabet blev oprindeligt grundlagt som et uafhængigt pladeselskab med distribution gennem Rough Trade Distribution og opnåede endvidere licens til en række artister på WEA Records. EMI blev medejer af pladeselskabet i 1994 og efter at være blevet eneejer lagde EMI i 2000 Food Records ind under EMI's label Parlophone.

Food Records kommercielt mest succesfulde artister var det britiske band Blur, der udgav alle sine udgivelser på Food Records, ligesom Food Records' ejer og grundlægger, David Balfe, fungerede som bandets manager i bandets første år. Andre artister var Idlewild, Jesus Jones, Dubstar, The Supernaturals, Octopus og Grass Show.

Udgivelser
Følgende blev udgivet på Food Records: (12" vinyl singler har et "T" efter udgivelsesnummeret):

Singler

Album

Pladeselskaber fra Storbritannien
Etableret i 1984
Ophørt i 2000
Blur

Food Records


Kopparberg har flere betydninger:
 Kopparberg − et byområde i Ljusnarsbergs kommun, Sverige
 Kopparbergs köping − en tidligere kommune i Örebro län, Sverige
 Kopparbergs län − navnet på Dalarnas län, Sverige til og med 1996
 Kopparbergs läns landsting − tidligere navn på Landstinget Dalarna
 Dalarnas läns valkrets − navnet på Dalarnas läns valkrets, Sverige til og med 1996
 Kopparbergs Bryggeri
 Kopparbärs Rock − et musikalbum fra 1997
 Kopparbergs/Göteborg FC − en damefodboldklub i Göteborg
 Stora Kopparbergs socken − et sogn i Dalarna, Sverige

Kopparberg (flertydig)


Mestanlı (, trl: Momčilgrad), trk. Momçilgrad,),  Bulgaristan'da Kırcaali ilinde, 2018 nüfusu 20.000 olan, Türklerin yoğun olarak yerleşik olduğu bir şehirdir. Belediye başkanı İlknur Kazım'dır.

Osmanlı döneminde 1450-1500 yılları arasında bölgeye Anadolu'dan Karaman Oğulları beyliğine bağlı oymaklar yerleştirilmiştir. Bölge halkına Bulgarlar Konyarlar denmektedir. Aynı hitap Yunanlar tarafından da kullanılmaktadır.

Bölge coğrafi olarak Batı Trakya'nın bir parçası olarak bilinir.

Mestanlı halkının %95'i Müslüman olan Türklerle meskundur: aralarında Alevi-Bektaşi inancına sahip köyler de mevcuttur. Başlıca geçim kaynağı tarım ve hayvancılığa dayanmaktadır.

Edirne Vilayet Matbaası Müdürü Şevket Dağdeviren'in yazdığı 1892 tarihli salnameye göre;

Gümücine sancağına bağlı Sultanyeri kazası olarak geçer. 4 nahiye ve 123 köyde 7242 ev ve kadın erkek 36084 nüfusu vardır.

Hükûmet konağı, hapishane, telgrafhane, jandarma koğuşu, 1 cami, 121 mescit, 125 çeşme, 123 okul, 2 çanak-çömlek ocağı ve okullarda toplam 3000 öğrenci vardır. Kazanın merkezi belediye dairesinin bulunduğu Koşukonak köyüdür.

Tütün ekilir ve bolivianit (antimuvan) madeni vardır.

Mestanlı'ya bağlı köyler şunlardır:

Türkçe adları değiştirilmiş olup köylerin bilinen adları aşağıya sıralanmıştır.
 Hayranlar (Gruevo)
 Kıvrıklar (Sushevo)
 Balabanlar
 Çakmaklar
 Çorbacılar (Chorbadzhiysko)
 Darıdere (Zlatograd)
 Dağköy
 İbiller
 Muhacırlar (Macılar -yerel ağızda)
 Nanazlı
 Oyacılar
 Ellezogullar (Progres)
 Özbek (Ezbetsi) Taraşmandere
 Tokatçık
 Güren (Zvezdel)
 Memüköy-Göcenler Köyü(Çayka)
 Sindeli (Sindeltsi)
 Karaköy (Lale)
 Atalan (Konçe)
 Saranlı (Sedevçe)
 Bazarla-Çukurdereköy (Pazartsi)
 Kulfalı-Karakedik(Karamfil)
 Aladereköy (Kos)
 Celepler (Djelepsko)
 Bekteşler (Kamanets)
 Batçeoğlan
 Atmacılar (Sokolino)
 Konak (Nanovitsa)
 Taşkınlar(Vrelo)
 Ahat Baba Tekkesi (Posnik)
 Ayvali (Горско Дюлево)
 Semerciler (Sedlari)
 Yenicuma (Cumayanı)

Dış bağlantılar
 momchilgrad.bg

Kaynakça

Bulgaristan'daki şehirler
Mestanlı ilçesi
Rodop Dağları
Bilgi kutusu bulunmayan yerleşim yerleri

Mestanlı, Bulgaristan


Pojam revija (fr. revue: smotra) ima sljedeća značenja:

 smotra, skup, javno predstavljanje nekog djela ili postignuća:
 filmska revija
 modna revija
 kazališna revija...
 u nakladništvu naziv za različite tiskovine ili
 revija (glazba), glazbenoscensko djelo zabavna ozračja, srodno varijetetima.

Izvori

Revija


Fusajiro Yamauchi (山内 房治郎 Yamauchi, Fusajirō, født 22. november 1859, død 1. januar 1940) var manden, der i 1889 grundlagde selskabet som i dag er kendt som Nintendo Company Limited. Nintendo producerer i dag spillekonsoller og spillemaskiner, men på den tid producerede selskabet håndlagde hanafuda-kort, som blev brugt i kortspillet med samme navn.

Nintendo
Personer fra Japan

Fusajiro Yamauchi


Mate Frković (Lički Novi, 31. prosinca 1901. – Buenos Aires 7. rujna 1987.) bio je hrvatski liječnik, stožernik i ministar u vladi Nezavisne Države Hrvatske i emigrantski politički aktivist, novinar i publicist

Životopis
Sin je Jure Frkovića Juce (1863. – 1943.) i Mande rođ. Kosović (1879. – 1950., pokopana u Buenos Airesu), oboje iz Ličkog Novog. U Gospiću je počeo, a u Zagrebu 1919. završio gimnaziju. Studij medicine završio je na Medicinskom fakultetu u Zagrebu gdje je diplomirao 1929. Još je kao sveučilištarac bio pristaša HSS-a, a djelovao je i u radu Hrvatskog akademskog kluba Kvaternik. Zbog političkog djelovanja često je bio proganjan i zatvaran. Nije se mogao zaposliti u Zagrebu jer je bio politički nepodoban, ali je uspio dobiti liječnički posao u Varaždinu. Tamo je radio do 1934. kada je otpušten iz službe jer nije htio položiti prisegu kralju Petru Karađorđeviću. Ide u red značajnih pojedinaca koji su radili na organizaciji ustaškog pokreta potkraj 1930., a naročito 1938., poslije povratka većeg broja ustaških emigranata u Hrvatsku. Koncem 1935. radio je na pokretanju tjednika Hrvatsko jedinstvo u kojem je objavio veliki broj članaka. Kad je u travnju 1941. proglašena NDH, imenovan je ustaškim povjerenikom za Varaždin i šire područje. Radio je na uspostavljanju civilne vlasti, što je rezultiralo osnivanjem Velike župe Zagorje sa središtem u Varaždinu 15. srpnja 1941. Zbog predanog rada na osnivanju i ustroju ustaških organizacija imenovan je ustaškim stožernikom za područje te župe. Od kolovoza 1942. bio je na dužnosti pročelnika zdravstvenog odjela u Zapovjedništvu Ustaške vojnice s činom ustaškog zdravstvenog pukovnika. U srpnju 1943. Ante Pavelić ga je imenovao doglavnikom, čime je postao član Doglavničkog vijeća najužeg državnog tijela uz poglavnika. U rekonstrukciji Vlade potkraj kolovoza 1944. postavljen je za ministra unutarnjih poslova, umjesto smijenjenog Mladena Lorkovića, i na toj je dužnosti ostao do kraja Drugog svjestkog rata. Postavljen je za pročelnika ustaškog suda Poglavnikove tjelesne bojne (PTB) koji je Lorkovića i Vokića osudio na gubitak časti, isključenje iz PTB i strogu izolaciju s kućnom pritvoru, ali ne i za veleizdaju, što su tražili Nijemci. Napustio je Hrvatsku 6. svibnja 1945. zajedno s ostalim članovima Vlade NDH i ustaškim dužnosnicima. Iz Zagreba su se, preko Zaprešića i Slovenije, prebacili u Austriju. Tu su preko Klagenfurta dospjeli najprije u Turracher Höhe, a 15. svibnja 1945. u Tamsweg. Englezi su ga uhitili 18. svibnja 1945. i zatvorili u logor Spital na Dravi, ali su ga pustili u srpnju. U proljeće 1946. godine počeo je raditi na prikupljanju državnog zlata iz domovine i s lažnim dokumentima prelazi u Italiju. Britanske ga vlasti ponovo uhićuju u Cortini d'Ampezo i nakon mjesec dana premještaju u zatvor u Bellunou te poslije dva mjeseca u zatvor u Trevisu. Englezi nisu znali njegovpravi identitet pa je oslobođen. Odlazi u Rim gdje se sastaje s Pavelićem koji je osnovao Hrvatsko državno vodstvo na čelu s Matom Frkovićem, Lovrom Sušićem i Božidarom Kavravnom, povjerivši im organizaciju otpora u domovini. Kad se uvjerio da od njegove misije neće biti ništa (kao ni od zlata koje je netragom nestalo), a učestale su i provale, 1947. se vratio u Austriju. U Salzburgu 26. lipnja 1948. dva pripadnika jugoslavenske tajne službe UDBA omamljuju ga i pokušavaju oteti iz hotela, ali nisu uspjeli. Odvojio se od Pavelića te zajedno s Brankom Jelićem i S. Bućom osnovao u Münchenu Hrvatski narodni odbor u kojem je postao član izvršnog vijeća, a poslije i glavni tajnik. Osnovali su i poluvojničku organizaciju Hrvatska obrana te tiskali list Hrvatska država. Šezdesetih godina dolazi do nesuglasica među članovima Hrvatskog narodnog odbora i Frković napušta Jelića te se pridružuje Ujedinjenim Hrvatima Njemačke. Naposljetku odlazi u Argentinu gdje mu se nakon rata sklonila obitelj te doživio duboku starost. Napisao je veći broj novinarskih tekstova i dvije knjige. Pod skrivenim imenom Matijas Hrvatinić objavio je u Buenos Airesu opsežnu publicističku knjigu Srpska nacionalna i vjerska nastranost, a u rukopisu je ostala knjiga Lika, Gacka i Krbava nekad i danas. Člancima i sjećanjima surađivao je u Hrvatskom jedinstvu (1938), Hrvatskom narodu (1944.), Novom dobu (1944.) te u emigraciji u Hrvatskoj državi (1955.), Hrvatskoj slobodi (1971.) i Hrvatskoj reviji (1983. – 1984.). S Dragicom rođ. Orešković (Gospić, 21. veljače 1908. - Buenos Aires 3. prosinca 2004.) imao je tri kćeri (Vesna, Vlasta, Dubravka) i sina (Hrvoje) te u Argentini ima brojno potomstvo.

Izvori

Dužnosnici NDH
Hrvati u Argentini
Hrvatski liječnici
Hrvatski novinari
Hrvatski publicisti
Hrvatska politička emigracija (1945. – 1989.)

Mate Frković


Le buste du sculpteur Étienne Maurice Falconet est une oeuvre sculptée par Marie-Anne Collot (Paris, 1748-Nancy, 1821), élève et belle-fille du modèle.

Sculpture originale
Ce buste est le plâtre original d'une commande de la tsarine Catherine II de Russie en 1767. Il est considéré comme un des plus beaux du . L'expression du personnage est pleine de vie. Il a été légué en 1866 au musée de Nancy par la baronne Marie-Lucie de Jankowitz, fille de l'artiste.

Reproductions
Cette œuvre a connu beaucoup de succès et plusieurs exemplaires en plâtre ont été moulés à partir de ce modèle. Une des copies en plâtres a été envoyée à Diderot, ami de Falconet.

Le marbre sculpté à partir de ce modèle est conservé au musée de l'Eermitage de Saint-Pétersbourg.

Une autre version en bronze, coulée en 1928, est conservée au musée des Beaux-Arts de Nancy.

Notes et références

Voir aussi

Buste
Œuvre conservée au musée des Beaux-Arts de Nancy

Portrait d'Étienne Maurice Falconet


Yona Ettlinger ( à Munich -  à Londres) est un clarinettiste qui a joué et enseigné en Israël, en France et en Angleterre. Yona Ettlinger est considéré comme un clarinettiste classique de premier plan de sa génération et l'un des instrumentistes les plus remarquables d'Israël. Sa musicalité et sa sonorité unique ont influencé l'art de la clarinette en Israël et en Europe dans la seconde moitié du . De nombreux solistes de la clarinette et des musiciens d'orchestre de différents pays comptent parmi ses élèves.

Biographie
Yona Ettlinger est né en 1924 à Munich, en Allemagne, et a immigré avec sa famille en Palestine en 1933. La famille vit à Tel Aviv, où Ettlinger étudie le piano, puis la clarinette. Son principal professeur de clarinette était Tzvi Tsipin. Yona Ettlinger a poursuivi ses études aux États-Unis et en France, où il a étudié avec le clarinettiste Louis Cahuzac. Son professeur de composition était le compositeur israélien Paul Ben-Haim.

Entre 1947 et 1964, Yoba Ettlinger a été premier clarinettiste de l'Orchestre philharmonique d'Israël, et a joué sous la direction de Zubin Mehta, Sergiu Celibidache et Paul Paray, entre autres. Yona Ettlinger a participé à la formation de certains des principaux ensembles de chambre d'Israël, dont le Quatuor Tel Aviv, avec lequel il a joué et enregistré jusqu'à sa mort. Avec le Quatuor Tel Aviv et la pianiste Pnina Salzman, Ettlinger s'est produit dans certains des principaux festivals et centres culturels des États-Unis, d'Amérique du Sud, d'Europe, d'Australie et d'Extrême-Orient. Il s'est également produit en tant que chef d'orchestre avec l'Orchestre de chambre d'Israël et l'Orchestre symphonique de Jérusalem. Certains des plus grands compositeurs israéliens de son époque ont écrit des pièces pour lui, notamment les compositeurs Tzvi Avni, Ben-Zion Orgad, Mordecai Seter et Josef Tal.

En 1964, Yona Ettlinger s'installe à Paris, où il enseigne la clarinette et étudie la composition avec la compositrice et chef d'orchestre Nadia Boulanger. En 1966, il rejoint la Guildhall School of Music and Drama de Londres en tant que professeur de clarinette et chef de l'orchestre symphonique de l'école.

Yona Ettlinger est mort subitement à Londres en 1981 d'une maladie cardiovasculaire à l'âge de 57 ans.

Enregistrements

De son vivant, des enregistrements d'Ettlinger sont parus chez Decca, RCA et Harmonia Mundi. En outre, nombre de ses concerts ont été enregistrés par Kol Israel, le service de radio d'Israël. L'un des enregistrements les plus acclamés d'Ettlinger est son interprétation du quintette pour clarinette et cordes de Brahms avec le Quatuor Tel Aviv, qui est apparu dans les années 1960 sur un disque Decca, et est considéré comme l'une des interprétations enregistrées exceptionnelles de cette pièce. L'enregistrement a été réédité dans les années 1980 sous forme de CD Sony pour une distribution limitée. Ce CD contenait également un autre enregistrement d'Ettlinger et du Quatuor Tel Aviv, du quintette avec clarinette de Mozart.

Enregistrements LP
 Brahms : Quintette pour clarinette en si mineur, Op. 115. Yona Ettlinger (clarinette), Tel Aviv Quartet (Chaim Taub, Menahem Breuer, violins; Daniel Benyamini, viola; Uzi Wiesel, cello). Decca, L'Oiseau-Lyre OLS-R146. Enregistré à Londres, 1962.
 Mozart : Clarinet Quintet in A, K.581 / Quartet Nº21 in D, K.575. Yona Ettlinger (clarinette), Tel Aviv Quartet (Chaim Taub, Yefim Boyko, violons; Daniel Benyamini, alto; Uzi Wiesel, violoncelle). RCA RL-37003. Recorded in London, 1976.
 Brahms : The Two Sonatas for Clarinet and Piano, Op. 120. Yona Ettlinger (clarinette), Pnina Salzman (piano). RCA FRL1-0131. Recorded in Jerusalem, 1975.

CD
 Mozart : Clarinet Quintet in A, K.581. BRAHMS, Clarinet Quintet in B minor, Op. 115. Yona Ettlinger (clarinette), Tel Aviv Quartet (the 1962 and 1976 recordings). Sony-Edition 3. Issued 1988 and reprinted 1998, both prints in limited distributions.
 Pnina Salzman Vol. 2, Brahms : Trio for Piano, Clarinet and Cello in A minor Op. 114, Sonata for Clarinet and Piano in F minor Op. 120 No. 1, Sonata for Clarinet and Piano in E♭ major Op. 120 No. 2. Yona Ettlinger (clarinette), Pnina Salzman (piano), Uzi Wiesel (violoncelle). Enregistré en direct, Jérusalem, 1975. Doremi Records, DHR-7830.
 Pnina Salsman Vol. 6, Mozart : Trio pour clarinette, alto et piano en mi♭ majeur, K. 498. Yona Ettlinger (clarinette), Daniel Benjamini (alto), Pnina Salzman (piano). Enregistré en direct, Tel Aviv, 1975.  Doremi Records, DHR-7870/1 (2 CD comprenant d'autres pièces de Mozart, Bach, Liszt et De Falla).
 Pnina Salzman Vol. 7, Schumann : Trois romances pour clarinette et piano Op. 94. Beethoven : Trio pour clarinette, violoncelle et piano en si♭ majeur, Op. 11. C.P.E. Bach : 4 Sonates pour clarinette, piano et violoncelle de Wq.92 : Allegretto, Allegro, Andante, Allegro di molto. Glinka : Trio pour clarinette, violoncelle et piano en ré mineur. Poulenc : Sonate pour clarinette et piano (2 versions). Rameau-Ettlinger : Suite pour clarinette et piano. Yona Ettlinger (clarinette), Pnina Salzman (piano), Uzi Wiesel (violoncelle). Doremi Records, DHR-7883-7 (5 CD comprenant d'autres pièces de Schumann, Debussy et autres).
 Yona Ettlinger - Clarinet Concertos : Mozart, Clarinet Concerto in A major, K.622. Carl Stamitz, Clarinet Concerto No.3 in B♭ major. Haendel -Ettlinger , Clarinet Concerto in G minor. J. C. Bach -Ettlinger : Clarinet Concerto in D major. Yona Ettlinger (clarinette), Israel Chamber Orchestra, Gary Bertini – conductor, Israel Radio Orchestra, Mendi Rodan – conductor. Doremi Records, DHR-7859.

Arrangements pour la clarinette

En plus de sa carrière de soliste, de musicien d'orchestre, de chef d'orchestre et de professeur, Yona Ettlinger a ajouté à la littérature pour clarinette quelques arrangements importants de la période baroque et du début de la période classique.

 Johann Christian Bach et Wolfgang Amadeus Mozart : Concerto en mi bémol majeur pour clarinette et cordes, arr. Yona Ettlinger. Boosey & Hawkes, Londres, 1974.
 Wolfgang Amadeus Mozart: Quatre sonates d'église pour clarinette et piano, arr. par Yona Ettlinger. Boosey & Hawkes, Londres, 1978.
 Wolfgang Amadeus Mozart:Tema Con Variazioni et Rondo, de la Sérénade pour 13 instruments à vent (Gran Partita) K.361. Broekmans & Van Poppel, Amsterdam.
 Jean Philippe Rameau: Suite, arr. Yona Ettlinger. Boosey & Hawkes, Londres, 1968.
 Gioacchino Rossini : Sonate n° 3, arr. Yona Ettlinger. Boosey & Hawkes, Londres, 1982.
 Encores pré-classiques pour clarinette, piano et violoncelle ou basson continuo. Une sélection de pièces de J.S. Bach, J.C. Bach, Scarlatti, Pergolesi, Rameau, Sammartini, Senaille, Veracini, Fiorillo. arr. par Yona Ettlinger. Edition Peters, New York, 1984.

D'autres arrangements d'Ettlinger pour des concertos de Pergolèse, Haendel et Veracini sont joués par les nombreux disciples d'Ettlinger, mais n'ont pas été publiés.

Notes et références

Liens externes
 CDs with Doremi Records
 YouTube: Mozart's Clarinet Quintet played by Ettlinger and the Tel Aviv Quartet
 YouTube: .
 Concerto by Pergolesi arranged by Ettlinger, performed by clarinetist Eli Eban and Tel Aviv Soloists conducted by Barak Tal.

Clarinettiste allemand
Clarinettiste israélien
Naissance en mai 1924
Naissance à Munich
Décès en juin 1981
Décès à Munich
Décès à 57 ans

Yona Ettlinger


Henrik Svarre er en dansk tidligere dansk mester i duatlon. Født 5. juni 1965. Svarre har deltaget i VM i duatlon flere gange.

Udvalgte resultater:

1998: Nr. 2 ved Danske mesterskaber i duatlon

2000: Nr. 1 ved Luxembourg International duatlon

2002: Nr. 11 ved VM i Østrig og nr. 2 med det danske hold til VM i Østrig

2003: Nr. 1 og Dansk Mester i cross duathlon og nr. 2 DM i duathlon

2004: Nr. 4 ved VM i lang duatlon (20 km løb - 120 km cykling - 10 km løb)

2015: Dansk mester i MTB Marathon for personer over 50 år.

Kilehenvisninger

Sportsfolk fra Danmark
Duatleter

Henrik Svarre


إرلينغ نيلسن (بالدنماركية:Erling Nielsen)، من مواليد 2 يناير 1935 ، لاعب كرة قدم دنماركي سابق.

لعب مع منتخب الدنمارك لكرة القدم.

مسيرته الكروية
لعب إرلينغ نيلسن خلال مسيرته الاحترافية مع نادِ واحدٍ في اثنا عشر موسمًا وسجل خلالها 16 هدفًا ضمن 148 مباراة. حيث فاز في موسم واحد بالكأس وفي موسمين بالدوري.

خاض إرلينغ نيلسن مسيرته مع  في موسم 1953–54 ليلعب معه اثنا عشر موسمًا، مشاركًا في 148 مباراة سجل خلالها 16 هدفًا.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية دنماركيون
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
لاعبو كأس أمم أوروبا 1964
لاعبو كرة قدم دنماركيون
لاعبو منتخب الدنمارك لكرة القدم
مواليد 1935
مواليد في أودنسه
وفيات 1996

إرلينغ نيلسن


Extra FM (li kraće EXTRA) je radio koji emitira program na FM frekvencijama 93,6 i 104,5 MHz na području Grada Zagreba, Velike Gorice, Zaprešića, Svete Nedelje, Samobora, Dugog Sela i općina Stupnik i Brdovec te putem DAB+ frekvencije na poziciji 4 unutar DAB MUX1 na području cijele Hrvatske.

Program je s emitiranjem na FM frekvencijama započeo 3. svibnja 2018. godine u 12 sati, a na DAB+ frekvencijama 27. lipnja 2023. godine. Radio je nasljednik FM frekvencija Hit FM-a, Prvog radija i Laganini FM-a (koji je prije puštao samo sentiše), nastao nakon temeljite promjene programske sheme tog radija.

Službeni naziv radio stranice za FM frekvencije je Extra FM, dok je naziv za DAB+ frekvenciju EXTRA.

Program
Prema istraživanju tržišta Extra FM-a, utvrdili su da postoji jako veliki interes za srpskom i bosanskohercegovačkom glazbom s obzirom na to da ne postoji radio koji svira takvu vrstu glazbe na području grada Zagreba. U eteru Extra FM-a emitiraju se najveći hitovi srpskih, bosanskohercegovačkih i domaćih zvijezda od Željka Joksimovića, Jelene Karleuše, Dine Merlina, Saše i Dejana Matića, Lepe Brene, Seke Aleksić, Željka Samardžića, Zdravka Čolića pa sve do Severine, grupe Vigor, Connecta, Maje Šuput i mnogih drugih.

Od 2023. postoje i dva web glazbena kanala: Extra Fresh i Extra Throwback.

Voditelji

Dorina Duplančić
Ivona Ažić
Jasmin Muhamed Ali

Ostali članovi radio postaje:

Antonio-Luka Radanović - glavni urednik
Ivan Jurković - programski direktor i urednik informativnog programa
Dario Grabovac - glazbeni urednik
Hrvoje Tičinović - urednik Extra TV-a
Ivan Galešić - audio producent

Bivši članovi:

 Ecija Ivušić - bivša glavna voditeljica
 Dora Jagodić - bivša voditeljica
Iva Peranović - bivša voditeljica
Laura Prpić - bivša voditeljica
Tomislav Parlov - bivši voditelj
Leon Svetić - bivši voditelj
Laura Prpić - bivša voditeljica
Elvis Mehičić - bivši voditelj
Petar Tin Miketić - bivši voditelj i programski direktor

Emisije
Extra FM trenutno emitira 8 emisija.

Emisije koje se više ne emitiraju:

 Extra vikend

Izvori

Vanjske poveznice

 Extra FM Zagreb - službene stranice (hrvatski)
 Službena Facebook stranica

Zagrebačke radijske postaje

Extra FM


Skæg-Klokke (Campanula barbata) er en art af flerårige blomstrende planter i klokke-slægten, som er hjemmehørende i Norge, Frankrig, Italien og Centraleuropa.

Kendetegn
Skæg-klokken bliver højst op til 20-30 centimeter. Plantens stilk er dækket af en lille roset af grålig-grønne blade, som er enkle og lancetformede. Plantens blomster er hængende klokker, som er lyseblå til dybblå og er behårede indeni (deraf det latinske navn barbata, hvilket betyder skæg). De blomstrer fra juni til august. Arten kan findes i bjergområder i en højde af op til 1,100-2,600 meter over havets overflade.

Hjemsted

Skæg-Klokke er hjemmehørende i Norge, Mellemeuropa (Østrig, Tjekkiet, Tyskland, Schweiz), Sydøsteuropa (Italien og Slovenien) og Sydvesteuropa (Frankrig og Spanien). Arten er knyttet til let skyggede voksesteder med en jordbund, som er middelfugtig, sur og næringsfattig. Planten kan derfor findes på græssede sætere og i lyse skove.

I den tidligere mine, "Schwarzwand", som ligger i Großarltal (i delstaten Salzburg), Østrig, findes en åben skovbevoksning, og her trives arten sammen med bl.a. Almindelig Fjerbregne, Almindelig Blåbær, Almindelig Brunelle, Almindelig Guldblomme, Almindelig Gyldenris, Almindelig Kambregne, Almindelig Kattefod, Almindelig Leverurt, Almindelig Majblomst, Almindelig Mangeløv, Almindelig Milturt, Almindelig Rypelyng, Almindelig Røn, Alpe-Ærenpris, Bjerg-Fyr, Bævre-Asp, Cembra-Fyr, Dun-Birk, Europæisk Lærk, Fjeld-Kalkkarse, Fjeldviol, Grøn-El, Gul Potentil, Hedelyng, Hvid Foldblad, Hvid Hestehov, Hvid-El, Katteskæg, Klokke-Vintergrøn, Mose-Bunke, Nibladet Springklap, Rank Evighedsblomst, Rundfinnet radeløv, Rustbladet Alperose, Rød-Gran, Skov-Jordbær, Skov-Padderok, Skovsyre, Stor Frytle, Svalerod-Ensian, Tormentil, Tyttebær, Vellugtende Gulaks og Østrigsk Gemserod.

Galleri

Noter

Referencer
 Christoper Brickell (chefredaktør): RHS A-Z Encyclopedia of Garden Plants. Trejde udgave. Dorling Kindersley, London, 2003

Eksterne henvisninger

Haveplanter
Kalkbundsplanter
Klokke-slægten

Skægklokke


Perut ili Prhut je stanje kože, koje uglavnom pogađa vlasište. Simptomi uključuju ljuštenje i ponekad blagi svrbež. To može rezultirati problemima samopoštovanja. Teži oblik stanja, koji uključuje upalu kože, poznat je pod nazivom seborejski dermatitis.

Uzrok je nejasan, ali vjeruje se da uključuje brojne genetske čimbenike i čimbenike okoliša; stanje se može pogoršati zimi. To nije zbog loše higijene, a temeljni mehanizam uključuje pretjerani rast stanica kože. Dijagnoza se temelji na simptomima.

Ne postoji lijek za perut. Protugljivična krema, poput ketokonazola ili salicilne kiseline, može se koristiti za poboljšanje stanja. Šamponi protiv peruti učinkovito su rješenje. Formulirani su tako da djeluju protiv prhuti, odnosno da sprječavaju razmnožavanje mikroorganizama koji je uzrokuju. Zahvaljujući eksolijacijskim agensima, uklanjaju prhut s vlasišta. Prhut pogađa oko polovice odraslih, a muškarci su češće pogođeni od žena. Pogođeni su ljudi u svim dijelovima svijeta. Početak je obično u pubertetu i rjeđi je nakon 50. godine.

Masna perut ili seboroični dermatitis nastaje u obliku masnih i žutih ljuskica na vlasištu koje se potom zalijepe za glavu i kosu. Suha perut nastaje kada se suhe, bijele pahuljice ili ljuskice formiraju na vlasištu i padaju s glave i kose.

Nove su znanstvene spoznaje dokazale da su gljivice Malassezia restricta i Malassezia globosa glavni uzročnik ovog problema. Njihov rast povezan je s povećanim stvaranjem sebuma vlasišta, ali i ubrzanom regeneracijom stanica vlasišta, zbog čega dolazi do specifičnog nastanka prhuti.

Izvori

Dermatologija

Perut


William Adams puede referirse a:

William Adams (1564-1620), marino considerado como el primer británico en llegar a Japón en el ; o
William Adams (1975-), cantante y compositor estadounidense, miembro del grupo musical Black Eyed Peas.
 William Adams, político neozelandés

William Adams


Danko Jones er et canadisk rockband fra Toronto, Ontario. Gruppen består af Danko Jones (vokal/guitar), John 'JC' Calabrese (bas) og Rich Knox (trommer).

I 2013 turnerede gruppen med det danske band Volbeat. På Volbeats album Seal the Deal & Let's Boogie fra 2016 sang forsangeren Danko Jones med på sangen "Black Rose".

Tidslinje

Diskografi

Studiealbums
 Born a Lion (2002)
 We Sweat Blood (2003)
 Sleep Is the Enemy (2006)
 Never Too Loud (2008)
 Below the Belt (2010)
 Rock and Roll Is Black and Blue (2012)
 Fire Music (2015)
 Wild Cat (2017)
 TBA (2019)

EP'er
 Danko Jones (1998)
 My Love Is Bold (1999)
  Mouth to Mouth  (2011)

Opsamlingsalbums
 I'm Alive and on Fire (2001)
 B-Sides (2009)
 This Is Danko Jones (2009)
 Garage Rock! - A Collection of Lost Songs from 1996 - 1998 (2014)

Referencer

Eksterne henvisninger

Rockgrupper fra Canada
Musikgrupper fra 1996

Danko Jones