Epidendroideae, velika potporodica kaćunovki. Postoji 16 tribusa.

Tribusi (plemena)

 Tribus Neottieae Lindl.
 Neottia Guett. (78 spp.)
 Holopogon Kom. & Nevski (7 spp.)
 Diplandrorchis S. C. Chen (1 sp.)
 Aphyllorchis Blume (21 spp.)
 Epipactis Sw. (65 spp.)
 Cephalanthera Rich. (22 spp.)
 × Cephalopactis Asch. & Graebn. (0 sp.)
 Limodorum Boehm. (2 spp.)
 Palmorchis Barb. Rodr. (39 spp.)
 Tribus Sobralieae Pfitzer
 Sertifera Lindl. & Rchb. fil. (10 spp.)
 Elleanthus C. Presl (132 spp.)
 Sobralia Ruiz & Pav. (169 spp.)
 Tribus Triphoreae Dressler
 Subtribus Diceratostelinae (Dressler) Szlach.
 Diceratostele Summerh. (1 sp.)
 Subtribus Triphorinae (Dressler) Szlach.
 Triphora Nutt. (23 spp.)
 Monophyllorchis Schltr. (4 spp.)
 Pogoniopsis Rchb. fil. (2 spp.)
 Psilochilus Barb. Rodr. (19 spp.)
 Tribus Xerorchideae P. J. Cribb
 Xerorchis Schltr. (2 spp.)
 Tribus Wullschlaegelieae
 Wullschlaegelia Rchb. fil. (2 spp.)
 Tribus Gastrodieae Lindl.
 Gastrodia R. Br. (97 spp.)
 Uleiorchis Hoehne (4 spp.)
 Auxopus Schltr. (4 spp.)
 Didymoplexis Griff. (31 spp.)
 Tribus Nervilieae Dressler
 Subtribus Nerviliinae Schltr.
 Nervilia Comm. ex Gaudich. (79 spp.)
 Subtribus Epipogoniinae Schltr.
 Epipogium Borkh. (6 spp.)
 Stereosandra Blume (1 sp.)
 Tribus Tropidieae (Pfitzer) Dressler
 Tropidia Lindl. (35 spp.)
 Corymborkis Thouars (9 spp.)
 Tribus Thaieae X.H.Jin & X.G.Xiang
 Thaia Seidenf. (1 sp.)
 Tribus Arethuseae Lindl.
 Subtribus Arethusinae Benth.
 Calopogon R. Br. (5 spp.)
 Arethusa L. (1 sp.)
 Anthogonium Wall. ex Lindl. (1 sp.)
 Arundina Blume (1 sp.)
 Eleorchis F. Maek. (1 sp.)
 Subtribus Coelogyninae Benth.
 Pleione D. Don (24 spp.)
 Thunia Rchb. fil. (5 spp.)
 Dilochia Lindl. (10 spp.)
 Thuniopsis L. Li, D. P. Ye & Shi J. Li (2 spp.)
 Bletilla Rchb. fil. (5 spp.)
 Mengzia W. C. Huang, Z. J. Liu & C. Hu (1 sp.)
 Aglossorrhyncha Schltr. (12 spp.)
 Glomera Blume (157 spp.)
 Coelogyne Lindl. (607 spp.)
 Tribus Malaxideae Lindl.
 Subtribus Dendrobiinae
 Epigeneium Gagnep. (43 spp.)
 Dendrobium Sw. (1624 spp.)
 Bulbophyllum Thouars (2180 spp.)
 Subtribus Malaxidinae Benth. & Hook. fil.
 Liparis Rich. (329 spp.)
 Stichorkis Thouars (115 spp.)
 Blepharoglossum (Schltr.) L. Li (38 spp.)
 Ypsilorchis Z. J. Liu, S. C. Chen & L. J. Chen (1 sp.)
 Dienia Lindl. (6 spp.)
 Crepidium Blume (307 spp.)
 Oberonioides Szlach. (7 spp.)
 Malaxis Sol. ex Sw. (175 spp.)
 Crossoliparis Marg. (1 sp.)
 Tamayorkis Szlach. (1 sp.)
 Hammarbya Kuntze (1 sp.)
 Crossoglossa Dressler & Dodson (50 spp.)
 Alatiliparis Marg. & Szlach. (14 spp.)
 Orestias Ridl. (4 spp.)
 Oberonia Lindl. (343 spp.)
 Hippeophyllum Schltr. (10 spp.)
 Tribus Podochileae Pfitzer
 Podochilus Blume (65 spp.)
 Appendicula Blume (156 spp.)
 Ascidieria Seidenf. (9 spp.)
 Eria Lindl. (44 spp.)
 Bryobium Lindl. (29 spp.)
 Aeridostachya (Hook. fil.) Brieger (21 spp.)
 Cylindrolobus Blume (84 spp.)
 Callostylis Blume (5 spp.)
 Bambuseria Schuit., Y. P. Ng & H. A. Pedersen (2 spp.)
 Pseuderia Schltr. (21 spp.)
 Dendrolirium Blume (15 spp.)
 Pinalia Buch.-Ham. ex D. Don (181 spp.)
 Campanulorchis Brieger (4 spp.)
 Strongyleria (Pfitzer) Schuit., Y. P. Ng & H. A. Pedersen (4 spp.)
 Mycaranthes Blume (39 spp.)
 Dilochiopsis (Hook. fil.) Brieger (1 sp.)
 Trichotosia Blume (80 spp.)
 Oxystophyllum Blume (36 spp.)
 Porpax Lindl. (56 spp.)
 Epiblastus Schltr. (23 spp.)
 Ceratostylis Blume (155 spp.)
 Mediocalcar J. J. Sm. (17 spp.)
 Cryptochilus Wall. (8 spp.)
 Poaephyllum Ridl. (8 spp.)
 Subtribus Thelasinae Ridl.
 Ridleyella Schltr. (1 sp.)
 Octarrhena Thwaites (57 spp.)
 Thelasis Blume (29 spp.)
 Phreatia Lindl. (212 spp.)
 Tribus Collabieae Pfitzer
 Acanthephippium Blume ex Endl. (12 spp.)
 Ancistrochilus Rolfe (2 spp.)
 Styloglossum Breda, Kuhl & Hasselt (47 spp.)
 Calanthe R. Br. (177 spp.)
 Phaius Lour. (46 spp.)
 Cephalantheropsis Guillaumin (5 spp.)
 Preptanthe Rchb. fil. (8 spp.)
 Gastrorchis Thouars (11 spp.)
 Chrysoglossum Blume (4 spp.)
 Eriodes Rolfe (1 sp.)
 Spathoglottis Blume (41 spp.)
 Ipsea Lindl. (3 spp.)
 Pachystoma Blume (3 spp.)
 Plocoglottis Blume (37 spp.)
 Pilophyllum Schltr. (1 sp.)
 Diglyphosa Blume (1 sp.)
 Risleya King & Pantl. (1 sp.)
 Collabium Blume (15 spp.)
 Nephelaphyllum Blume (11 spp.)
 Hancockia Rolfe (1 sp.)
 Tainia Blume (38 spp.)
 Tribus Vandeae Lindl.
 Subtribus Adrorhizinae Schltr.
 Adrorhizon Hook. fil. (1 sp.)
 Sirhookera Kuntze (2 spp.)
 Bromheadia Lindl. (31 spp.)
 Subtribus Polystachyinae
 Polystachya Hook. (262 spp.)
 Hederorkis Thouars (2 spp.)
 Subtribus Angraecinae
 Angraecum Bory (223 spp.)
 Jumellea Schltr. (66 spp.)
 Lemurorchis Kraenzl. (1 sp.)
 Sobennikoffia Schltr. (4 spp.)
 Oeoniella Schltr. (2 spp.)
 Ambrella H. Perrier (1 sp.)
 Lemurella Schltr. (4 spp.)
 Cryptopus Lindl. (4 spp.)
 Neobathiea Schltr. (7 spp.)
 Oeonia Lindl. (5 spp.)
 Aeranthes Lindl. (47 spp.)
 Calyptrochilum Kraenzl. (3 spp.)
 Listrostachys Rchb. fil. (1 sp.)
 Campylocentrum Benth. (88 spp.)
 Dendrophylax Rchb. fil. (15 spp.)
 Erasanthe P. J. Cribb, Hermans & D. L. Roberts (1 sp.)
 Aerangis Rchb. fil. (58 spp.)
 Summerhayesia P. J. Cribb (3 spp.)
 Amesiella Schltr. ex Garay (2 spp.)
 Microcoelia Lindl. (33 spp.)
 Chauliodon Summerh. (1 sp.)
 Taeniorrhiza Summerh. (1 sp.)
 Dinklageella Mansf. (4 spp.)
 Solenangis Schltr. (8 spp.)
 Beclardia A. Rich. (2 spp.)
 Eurychone Schltr. (2 spp.)
 Eggelingia Summerh. (3 spp.)
 Tridactyle Schltr. (46 spp.)
 Cardiochilos P. J. Cribb (1 sp.)
 Nephrangis (Schltr.) Summerh. (1 sp.)
 Ypsilopus Summerh. (13 spp.)
 Ancistrorhynchus Finet (18 spp.)
 Bolusiella Schltr. (5 spp.)
 Plectrelminthus Raf. (1 sp.)
 Cyrtorchis Schltr. (19 spp.)
 Planetangis Stévart & Farminhão (1 sp.)
 Podangis Schltr. (3 spp.)
 Kylicanthe Descourv., Stévart & Droissart (7 spp.)
 Diaphananthe Schltr. (30 spp.)
 Rhipidoglossum Schltr. (49 spp.)
 Sarcorhynchus Schltr. (3 spp.)
 Mystacidium Lindl. (24 spp.)
 Sphyrarhynchus Mansf. (3 spp.)
 Angraecopsis Kraenzl. (19 spp.)
 Triceratorhynchus Summerh. (3 spp.)
 Subtribus Aeridinae
 Pennilabium J. J. Sm. (18 spp.)
 Ceratocentron Senghas (1 sp.)
 Hymenorchis Schltr. (14 spp.)
 Omoea Blume (2 spp.)
 Santotomasia Ormerod (1 sp.)
 Trachoma Garay (16 spp.)
 Tuberolabium Yamam. (13 spp.)
 Porrorhachis Garay (2 spp.)
 Saccolabium Blume (4 spp.)
 Chamaeanthus Schltr. (5 spp.)
 Chroniochilus J. J. Sm. (5 spp.)
 Grosourdya Rchb. fil. (34 spp.)
 Kipandiorchis P. O´Byrne & Gokusing (2 spp.)
 Luisia Gaudich. (49 spp.)
 Gastrochilus D. Don (81 spp.)
 Biermannia King & Pantl. (10 spp.)
 Taprobanea Christenson (1 sp.)
 Dyakia Christenson (1 sp.)
 Dryadorchis Schltr. (5 spp.)
 Phragmorchis L. O. Williams (1 sp.)
 Robiquetia Gaudich. (93 spp.)
 Malleola J. J. Sm. & Schltr. ex Schltr. (4 spp.)
 Uncifera Lindl. (6 spp.)
 Aerides Lour. (30 spp.)
 Papilionanthe Schltr. (12 spp.)
 Vanda Jones (92 spp.)
 Seidenfadenia Garay (1 sp.)
 Paraholcoglossum Z. J. Liu, S. C. Chen & L. J. Chen (2 spp.)
 Holcoglossum Schltr. (18 spp.)
 Rhynchostylis Blume (6 spp.)
 Phalaenopsis Blume (84 spp.)
 Paraphalaenopsis A. D. Hawkes (4 spp.)
 Pteroceras Hasselt ex Hassk. (13 spp.)
 Brachypeza Schltr. ex Garay (12 spp.)
 Macropodanthus L. O. Williams (12 spp.)
 Dimorphorchis Rolfe (10 spp.)
 Cottonia Wight (1 sp.)
 Diploprora Hook. fil. (2 spp.)
 Drymoanthus Nicholls (8 spp.)
 Vandopsis Pfitzer (2 spp.)
 Cymbilabia D. K. Liu & Ming H. Li (3 spp.)
 Sarcanthopsis Garay (6 spp.)
 Acampe Lindl. (10 spp.)
 Saccolabiopsis J. J. Sm. (15 spp.)
 Schoenorchis Reinw. (30 spp.)
 Seidenfadeniella C. S. Kumar (4 spp.)
 Pelatantheria Ridl. (8 spp.)
 Jejewoodia Szlach. (6 spp.)
 Trichoglottis Blume (86 spp.)
 Pomatocalpa Breda, Kuhl & Hasselt (24 spp.)
 Plectorrhiza Dockrill (6 spp.)
 Renanthera Lour. (26 spp.)
 Sarcoglyphis Garay (14 spp.)
 Cleisomeria Lindl. ex G. Don (2 spp.)
 Diplocentrum Lindl. (2 spp.)
 Smitinandia Holttum (3 spp.)
 Deceptor Seidenf. (1 sp.)
 Cleisostomopsis Seidenf. (2 spp.)
 Cleisostoma Blume (107 spp.)
 Stereochilus Lindl. (9 spp.)
 Micropera Lindl. (21 spp.)
 Bidoupia Aver., Ormerod & Duy (2 spp.)
 Arachnis Blume (18 spp.)
 Ascochilus Ridl. (2 spp.)
 Bogoria J. J. Sm. (12 spp.)
 Thrixspermum Lour. (199 spp.)
 Cleisocentron Brühl (9 spp.)
 Rhynchogyna Seidenf. & Garay (2 spp.)
 Chiloschista Lindl. (25 spp.)
 Sarcochilus R. Br. (25 spp.)
 Ophioglossella Schuit. & Ormerod (1 sp.)
 Mobilabium Rupp (1 sp.)
 Peristeranthus P. F. Hunt (1 sp.)
 Rhinerrhiza Rupp (2 spp.)
 Parasarcochilus Dockrill (3 spp.)
 Eclecticus P. O´Byrne (1 sp.)
 Adenoncos Blume (18 spp.)
 Microsaccus Blume (13 spp.)
 Calymmanthera Schltr. (6 spp.)
 Sarcophyton Garay (3 spp.)
 Taeniophyllum Blume (245 spp.)
 Tribus Cymbidieae Pfitzer
 Subtribus Cymbidiinae Benth.
 Cymbidium Sw. (80 spp.)
 Acriopsis Reinw. ex Blume (6 spp.)
 Thecopus Seidenf. (2 spp.)
 Thecostele Rchb. fil. (1 sp.)
 Devogelia Schuit. (1 sp.)
 Grammatophyllum Blume (13 spp.)
 Porphyroglottis Ridl. (1 sp.)
 Subtribus Eulophiinae Benth.
 Ansellia Lindl. (1 sp.)
 Claderia Hook. fil. (1 sp.)
 Imerinaea Schltr. (1 sp.)
 Graphorkis Thouars (4 spp.)
 Eulophia R. Br. (275 spp.)
 Subtribus Catasetinae Schltr.
 Cyanaeorchis  Barb. Rodr. (3 spp.)
 Grobya  Lindl. (5 spp.)
 Galeandra  Lindl. (32 spp.)
 Clowesia  Lindl. (8 spp.)
 Catasetum  Rich. ex Kunth (182 spp.)
 Dressleria  Dodson (13 spp.)
 Cycnoches  Lindl. (31 spp.)
 Mormodes  Lindl. (89 spp.)
 Subtribus Cyrtopodiinae Benth.
 Cyrtopodium R. Br. (49 spp.)
 Subtribus Oncidiinae Benth.
 Psychopsis  Raf. (4 spp.)
 Psychopsiella  Lückel & Braem (1 sp.)
 Trichopilia  Lindl. (43 spp.)
 Cuitlauzina  La Llave & Lex. (9 spp.)
 Rossioglossum  (Schltr.) Garay & G. C. Kenn. (12 spp.)
 Cohniella  Pfitzer (26 spp.)
 Trichocentrum  Poepp. & Endl. (65 spp.)
 Grandiphyllum  Docha Neto (11 spp.)
 Saundersia  Rchb. fil. (2 spp.)
 Lockhartia  Hook. (33 spp.)
 Ornithocephalus  Hook. (54 spp.)
 Dunstervillea  Garay (1 sp.)
 Caluera  Dodson & Determann (5 spp.)
 Eloyella  P. Ortiz (10 spp.)
 Zygostates  Lindl. (28 spp.)
 Phymatidium  Lindl. (10 spp.)
 Rauhiella  Pabst & P. I. S. Braga (3 spp.)
 Chytroglossa  Rchb. fil. (3 spp.)
 Thysanoglossa  Porto & Brade (3 spp.)
 Platyrhiza  Barb. Rodr. (1 sp.)
 Hintonella  Ames (1 sp.)
 Centroglossa  Barb. Rodr. (7 spp.)
 Trichoceros  Kunth (9 spp.)
 Telipogon  Mutis ex Kunth (247 spp.)
 Hofmeisterella  Rchb. fil. (3 spp.)
 Fernandezia  Lindl. (104 spp.)
 Vitekorchis  Romowicz & Szlach. (7 spp.)
 Oncidium  Sw. (374 spp.)
 Ecuadorella  Dodson & G. A. Romero (3 spp.)
 Nohawilliamsia  M. W. Chase & Whitten (1 sp.)
 Otoglossum  (Schltr.) Garay & Dunst. (24 spp.)
 Cyrtochiloides  N. H. Williams & M. W. Chase (3 spp.)
 Miltoniopsis  God.-Leb. (6 spp.)
 Caucaea  Schltr. (26 spp.)
 Cyrtochilum  Kunth (204 spp.)
 Miltonia  Lindl. (11 spp.)
 Cischweinfia  Dressler & N. H. Williams (11 spp.)
 Oliveriana  Rchb. fil. (14 spp.)
 Systeloglossum  Schltr. (5 spp.)
 Aspasia  Lindl. (7 spp.)
 Brassia  R. Br. (67 spp.)
 Tolumnia  Raf. (26 spp.)
 Erycina  Lindl. (7 spp.)
 Rhynchostele  Rchb. fil. (18 spp.)
 Notyliopsis  P. Ortiz (1 sp.)
 Zelenkoa  Chase & Williams (1 sp.)
 Gomesa  R. Br. (139 spp.)
 Solenidium  Lindl. (3 spp.)
 Capanemia  Barb. Rodr. (17 spp.)
 Plectrophora  H. Focke (9 spp.)
 Leochilus  Knowles & Westc. (14 spp.)
 Pterostemma  Kraenzl. (6 spp.)
 Schunkea  Senghas (1 sp.)
 Suarezia  Dodson (1 sp.)
 Sanderella  Kuntze (2 spp.)
 Rodriguezia  Ruiz & Pav. (48 spp.)
 Seegeriella  Senghas (3 spp.)
 Warmingia  Rchb. fil. (4 spp.)
 Macradenia  R. Br. (10 spp.)
 Trizeuxis  Lindl. (1 sp.)
 Macroclinium  Barb. Rodr. (48 spp.)
 Santanderella  P. Ortiz (1 sp.)
 Cypholoron  Dodson & Dressler (2 spp.)
 Notylia  Lindl. (52 spp.)
 Polyotidium  Garay (1 sp.)
 Sutrina  Lindl. (2 spp.)
 Ionopsis  Kunth (7 spp.)
 Comparettia Poepp. & Endl. (88 spp.)
 Quekettia  Lindl. (7 spp.)
 Archivea  Christenson & Jenny (1 sp.)
 Subtribus Eriopsidinae Szlach.
 Eriopsis Lindl. (5 spp.)
 Subtribus Maxillariinae Benth.
 Maxillaria  Ruiz & Pav. (661 spp.)
 Neomoorea  Rolfe (1 sp.)
 Lycaste  Lindl. (50 spp.)
 Anguloa  Ruiz & Pav. (9 spp.)
 Sudamerlycaste  Archila (49 spp.)
 Xylobium  Lindl. (34 spp.)
 Scuticaria  Lindl. (12 spp.)
 Rudolfiella  Hoehne (7 spp.)
 Bifrenaria  Lindl. (23 spp.)
 Guanchezia  G. A. Romero & Carnevali (1 sp.)
 Horvatia  Garay (1 sp.)
 Teuscheria  Garay (10 spp.)
 Subtribus Zygopetalinae Schltr.
 Zygopetalum  Hook. (12 spp.)
 Cryptarrhena  R. Br. (2 spp.)
 Dichaea  Lindl. (131 spp.)
 Benzingia  Dodson (11 spp.)
 Chaubardiella  Garay (8 spp.)
 Stenia  Lindl. (23 spp.)
 Huntleya  Bateman ex Lindl. (15 spp.)
 Kefersteinia  Rchb. fil. (60 spp.)
 xAckersteinia  Neudecker (0 sp.)
 Stenotyla  Dressler (8 spp.)
 Cochleanthes  Raf. (1 sp.)
 Warszewiczella  Rchb. fil. (10 spp.)
 Pescatoria  Rchb. fil. (22 spp.)
 Euryblema  Dressler (2 spp.)
 Chondroscaphe  (Dressler) Senghas & Gerlach (14 spp.)
 Daiotyla  Dressler (5 spp.)
 Echinorhyncha  Dressler (5 spp.)
 Aetheorhyncha  Dressler (1 sp.)
 Ixyophora  Dressler (8 spp.)
 Chondrorhyncha  Lindl. (7 spp.)
 Pridgeonia  Pupulin (1 sp.)
 Cheiradenia  Lindl. (1 sp.)
 Warreella  Schltr. (2 spp.)
 Warreopsis  Garay (4 spp.)
 Vargasiella  C. Schweinf. (3 spp.)
 Warrea  Lindl. (3 spp.)
 Otostylis  Schltr. (2 spp.)
 Paradisanthus  Rchb. fil. (4 spp.)
 Hoehneella  Ruschi (2 spp.)
 Koellensteinia  Rchb. fil. (19 spp.)
 Galeottia  A. Rich. (12 spp.)
 Batemannia  Lindl. (5 spp.)
 Zygosepalum  Rchb. fil. (8 spp.)
 Chaubardia  Rchb. fil. (3 spp.)
 Neogardneria  Schltr. (1 sp.)
 Aganisia  Lindl. (4 spp.)
 Promenaea  Lindl. (19 spp.)
 Pabstia  Garay (6 spp.)
 Subtribus Stanhopeinae Benth.
 Braemia  Jenny (1 sp.)
 Paphinia  Lindl. (16 spp.)
 Horichia  Jenny (1 sp.)
 Houlletia  Brongn. (10 spp.)
 Schlimmia  Planch. & Linden (2 spp.)
 Trevoria  F. Lehm. (6 spp.)
 Cirrhaea  Lindl. (7 spp.)
 Gongora  Ruiz & Pav. (75 spp.)
 Acineta  Lindl. (13 spp.)
 Lueddemannia  Rchb. fil. (3 spp.)
 Lacaena  Lindl. (2 spp.)
 Vasqueziella  Dodson (1 sp.)
 Polycycnis  Rchb. fil. (18 spp.)
 Lueckelia  Jenny (1 sp.)
 Kegeliella  Mansf. (4 spp.)
 Soterosanthus  Lehm. ex Jenny (1 sp.)
 Stanhopea  Frost ex Hook. (78 spp.)
 Embreea  Dodson (1 sp.)
 Sievekingia  Rchb. fil. (11 spp.)
 Coryanthes  Hook. (65 spp.)
 Subtribus Coeliopsidinae Szlach.
 Coeliopsis Rchb. fil. (1 sp.)
 Lycomormium Rchb. fil. (5 spp.)
 Peristeria Hook. (10 spp.)
 Subtribus Dipodiinae
 Dipodium R. Br. (40 spp.)
 Tribus Epidendreae Lindl.
 Subtribus Agrostophyllinae
 Agrostophyllum Blume (141 spp.)
 Earina Lindl. (8 spp.)
 Subtribus Ponerinae Pfitzer
 Ponera Lindl. (4 spp.)
 Nemaconia Knowles & Westc. (6 spp.)
 Helleriella A. D. Hawkes (2 spp.)
 Isochilus R. Br. (14 spp.)
 Subtribus Calypsoinae
 Ephippianthus  Rchb. fil. (2 spp.)
 Dactylostalix  Rchb. fil. (1 sp.)
 Calypso  Salisb. (1 sp.)
 Tipularia  Nutt. (7 spp.)
 Changnienia  Chien (2 spp.)
 Govenia  Lindl. (30 spp.)
 Aplectrum  Nutt. (1 sp.)
 Cremastra  Lindl. (7 spp.)
 Oreorchis  Lindl. (18 spp.)
 Corallorhiza  Châtel. (15 spp.)
 Yoania  Maxim. (4 spp.)
 Danxiaorchis  J. W. Zhai et al. (2 spp.)
 Coelia  Lindl. (5 spp.)
 Subtribus Chysidinae Schltr.
 Chysis Lindl. (15 spp.)
 Subtribus Bletiinae Benth.
 Bletia Ruiz & Pav. (55 spp.)
 Subtribus Laeliinae Benth.
 Meiracyllium  Rchb. fil. (2 spp.)
 Orleanesia  Barb. Rodr. (8 spp.)
 Jacquiniella  Schltr. (12 spp.)
 Scaphyglottis  Poepp. & Endl. (84 spp.)
 Nidema  Britton & Millsp. (2 spp.)
 Domingoa  Schltr. (5 spp.)
 Arpophyllum  La Llave & Lex. (5 spp.)
 Alamania  La Llave & Lex. (1 sp.)
 Isabelia  Barb. Rodr. (3 spp.)
 xIsanitella  Leinig (0 sp.)
 Loefgrenianthus  Hoehne (1 sp.)
 Homalopetalum  Rolfe (8 spp.)
 Pygmaeorchis  Brade (2 spp.)
 Epidendrum  L. (1822 spp.)
 Microepidendrum  Brieger (5 spp.)
 Dimerandra  Schltr. (5 spp.)
 Barkeria  Knowles & Westc. (19 spp.)
 Acrorchis  Dressler (1 sp.)
 Tetramicra  Lindl. (10 spp.)
 Artorima  Dressler & G. E. Pollard (2 spp.)
 Hagsatera  R. González (2 spp.)
 Pseudolaelia  Porto & Brade (23 spp.)
 Leptotes  Lindl. (9 spp.)
 Dinema  Lindl. (2 spp.)
 Oestlundia  W. E. Higgins (5 spp.)
 Amoana  Leopardi & Carnevali (2 spp.)
 Encyclia  Hook. (194 spp.)
 Prosthechea  Knowles & Westc. (133 spp.)
 Psychilis  Raf. (15 spp.)
 Caularthron  Raf. (2 spp.)
 Cattleya  Lindl. (140 spp.)
 Guarianthe  Dressler & W. E. Higgins (4 spp.)
 Broughtonia  R. Br. (6 spp.)
 Quisqueya  Dod (4 spp.)
 Schomburgkia  Lindl. (21 spp.)
 xSchombolaelia (0 sp.)
 Laelia  Lindl. (7 spp.)
 Adamantinia  van den Berg & C. N. Gonç. (1 sp.)
 Myrmecophila  Rolfe (9 spp.)
 Rhyncholaelia  Schltr. (2 spp.)
 Brassavola  R. Br. (15 spp.)
 Constantia  Barb. Rodr. (6 spp.)
 Subtribus Pleurothallidinae Lindl. ex G. Don
 Neocogniauxia  Schltr. (2 spp.)
 Dilomilis  Raf. (5 spp.)
 Tomzanonia  Nir (1 sp.)
 Brachionidium  Lindl. (83 spp.)
 Atopoglossum  Luer (3 spp.)
 Sansonia  Chiron (2 spp.)
 Octomeria  R. Br. (142 spp.)
 Dresslerella  Luer (14 spp.)
 Myoxanthus  Poepp. & Endl. (51 spp.)
 Echinosepala  Pridgeon & M. W. Chase (17 spp.)
 Pupulinia  Karremans & Bogarín (1 sp.)
 Restrepiella  Garay & Dunst. (5 spp.)
 Barbosella  Schltr. (19 spp.)
 Restrepia  Kunth (63 spp.)
 Pleurothallopsis  Porto & Brade (20 spp.)
 Chamelophyton  Garay (1 sp.)
 Acianthera  Scheidw. (303 spp.)
 Lankesteriana  Karremans (24 spp.)
 Zootrophion  Luer (31 spp.)
 Trichosalpinx  Luer (31 spp.)
 Tubella  (Luer) Archila (73 spp.)
 Pseudolepanthes  (Luer) Archila (11 spp.)
 Pendusalpinx  Karremans & Mel. Fernández (7 spp.)
 Opilionanthe  Karremans & Bogarín (2 spp.)
 Gravendeelia  Bogarín & Karremans (1 sp.)
 Stellamaris  Mel. Fernández & Bogarín (1 sp.)
 Anathallis  Barb. Rodr. (121 spp.)
 Lepanthopsis  (Cogn.) Ames (49 spp.)
 Lepanthes  Sw. (1131 spp.)
 Draconanthes  (Luer) Luer (6 spp.)
 Frondaria  Luer (2 spp.)
 Trisetella  Luer (28 spp.)
 Dracula  Luer (145 spp.)
 Porroglossum  Schltr. (56 spp.)
 Masdevallia  Ruiz & Pav. (640 spp.)
 Diodonopsis  Pridgeon & M. W. Chase (4 spp.)
 Phloeophila  Hoehne & Schltr. (5 spp.)
 Luerella  Braas (1 sp.)
 Ophidion  Luer (15 spp.)
 Andreettaea  Luer (1 sp.)
 Andinia  (Luer) Luer (81 spp.)
 Dryadella  Luer (61 spp.)
 Specklinia  Lindl. (111 spp.)
 Muscarella  Luer (56 spp.)
 Scaphosepalum  Pfitzer (54 spp.)
 Platystele  Schltr. (120 spp.)
 Teagueia  (Luer) Luer (18 spp.)
 Stelis  Sw. (1335 spp.)
 Pleurothallis  R. Br. (535 spp.)
 Pabstiella  Brieger & Senghas (147 spp.)
 Madisonia  Luer (7 spp.)

Izvori

Kaćunovke

Epidendroideae


Najveća zajednička mjera (M) ili najveći zajednički djelitelj (D) dvaju ili više cijelih brojeva je najveći broj koji dijeli svaki od tih brojeva. Najveća zajednička mjera brojeva  i  obično se zapisuje  ili pak  U stranim tekstovima moguće je naići i na jednostavno

Računanje i primjeri

Ako brojevi imaju zajedničke proste djelitelje, njihova najveća zajednička mjera je umnožak tih djelitelja.

Nađimo najveću zajedničku mjeru brojeva 12 i 30:
12 = 2 · 2 · 3
30 = 2 · 3 · 5.
Primjećujemo da su zajednički djelitelji oba broja 2 · 3 = 6, stoga vrijedi M(12, 30) = 6.

S druge strane, brojevi 10 i 63:
10 = 2 · 5
63 = 3 · 3 · 7
nemaju zajedničkih prostih faktora, pa je njihova mjera M(10, 63) = 1 (jer 1 dijeli svaki cijeli broj). Ako dva ili više brojeva imaju najveću zajedničku mjeru 1, tada su oni jedni u odnosu na druge relativno prosti.

Euklidov algoritam
Rastav na proste faktore kao metoda nalaženja najveće zajedničke mjere je nepraktičan za velike brojeve. U tu svrhu se za mjeru dva broja češće koristi Euklidov algoritam. Počevši s dijeljenjem većeg početnog broja manjim, lančano dijelimo tako da nakon svakog dijeljenja za sljedećeg djeljenika uzimamo djelitelja prijašnjeg dijeljenja, a za sljedećeg djelitelja ostatak. Taj postupak ponavljamo dok pri nekom dijeljenju ne dobijemo ostatak 0. Djelitelj pri tom dijeljenju, odnosno ostatak pri prethodnom dijeljenju, je onda najveća zajednička mjera tih brojeva. Primjerice, nađimo M(65, 45):

{| border=0
|-
|Počinjemo dijeljenjem 65 s 45:       || 65       = 1 · 45 + 20
|-
|Dijelimo djelitelj 45 s ostatkom 20: || 45 = 2 · 20   + 5
|-
|Dijelimo 20 s novim ostatkom 5:      || 20   = 4 · 5 + 0
|}
Budući da smo dosegli ostatak 0, mjera je posljednji djelitelj, 5.

Drugi algoritmi
Kod Euklidovog algoritma količnik pri dijeljenju je često malen broj, te je silazak do konačnog ostatka spor. Zbog toga je razvijen Lehmerov algoritam koji preskače mnoge operacije dijeljenja gdje bi količnik bio malen broj. Binarni Euklidov algoritam se za razliku od Euklidovog ne koristi dijeljenjem s ostatkom, nego su mu jedine operacije oduzimanje i dijeljenje s 2 (binarni pomak), zbog čega je znatno brži za računala.

Primjene
Najveća zajednička mjera može se koristiti za skraćivanje razlomaka. Na primjer:

Korisna je i za računanje najmanjeg zajedničkog višekratnika, jer vrijedi:
.

Svojstva
 Svaki broj koji dijeli (koji je djelitelj od) x i y, dijeli i M(x, y). Uz ovo, vrijedi da djelitelja oba x, y ima točno onoliko koliko ima djelitelja broja M(x, b), što se jasno vidi kada rastavimo brojeve na proste faktore, kao u osnovnom stavku aritmetike. (1)
 Bézoutova lema: Ako su a i b oba različiti od nule, M(a, b) može se definirati kao najmanji broj d koji se može zapisati u obliku d = ap + bq, gdje su p i q cijeli brojevi. p i q mogu se izračunati pomoću proširenog Euklidovog algoritma.
 M(x, 0) = |x|, za x različit od nule. Naime, svaki cijeli broj dijeli 0, a |x| je najveći djelitelj od x.
 M(0, 0) je obično nedefinirana, ali se može definirati da bude M(0, 0) = 0. Daljnja svojstva vrijede ako su sve navedene mjere definirane, tj. da uvrštavanjem varijabli ne dobijemo M(0, 0).
 Komutativnost: M(x, y) = M(y, x)
 Asocijativnost: M(x, y, z) = M(x, M(y, z)) = M(M(x, y), z)

Naime, stavimo  te neka je, bez smanjenja općenitosti  Tada je
 za neki  te  za neki  Uočimo da je , tj. da su  relativno prosti. Po definiciji,  je djeljiv s  i , dakle
 (jer su  relativno prosti). Prema tome,

Ovo se svojstvo može pokazati i izravno. Naime, uočimo da ako je  i  za proste  te  onda je  i slično  iz čega je očito da vrijedi .

 Distributivnost mjere po višekratniku i obratno:

 Neka dva broja imaju rastav na proste faktore  i  gdje svaki eksponent . Tada:

 U pravokutnom koordinatnom sustavu dužina koja povezuje ishodište i točku (x, y) prolazi kroz M(x, y) točaka s cjelobrojnim koordinatama.

Ovo se svojstvo može pokazati na sljedeći način. Neka imamo dva cijela broja,  takva da je  . Tada je jednadžba tog pravca . Sada je . No, iz ovoga slijedi  pa mora biti . Analogno mora biti . Prema tome, ovu jednadžbu u skupu prirodnih brojeva zadovoljava samo jedan par i to točka . Sada je jasno da će pravac za neka dva broja  imati   cjelobrojnih točaka, točku  i redom točke nastale generiranjem početne točke :  jer će y-vrijednosti prijašnjih točaka   za cijeli x ostati necijeli brojevi, i tako za svaki  koji nije višekratnik od . Ovo činimo za bilo koja dva cijela broja  takva da je  čime je tvrdnja dokazana.
 Za  koji nisu oba nule te pozitivni broj n:

 Veza s Eulerovom funkcijom:

Koristimo svojstvo (1). Sada direktnim korištenjem Gaussove leme za Eulerovu funkciju slijedi pravilo.

Komutativni prstenovi
Pandan najvećoj zajedničkoj mjeri može se definirati na bilo kojem komutativnom prstenu, kao što je primjerice prsten polinoma. Za razliku od operacije na cijelim brojevima, rezultat ne mora biti definiran za svaki par elemanata prstena, a moguće je i da isti par elemenata ima više različitih najvećih zajedničkih djelitelja.

Neka je P komutativni prsten, te a, b ∈ P. Tada element d ∈ P zovemo zajedničkim djeliteljem a i b ako dijeli i a, i b; tj. ako postoje elementi x, y ∈ P takvi da d · x = a i d · y = b. Ako je d zajednički djelitelj a i b i ako svaki drugi zajednički djelitelj od a i b dijeli i d, onda je d najveći zajednički djelitelj a i b.

Dva elementa komutativnog prstena mogu imati zajedničke djelitelje, a da istovremeno nemaju najveći zajednički djelitelj. Primjer u prstenu :

Brojevi 2 ili 1 +  su tzv. maksimalni zajednički djelitelji od a i b, tj. svaki zajednički djelitelj koji je višekratnik od 2 je asociran s 2, i isto vrijedi za 1 + . Međutim, 2 i 1 +  nisu međusobno asocirani, pa nijedan od njih ne možemo zvati najvećim zajedničkim djeliteljem a i b.

Inspirirani Bézoutovom lemom možemo proučiti skup elemenata oblika pa + qb, za svaki mogući p, q ∈ P. Taj skup nazivamo idealom koji generiraju a i b i označavamo (a, b). U prstenu u kojem su svi ideali glavni (prsten glavnih ideala), taj ideal bit će identičan skupu višekratnika nekog elementa d ∈ P, te je d najveći zajednički djelitelj a i b. Ideal (a, b) može biti koristan i kad ne postoji odgovarajući najveći zajednički djelitelj. Njemački matematičar Ernst Kummer koristio je takav ideal umjesto najvećeg zajedničkog djelitelja u svom pokušaju rješavanja Posljednjeg Fermatovog poučka, nazivajući ga skupom višekratnika nekog zamišljenog, "idealnog" elementa d. Otuda dolazi i naziv za ideal.

Izvori

Aritmetika

Najveća zajednička mjera


Skovsgaard Mølle- og Bagerimuseum er et museum i Esholte omkring 12 km syd for Slagelse. Museet er indrettet i et gammelt bageri fra 1851, og omhandler bageri og bagværk fra omkring 1900 frem til 2000. Bageriet fungerede oprindeligt frem til 1971, og i 1990 begyndte man at indsamle effekter relateret til bagerfaget. Udstillingen tæller over 500 genstande fra hele landet. Genstandene inkluderer håndværktøj, maskiner, brødvogne og kaner og andre ting med tilknytning til bagerier og konditorier. Derudover findes en rekonstruktion af Vemmetofte Klosters bageri fra 1880.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Skovsgaard Mølle- og Bagerimuseum

Museer i Region Sjælland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Slagelse Kommune

Skovsgaard Mølle- og Bagerimuseum


Herpolirion, monotipski rod jednosupnica iz porodice čepljezovki. Jedina je vrsta H. novae-zelandiae iz Australije, Tasmanije i Sjevernog i Južnog otoka Novog Zelanda.

Rod je opisan 1853.

Vrste

Sinonimi
 Herpolirion tasmaniae Hook.f.

Izvori

Hemerocallidoideae
Flora Novog Južnog Walesa
Flora Sjevernog otoka
Flora Južnog otoka
Flora Viktorije
Flora Tasmanije

Herpolirion


Alphitonia, biljni rod od desetak vrsta grmova i drveća iz porodice pasjakovki raširen po jugoistočnoj Aziji, Polineziji i Australiji.

Vrste
 Alphitonia carolinensis Hosok.
 Alphitonia excelsa (Fenzl) Reissek ex Benth.
 Alphitonia ferruginea Merr. & L.M.Perry
 Alphitonia franguloides A.Gray
 Alphitonia incana (Roxb.) Teijsm. & Binn. ex Kurz
 Alphitonia macrocarpa Mansf.
 Alphitonia marquesensis F.Br.
 Alphitonia neocaledonica (Schltr.) Guillaumin
 Alphitonia oblata A.R.Bean
 Alphitonia petriei Braid & C.T.White
 Alphitonia philippinensis Braid
 Alphitonia pomaderroides (Fenzl) A.R.Bean
 Alphitonia ponderosa Hillebr.
 Alphitonia whitei Braid
 Alphitonia zizyphoides (Biehler) A.Gray

Izvori

Pasjakovke

Alphitonia


Agrilus hunanus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Jendek in Jendek & Grebennikov, 2009.

Referências

hunanus

Agrilus hunanus


Lagărul de tranzit Westerbork (în , în ) a fost o tabără a persoanelor refugiate din Germania Nazistă, transformată ulterior în lagăr de tranzit și de detenție, aflată la Hooghalen, la 10 km nord de Westerbork, în nord-estul Țărilor de Jos. Funcționalitatea sa în timpul celui de-al Doilea Război Mondial a fost să-i adune pe evreii neerlandezi și pe romi pentru a fi transportați către lagărele de exterminare și alte lagăre de concentrare naziste.

Înființarea și istoricul lagărului

Deschiderea Taberei de Refugiați
Odată cu instaurarea regimului național-socialist (nazist) în Germania în anul 1933, Țările de Jos au trebuit să facă față unui flux constant de refugiați evrei la granița sa cu Germania. Pe 15 decembrie 1938 guvernul neerlandez și-a închis granițele pentru refugiați; avusese loc o creștere substanțială a fluxului de refugiați din Germania în urma pogromului din  Noaptea de Cristal, de pe 9-10 noiembrie 1938. În 1939, guvernul neerlandez a construit o Tabără Centrală de Refugiați (în ) în apropiere de Westerbork. Comitetul pentru Refugiați Evrei (în ), care s-a ocupat cu sprijinirea refugiaților evrei din Germania începând din 1933, a trebuit să acopere cheltuielile taberei cu un fond de un milion de guldeni. Primii 22 de refugiați s-au stabilit în tabără în octombrie 1939.

Sub control german
După ocuparea Țărilor de Jos de către Germania, naziștii au preluat tabăra și au transformat-o într-un lagăr de deportare. Din acest lagăr au fost deportați 101.000 de evrei neerlandezi și circa 5.000 de evrei germani către lagărele de exterminare din Polonia Ocupată. În plus, s-au mai aflat aici aproximativ 400 de țigani și, la sfârșitul Războiului, aproximativ 400 de femei din mișcarea de rezistență.

Între noiembrie 1942 și august 1944, aproape în fiecare marți pleca un tren de marfă către lagărele de concentrare Auschwitz-Birkenau (65 de trenuri cu un total de 60.330 de oameni, dintre care majoritatea au fost gazați la sosire), Sobibór (19 trenuri cu un total de 34.313 persoane, din care toate au fost ucise la sosire), Bergen-Belsen și Theresienstadt (9 trenuri cu un total de 4.894 oameni, dintre care aproximativ 2.000 au supraviețuit războiului). Din 1942 până în 1945, un număr total de 107.000 de persoane au trecut prin lagăr și au plecat 93 de trenuri. Numai 5.200 de deportați au supraviețuit, cei mai mulți la Theresienstadt sau Bergen-Belsen, sau au fost eliberați din Westerbork.

Deținuți notabili

Anne Frank a fost deținută într-o baracă de la Westerbork din luna august până la începutul lunii septembrie 1944, când a fost transportată la Auschwitz-Birkenau. Ea și familia ei au fost îmbarcate în primul dintre ultimele trei trenuri (cele trei transporturi finale au reprezentat cel mai probabil o reacție la ofensiva Aliaților), la 3 septembrie 1944, cu destinația Auschwitz, sosind acolo trei zile mai târziu.

Actrița de film și cântăreața de cabaret germană Dora Gerson a fost internată la Westerbork, împreună cu familia ei, înainte de a fi trimisă cu un transport spre Auschwitz.

Etty Hillesum a fost internată în acest lagăr de la 30 iulie 1942 până la 7 septembrie 1943, când ea și familia ei au fost îmbarcate într-un tren către Auschwitz.

Profesorul Sir William Asscher a supraviețuit lagărului atunci când mama lui a reușit eliberarea familiei prin fabricarea unui arbore genealogic în care apăreau strămoși englezi.

Eliberarea
Divizia 2 Infanterie Canadiană a eliberat mai multe sute de persoane, care mai erau încă la Westerbork pe 12 aprilie 1945. Primii soldați care au ajuns în lagăr proveneau din Regimentul 8 Recunoaștere, urmați de trupele Regimentului South Saskatchewan.

După cel de-al Doilea Război Mondial
În urma utilizării sale în al doilea Război Mondial, tabăra de la Westerbork a fost folosită mai întâi ca tabără de pedeapsă pentru persoanele acuzate de colaboraționism cu naziștii și, mai târziu, i-a adăpostit pe cetățenii neerlandezi care au părăsit fostele Indii Neerlandeze de Est (Indonezia).

În 1950, guvernul neerlandez l-a numit pe istoricul evreu Jacques Presser pentru a investiga evenimentele relaționate cu deportările masive de evrei neerlandezi și gradul de colaborare al populației neerlandeze neevreiești. Rezultatele au fost publicate cincisprezece ani mai târziu, în Catastrofa (De Ondergang). Presser a publicat, de asemenea, un roman, Noaptea Girondinilor, a cărui acțiune se petrecea în lagărul de la Westerbork.

Între 1950 și 1970, tabăra a fost redenumită Kamp Schattenberg și utilizată pentru a-i adăposti pe refugiații din insulele Moluce.

În 1969 a fost construit pe o porțiune a fostului lagăr Observatorul Radio Westerbork (WSRT).

În anii 1970, tabăra a fost demolată. În apropierea acestui loc se află acum un muzeu și monumente comemorative ale persoanelor transportate și ucise în timpul celui de-al Doilea Război Mondial. Tabăra poate fi vizitată gratuit.

Referințe

Lectură suplimentară
 Jacob Boas, Boulevard des Misères: the Story of the Transit Camp Westerbork. Hamden, Connecticut: Archon Books, 1985 ISBN 0-208-01977-4
 W. Herbstrith (1983). Edith Stein: A biography (5th rev. ed.) (Trans. B. Bonowitz). San Francisco, CA: Harper & Row Publishers.
 Etty Hillesum, Letters from Westerbork. New York: Pantheon, 1986  ISBN 0-394-55350-0 (originally published in the Netherlands as Het denkende hart van de barak, 1982)
 Cecil Law, Kamp Westerbork, transit camp to eternity : the liberation story. Clementsport, N.S. : Canadian Peacekeeping Press, 2000 ISBN 1896551351
 Hans-Dieter Arntz: Der letzte Judenälteste von Bergen-Belsen. Josef Weiss - würdig in einer unwürdigen Umgebung. Aachen 2012.
 Harry Mulisch, The Discovery of Heaven. Penguin Press, 1992, ISBN 0-1402-3937-5

Legături externe
 Memorial Center Camp Westerbork, official website
 The last transport from Westerbork to Auschwitz with the Frank family on it
 Cabaret Behind Barbed Wire: Max Ehrlich & the Westerbork Theater Group
 Netherlands: Westerbork
 Westerbork Paper Money
 Transit Camps in Western Europe During the Holocaust

Westerbork

Lagărul de tranzit Westerbork


David Herlicius, David Herlitz ou David Herlitzius, né à Zeitz le  et mort le  à Stargard, est un poète, médecin et astrologue allemand.

Biographie

Professeur de mathématiques à l'Université de Greifswald (1585) et de physique à Stargard (1598), il commence dès 1584 à publier des Éphémérides où il prédit des changements de température. Le succès de l'ouvrage l'entraine à tirer de la combinaison des astres, de nombreuses prédictions, telles que la ruine de l'empire turc pour la fin du  siècle.

Œuvres

 1594 : Menalcas, Greifswald
 1596 : Disputatio de epilepsia
 1596 : Tractatus theologastro nomistoricus. Von des Türkischen Reichs Untergang und endlicher Zerstörung etlicher conjecturen und Vermutungen aus der h. Schrift, Sternkunst und der historien genommen, Stettin
 1606 : Carmina, Stettin
 1607 : Kurtze … Erklerung/ des geschwäntzen newen Sterns oder Cometen/ so sich im September dieses 1607. Jahrs hat sehen lassen, Lübeck
 1609 :  avec Georg Grawel et Joachim Wibbeking, De Variolis Vel Papulis = Notwendige und kurtze Erinnerung/ von den itzt grassierenden Bocken oder Blattern, Amseder, Lübeck
 1610 : Discursus historico-physicus von Parheliis oder fünf Sonnen, so am 3ten April 1610 gesehn worden, Stettin
 1614 : De Maculis lunae, Opus mirabilium, Nuremberg

Notes et références

Bibliographie

 Ersch, Gruber, Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste Sect 2, T. 6,

Liens externes

Mathématicien allemand du XVIe siècle
Mathématicien allemand du XVIIe siècle
Médecin allemand du XVIe siècle
Médecin allemand du XVIIe siècle
Astrologue allemand
Astrologue du XVIIe siècle
Naissance en décembre 1557
Naissance à Zeitz
Décès en août 1636
Décès à Stargard-en-Poméranie
Poète allemand du XVIe siècle
Poète allemand du XVIIe siècle
Décès à 78 ans

David Herlicius


Kuća časti treći je studijski album grupe S.A.R.S. objavljen 2013. godine za izdavačku kuću MTV Adria.

Album se sastoji iz 11 pjesama, a najpopularnije pjesme s albuma su "Lutka" i "Ti, ti, ti". "Lutka" je postala i najpopularnija pjesma S.A.R.S.-a od svih njihovih pjesama. Nastala je još 2009. godine, ali je objavljen tek 4 godine kasnije, jer se nije uklapala na prijašnje albume. "Lutka" je česta pjesma na vjenčanjima kao prvi ples i prilikom prosidbe.

Od gostiju, na albumu se pojavljuju: hrvatski pjevači Shamso69 (Brkovi) i Saša Antić (TBF), srpski pjevač Dialup Lama (Bolesna štenad) i crnogorski hip-hop sastav Who See.

Kao i prethodni, ovaj album je također objavljen kao besplatno izdanje, s internetskim poveznicama za preuzimanje dostupnim na službenoj internetskoj stranici grupe kao i regionalnim internetskim stranicama MTV-a. Za prva dva dana od izdavanja, album je preuzet više od 20,000 puta te na više od 45,000 za prva dva mjeseca.

Popis pjesama

Izvori

Albumi S.A.R.S.-a
Albumi iz 2013.

Kuća časti


Baron Allerton, of Chapel Allerton in the West Riding of the County of Yorkshire, was a title in the Peerage of the United Kingdom. It was created on 17 July 1902 for the businessman and Conservative politician William Jackson. The title became extinct on the death of his grandson, the third Baron, on 1 July 1991.

Barons Allerton (1902)
William Lawies Jackson, 1st Baron Allerton (1840–1917)
George Herbert Jackson, 2nd Baron Allerton (1867–1925)
George William Lawies Jackson, 3rd Baron Allerton (1903–1991)
Edward Lawies Jackson (1928–1982)

Notes

References

Kidd, Charles, Williamson, David (editors). Debrett's Peerage and Baronetage (2003 edition). London: Pan Macmillan, 2003.

Extinct baronies in the Peerage of the United Kingdom
Noble titles created in 1902
Noble titles created for UK MPs

Baron Allerton


112797 Grantjudy este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
112797 Grantjudy este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Haleakala de Andrew Lowe. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,28 ua, o excentricitate de 0,19 și o înclinație de 2,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 112001-113000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2002
Centura de asteroizi

112797 Grantjudy


Guacanagarix (alternate transcriptions: Guacanacaríc, Guacanagarí) was one of five Taíno caciques of the Caribbean island henceforth known as Hispaniola at the arrival of the Europeans in 1492. This was contemporaneous with the first of the voyages of Christopher Columbus.

He was the chief of the cacicazgo of Marién, which occupied the northwest of the island.

Guacanagarix received Christopher Columbus after the Santa María was wrecked during his first voyage to the New World. He allowed Columbus to establish the settlement of La Navidad near his village. The colonists that remained there were killed by a rival tribe before Columbus returned on his second voyage.

Guacanagarix refused to ally himself with other caciques, who were trying to expel the Spaniards from the Captaincy General of Santo Domingo, and many times served as an informant and spy for the European settlers.

Guacanagarix complex
In the Dominican Republic, the term  (Spanish: complejo de Guacanagarix)  has been used to describe a Dominican who is considered more interested in foreign culture than in his own country.

See also
Taíno peoples
Spanish–Taíno War of San Juan–Borikén
Colony of Santo Domingo topics
Spanish West Indies
Chiefdoms of Hispaniola

References

See: "El primer virreinato americano" by Roberto Cassá, Raimundo González de Peña, Genaro Rodríguez Morel. Anuario de Estudios Americanos, 63, 2,julio-diciembre, 13–26, Sevilla (España), 2006.
 * Excerpt from Typical wedding decoration in Guacanagarix

Taíno leaders
15th-century monarchs in North America
Haitian people of Taíno descent
History of the Colony of Santo Domingo

Guacanagaríx


Gabriel Gatwech Chan (1960 - 5 de janeiro de 2017), mais comumente conhecido pelo apelido de Tang-Ginye ou Tanginye, que significa "cachimbo longo", foi um comandante de várias milícias rebeldes, principalmente nueres, no Sudão do Sul.  O general Tanginye liderou uma milícia da fronteira sul aliada ao governo de Cartum durante a guerra civil do Sudão. Membros das Forças Armadas Sudanesas leais a Tanginye em Malakal entraram em confronto com o Exército Popular de Libertação do Sudão em 2006, matando cerca de 150 pessoas, e em 2009 violando o acordo de paz. Em abril de 2011, confrontos entre sua milícia e o Exército Popular de Libertação do Sudão no estado de Jonglei mataram pelo menos 57 pessoas, de acordo com funcionários do governo. Pouco tempo depois, Tanginye rendeu-se às forças do Exército Popular de Libertação do Sudão e foi colocado em prisão domiciliar em Juba, aguardando acusações contra si. Durante a Guerra Civil do Sudão do Sul, ele se aliou ao Movimento Popular de Libertação do Sudão na Oposição e mais tarde à milícia de Lam Akol, um grupo rebelde ligado a Juba chamado Movimento Nacional Democrático e se tornou seu chefe de gabinete. Em janeiro de 2017, visitou um grupo aliado do Movimento Nacional Democrático, as Novas Forças da Facção Tigre, na área de Hamra, no norte do Nilo Superior. Durante esta visita, os Tigres foram atacados por combatentes afiliados ao Movimento Popular de Libertação do Sudão na Oposição pertencentes à milícia de John Uliny, e Tanginye foi morto junto com a maioria dos Tigres.

Pessoas da Guerra Civil Sul-Sudanesa

Gabriel Tanginye


Un vehicul electric hibrid ( – HEV) este un tip de vehicul hibrid acționat de două sisteme de propulsie, unul convențional, format dintr-un motor cu ardere internă (MAI) și unul electric, format din unul sau mai multe motoare electrice. Prezența sistemului de propulsie electric are scopul de a mări economicitatea sau performanțele vehiculului. În funcție de performanțele în regim de vehicule pur electrice există mai multe tipuri de vehicule electrice hibride. Cele mai comune sunt autoturismele hibride, dar există și furgonete sau autobuze electrice hibride.

Vehiculele electrice hibride moderne folosesc tehnologii noi, ca frânarea regenerativă, care, în loc să disipeze energia cinetică a vehiculului în mediul ambiant sub formă de căldură — cum fac sistemele de frânare convenționale — o recupereză sub formă de energie electrică, care este stocată în acumulatori. Unele vehicule electrice hibride își folosesc motorul cu ardere internă pentru antrenarea unui generator electric, curentul produs fiind stocat în acumulatori sau alimentând direct motoarele electrice de propulsie. Unele vehicule electrice hibride  oprind motorul cu ardere internă în loc să-l lase să meargă în gol și repornindu-l la plecare, metodă cunoscută ca sistem start-stop. Un vehicul electric hibrid are emisii mai mici ale motorului cu ardere internă deoarece acel motor poate fi dimensionat mai mic și poate funcționa într-un regim optim, unde randamentul motorului este maxim, respectiv consumul specific de combustibil este minim, ceea ce conduce la un consum de combustibil mai redus.

În 1901 Ferdinand Porsche a produs Lohner-Porsche Mixte Hybrid, primul vehicul hibrid pe benzină–electric din lume. Însă vehiculele electrice hibride nu s-au răspândit până când n-a apărut Toyota Prius în Japonia în 1997, urmat de Honda Insight în 1999. Datorită prețului scăzut al benzinei inițial vehiculele electrice hibride nu erau considerate necesare, însă creșterea prețului petrolului a determinat ca începând din 2000 industria automobilistică să le producă la scară mai mare, fiind considerate de viitor.

Până în iulie 2015 fuseseră comercializate peste 10 milioane de vehicule electrice hibride, Toyota cu peste 8 milioane și Honda cu peste 1,35 milioane, Ford Motor Company cu peste 424 de mii de vehicule hibride vândute în SUA.
și Hyundai Group, icluzând Hyundai Motor Company și Kia Motors cu 200 de mii. Cel mai vândut tip de vehicul electric hibrid este din familia Toyota Prius, cu peste 5,2 milioane vândute, din care peste 3,5 milioane din modelul modernizat. Japonia și SUA sunt cele mai mari piețe de desfacere, Japonia cu 4 milioane și SUA cu peste 3,5 milioane. Modelul Prius clasic este cel mai vândut, atât în Japonia, cât și în SUA, cu peste 1 milion de bucăți vîndute până în aprilie 2011. În Japonia, din 2013 ponderea în vânzări a vehiculelor electrice hibride a fost de circa 30 % global și 20 % la autoturisme. Următoarea este Olanda, cu o pondere în vânzări a vehiculelor electrice hibride de 4,5 % în 2012.

Clasificare

Tipuri, după arhitectură

Vehiculele electrice hibride se pot clasifica În funcție de arhitectură, adică de modul în care motoarele asigură propulsia:

 La  motorul cu erdere internă și cel electric sunt conectate ambele la  și pot antrena roțile simultan, de obicei printr-o transmisie obișnuită. Exemple de vehicule electrice hibride sunt Honda Insight, Honda Civic Hybrid, Honda Accord Hybrid, echipate cu sistemul de tip Honda de asistență integrată a motorului ( – IMA), și Chevrolet Malibu hibrid, echipat cu sistemul alternator/demaror cu curea de tip GM ( – BAS Hybrid). La majoritatea acestor vehicule în timpul staționării motorul cu ardere internă poate antrena generatorul pentru a încărca acumulatorii.

 La  propulsia este asigurată doar de motoarele electrice, motorul cu ardere internă (dimensionat mai mic) antrenează doar generatorul electric care alimentează motoarele electrice și încarcă acumulatorii. Acumulatorii instalați pe ele au o capacitate mai mare decât la cele paralele, ridicînd prețul de cost. Însă motorul cu ardere internă poate lucra exclusiv în regim opltim, ceea ce reduce la maximum consumul de combustibil la ciculația în oraș.

  combină avantajele arhitecturilor paralelă și serială, însă sunt mai complicate, ceea ce le face să aibă un preț mai ridicat. Ele sunt mai eficente la orice regim, deoarece arhitectura serială este mai eficientă la viteze mici, iar cea paralelă la viteze mari. Exemple de vehicule cu arhitecturi serial–paralele sunt cele produse de Ford, General Motors, Nissan, și Toyota.

În mod obișnuit la toate arhitecturile de mai sus se recuperează energia de frânare pentru a reîncărca acumulatorii.

Tipuri, după gradul de hibridizare
 În sens obișnuit, vehiculele electrice hibride pot fi propulsat fie doar de motorul cu ardere internă, fie doar de cel sau cele electrice, fie de ambele simultan. Toyota Prius, Ford Escape Hybrid, și Ford Fusion Hybrid sunt exemple de vehicule electrice hibride, deoarece pot fi propulsate și doar electric. Propulsia exclusiv electrică necesită o capacitate mare a acumulatorilor, ceea ce mărește prețul acestor vehicule.

 Vehiculele electrice parțial hibride sunt vehicule care nu pot fi propulsate doar de motorul electric, deoarece acest motor nu este dimensionat să propulseze aceste vehicule singur. Vehiculele electrice parțial hibride au unele elemente ale vehiculelor electrice hibride, elemente care asigură o oarecare reducere a consumului de combustibil, de circa 15 % în circulația urbană și de 8–10 % global (urban și interurban). Un autovehicul electric parțial hibrid este de fapt un autovehicul convențional cu un alternator/demaror mai robust, format de obicei dintr-un motor electric cu stator liber care joacă rolul de convertizor de cuplu, furnizând o putere suplimentară la accelerare. Demarorul puternic permite oprirea motorului cu ardere internă la mersul la vale, frânare sau oprire, cu repornirea lui ușoară când este nevoie. Motorul electric asigură antrenarea accesoriilor când motorul cu ardere internă este oprit și tot el asigură recuperarea energiei de frânare. Comparativ cu cele hibride, vehiculele parțial hibride au motoare/generatoare mai mici și acumulatori de capacitate mai mică, ceea ce reduce prețul lor, dar și performanțele lor sunt mai mici, în special la mersul pe autostradă.

Exemple de astfel de vehicule sunt Honda Insight din prima generație, și pick-up-ul Chevrolet Silverado Hybrid.

Vehicule electrice hibride reîncărcabile

Un  ( – PHEV), cunoscut și ca "hibrid reîncărcabil", este un vehicul electric hibrid ai cărui acumulatori pot fi reîncărcați de la rețeaua electrică. Acest tip de vehicul combină caracteristicile vehiculelor electrice hibride (are atât motor du ardere internă cât și motor electric) cu ale vehiculelor electrice (are acumulatori și sistem de încărcare a lor de la rețea). Vehiculele electrice hibride reîncărcabile au o autonomie în regim electric mai mare decât cele electrice hibride și elimină teama de a rămâne în drum specifică automobilelor electrice, deoarece la nevoie motorul cu ardere internă poate încărca acumulatorii.

Exemple de astfel de automobile sunt F3DM PHEV-62 hatchback din China, cu o autonomie electrică de 62 mile = 100 km, care costa în 2008 circa 150 000 de yuani (22 000 USD). General Motors a lansat în 2011 Chevrolet Volt reîncărcabil, care a detronat Toyota Prius drept cel mai economic autoturism vândut în SUA.

Note

Bibliografie
 M. Babescu, Vehicule electrice hibride, Editura Politehnica, Timișoara, 2009

Vezi și
 Supercondensator
 Vehicul electric parțial hibrid
 Vehicul cu pile de combustie

Vehicul electric hibrid


A nu se confunda cu Hamada, oraș în Japonia!

Hamadă este un nume, provenit din arabă, pentru podișurile de piatră în deșerturile din zonele intertropicale.
Datorită diferențelor diurne mari de temperatură, se produce o intensă dezagregare a rocilor, iar datorită acțiunii vântului, produsele mai fine ale dezagregării sunt îndepărtate.
De aceea suprafața hamadei este acoperită numai de pietre colțuroase.

Astfel de tip geomorfologic este întâlnit în jurul masivelor muntoase Ahaggar, Tibesti din Sahara și în jurul orașului Riad.

Deșerturi
Cuvinte și expresii în limba arabă

Hamadă


Filipsdal (dansk) eller Philipsthal (tysk) er en større gård i det nordlige Tyskland, beliggende mellem Rojkær og Frederiksdal (Kastrup) i Stenbjergkirke kommune i det nordøstlige Angel i Sydslesvig. På dansk findes også formen Philipsdal. Området hed tidligere Pinninksand eller Pinningsand.

Gården blev oprettet i 1712 af hertug Ernst Filip af to tidligere gårde i Pinningsand. Gården hørte ligesom nabogården Frederiksdal under Nybøl gods. I 1900-tallet blev gården suppleret med nye bygninger, såsom hele bygningskomplekset blev til et trefløjet gård. De fleste af slotgravene blev fyldt op med jord. Gården fungerer i dag som landbrugsgård. Filipsdal er kendt for en dansk folkesagn om en tyran, der mishandlede de lokale kristne i området.

Cirka 300 meter øst for gården fandtes langdyssen Pinninghøj.

Eksterne henvisninger

Stenbjergkirke
Angel
Herregårde i Slesvig-Holsten

Filipsdal


Hazarca, Orta Çağda, Orta Asyalı yarı göçmen Türk boyu olan Hazarların konuştuğu dildir. Hazarca, tarihî Türk dillerinden biri olmasına karşın Türki dillerin hangi koluna ait olmuş bulunduğu tartışmalıdır. Bazı araştırmacılar Hazarcanın İran dilleri veya Kafkas dilleriyle yakın ilişkisi olduğunu varsayarlar.

Tarih

Hazarların yönettiği bölgelerin İrani, Ural, Slav ve Kuzey Kafkasya halklarını barındırması devletin çok uluslu ve çok dilli olmuş olduğunu göstermektedir. Antropolojik çalışmalara göre yönetici sınıfın İç Asyalı olduğu ve Mongoloid olarak tabir edilen özelliklere sahip oldukları ortaya çıkmıştır. Bu devletin yöneticilerinin en azından bir Türkçe veya Asya kökenli dili konuşmuş olduklarına çok büyük bir kanıt oluşturmaktadır.

Arap kaynaklar
10. yüzyılda yaşamış Arap yazar İstahri Hazarların Türkler ve Farslar tarafından konuşulan dillerden farklı bir dil konuştuğunu not etmiş ancak dilin Ön Bulgarca ile olan yakınlığına değinmiştir. Aynı zamanda yazar Derbent, Dağıstan'da Hazarca ile birlikte dağlarda yaşayan diğer halkların dillerinin de yaygın olduğundan bahsetmiştir. El-Mesûdî ise Hazarların Türk olduklarını ve Türk dillerinde Sabir Farsçada ise Xazar denildiklerini yazmıştır. Biruni Volga Bulgarları ve Sabirler hakkındaki bir yazısında bu toplumların dillerinin Türkçe ile Hazarcanın bir karışımı olduğunu not etmiştir.

Hazarca kaynaklar
Hazarlardan günümüze kadar kalan iki belge vardır ve bunlar İbranice yazılmıştır. Bunlardan biri, Hazar kağanı Yusuf tarafından, 960 yıllarında Emevilerin Kurtuba emiri III. Abdurrahman'ın hizmetinde çalışan devlet adamına yazılan mektup ve diğeri de, yine aynı hakan zamanında ismi belirsiz bir Musevi Hazar tarafından yazılan mektubun Mısır'da bulunan parçalarıdır.

Cambridge Belgesi
Hazarcanın eldeki en belirgin örneği 1912 yılında bilim dünyasına tanıtılan ve Cambridge Belgesi (ya da daha önceki adıyla: Schlechter Mektubu) olarak bilinen mektubun kenarına Göktürk Alfabesinin Hazar versiyonuyla yazılmış tek kelimelik cümledir. İbranice mektubun sol alt köşesine yazılmış olan bu runik yazının sağdan sola transliterasyonu HWQWRWM olup transkripsiyonu hukurim anlamı da "ben onu okudum" demektir. Bu tek kelimelik cümle dışında Hazarca hakkında elde kabile, kale, 12 Hayvanlı Takvimin ay adları kalmıştır. Bunların dışında Hazar şahıs adları da tespit edilmiştir.

Sınıflandırma
İstihari'nin bahsettiği üzere Şaz Türkçesi'i grubuna ait diller konuşmuş Dokuz Oğuzlar, Kırgızlar, Kimekler, Oğuzlar ve Karluklar gibi halkların o dönemde kullandıkları dilin tek bir dil olarak sınıflandırılmış olması ve hepsinin birbirlerini anlayabiliyor oluşu göz önüne alındığında Hazar dilinin eğer Lir Türkçesi grubuna ait bir dilse bile diğer Türki dillerinden çok daha farklı bir dil olduğunu göstermektedir.

Hazarların diliyle yazılmış kapsamlı bir eser, günümüze kadar ulaşamadığı için Hazarların konuştuğu dil hakkında kesin bir bilgi yoktur. Barthold ve Minorsky gibi Rus araştırmacılar, Hazarcanın İdil Bulgarlarının diline benzediğini, bugün Çuvaşça'nın da, Bulgarca ve Hazarcaya benzediğini ve sonuç olarak, Hazarcanın Türk dillerinin ayrı bir kolu olan Çuvaşçaya çok yakın olduğunu ifade etmektedirler.

Hazarcanın, eski Türk dili ve Uygurcanın etkisinde kalmış Bolgarca gibi Türk dilleriin Oğur öbeğine bağlı bir dil olduğu görüşünde birleşen araştırmacılar da vardır. Ayrıca, Karaçaylar, Balkarlar ve Kafkasyalılar da bu dilden arta kalan birtakım sözcükleri de dillerinde kullanmaktadırlar.

Hazarca, değişik dönemlerde Kiril, İbrani, Latin, Yunan, Arap ve Gürcü alfabeleriyle yazılmıştır.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Hazar Kağanlığı
 Hazarlar

Konuyla ilgili yayınlar
 Erdal, Marcel (1999). "The Khazar Language". In:  Golden et al., 1999:75-107.
 Erdal, Marcel (2007). "The Khazar Language." The World of the Khazars: New Perspectives. Brill, 2007. pp. 75–107.
 Golb, Norman & Omeljan Pritsak (1982). Khazarian Hebrew Documents of the Tenth Century. Ithaca: Cornell Univ. Press.
 Johanson, Lars & Éva Agnes Csató (ed.) (1998). The Turkic languages. London: Routledge.
 Johanson, Lars (1998). "The history of Turkic." In: Johanson & Csató, pp. 81–125.
 Johanson, Lars (1998). "Turkic languages." In: Encyclopaedia Britannica. CD 98. Encyclopaedia Britannica Online.
 Johanson, Lars (2000). "Linguistic convergence in the Volga area." In: Gilbers, Dicky & Nerbonne, John & Jos Schaeken (ed.). Languages in contact. Amsterdam & Atlanta: Rodopi. (Studies in Slavic and General linguistics 28.), pp. 165–178.

Dış bağlantılar
 khazaria.com

Türk dilleri
Yahudi dilleri
Hazarlar
Orta Çağ dilleri
Ölü Türk dilleri
Türk dili tarihi

Hazarca


Takuya Aoki (født 16. september 1989) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Omiya Ardija og Urawa Reds.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Takuya Aoki


سعيد بن نصر أحد وجهاء قبيلة أولاد يعقوب بمنطقة نفزاوة بالجنوب التونسي، عمل قايدا في عهد الاستعمار الفرنسي، وتوفي عام 1939.
 عين في البداية شيخا على قبيلته، ثم دخل إلى المخزن المحلي، وعين من هناك على رأس قيادة نفزاوة عام 1898 واستمر بهذا المنصب إلى فيفري 1922.
 امتدحه فيما بعد الحبيب بورقيبة في إحدى خطبه، إذ عرفه خلال نفيه بقبلي عام 1934.
 أنجب عددا من الأبناء برز منهم اثنان:
 نصر بن سعيد الذي عمل لمدة ربع قرن قايدا وتوزّر في آخر العهد الاستعماري؛
 عبد الصادق بن سعيد الذي شارك في المحاولة الانقلابية التي تم الكشف عنها في ديسمبر 1962 وأعدم في الشهر الموالي.

سياسيون تونسيون
صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة
وفيات 1939
ولاية قبلي

سعيد بن نصر


Bu makale Küba'daki şehirlerin listesidir.

Liste
Aşağıdaki liste Küba'da nüfusu 20.000'i aşan kentleri büyüklüklerine göre sıralamaktadır. İl merkezleri kalın yazılmıştır.

Ayrıca bakınız
 Küba'nın illeri

Kaynakça

Dış bağlantılar

  Küba 2012 nüfus istatistikleri

Ülkelerine göre şehir listeleri
şehir

Küba'daki şehirler listesi


Lars Rune Söderdahl, (født 26 juli 1964 i Tyresö, Stockholms län), er en svensk skuespiller. Han er bedst kendt for rollen som Skorpan i Brødrene Løvehjerte.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Sverige

Lars Söderdahl


Quache je rijeka u Venezueli. Pritoka je rijeke Portuguesa i pripada porječju rijeke Orinoco.

Izvori

 Rand McNally, The New International Atlas, 1993.

Rijeke u Venezueli
Pritoke Portuguese

Quache


Josep Enric Llebot (Barcelona, 1953) es un físico y político independiente catalán en el gobierno de Convergencia i Unió. Desde el año 2011, es el secretario de Medio Ambiente y Sostenibilidad de la Generalidad de Cataluña.

Estudió física en la Universidad Autónoma de Barcelona, donde se licenció en 1975 y posteriormente, en 1981, se doctoró. A lo largo de su carrera, Llebot ha trabajado principalmente en sectores relacionados con la termodinámica, la física ambiental y el cambio climático. También ha sido el promotor de los estudios de ciencias ambientales en Cataluña y en España. Ha publicado más de ochenta publicaciones científicas y una veintena de libros, entre los cuales destaca ¿El tiempo está loco?, que ganó el premio de la Fundació Catalana per a la recerca a la divulgación científica. Ha sido decano de la Facultad de Ciencias de la Universidad Autónoma de Barcelona y de la Universidad de Gerona. Es catedrático de Física de materia condensada de la UAB y ha sido vicerrector de Política Económica y de Organización.

Es miembro del Institut d'Estudis Catalans y desde 2017 secretario general. Ha colaborado escribiendo columnas en distintos periódicos como La Vanguardia y Avui. Ha coordinado dos estudios científicos sobre el cambio climático en Cataluña.

En junio de 2015 fue imputado por prevaricación en el caso Iberpotash. En la interlocutoria de 19 de junio de 2019, el juzgado de 1a. instancia e instrucción n.5 de Manresa acuerda el archivo de la causa.

El 1 de diciembre  de 2016 fue nombrado presidente del Patronato del parque nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. También preside la Fundació Emys de Riudarenes.

Referencias

Políticos de Barcelona
Políticos de Convergència i Unió
Físicos de España del siglo XX
Nacidos en Barcelona

Josep Enric Llebot


Belouchia Gouba (« la baie du Béluga ») (en ) est une commune urbaine et la plus grande ville de l'archipel de la Nouvelle-Zemble, en Russie, et le centre administratif du district de la Nouvelle-Zemble de l'oblast d'Arkhangelsk.

Sa population s'élevait à  habitants en 2021, composée en grande partie de militaires associés aux sites d'essais nucléaires situés sur l'île.

Belouchia Gouba, tout comme l'ensemble de l'archipel de la Nouvelle-Zemble, est une zone d'accès restreint, nécessitant un permis spécial pour y accéder.

Histoire
En 1894 a lieu une visite du gouverneur d'Arkhangelsk Aleksandr Engelgardt. Ce dernier décide alors de créer un campement dans l'archipel. En 1896, une expédition est menée sur la côte ouest, puis l'année suivante, Belouchia Gouba est fondée.

Pendant la Seconde Guerre mondiale, Belouchia Gouba a été au centre de l'attention allemande et soviétique. En effet, des sous-marins allemands ont utilisé la baie de Belouchia comme zone de repos en 1941. L'armée allemande envisage alors également d'établir une station météorologique ou d'autres installations terrestres à proximité, mais l'augmentation de la présence militaire soviétique dans la région l'en empêche. Le 27 juillet 1942, le sous-marin allemand U-601 bombarde Malye Karmakuly près de la baie de Belouchia, endommageant des hydravions et des infrastructures. Le U-601 torpille et coule le navire marchand soviétique Krestianin, transportant du charbon, alors qu'il s'approchait de Belouchia Gouba. Le 19 août, le U-209 tente d'entrer dans Belouchia Gouba, mais est détecté et attaqué par un bateau à moteur et deux dragueurs de mines soviétiques. Le U-209 prend la fuite lorsqu'un navire de la garde côtière soviétique et un brise-glace SKR-18 s'approchent de Belouchia Gouba. Cette dernière a ensuite été utilisée comme mouillage par les convois russes entre la mer de Barents et Arkhangelsk. Une base navale soviétique est finalement établie en 1944.

La colonie commence à prospérer en 1954, lorsque la Nouvelle-Zemble est utilisée pour les expérimentations nucléaires soviétiques. L'archipel est vidé de sa population indigène, principalement des Nénètses, en 1955, avant qu'elle soit réinstallée l'année suivante.

Géographie

Situation
Belouchia Gouba est située dans la baie de Belouchia, qui s'inscrit dans la côte ouest de l'île Ioujny. Cette dernière fait partie de l'archipel de la Nouvelle-Zemble, composé principalement de deux îles, Ioujny au sud et Severny au nord.

Climat
Belouchia Gouba est influencée par des courants océaniques chauds. Ces conditions naturelles permettent la navigation toute l'année. La baie est aussi bien protégée des hautes vagues et des glaces dérivantes.

La région connaît plusieurs cyclones durant l'hiver.

Population
Recensements (*) ou estimations de la population

Économie

Belouchia Gouba possède des écoles, des immeubles d'appartements, trois hôtels, un distributeur automatique de billets, une station de télévision, un hôpital naval de 200 lits, une policlinique, un centre d'officiers militaires avec un club de marins de base, une piscine de 25 mètres, un centre de loisirs et une église orthodoxe.

Transports
Il y a deux vols réguliers hebdomadaires d'Arkhangelsk à l'aéroport de Rogachevo, situé à  au nord-est de Belouchia Gouba. Il n'y a pas de navigation régulière de passagers.

Notes et références

Liens externes

Division administrative fondée en 1897
Commune urbaine dans l'oblast d'Arkhangelsk

Belouchia Gouba


Susan Gray (née en 1957 ou 1958) est une fonctionnaire britannique qui est actuellement deuxième secrétaire permanent au , relevant de Steve Barclay.

Carrière
Née dans le nord de Londres, Susan Gray rejoint la fonction publique directement après l'école à la fin des années 1970 et y travaille depuis, à part une interruption de carrière à la fin des années 1980, décrite par le journaliste Sam McBride comme « étonnamment peu orthodoxe », lorsqu'elle dirigeait le , un pub à Newry, avec son mari Bill Conlon, un chanteur country de Portaferry, dans le comté de Down. En 2018, on signale qu'elle a des liens familiaux en Irlande du Nord.

Bureau du cabinet
Elle rejoint le  à la fin des années 1990, après des affectations précédentes dans les domaines de la santé, des transports, du travail et des retraites. Elle sert ensuite au  en tant que directrice générale de l'équipe de propriété et d'éthique (2012-2018) et cheffe du groupe des bureaux privés sous la direction du secrétaire du Cabinet. Dans son rôle de supervision des cabinets ministériels et de l'éthique au sein du gouvernement, Gray est décrite comme « la femme qui dirige le pays ». En 2011, elle informe à tort Michael Gove que la conduite des affaires du gouvernement via des comptes de messagerie privés l'exempterait des lois sur la transparence. En 2012, elle dirige l'enquête  au sein du , la réforme des organismes publics non ministériels, et l'enquête sur les allégations contre le député Damian Green concernant son utilisation d'ordinateurs destinés à des fins professionnelles ; Green est renvoyé par la suite de son poste au cabinet.

En , l'exécutif d'Irlande du Nord annonce que Gray serait transféré à la fonction publique d'Irlande du Nord en tant que secrétaire permanent du ministère des Finances de l'exécutif d'Irlande du Nord à partir de . En , il est annoncé que Susan Gray serait remplacé au  par . En 2020, Gray n'est pas nommée à la tête de la fonction publique d'Irlande du Nord et, dans une interview ultérieure avec la BBC déclare : « Je soupçonne que les gens ont peut-être pensé que j'étais peut-être trop un challenger ou un perturbateur. Je suis les deux... ». En , il est rapporté que Gray retournait à Whitehall pour devenir le deuxième secrétaire permanent du . Elle relevait initialement de Michael Gove, qui est remplacé au poste de ministre du  en  par Steve Barclay, et est chargée de la politique sur l'Union et la constitution.

En , Sue Gray reprend l'enquête sur les fêtes de Noël et les autres rassemblements ayant eu lieu au 10 Downing Street alors que des restrictions liées au Covid-19 étaient en vigueur. L'enquête est initialement dirigée par , le secrétaire du cabinet, jusqu'à ce qu'il se  après avoir appris qu'un événement de Noël 2020 avait eu lieu dans son propre bureau. Cette enquête doit permettre de déterminer si le Premier ministre Boris Johnson était au courant des soirées de Downing Street et s'il y a participé. Les premiers résultats de l'enquête sont publiés le . Dans le rapport, Sue Gray condamne  de la part de Boris Johnson à respecter les normes du gouvernement, et déclare également qu'une série de rassemblements étaient  alors que des millions de personnes ne pouvaient pas rencontrer leurs amis et leurs proches.

Réputation
Sue Gray est dépeinte comme relativement inconnue mais très influente, et est décrite comme « une énigme ». Un portrait de 2015 publié par la BBC note qu'elle est « notoire... pour sa détermination à ne pas laisser de traces de documents », a conseillé aux conseillers spéciaux comment détruire les e-mails par « double suppression » et effectué au moins six interventions « pour dire aux départements pour lutter contre les divulgations en vertu de la loi sur la liberté d'information ». Elle est décrite par l'ancien Premier ministre Gordon Brown, dans ses mémoires, comme quelqu'un sur qui on pouvait compter pour « des conseils avisés lorsque - comme cela arrivait trop régulièrement - des mini-crises et des crises se produisaient ». Rajeev Syal dans The Guardian l'a décrite comme « une opératrice sans compromis ». Le journaliste politique  écrit à son sujet : « Tout pouvoir à la fonction publique est son modus operandi. Elle doit son allégeance au gouvernement permanent et à l'État profond ». L'ancien ministre du cabinet Oliver Letwin dit d'elle : « À moins qu'elle ne soit d'accord, les choses ne se passent tout simplement pas. Les remaniements ministériels, les réorganisations ministérielles, tout cela — tout dépend de Sue Gray ».

Mandats occupés

Références

Liens externes

  Sue Gray sur BBC Radio 4.

Personnalité féminine britannique
Haut fonctionnaire
Naissance à Londres

Sue Gray


Tania Casttello é uma atriz brasileira de teatro, cinema e televisão, tendo sido indicada ao Prêmio Shell (2012) e vencido o Prêmio APCA (1994) e Prêmio Coca-Cola de Teatro (1999).

Biografia
Tania Castello Veiga Innocêncio Cardoso, artisticamente conhecida como Tania Casttello iniciou sua carreira nos palcos em 1982. Trabalhou com importantes direitores como Antonio Petrin, Isa Kopelman e Jô Soares.

Possui graduação em Educação Artística Licenciatura Plena Habilitação pela Faculdade Paulista de Artes (2007) e é formada pela Escola de Arte Dramática de São Paulo (ECA-USP).

Na televisão destacou-se como a vilã Alma Gonçalves da telenovela  Amigas & Rivais, além de ter participado de produções da TV Globo.

Filmografia

Televisão
{| class="wikitable"
! Ano
! Título
! Personagem
! Notas
|-
|rowspan=2|2014 || O Negócio || Mãe de Yuri ||3 episódios
|-
|Milagres de Jesus || Amiga de Jéssica || Episódio: "Milagres à Beira do Mar|-
|2013
|Chiquititas
|Angela Correia
|
|-
|2007 || Amigas & Rivais|| Alma Gonçalves
|-
|1999 || Sandy & Júnior || Mercedes del Mar ||Episódio: "Estrelas São Para Sempre"
|-
|1995 || A Próxima Vítima || || Participação
|}

 Cinema

TeatroO Lago dos Cisnes (2022)Bate, Coração! (2018)A Invenção do Dr. Coppélius (2016)Trair e Coçar é Só Começar (2015-2022)Sit Down Drama! (2014)As Aventuras de Dom Quixote (2013)Maria Miss (2012-2015)O Libertino (2011) Sua Excelência, o Candidato (2007)A Outra Caixa de Pandora (2007)Assim com Rose - 3 Histórias de Mário de Andrade (2006)Jardim das Delícias (2005)Madame de Sade (2005)Romeu e Julieta (2002)Mata Hari (2001)Vô Doidim e os Velhos Batutas (1999)Cheque ou Mate (1998)Confusão Confusão Confusão (1994)Tamara (1992)Noite de Reis (1989)O Marinheiro (1988)Madame de Sade (1988)Álbum de Família (1987)Os Ciúmes de Um Pedestre ou Terrivel Capitão do Mato'' (1987)

Prêmios e indicações

Ligações externas

Atrizes de cinema do Brasil
Atrizes de teatro do Brasil
Atrizes de televisão do Brasil

Tania Casttello


Herbert Werner ist der Name folgender Personen:

* Herbert Werner (Manager) (1884–1948), deutscher Industriemanager
 Herbert Werner (Theologe) (1902–1992), deutscher Theologe und Hochschullehrer
 Herbert Werner (Politiker) (* 1941), deutscher Politiker (CDU)

Herbert Werner


Iwogumoa es un género de arañas araneomorfas pertenecientes a la familia Agelenidae. Se encuentra en el este de Asia y Rusia.

Especies
Según The World Spider Catalog 12.0:
 Iwogumoa acco (Nishikawa, 1987)
 Iwogumoa dicranata (Wang, Yin, Peng & Xie, 1990)
 Iwogumoa ensifer (Wang & Ono, 1998)
 Iwogumoa illustrata (Wang, Yin, Peng & Xie, 1990)
 Iwogumoa insidiosa (L. Koch, 1878)
 Iwogumoa interuna (Nishikawa, 1977)
 Iwogumoa longa (Wang, Tso & Wu, 2001)
 Iwogumoa montivaga (Wang & Ono, 1998)
 Iwogumoa nagasakiensis Okumura, 2007
 Iwogumoa pengi (Ovtchinnikov, 1999)
 Iwogumoa porta Nishikawa, 2009
 Iwogumoa songminjae (Paik & Yaginuma, 1969)
 Iwogumoa taoyuandong (Bao & Yin, 2004)
 Iwogumoa tengchihensis (Wang & Ono, 1998)
 Iwogumoa xieae Liu & Li, 2008
 Iwogumoa xinhuiensis (Chen, 1984)
 Iwogumoa yaeyamensis (Shimojana, 1982)
 Iwogumoa yushanensis (Wang & Ono, 1998)

Referencias

Enlaces externos

 ION
 Nomenclator Zoologicus

Agelenidae

Iwogumoa


النوفلية بلدة في وادي العقر من ارض سرت، وتقع شرق سرت بحوالي 127 كم،  تبعد البلدة عن البحر إلى الجنوب بحوالي 15 كم.

المراجع

أماكن مأهولة في شعبية سرت
إقليم طرابلس

النوفلية


SENDER (Senaryo Yazarları Derneği) tarafından yürütülen, proje tasarımı ve yönetiminin Levent Kazak ve Haluk Ünal'ın yaptığı projedir.

Kültür Bakanlığı ve Adalet Bakanlığının desteklediği Hayal Kurmak Serbest 'in ilk ayağı 2006'da başladı. Bayrampaşa ve Paşakapısı Tutukevi pilot bölge seçildi. Tutuklularla senaryo yazarlarının buluşması sonrası onlarca senaryo yazıldı ve bazı senaryoların çekim hazırlıklarına başlanıldı.

Dış bağlantılar
 Projenin Resmi Sitesi
 SENDER
 Hayal kurmak özgürlükse...  (radikal.com.tr)
 Senaryoyu bu sefer mahkûmlar yazacak  (turkiyegazetesi.com.tr)

Hayal Kurmak Serbest


Aproape Crăciun (titlu original: Almost Christmas) este un film de Crăciun american din 2016 regizat de David E. Talbert. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Danny Glover, Mo'Nique, Jessie Usher, Omar Epps, Gabrielle Union și Kimberly Elise. Filmul prezintă o familie disfuncțională ai cărei membri se întâlnesc pentru prima dată de la moartea mamei lor.

Prezentare

Distribuție

Note

Legături externe

Vezi și
2016 în film
Listă de filme de Crăciun

Filme din 2016
Filme americane
Filme în limba engleză
Filme regizate de David E. Talbert
Filme de Crăciun
Filme Universal Pictures

Filme Will Packer Productions
Filme Perfect World Pictures

Almost Christmas (film)


Mladen Ivešić (Galovac (Maglaj, BiH), 8. srpnja 1980.), hrvatski slikar iz Bosne i Hercegovine. Istaknut po sakralnom slikarstvu.

Životopis
Rođen u Galovcu. 2004. godine na ALU u Širokom Brijegu Sveučilišta u Mostaru diplomirao slikarstvo u klasi red. prof. Ante Kajinića. Na istoj akademiji magistirao 2006. godine na poslijediplomskom studiju ARS SACRA. Od iste godine na toj akadmiji viši asistent na kolegijima crtanje i slikanje. Izlagao na 16 samostalnih i na 120 skupnih izložbi u zemlji i inozemstvu. Sudionik 40 likovnih simpozija-kolonija. Suosnivač je međunarodne likovne kolonije Maglaj.

U zemlji i inozemstvu izradio djela. Njegove secco freske, oltarne slike, Križni putevi, mozaici i spomenici nalaze se u Guberu kod Livna, Doknju (crkva sv. Ilije), Slanom, svetištu sv. Leopolda Mandića u Maglaju, Maglaju, Šujici i Galovcu. Ilustrirao je knjigu mons. Želimira Puljića Rođeni iz ljubavi Kristove.

Izvori

Vanjske poveznice
Flickr - Atelje Ivešić Slike i sakralne slike Mladena Ivešića

Hrvatski slikari iz Bosne i Hercegovine
Životopisi, Široki Brijeg

Mladen Ivešić


An Gongora similis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach. An Gongora similis in nahilalakip ha genus nga Gongora, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gongora

Gongora similis


Vuelta a San Juan 2017 var den 35. udgave af det argentinske landevejscykelløb i provinsen San Juan. Løbet foregik i perioden 23. til 29. januar 2017. Løbet var en del af UCI America Tour 2017 og var i kategorien 2.1. Den samlede vinder af løbet blev Bauke Mollema fra .

Hold

Etaperne

1. etape

2. etape

3. etape

4. etape

5. etape

6. etape

7. etape

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Referencer

Eksterne henvisninger

2017
Cykelløb i 2017

Vuelta a San Juan 2017


දෙමළ ඊළාම් ජනතා විමුක්ති සංවිධානය (PLOTE/ප්ලොට්) යනු ශ්‍රී ලංකාවේ ක්‍රියාත්මක වූ දමිළ සටන්කාමී සංවිධානයකි. නමුත් එය වර්ථමානයේ රජයට හිතවාදී දේශපාලන පාර්ශවකරුවෙක් වේ. ප්ලොට් හී වත්මන් දේශපාලන පාර්ශවය වන්නේ ප්‍රජාතන්ත්‍රවාදී ජනතා විමුක්ති පෙරමුණයි.

බිහිවීම
ශ්‍රී ලංකා මිනින්දෝරු දෙපාර්ථමේන්තුවේ සේවය කල හිටපු නිළදාරියෙකු වූ උමා මහේෂ්වරන් හෙවත් මුකුන්දන් විසින් 1980 වර්ෂයේදී, දෙමළ ඊළාම් ජනතා විමුක්ති සංවිධානය (PLOTE/ප්ලොට්) බිහිකරන ලදී. එම සංවිධානයේ මුල් ලේකම්වරයා වූවේද ඔහුයි. 1977-1980 අතර කාලයේදී දෙමළ ඊළාම් විමුක්ති කොටි ත්‍රස්ත සංවිධානයේ (LTTE) සභාපතිවරයා ලෙසද කටයුතු කර තිබූ ඔහු, යසර් අර්ෆත්ගේ අල්ෆාටා නම් සටන් සංවිධානයට සම්බන්ධ වී ලෙබනනයේ සහ පසුව සිරියාවේ පුහුණු වීම් ලැබූ බව පැවසෙයි. පසුව එල්ටීටීඊ සංවිධානයේ නායක වේළුපිල්ලේ ප‍්‍රභාකරන් සමග ඇතිකරගත් ගැටුම් උග්‍රවීම නිසා, උමා මහේෂ්වරන් එල්ටීටීඊ සංවිධානයෙන් ඉවත්ව 1980 වසරේදී, දෙමළ ඊළාම් ජනතා විමුක්ති සංවිධානය (PLOTE/ප්ලොට්) ඇතිකරන ලදී.

දෙමළ ඊළාම් ජනතා විමුක්ති සංවිධානය


Leeds Road may refer to:

 Leeds Road, former football and rugby league stadium in Huddersfield, West Yorkshire, England
 A660 road, West Yorkshire, England, between Golden Acre Park and the Otley bypass
 Leeds Inner Ring Road, motorway in Leeds, West Yorkshire, England
 Leeds Outer Ring Road, main road around Leeds, West Yorkshire, England

Leeds Road (disambiguation)


An Aechmea coelestis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Karl Heinrich Koch, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Charles Jacques Édouard Morren. An Aechmea coelestis in nahilalakip ha genus nga Aechmea, ngan familia nga Bromeliaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. c. acutifolia
 A. c. coelestis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aechmea

Aechmea coelestis


An Cyperus perrieri in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Henri Chermezon, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Hoenselaar. An Cyperus perrieri in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyperus

Cyperus perrieri


MacMullan est un nom propre irlandais qui peut faire référence à :

Patronyme

 Jackie MacMullan (1960-), journaliste sportive américaine ;
 Lauren MacMullan (1964-), réalisatrice britannique spécialisée dans les films d'animation ;
  (1752-1824, évêque catholique irlandais.

Patronyme irlandais

MacMullan


Tevfik Gelenbe (16 Mart 1931, İstanbul - 20 Ekim 2004, İstanbul), Türk tiyatro ve dizi oyuncusudur.

Hayatı ve kariyeri
16 Mart 1931 tarihinde İstanbul'da doğdu. Vefa Lisesi mezunudur. 1960 yılında İstanbul Şehir Tiyatroları'nda sanat yaşamına başlayan Gelenbe, 1969 yılında "Tevfik Gelenbe Tiyatrosu"nu kurdu. "Tevfik Gelenbe Tiyatrosu" vesilesiyle, özellikle genç oyunculara sağladığı desteklerle tanındı. Yıldıray Şahinler, Murat Akkoyunlu, Ümmühan Kıldiş ve Kadir Akbulut gibi birçok tiyatro sanatçısı onun atölyesinde yetişti. 1987 yılından 1991 yılına kadar yayın hayatına devam eden Uğurlugiller adlı televizyon dizisinde canlandırdığı "Bacı Kalfa" rolü ile Türkiye genelinde üne kavuşmuştur.

73 yaşında akciğer kanserinden ölmüştür. Mezarı İstanbul Anadolu yakasında Merdivenköy Mezarlığı'ndadır.

Rol aldığı bazı oyunlar

 Kocamın Nişanlısı
 Aman İdare Et
 Anasının Kuzusu
 Bir Bakın Gelene
 Kazan Kazanıyor
 Aman Hayret Biraz Gayret
 Sevgili Katilim
 Sakallı Gelin
 En İyisi Evlenmek
 Kırkından Sonra
 Sevda Salatası
 Bacım Sana Muhtacım
 Sorma Söylemem
 Herkes Kendi Yerine
 Davetsiz Misafir
 Hem Ağlarım Hem Giderim
 Şekerpare

Filmografi

Tiyatro oyunları

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Diziler.com'da Tevfik Gelenbe

Tiyatrolar.com'da Tevfik Gelenbe

Türk erkek sinema oyuncuları
Türk erkek tiyatro oyuncuları
Türk erkek dizi oyuncuları
1931 doğumlular
2004 yılında ölenler
Vefa Lisesinde öğrenim görenler
Türkiye'de kanserden ölenler
Merdivenköy Mezarlığı'na defnedilenler

Tevfik Gelenbe


Francesco Morosini (Venecija, 26. travnja 1619. – Nauplia, 6. siječnja 1694.) bio je 108. mletački dužd. Vladao je od 3. travnja 1688. do svoje smrti.

Osobito se istakao za Velikog turskog rata kad je dobio nadimak Peloponeški (Peloponnesiaco).

Biografija
Morosini je bio potomak bogate i utjecajne venecijanske dinastije Morosini. Još je kao mladić sudjelovao u pomorskim pothvatima mletačke mornarice.

Od 1656. je generalni providur Kandije, a od 1657. admiral (capitano generale da mar) mletačke mornarice.

Od tada se neumorno borio s Osmanlijama po Levantu, sve do 1661. kad je zbog nekih optužbi, smijenjen i pozvan na suđenje u Veneciju. Nakon što je oslobođen od svih optužbi, ponovno je na moru od 1666. i kao admiral sudjeluje u Kandijskom ratu.

Tek od 1669. živi u miru u Veneciji. Tada je izabran za prokuratora Bazilike sv. Marka. Novi sudski proces protiv njega, koji je pokrenut zbog optužbi da je olako predao Heraklion, nije ga zaustavio od sudjelovanja u političkom životu Venecije, u kojoj je do 1683. radio i kao revizor utvrda na kopnu.

Od 1684. ponovno je na moru i sudjeluje u Morejskom ratu. U njemu je uspio u svega četiri godine ponovno zauzeti Peloponez od Osmanlija, pa je zbog tog i nazvan Peloponeški.

Iste godine kada je izabran za dužda 1688. nije ni dočekao da se dovrše sve ceremonije oko njegova ustoličenja, već se prihvatio komande nad ekspedicijom koja je neuspješno opsjedala Eubeju (Negroponte).

Izvori

Mletački duždevi
Životopisi, Venecija

Francesco Morosini


On bir Dakika (Onze Minutos), Paulo Coelho tarafından yazılmış Maria adında başından geçen olayları aşk ve seks düzleminde harmanlayıp, tecrübelerinden çıkardıklarıyla hayatı yorumlamaya çalışan genç bir hayat kadınını konu alan bir romandır.

Kitap birçok dile çevrilmiştir. Genel olarak kitapta, cinsellik, özgüven, cesaret, arayış ,para, yoksulluk gibi konulara değinilmiştir. 2008 Haziran ayında film olarak çekimine de başlanmıştır.

Çağdaş romanlar
Paulo Coelho romanları

On Bir Dakika


Pype Hayes Hall est une ancienne maison de maître dans le quartier Pype Hayes d'Erdington, Birmingham, Angleterre. Le terrain de la maison forme maintenant le parc Pype Hayes. Il se trouvait autrefois dans le comté historique du Warwickshire avant d'être transféré dans le nouveau comté des West Midlands, avec le reste de la ville, en 1974. Il a le statut de monument classé de catégorie II.

Histoire
L'histoire du Manoir de Pype est obscure, cependant il semble que le Manoir fait partie de la dot de Dorothy Arden, fille et cohéritière de Robert Arden de Berwood (aujourd'hui Castle Vale), lors de son mariage vers 1625 avec Hervey Bagot, deuxième fils de Sir Hervey Bagot,  baronnet.

Bagot entoure de nombreux acres de terrain et vers 1630 construit la nouvelle maison de maître et le parc. Il vit dans la maison pendant 15 ans avant d'être tué à la bataille de Naseby en 1645 où il est colonel royaliste pendant la guerre civile. Les membres des branches cadettes de la famille Bagot continuent à vivre au manoir pendant plus de 250 ans. Les ajouts ultérieurs à la propriété comprennent l'écurie qui porte la date de 1762 et la maison est considérablement agrandie et améliorée au milieu du .

Le poète Robert Southey (1774–1843) travaille au manoir sur sa biographie de 1833 de William Cowper, un ami des Bagot.

Entre 1881 et 1888, les Bagot vendent environ  du domaine à Birmingham Tame and Rea Drainage Board pour la création et l'agrandissement du Minworth Sewage Works. La maison est louée à des locataires avant d'être finalement vendue par les Bagots en 1920 à la ville de Birmingham. Le conseil municipal adapte le parc (Pype Hayes Park) pour les loisirs publics et la maison est depuis affectée à diverses utilisations sociales publiques.

Actualité
Pype Hayes est géré comme un foyer résidentiel pour enfants d'environ 1949 aux années 1970.

En 2015, le manoir et les dépendances sont achetés par le promoteur immobilier Gerry Poutney, qui annonce son intention de les restaurer pour en faire un hôtel de 60 lits, un spa et une piscine .

Références

Liens externes

Histoire du Warwickshire
Monument classé de Grade II dans le Warwickshire

Pype Hayes Hall


لمياء، ممثلة بحرينية. وقعت عقد أحتكار لشركة بنت المملكة التي تملكها الممثلة زينب العسكري لمدة ثلاث سنوات.

أعمالها

من المسلسلات
 بلا رحمة.
 لحظة ضعف.
 لعنة امرأة.

روابط خارجية

مراجع

صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة (أشخاص أحياء)
ممثلات تلفزيون بحرينيات

لمياء (ممثلة بحرينية)


Nelu este un film românesc realizat in 1987 si lansat in 1988,  scris de Dumitru Radu Popescu și regizat de Dorin Mircea Doroftei (debut regizoral). Rolurile principale au fost interpretate de actorii Mihai Brătilă, Melania Ursu, Tora Vasilescu, Manuela Ciucur, Mihai Cafrita, Radu Duda, Mihai Mălaimare, Florin Zamfirescu, Virgil Andriescu și Tudorel Filimon.

Prezentare

Nelu este un copil de 13 ani care suferă din cauza despărțirii părinților săi si a faptului ca tatal sau intra la inchisopare pentru un presupus furt. Convins de nevinovatia lui si dezamagit ca mama pare sa-si fi gasit mult prea repede un inlocuitor, copilul fuge de acasa si se refugiaza intr-o casa de copii care pare (este?) mai degraba o materializare a ideii lui despre cum ar trebui sa arate lumea, decat realitatea. Aici cunoaste cateva personaje - profesori, un militian atipic si administratoarea institutiei, o femeie apriga ce pare sa tina lumea aceasta restransa in echilibru, dandu-i coerenta - care devin sprijininul si complicii lui in tentativa de a dovedi nevinovatia tatalui. Intoarcerea la lumea mare, reala, atunci cand este invitat la nunta mamei cu Temistocle, amantul aparut de nicaieri, este mai degraba o intoarcere prin "Valea plangerii". Infruntarea celor trei va duce la un deznodamant rapid si la aflarea adevarului, dar prima victima a acestuia va fi insusi Nelu...

Distribuție
 Mihai Brătilă ca Nelu
 Melania Ursu ca Veta
 Tora Vasilescu ca Irina, mama lui Nelu
 Manuela Ciucur ca Dana, profesoara de biologie
 Radu Duda ca Nelu militianul
 Mihai Mălaimare ca profesorul de muzică
 Mihai Cafrita ca doctorul Petrica "Mămăligaru"
 Florin Zamfirescu ca Aurel, tatal lui Nelu
 Virgil Andriescu ca Temistocle
 Dan Condurache ca "Ochelaristul" (procurorul)
 Tudorel Filimon ca Grasone
 Oana Ștefănescu ca Pistruiata
 Geo Popa ca militianul din plăcintărie
 Papil Panduru ca Vasile
 Cântă Mădălina Manole - debut cinematografic.

Premii
Filmul a fost bine primit de către critică și public. În 1988, la Festivalul Filmului Pentru Tineret de la Costinești, regizorul a fost distins cu Premiul "Opera Prima" (ex-eqvo, impreună cu regizorul Angel Mora - "Rezervă la start") iar Mihai Brătilă a primit Premiul pentru debut - Mențiune. De asemenea, Asociația Cineaștilor din România (ACIN) a acordat regizorului Premiul "Opera Prima" pe anul 1988.

Note

Legături externe

Filme din 1988
Filme românești
Filme în limba română
Filme regizate de Dorin Mircea Doroftei
Filme dramatice românești
Debuturi regizorale

Nelu (film)


Marie Bergman (* 21. November 1950 in Stockholm) ist eine schwedische Pop- und Schlagersängerin.

Leben und Wirken
Sie war von 1969 bis 1972 Mitglied der Gruppe Family Four und nahm mit dieser zweimal am Eurovision Song Contest teil, 1971 und 1972. Sie begann 1974 eine Solokarriere. Sie veröffentlichte von da ab regelmäßig Alben bis in die 2000er Jahre hinein.

Zusammen mit dem Sänger Roger Pontare gewann sie 1994 den Melodifestivalen mit der Powerballade Stjärnorna. Daher durften die beiden beim Eurovision Song Contest 1994 in Dublin für Schweden antreten. Sie erreichten Platz 13.

Auch 2015 nahm sie am schwedischen Vorentscheid teil, erreichte zusammen mit Sanne Salomonsen und dem Lied Nonetheless das Finale jedoch nicht. Sie belegte den siebten Rang im Semifinale.

Diskografie

Alben

Weblinks

Quellen

Musiker (Schweden)
Schlagersänger
Interpret eines schwedischen Beitrags beim Eurovision Song Contest
Teilnehmer am Melodifestivalen
Schwede
Geboren 1950
Frau

Marie Bergman


est une chanson du groupe américain The Doobie Brothers, parue sur leur deuxième album Toulouse Street. Elle est sortie en tant que premier single de l'album le  sous le label Warner Bros. Records. Écrite par Tom Johnston, il s'agit du premier grand succès du groupe.

Enregistrement et thème
L'auteur de la chanson Tom Johnston a décrit la motivation de Listen to the Music comme un appel à la paix dans le monde :

L'enregistrement studio utilisait à la fois un banjo et un effet de flanger proéminent, audible du pont jusqu'au fondu. Lorsqu'elle est sortie en single par Warner Bros. Records, la chanson a culminé à la  place du Billboard Hot 100 américain en novembre 1972.

Le succès commercial de Listen to the Music a permis à l'album Toulouse Street de se hisser dans les hit-parades. La chanson reste un incontournable des radios de format adult contemporary et classic rock. Le groupe l'utilise également comme chanson de rappel lors de spectacles en direct. Patrick Simmons, le deuxième guitariste et chanteur du groupe, chante le pont de la chanson.

Crédits
 The Doobie Brothers
 Tom Johnston – guitares, chant principal, chœurs
 Patrick Simmons – guitares, banjo, chœurs, chant principal (pont)
 Tiran Porter – basse, chœurs
 John Hartman – batterie, tambourin
 Michael Hossak – batterie, tambours métalliques
 Musicien additionnel
 Ted Templeman – percussion

Classements et certifications

Classements hebdomadaires

Classements de fin d'année

Certifications
{|class="wikitable "
!Pays
!Certification
!Ventes certifiées
|-

Reprises
Plusieurs reprises de la chanson ont été enregistrées, notamment par Sonny & Cher sur leur album Mama Was a Rock and Roll Singer, Papa Used to Write All Her Songs de 1973 et par The Isley Brothers sur leur album 3+3 de 1973.

Notes et références

Chanson interprétée par les Doobie Brothers
Chanson interprétée par les Isley Brothers
Single musical sorti en 1972
Single publié par Warner Bros. Records
Single certifié argent au Royaume-Uni

Listen to the Music


Međuopćinsku ligu Istok (Vinkovci – Županja – Đakovo) su činili klubovi iz općinskih nogometnih saveza Vinkovci, Županja i Đakovo.
U sezoni 1990./91. je predstavljala ligu šestog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Prvak Međuopćinske nogometne lige Istok bi sljedeće sezone igrao u Hrvatskoj nogometnoj ligi Istok, dok bi posljednje plasirani klubovi ispadali u Općinske lige Vinkovci, Županja i Đakovo.

Ljestvica

Povezani članci
 Međuopćinska nogometna liga – Jug 1990./91.

Izvori

 Željko Batarilović: Nogometni klub Otok 1923. – 2003., monografija NK Otok, Otok 2003.

1990-91
1990-91 MOL Istok
MOL Istok

Međuopćinska nogometna liga Istok 1990./91.


Philipp Friedrich Gmelin (fæddur 19. ágúst 1721 í Tübingen – látinn 9. maí 1768,), var þýskur grasafræðingur og efnafræðingur. Hann var faðir fjölfræðingsins Johann Friedrich Gmelin og bróðir náttúrufræðingsisns Johann Georg Gmelin.

Hann lærði efnafræði og grasafræði í háskólanum í Tübingen.

Útgefið:
 Specificvm Antidotvm Novvm Adversvs Effectvs Morsvs Rabidi Canis : Febres Malignas Pesti Proximas, Et Exanthematicas Varias, Inflammatorias Singvltvi Ivnctas, Manias Et Melancholias. Typis Erhardtianis, Tvbingae 1750  ([mets=https%3A//digital.ub.uni-duesseldorf.de%2Foai%2F%3Fverb%3DGetRecord%26metadataPrefix%3Dmets%26identifier%3D9943788 netútgáfa])
 Specifica methodus recentior, cancrum sanandi, cuius historiam, analysimque chemicam, et medicam practicam. Erhardt, Tubingae 1757 (netútgáfa)
 ásamt Albrecht von Haller: Vorrede zu Onomatologia medica completa [...] oder Vollstaendiges Lexicon [...] der Naturgeschichte. Frankfurt am Main und Leipzig 1758.
  (Otia botanica, 1760)

Tilvísanir

Þýskir grasafræðingar

Philipp Friedrich Gmelin


Onthophagus nasicus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente por Gillet em 1930.

Referências

Ligações externas

nasicus
Coleópteros descritos em 1930

Onthophagus nasicus


Stóri hundur (Canis major) er stjörnumerki á suðurhimni. Bjartasta stjarna himinsins, Hundastjarnan, er hluti af þessu stjörnumerki. Forngrikkir trúðu að stóri hundur og litli hundur væru veiðihundar sem eltu Óríon, sem var mikill veiðimaður í goðafræði Forn-Grikkja.

Tenglar
 Stórihundur á Stjörnufræðivefnum

Stjörnumerki

Stóri hundur


Popis grbova Europskih država.

Priznate države

Nepriznate države

Ostali subjekti međunarodnog prava

Vanjske poveznice
 zeljko-heimer-fame.from.hr

Grbovi
Europa

Grbovi Europe


Küçük Ağa; Milli Mücadele dönemine merkezden değil, bir kasabadan bakan, o dönemin Türk toplumunun yaşadığı zorluklara, acılara, ihanetlere değinen ve bütün bu zor şartlar altında kurtuluş mücadelesi veren Kuvâ-yi Milliye'yi konu edinen roman, Tarık Buğra'nın önemli yapıtlarından bir tanesidir. Bir tarafta baskı içindeki İstanbul Hükûmeti, padişah ve milis güçlerin aleyhindeki fetvalar öbür tarafta işgaller ve hain çetelerle mücadele eden Kuvâ-yi Milliye.

İlk baskısı 1963 yılında yapılan roman, 1983 yılında TRT tarafından diziye uyarlanarak dönüştürülmüştür.

Konusu
1919 yılında, I. Dünya Savaşı sona erdiğinde o vakitler Konya Vilayeti'nin aynı adlı sancağına bağlı olan Akşehir kasabasında sadece yaşlılar, kadınlar ve çocuklar kalmıştır, eli silah tutan gençler cephelerde bulunmaktadır. İşgücü kıtlığı yaşandığından halk, Anadolu'nun genelinde olduğu gibi burada da açlık, yokluk ve fakirlikle mücadele hâlindedir ve askerlerin bir an önce dönmesini beklerler. Aynı zamanda düşman kuvvetlerine yenik düşmenin üzüntüsünü yaşarlar. Önce İngiliz, ardından İtalyan birlikleri kasaba yakınlarına kadar gelmiştir. Öte yandan, kasabada yaşayan Rumlar geçimlerini rahatlıkla sağlamaktadırlar. Kasabadaki Türklerle olan ilişkileri de eskisi kadar iyi değildir.

Sonunda askerler birer ikişer memleketlerine dönerler. Bunlardan biri de Salih isimli askerdir. Kolunu savaşta kaybetmiştir ve artık ona Çolak Salih denmeye başlanmıştır.

Mehmet Reşit Efendi, 1918′de istanbul'da Fatih medresesinde öğrenciyken coşkulu vaazlarıyla tanınır ve 1919′da Akşehir'e gönderilir. Halk arasında "İstanbullu Hoca" olarak tanınır. Bir süre sonra Emine ile evlenir. Bu arada Yunanlar Anadolu'ya girmiştir. "İstanbullu Hoca", Kuvay-ı Milli-yecilerin ve önderleri Haydar Bey'in karşısında yer alır; Kuvay-ı Milliyecileri vatana ihanetle suçlar ve Padişah'ın desteklenmesini ister.

Ankara'da "İstanbullu Hoca" için "vur emri" çıkarılır. Hoca kaçar, Çakırsaraylı çetesine sığınır. Burada "Küçük Ağa" olur. Kuvay-ı Milliyeciler çeteyi kıstırırlarsa da Küçük Ağa kurtulur; Çerkez Ethem'in ortanca kardeşi Tevfik Bey'in çetesinde bir müfrezenin başına geçer. Küçük Ağa, zaman zaman doğru yolda olup olmadığını düşünür.

I. Dünya Savaşı'nda Arabistan cephesinde çarpışmış ve tek kolunu kaybetmiş olan Çolak Salih'e Hoca'yı yakalama görevi verirler. Çolak Salih, Hoca'yı yakalamak üzere yola çıkar onu bulur, onunla konuşur. Zaman içinde Hoca aslında, Kuvay-ı Milliye hareketinin haklılığını kavramıştır. Çolak Salih'in de etkisiyle artık taraf değiştirir ve Kuvay-ı Milliyeci olur. Kurtuluş Savaşı'nın kazanılmasında önemli roller üstlenir; bir çarpışmada sağ kolundan yaralanır. Hilafet yanlısı olan Küçük Ağa, doğru düşünerek Kuvay-ı Milliye saflarına geçmiş ve Milli Mücadele hareketine destek vermiştir.

Kaynakça

Türk Kurtuluş Savaşı konulu romanlar
Çağdaş Türk romanları
1963 romanları
1960'larda Türk romanları
Tarık Buğra romanları
100 Temel Eser
Türkçe romanlar
Konusu Konya'da geçen romanlar
Tefrika romanlar

Küçük Ağa


Gingidia es un género de fanerógamas de la familia de las apiáceas. Es originario de Oceanía.

Taxonomía
El género fue descrito por John Wyndham Dawson y publicado en Kew Bulletin 29(3): 476. 1974.

Especies
A continuación se brinda un listado de las especies del género Gingidia aceptadas hasta septiembre de 2012, ordenadas alfabéticamente. Para cada una se indica el nombre binomial seguido del autor, abreviado según las convenciones y usos.
Gingidia algens (F.Muell.) J.W.Dawson
Gingidia baxteri (Dawson) C.J.Webb
Gingidia decipiens (Hook.f.) J.W.Dawson
Gingidia enysii (Kirk) J.W.Dawson
Gingidia flabellata (Kirk) J.W.Dawson
Gingidia grisea Heenan
Gingidia harveyana (F.Muell.) J.W.Dawson
Gingidia montana (J.R.Forst. & G.Forst.) J.W.Dawson
Gingidia trifoliata (Hook. f.) J.W. Dawson
Gingidia trifoliolata (Hook.f.) J.W.Dawson

Referencias

Aciphylleae

Gingidia