Leeward Islands er en øgruppe i Caribien der består af de nordlige øer i de Små Antiller. Kæden af øer starter øst for Puerto Rico og går mod syd til Dominica. De danner en del af grænsen mellem det Caribiske Hav og Atlanterhavet. Mod syd fortsætter kæden de Små Antiller med Windward Islands.

Øerne
Fra nordvest til sydøst, er øerne:
  Spanske Jomfruøer: Vieques, Culebra (Puerto Rico USA)
  Amerikanske Jomfruøer: Sankt Thomas, Sankt Jan, Sankt Croix, Water Island (USA)
  British Virgin Islands: Jost Van Dyke, Tortola, Virgin Gorda, Anegada (UK)
  Anguilla (UK)
   Saint Martin/Sint Maarten (Frankrig/Holland)
  Saint-Barthélemy (Fr.)
  Saba (Holland)
  Sint Eustatius (Holland)
  Saint Kitts (Commonwealth, danner en stat under British Crown med Nevis)
  Nevis (Commonwealth; se St. Kitts)
  Barbuda (Commonwealth; se Antigua)
  Antigua (Commonwealth, danner en stat under British Crown med Barbuda)
  Redonda (ubeboet del af Antigua & Barbuda; se ovenfor)
  Montserrat (UK)
  Guadeloupe (fransk oversøisk departement)
  la Désirade (del af Guadeloupe, Fr.)
  Îles des Saintes (del af Guadeloupe, Fr.)
  Marie-Galante (del af Guadeloupe, Fr.)
  Dominica (Commonwealth)

Eksterne kilder og henvisninger

 Digital Library of the Caribbean−dloc.org: "The Leeward Islands Gazette"  — freely−openly available, with full page images and searchable text.
 Digital Library of the Caribbean−dloc.org: "Antigua, Montserrat and Virgin Islands Gazette"  — openly−freely available, with searchable text and full page images.

Caribiske øer

Leeward Islands


Monument er en dansk eksperimentalfilm fra 2007 instrueret af Ole John og Jørgen Leth.

Handling
Filmen, der kan ses som et forstudie til Motion Picture, er 16 mm sort/hvid optagelser af Torben Ulrich under træning i HIKs tennishal i 1969. Der spoles frem og tilbage under optagelserne, laves dobbelteksponeringer samt filmes ved forskellige hastigheder. Filmen blev vist iblandet Super-8 farve optagelse fra Københavns indre by og fra motorveje. De oprindelige Super-8 optagelser er bortkommet. Ole John har til denne udgivelse produceret nye videooptagelser efter hukommelsen, for at værket kommer til at fremstå som oprindeligt tænkt.

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 2007

Monument (eksperimentalfilm)


Camerascope war ein 1955 eingeführtes anamorphotisches Filmaufnahmeverfahren
für 35-mm-Breitwandfilme.

Hintergrund
Das populäre CinemaScope konnte in den 50er Jahren nur eingesetzt werden, wenn man Lizenzgebühren an 20th Century Fox bezahlte. Eine weitere Einschränkung für die Filmstudios bestand darin, dass nur Farbfilme gedreht werden durften. Damit verteuerten sich die Filmproduktion erheblich.

Die britische Adelphi Films griff nun auf das französische Cinépanoramic zurück, das eine Weiterentwicklung des anamorphotischen Systems von CinemaScope war. Bei der Filmaufnahme wurde das Bild in einem 2:1 Verhältnis gestaucht aufgenommen und während der Vorführung entzerrt auf die 2,35:1 Filmbreite vorgeführt. Der dafür nötige Anamorphot besaß im Gegensatz zu CinemaScope noch eine weitere Korrekturlinse, die auch Nahaufnahmen mit weniger starken Verzerrungen ermöglichten.

Das von der Adelphi Films in Camerascope benannte Verfahren wurde nur in einigen wenigen britischen Filmproduktionen eingesetzt.

Filme in Camerascope
 1955: You Lucky People
 1956: Fun at St. Fanny's
 1957: Stars in Your Eyes

Weblinks
 CinemaScope auf dvdlog.de
 Camerascope auf cinematographers.nl (englisch)
 Cinépanoramic auf filmoscopefr.blogspot.com (französisch)
 Scope-Filmliste auf widescreenmuseum.com (englisch)

Filmtechnik

Camerascope


Lonicera er ættkvísl runna eða klifurrunna í geitblaðsætt frá Evrasíu og Norður-Ameríku.

Viðurkenndar tegundir samkvæmt CatalogueOfLife

 Lonicera acuminata - Kínatoppur (einnig nefndur L. henryi)
 Lonicera affinis
 Lonicera alberti - Bertatoppur
 Lonicera albiflora
 Lonicera alpigena - Fjallatoppur
 Lonicera alpigena var. glehnii - Fölvatoppur
 Lonicera altmannii - Túrkestantoppur
 Lonicera amoena
 Lonicera angustifolia
 Lonicera angustifolia var. myrtillus - Bjöllutoppur
 Lonicera anisocalyx
 Lonicera anisotricha
 Lonicera annamensis
 Lonicera apodantha
 Lonicera arborea - Krónutoppur
 Lonicera arizonica
 Lonicera asperifolia
 Lonicera aucheri
 Lonicera bella
 Lonicera biflora
 Lonicera borbasiana
 Lonicera bournei
 Lonicera braceana
 Lonicera bracteolaris
 Lonicera brevisepala
 Lonicera buchananii
 Lonicera buddleioides
 Lonicera buschiorum
 Lonicera caerulea - Blátoppur
 Lonicera caerulea var. altaica - Bergtoppur (einnig nefndur L. altaica)
 Lonicera caerulea var. edulis - Berjablátoppur (einnig nefndur L. edulis)
 Lonicera caerulea var. stenantha - Smáblómatoppur (nú nefndur L. stenantha)
 Lonicera calcarata
 Lonicera calvescens
 Lonicera cambodiana
 Lonicera canadensis - Kanadatoppur
 Lonicera caprifolium - Vaftoppur
 Lonicera carnosifolia
 Lonicera caucasica - Kákasustoppur
 Lonicera caucasica ssp. orientalis - Austratoppur
 Lonicera cerasina
 Lonicera cerviculata
 Lonicera chamissoi - Hrafnatoppur
 Lonicera chrysantha - Sóltoppur
 Lonicera ciliosa - Tvinnatoppur
 Lonicera ciliosissima
 Lonicera codonantha
 Lonicera confusa
 Lonicera conjugialis - Hjónatoppur
 Lonicera crassifolia
 Lonicera cyanocarpa
 Lonicera deleiensis
 Lonicera demissa - Hverfitoppur
 Lonicera dioica - Grátoppur
 Lonicera elisae
 Lonicera etrusca
 Lonicera fargesii
 Lonicera fengkaiensis
 Lonicera ferdinandii
 Lonicera ferruginea
 Lonicera flava - Glóðartoppur
 Lonicera floribunda
 Lonicera fragilis
 Lonicera fragrantissima - Ilmtoppur
 Lonicera fulvotomentosa
 Lonicera glabrata
 Lonicera glutinosa - Kirtiltoppur
 Lonicera gracilipes
 Lonicera graebneri
 Lonicera griffithii
 Lonicera guatemalensis
 Lonicera gynochlamydea
 Lonicera harae
 Lonicera helvetica
 Lonicera hemsleyana
 Lonicera heterophylla
 Lonicera heterotricha
 Lonicera hildebrandiana
 Lonicera himalayensis
 Lonicera hirsuta - Þyriltoppur
 Lonicera hispida - Klukkutoppur
 Lonicera hispidula
 Lonicera humilis
 Lonicera hypoglauca
 Lonicera hypoleuca
 Lonicera iberica
 Lonicera iliensis
 Lonicera implexa
 Lonicera inodora
 Lonicera interrupta
 Lonicera involucrata - Glótoppur
 Lonicera involucrata var. ledebourii - Glæsitoppur
 Lonicera japonica - Tildurtoppur
 Lonicera japonica ´Aureo-reticulata´ - Flekkutoppur
 Lonicera jarmilae
 Lonicera javanica
 Lonicera jilongensis
 Lonicera kabylica
 Lonicera kansuensis
 Lonicera kawakamii
 Lonicera korolkowii - Hirðingjatoppur
 Lonicera kurobushiensis
 Lonicera laceana
 Lonicera lanceolata
 Lonicera ligustrina
 Lonicera linderifolia
 Lonicera litangensis
 Lonicera longiflora
 Lonicera longituba
 Lonicera maackii - Mongólatoppur
 Lonicera macrantha
 Lonicera macranthoides
 Lonicera magnibracteata
 Lonicera malayana
 Lonicera maximowiczii - Purpuratoppur
 Lonicera mexicana
 Lonicera micrantha
 Lonicera micranthoides
 Lonicera microphylla - Skildingatoppur
 Lonicera minutiflora
 Lonicera minutifolia
 Lonicera mochidzukiana
 Lonicera modesta
 Lonicera morrowii - Vindtoppur
 Lonicera mucronata
 Lonicera myrtilloides
 Lonicera nervosa - Strengjatoppur
 Lonicera nigra - Surtartoppur
 Lonicera notha
 Lonicera nubium
 Lonicera nummulariifolia
 Lonicera oblata
 Lonicera oblongifolia
 Lonicera obovata - Mánatoppur
 Lonicera oiwakensis
 Lonicera olgae
 Lonicera oreodoxa
 Lonicera ovata
 Lonicera pamirica
 Lonicera pampaninii
 Lonicera paradoxa
 Lonicera periclymenum - Skógartoppur
 Lonicera pileata - Vetrartoppur
 Lonicera pileata var. yunnaensis - Gljátoppur (einnig nefndur L. nitida eða L. ligustrina var. yunnanensis)
 Lonicera pilosa
 Lonicera praeflorens - Vortoppur
 Lonicera prostrata - Skriðtoppur
 Lonicera pulcherrima
 Lonicera purpurascens
 Lonicera pyrenaica - Pílagrímatoppur
 Lonicera quinquelocularis - Hvíttoppur
 Lonicera ramosissima - Flækjutoppur
 Lonicera reticulata - Satíntoppur
 Lonicera retusa
 Lonicera rhytidophylla
 Lonicera rupicola
 Lonicera rupicola var. rupicola - Tíbettoppur (einnig nefndur L. thibetica)
 Lonicera rupicola var. syringantha - Dísatoppur (einnig nefndur L. syringantha)
 Lonicera ruprechtiana - Heiðatoppur
 Lonicera segreziensis - Drekatoppur (einnig nefndur L. x segreziensis, líklega í raun dúntoppur (L. xylosteum). Verður beint þangað þar til annað kemur í ljós.)
 Lonicera semenovii
 Lonicera sempervirens - Pípnatoppur
 Lonicera serreana
 Lonicera setifera
 Lonicera siamensis
 Lonicera similis
 Lonicera simulatrix
 Lonicera sovetkinae
 Lonicera spinosa - Þyrnatoppur
 Lonicera splendida
 Lonicera stabiana
 Lonicera stephanocarpa
 Lonicera steveniana
 Lonicera strophiophora
 Lonicera subaequalis
 Lonicera subhispida
 Lonicera sublabiata
 Lonicera subsessilis
 Lonicera subspicata
 Lonicera sumatrana
 Lonicera tangutica - Bjarmatoppur
 Lonicera tatarica - Rauðtoppur
 Lonicera tatarinowii
 Lonicera tianshanica
 Lonicera tolmatchevii - Ljómatoppur
 Lonicera tomentella
 Lonicera tragophylla - Skrúðtoppur
 Lonicera tricalysioides
 Lonicera trichogyne
 Lonicera trichosantha - Hrístoppur
 Lonicera trichosantha var. deflexicalyx- Sveigtoppur (einnig nefndur L. deflexicalyx var xerocalyx, líklega sama og gultoppur)
 Lonicera trichosantha var. xerocalyx - Gultoppur (einnig nefndur L. deflexicalyx)
 Lonicera trichosepala
 Lonicera tschonoskii
 Lonicera tubuliflora
 Lonicera utahensis - Baugatoppur
 Lonicera uzenensis
 Lonicera vaccinioides
 Lonicera vidalii
 Lonicera villosa - Loðtoppur
 Lonicera virgultorum
 Lonicera webbiana - Kjalartoppur
 Lonicera xylosteoides - Dvergdúntoppur (einnig nefndur L. x xylosteoides)
 Lonicera xylosteum - Dúntoppur
 Lonicera yunnanensis
 Lonicera zaravschanica

Blendingar

 Lonicera x americana - Bikartoppur
 Lonicera x amoena - Blómatoppur
 Lonicera x bella - Fagurtoppur
 Lonicera x brownii - Skarlatstoppur
 Lonicera x muscaviensis - Hærutoppur
 Lonicera x notha - Skintoppur
 Lonicera x pseudochrysantha - Reglutoppur
 Lonicera x purpusii - Kóngatoppur
 Lonicera x salicifolia - Víðitoppur
 Lonicera x subarctica - Múrmansktoppur

Heimild

Geitblaðsætt

Listi yfir geitatoppa (Lonicera)


Olaylar
 Amerika kolonileri bir araya gelerek ABD'yi kurup, İskoçya ile dostluk antlaşması imzalandı.
 Osmanlı İmparatorluğu ve Prusya Krallığı arasında Osmanlı-Prusya İttifakı imzalandı.

Doğumlar
 21 Nisan - Manuel Blanco Encalada, Şili'nin ilk devlet başkanı (ö. 1876)
 21 Ekim - Alphonse de Lamartine (Alphonse-Marie-Louis de Prat de Lamartine), Fransız yazar, şair ve politikacı (ö. 1869).
 23 Aralık - Jean-François Champollion, Fransız eski Yunan ve Latin edebiyatı âlimi, filolog, doğu bilimci ve mısırbilimci.

Ölümler
 20 Şubat – II. Joseph, Kutsal Roma İmparatoru (Yerine kardeşi II. Leopold (1747-1792) geçti).
 17 Nisan - Benjamin Franklin, Philadelphia ABD (d. 1706)
 17 Temmuz - Adam Smith, İskoç ahlak felsefesi, mantık, hukuk profesörü (d. 1723)
Öldüğü ay ve gün bilinmeyenler
 Gelenbevi İsmail Efendi, Osmanlı Devleti matematikçi (d. 1730)

1790


Destination Moon may refer to:

 Destination Moon (film), a 1950 American science fiction film
 Destination Moon (short story), a 1950 short story by Robert Heinlein, based on the film
 Destination Moon (comics), the sixteenth volume of The Adventures of Tintin by Hergé
 Destination Moon, a 1951 song composed by Marvin Fisher with lyrics by Roy Alfred, performed by the Ames Brothers, Deborah Cox, and others
 Destination Moon, a 1958 album by the Ames Brothers
 Destination: Moon / Angelica's Birthday, a 1994 episode of the animated TV series Rugrats
 Destination Moon, a song by They Might Be Giants from the 1994 album John Henry
 Destination Moon (1989), book by astronaut James Irwin - a 2004 version is called Destination Moon: The Spiritual and Scientific Voyage of the Eighth Man to Walk on the Moon
 Destination Moon (album), a 2007 album by Deborah Cox
 Destination Moon, a 2013 album by Deana Martin

Destination Moon


La gare de Saint-Vith  est une ancienne gare ferroviaire belge des lignes 47, de Saint-Vith à Troisvierges, 48, de Stolberg à Saint-Vith et 163, de Libramont à Saint-Vith desservant la ville de Saint-Vith de la communauté germanophone de Belgique dans la province de Liège en Région wallonne.

Situation ferroviaire
La gare de Saint-Vith se constituait le point kilométrique final (PK 88.9) de la ligne 48, de Raeren (frontière allemande) à Saint-Vith ainsi que le PK d'origine (0.0) de la ligne 47, de Saint-Vith à Troisvierges. Elle représentait également le PK final (77.9) de la section Gouvy - Saint-Vith de la ligne 163 (cette section construite par l'occupant allemand est parfois désignée ligne 163B pour la distinguer de la section Libramont - Bastogne - Gouvy datant du ).

Histoire

La Vennbahn
Dans les années 1850, les régions prussiennes d'Eupen, Malmédy et Saint-Vith commencent à réclamer une ligne ferroviaire qui favoriserait le commerce, l'industrialisation et les liens avec le reste du pays. Plusieurs projets de liaisons internationales faisant de Saint-Vith une étape en direction de Paris ou Spa sont envisagés mais à la fin de la guerre franco-prussienne de 1870, aucune voie ferrée n'avait été réalisée en dehors d'une courte antenne en impasse vers Eupen. La création en 1870-1875 de la  (Trèves - Hürth avec une connexion à la région de la Ruhr) relance les espoirs des notables de la région lesquels constituent le «Comité Central de Malmédy, Montjoie et des villes d'Eupen et de Stolberg » dont les actions parviennent à convaincre l'État prussien de la nécessité d'une ligne ferroviaire traversant les hautes fagnes (Hohes Vennbahn en allemand).

Le tracé le plus rationnel, ratifié par la loi du , est celui d'une longue ligne partant d'Aix-la-Chapelle, passant près d'Eupen et Malmédy (que des lignes embranchées relieraient au tronc principal) avant de bifurquer vers l'Est au sud de Saint-Vith où elle se raccorderait à la ligne de Gerolstein à Prüm, partant de la ligne de l'Eifel. Un second prolongement traverserait la frontière luxembourgeoise et aboutirait à Troisvierges sur la ligne reliant Luxembourg à la région de Liège.

La section septentrionale d'Aix à Raeren, Waimes et Malmédy, est livrée à l'exploitation en 1885. En , la section de Waimes à Saint-Vith est inaugurée à son tour.

Pendant ce temps, la  est prolongée de Prüm à Bleialf et, le , les deux maillons sont interconnectés. De Lommersweiler, petite gare rurale de cette ligne vers l'est, les travaux se poursuivent pour mettre en service, le , la section vers la gare luxembourgeoise de Troisvierges. La Vennbahn est mise à double voie en 1909.

Le nœud ferroviaire de Saint-Vith
La gare de Saint-Vith est dotée d'un important dépôt de locomotives avec une rotonde et une plaque tournante. Elle sera la plus importante remise de la Vennbahn. En raison du relief tourmenté, la bifurcation entre les lignes vers Gerolstein et le Luxembourg se trouve à Lommersweiler, près de  plus loin.

Au début du , pour renforcer le maillage ferroviaire de la région, qui constituerait une tête de pont utile en vue d'une guerre contre la France, le gouvernement prussien satisfait aux réclamations des locaux en créant une ligne de Jünkerath à Weywertz achevée en 1912 (les plans initiaux prévoyaient d'implanter la bifurcation à Waimes). Dans le même ordre d'idées, il parvient après de nombreuses années infructueuses à obtenir de l'État belge la création début 1914 d'une ligne internationale de Malmedy à Stavelot. Afin d'éviter que cette ligne facilite l'invasion du pays, les Belges ont sciemment construit la section en territoire belge à simple voie avec des structures trop légères pour un trafic intensif.

La ligne Malmédy - Stavelot étant effectivement impraticable pour accueillir la noria de trains militaires (soldats, munitions, canons, chevaux, permissionnaires et blessés), le gouvernement et les autorités militaires dressent rapidement les plans de deux nouvelles voies ferrées partant de la région de Saint-Vith et aboutissant en Belgique :

 une ligne de Saint-Vith à Gouvy avec un raccord direct en direction de Lommersweiler. Avec la ligne 163 (Gouvy - Bastogne - Libramont) et la ligne 163A (Bertrix - Carignan), elle donnait un accès direct à Sedan et Verdun.

 une ligne de Born (au nord de Saint-Vith) à Vielsalm (future ligne 47A) doublant la première et donnant accès à Liège et au front des Flandres.

 une troisième ligne, jamais réalisée, devait partir de Losheim, sur la ligne Jünkerath - Weywertz, et rallier directement Saint-Vith.

La gare de Saint-Vith est agrandie en conséquence. Après le rattachement à la Belgique des cantons d'Eupen, Malmédy et Saint-Vith, la ligne des fagnes passe sous administration belge moyennant des règlements draconiens pour les trains transitant en territoire allemand. Le trafic de l'immédiat après-guerre est conséquent mais en net recul avec la fin du transport de coke allemand dans les années 1930. Les lignes rayonnant autour de Saint-Vith sont remises à simple voie et le trafic de transit est redéployé sur d'autres axes.

Déclin et fermeture
Durant la deuxième guerre mondiale, la région repasse sous contrôle allemand. Les troupes belges sabotent plusieurs installations et mettent définitivement hors-service la ligne 47A en dynamitant un viaduc. À la fin du conflit la gare et ses environs sont pris pour cible par l'aviation puis se retrouvent sur la ligne de front. Le bâtiment de la gare est détruit et la ligne vers Troisvierges, coupée en deux par le dynamitage d'un pont, ne sera jamais rétablie. Les autres lignes reprennent du service à la fin des années 1940 après de longs travaux.

La ligne vers Gouvy, dont plusieurs talus et viaducs avaient été endommagés, ferme finalement aux voyageurs le  en même temps que sur la ligne vers Lommersweiler et la frontière allemande. La section de la ligne 163 aboutissant à Saint-Vith ferme peu après un incident où un conducteur  avait senti un viaduc bouger sous le poids de son train.

Le  marque le dernier départ d'un train de voyageurs à Saint-Vith. La ligne en direction de Bleialf perd son dernier trafic marchandise à la même période ; les rails sont retirés en 1960.

Entre Saint-Vith et Waimes, la ligne devenue une longue voie sans issue est seulement parcourue par des trains de marchandises dits "caboteurs" desservant les industries et exploitants agricoles de chaque gare. Ce trafic est finalement supprimé le . Les voies sont démontées en 1987. Le reste de la ligne finit par disparaître au début des années 2000 malgré une exploitation touristique.

Dans les années 2000, un chemin RAVeL est aménagé sur la Vennbahn et la ligne vers Gerolstein. L'emplacement des voies au nord de la gare a été investi par plusieurs ensembles d'habitations.

Patrimoine ferroviaire

Le , datant de 1887, a été détruit à la fin de la Seconde Guerre mondiale. Un grand bâtiment annexe dévolu aux cheminots a survécu et accueille depuis le musée d'histoire de la ville de Saint-Vith avec une section et des artefacts consacrés à l'histoire de la Vennbahn gérée par l'association ZVS. Ces deux constructions de style similaires sont dues aux Chemins de fer d'État de la Prusse (KPEV).

Comme les gares de Waimes et Montenau, le bâtiment des voyageurs se caractérise par un style plus élaboré et moins austère par rapport aux gares de la section en service depuis 1885. Les charpentes apparentes servent de support à un toit avec deux demi-croupes aux pignons. Le large corps central pourvu d'une avancée côté rue avec un pignon médian possède cinq travées et deux étages. Il est encadré par deux ailes moins profondes longues de trois et sept travées ; cette dernière étant bordée par la halle aux marchandises bâtie en pans de bois hourdés de brique.

L'annexe qui servait de bureau et de quartiers pour les cheminots du dépôt est le seul bâtiment survivant. Il a servi de gare pour les voyageurs après la destruction du bâtiment attenant. C'est une construction à étage appuyée sur le talus surplombant les voies. Il est long de six travées (les deux extrêmes étant plus espacées) et large de trois avec une façade de briques brunes et un soubassement en pierres.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste de gares en Belgique
 Vennbahn
 Ligne 46 (Infrabel)
 Ligne 47A (Infrabel)
 Ligne 163 (Infrabel)

Liens externes

Gare fermée dans la province de Liège
Ligne 48 (Infrabel)
Ligne 163 (Infrabel)
Gare mise en service en 1887
Gare

Gare de Saint-Vith


Labirint mudrosti, mala konstrukcija na Marjanu.
Napravila su ga 2008. godine djeca iz Igraonice u prirodi i dragovoljci iz udruge Moje mjesto pod suncem iz Splita uz potporu i suradnju splitskih Parkova i nasada i planinara PK Split; za gradnju zasluge pripadaju također udruzi Dobrim duhovima Marjana. Nalazi se na "livadi radosti" na sjevernoj padini Marjana. Čine ga nisko poslagani kameni u hrpicama koji tvore kružni labirint. Do labirinta se stiže požarnim putem od Bene ili Marjanskog puta i na pola puta (oko 1200 m), skrene se uzbrdo na jug oko 50 metara. Na požarnom putu postojala je oznaka.

Izvori

Vanjske poveznice
Nebeski labirinti Fotografije i izvješće Slavice Runjić Šegvić
Nebeski labirinti

Marjan

Labirint mudrosti na Marjanu


Neustift (italienisch Novacella) ist eine Ortschaft in Südtirol (Italien), nördlich von Brixen gelegen. Das Dorf ist eine Fraktion der Gemeinde Vahrn und hat 971 Einwohner (Stand: 2020). Bis 1929 war Neustift eine eigenständige Gemeinde.

Lage
Neustift befindet sich im Eisacktal im Nordwesten des Brixner Talkessels. Der Ort liegt auf der orographisch linken, östlichen Seite des Eisack auf rund  Höhe, gegenüber vom Hauptort Vahrn auf der anderen Flussseite. Hinter Neustift steigen die Hänge zum Plateau von Natz-Schabs an. Die Ortschaft wird von der SS 49 durchquert.

Sehenswertes
Bekannt ist Neustift in erster Linie durch das von Augustiner-Chorherren Mitte des 12. Jahrhunderts errichtete Kloster Neustift. Zu sehen sind eine Stiftsbibliothek, der gotische Kreuzgang, der Wunderbrunnen und die Basilika. Vor dem eigentlichen Kloster steht die St.-Michaels-Kapelle, wegen ihrer Form auch Engelsburg genannt. Im Kloster gibt es heute auch ein Bildungshaus und eine Kellerei.

Bildung
In Neustift gibt es öffentliche Bildungseinrichtungen für die deutsche Sprachgruppe: eine Grundschule und eine im Kloster als Internat eingerichtete Außenstelle der Mittelschule "Oswald von Wolkenstein" mit Hauptsitz in Brixen.

Das Bildungshaus Kloster Neustift bietet zudem vielfältige Weiterbildungsmöglichkeiten.

Persönlichkeiten
 Hermann Lindner (1905–1957), Ingenieur, Erfinder und Unternehmer

Weblinks

Neustift auf Südtirolerland.it

Einzelnachweise

Fraktion in Südtirol
Vahrn
Ort am Eisack

Neustift (Vahrn)


වසර 1791 (MDCCXCI) යනු, ග්‍රෙගෝරියානු දින දසුන ප්‍රකාර  සෙනසුරාදා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දක් (බැඳිය විසින් මුළු දින දසුන දක්වනු ඇත) වන අතර දින-11-මන්දගාමී ජූලියානු දින දසුන ප්‍රකාර  බදාදා දිනයකින් ඇරඹෙන සාමාන්‍ය අවුරුද්දකි.

1791


راجعين هو الالبوم الرابع عشر للفنان المصري عمرو دياب، تم إصداره عام 1995

قائمة الأغاني

الكليبات التي تم تصويرها من الألبوم

1 - ( راجعين ) من إخراج طارق العريان وشارك في الكليب مجموعة من الممثلين مثل عزت حسين الإمام، عزت أبو عوف، علاء ولي الدين، طلعت زين، غادة عادل وغيرهم.

ألبومات 1995
ألبومات عمرو دياب

راجعين (ألبوم)


August er et drengenavn, som har rødder fra Sverige, hvor navnet blev benyttet meget. Det er opkaldt efter kejser Augustus, der var Romerrigets første kejser. Det er sidenhen også blevet benyttet som et drengenavn i Danmark.

4.953 mænd og 1 kvinde bærer pr. 1. januar 2018 fornavnet August ifølge Danmarks Statistik.

August betyder på latin "værdig til ære og respekt".

Kendte personer med navnet
 August Bebel
 August Blanche
 August Blom
 August Bournonville
 August Böckh
 August Enna
 August Ferdinand Möbius
 August Jerndorff
 August Jernberg
 August Kekulé
 August Krogh
 August Miehe
 August Palm
 August Strindberg
 August Tørsleff

Referencer

Drengenavne

August (navn)


Bernd Jakubowski ( 10 de diciembre de 1952 - 25 de julio de 2007), arquero de Alemania del Este.

Biografía
Jakubowski comenzó su carrera en  Hansa Rostock, pero se trasladó a Dinamo Dresde en 1970, donde pasó el resto de su carrera. Inicialmente fue encargado de reserva, pero finalmente se hizo cargo de la camiseta número 1, y jugó 183 partidos en DDR-Oberliga, y 31 partidos en Europa.

Uno de sus peores momentos fue, tal vez, en una Recopa de la UEFA Cup Winners Cup, empate contra el Occidental. Dynamo fue líde en la primera mitad, pero Wolfgang Funkel le causó una lesión por lo que debió retirarse. Su reemplazo, Jens Ramme, hizo seis goles en la segunda mitad, y el Dynamo quedó fuera.

Jakubowski ganó la medalla de plata como parte del equipo de Alemania Oriental en los Juegos Olímpicos de Verano 1980.

Después de su retiro continuó trabajando para el Dinamo Dresde en varios puestos, incluyendo el de Director de Fútbol y Director Adjunto.

Enlaces externos

Futbolistas de Alemania
Futbolistas del Hansa Rostock en los años 1970
Futbolistas del Dinamo Dresde en los años 1970
Futbolistas del Dinamo Dresde en los años 1980
Futbolistas de Alemania Democrática en los Juegos Olímpicos de Moscú 1980
Nacidos en Rostock

Bernd Jakubowski


Senkron uzaktan eğitim, uzaktan eğitimde eğitmen ve öğrencinin farklı mekanlardan iletişim teknolojilerini kullanarak eş zamanlı olarak etkileşime girmesi  ile gerçekleştirilen eğitime denir.

Senkron eğitim; eğitmen ve katılımcıların sanal ortamda aynı anda, aynı ya da farklı mekanlarda bir araya geldiği, birbirleriyle olan etkileşimleri sayesinde deneyim paylaşımında bulunduğu ve öğretim elemanlarının yönettiği bir öğrenme yöntemidir.
 Senkron eğitimler,
 Geleneksel sınıf,
 Sanal sınıf,
 Canlı ürün uygulaması (laboratuvar),
 Etkileşimli sohbetler,
 Koçluk
gibi yöntemleri kapsamaktadır. Öğrencilerin duyabilmeleri, görebilmeleri ve internet karşısında yapılan uygulamaları paylaşabilmeleri için birçok araç gerekmektedir.

Senkron uzaktan eğitim, iletişime katılmak için belirtilen zamana uyulmak zorunda olunduğundan daha az esnek bir seçenektir. Eş zamanlı sistemler, uzaktan eğitim alan öğrencilere daha az izole edilmiş duygusu yaratarak, öğrenme grubundan enerji ilham almalarını sağlar. Uzaktan dil öğreniminde geri besleme önemli bir rol oynamaktadır. Bunun yanı sıra; eş zamanlı iletişim, anında geri beslemeye izin verir. Eş zamanlı iletişimde, bütün öğrenciler iletişime katılamadığı için esneklik kaybı olur. Bazı öğreniciler bir derse katılmak için sabit bir zamanın bulunmasını tercih ederken, bazıları bunu çok kısıtlayıcı bulabilir.

Uzaktan eğitimde eğitmen ve öğrenci aynı anda etkileşime girerlerse buna senkron uzaktan eğitim, zaman gecikmeli olarak etkileşime girerlerse buna asenkron uzaktan eğitim denir. Karma öğrenim, kısaca yüz yüze eğitim (senkron eğitim) ve asenkron eğitimin karışımıdır. Bazı aktiviteler yüz yüze gerçekleştirilirken diğerleri sanal olarak gerçekleştirilir.

Senkron modelde (gerçek zamanlı), geleneksel eğitim yaklaşımı e-eğitimleri de kapsar. Bu modelde eğitmen (ya da mentor) ve katılımcı bir araya gelirler. Genellikle her iki grup da aynı mekanda birbirleriyle etkileşerek deneyim paylaşımında bulunurlar. İnternet yoluyla yapılan senkron eğitimler ayrıca katılımcı için aynı anda farklı yerde olabilme seçeneğini de sunar. Geleneksel sınıf eğitimlerinden, laboratuvarlardan sıkılmış olan ve farklılık arayan katılımcılar için bu bir tercih nedenidir. Bu eğitim metodu geleneksel sınıf, sanal sınıf, canlı ürün uygulaması (laboratuvar), etkileşimli sohbetler ve mentorluk (koçluk) gibi faktörleri içinde barındırır.

Senkron eğitime sınıf ortamını webe aktaran bir teknoloji olan Adobe Connect yapısı ile gene aynı işlev için kullanılabilecek DimDim programlarıdır.
 Dimdim: Dimdim, video ve ses iletişimini sağlayan web üzerinden online konferans aracıdır. Dimdim'in ücretsiz sürümü 20 kullanıcıyı desteklemektedir. Powerpoint ve pdf dosyalarını ya da masaüstünü paylaşarak, kullanıcıya gerçek zamanlı online sunumlar yapma olanağı sunar. Dimdim programının beyaz tahta (whiteboard) uygulamasını kullanarak çizim ve yorum yapmaya da olanak sağlar.
 Adobe Connect Yapısı: Öğretmen ile öğrencinin bir araya gelmesini sağlayan ayrıca özel bir yazılım üzerinden eş-zamanlı ve görüntülü olarak sohbet ortamı sağlayan programdır. Anlık sunu paylaşımı, ofis vb. programlar anlatılırken masaüstünün paylaşımını dosya paylaşımını, web adresi paylaşımını, beyaz tahta uygulamasını, görüntülü ve sesli sohbet ile örgün eğitimin tüm özelliklerini web tabanlı olarak gerçekleştirilebilmektedir.
Senkron Eğitimin Dezavantajları
 Mevcut teknolojik alt yapı içerisinde; tüm kullanıcıların yeteri seviyede bir teknik donanım, alt yapı ve teknolojiyi kullanabilme yetisine ihtiyaç olmasıdır.
 Aynı zamanda bu tür bir eğitimde her zaman için internet bağlantısı olarak sürekli ve geniş bir bant aralığı gereksinimi bulunmaktadır.
Görsel

Uzaktan eğitim

Senkron uzaktan eğitim


Julia Jones ist der Name folgender Personen:

* Julia Jones (Dramatikerin) (1923–2015), britische Dramatikerin, Drehbuchautorin und Schauspielerin
 Julia Jones (Dirigentin) (* 1961), britische Dirigentin
 Julia Jones (Schauspielerin) (* 1981), US-amerikanische Schauspielerin
 Julia Jones (Tennisspielerin) (* 1994), US-amerikanische Tennisspielerin

Julia Jones


Düğür, bulgur'un incesine verilen addır.Kaynatılmış buğday tanelerinden yani hedik'ten yapılır.

Orta Anadolu'da bulgur evlerde taş değirmenlerde çekilerek düğür haline getirilir. Çorba, kısır, köfte gibi yiyeceklerde yörelere göre değerlendirilir.

Türk mutfağı

Düğür


المِطْفَأَةُ أو الطَّفَّايَةُ أو مِطْفَأَةُ الحَرِيقِ أو طَفَّايَةُ الحَرِيقِ أسطوانة معدنية مملوءة بالماء أو بمواد كيميائية تستخدم لإخماد الحرائق. وهذه المطفأة يمكن حملها ومن السهل تشغيلها، وتستخدم بصورة رئيسية في إطفاء الحرائق الصغيرة قبل أن تنتشر ألسنة اللهب. من دواعي الوقاية تعلق تلك المطفآت الحمراء اللون في أماكن واضحة في الغرف والصالات المرغوب حمايتها من الحريق ، حتى يسهل على أي شخص موجود في المكان الإمساك بها واستخدامها سريعا لإطفاء حريق. في الدول الأوروبية يلزم تواجد مطفأة حريق صغيرة في السيارة بغرض مكافحة الحريق إذا نشب في أي مكان في السيارة أو أي جهاز في السيارة.

الأنواع
هناك العديد من أجهزة إطفاء الحرائق؛ ويتوقف النوع الذي يستخدم على درجة الحريق المراد إخماده. ويقسم خبراء مكافحة الحرائق النيران إلى أربع فئات ـ أ، ب، ج، د ـ معتمدين في ذلك على المادة المشتعلة.

و تشمل الفئة أ- المواد العادية القابلة للاحتراق مثل الأقمشة والأوراق والمطاط أو الخشب. وتشتمل الفئة ب- على الغازات القابلة للالتهاب أو السوائل القابلة للاشتعال مثل زيوت الطعام أو الدهون أو البترول. ويندرج تحت الفئة ج- كل من المحركات أو المفاتيح الكهربائية أو أية أدوات كهربائية أخرى يسري فيه تيار كهربائي. أما الفئة د- فتضم المعادن القابلة للاحتراق مثل رقائق المغنسيوم. وتوضع علامة على معظم أجهزة إطفاء الحرائق توضح الفئة أو الفئات التي يمكن استخدامها فيها.

ومطافئ الحريق أنواع لكل منها استخدام بحسب نوع الحريق أهمها ما يلي:
	طفايات الماء عادة ما يملأ ثلثي الأسطوانة بالماء ويستخدم الهواء العادي كغاز للضغط الداخلي، وتزود بمقياس للضغط.
يستخدم هذا النوع من الطفايات لإخماد الحرائق من النوع (A) ولكنها غير مناسبة بل وخطيرة الاستخدام في مواضع أخرى، فيجب تجنب استخدامها في إخماد الحرائق الناجمة عن الالتماس الكهربائي (B) فالماء موصل جيد للكهرباء.وكذلك في الحرائق التي تسببها السوائل القابلة للاشتعال (C) لأن الماء سوف يزيد من مساحة منطقة الحريق.
	طفايات ثاني أكسيد الكربون... مملوءة بغاز ثاني أكسد الكربون المضغوط في حالته السائلة
و يعد غاز ثاني أكسيد الكربون غاز ثقيل، فهو أثقل من الأوكسجين ولذلك فهو يهبط بسرعة على المنطقة المحترقة ليعزلها عن الأوكسجين، كما يتمتع ببرودة عالية تساعد على انخفاض درجة الحرارة.
وهي الأنسب لإخماد الحرائق الناجمة عن المواد السائلة القابلة للاشتعال(B) والحرائق الناجمة عن الالتماس الكهربائي(C)
	طفايات مسحوق المواد الكيميائية الجاف... تملأ الأسطوانة بمسحوق بعض المواد الكيميائية ويستخدم غاز النيتروجين لضغط الأسطوانة.وتعمل هذه المواد الكيميائية كغطاء تعزل الحريق عن الأوكسجين المحيط وتكبح عملية الاحتراق وتستخدم لإطفاء حرائق البترول، المعادن (ماغنسيوم - صوديوم- بوتاسيوم) والمواد السريعة الاشتعال (D) .
	طفايات الرغوة (B): تستخدم لإطفاء حرائق الزيوت، البترول، الشحم والأصباغ. وهي مكونة من ماء ومواد عضوية تنتج الرغوة وتعمل مطفأة الرغوة على عزل سطح المادة عن الأوكسجين وتبريدها بالماء. كما يجب الانتباه إلى عدم توجيه الرغوة مباشرة على سطح السائل لان ذلك يجعل الرغاوى تندفع إلى أسفل سطح السائل المشتعل حيث تفقد فعاليتها. بالإضافة إلى احتمال تناثر السائل المشتعل في محيط المكان إلى إنه لا يمكن استخدام المطفأة مع حرائق التجهيزات والأسلاك الكهربائية.
	طفايات الهالوجان ويفضل عدم استخدامها بالرغم من انها جيّدة لجميع أنواع الحرائق لأن الأبخرة الناتجة عنها تكون سامة خاصة في الأماكن المغلقة وتؤثر على طبقة الأوزون لأنها مركبة من الكلور والفلور والبروم.

أجهزة إطفاء خاصة

تحتاج الحرائق التي تندرج تحت الفئة د إلى أجهزة إطفاء خاصة تُصمم لمعادن بعينها، لكن معظم أجهزة الإطفاء الأخرى يمكن تقسيمها ـ في ضوء محتوياتها ـ إلى أربعة أقسام رئيسية:
 مطافئ الحريق المائية.
 مطافئ الحريق الرغوية.
 مطافئ الغاز المسال.
 مطافئ الحريق الكيميائية الجافة.

طفاية الحريق الكروية
طفاية الحريق الكروية هي مطفأة حريق تتميز بشكلها الكروي كامل الاستدارة،  وتكون شبيهة بالقنبلة اليدوية من ناحية الشكل والآلية،  وغالبًا ما تُستخدَم في المطابخ وتكون بوضعية معلقة أعلى المكان الذي يغلب على الظن اشتعال الحرائق أسفله . وهذا النوع من الطفايات صالح لجميع أنواع الحرائق المختلفة أي أنها من نوع ABC ومعنى هذه الرموز كالتالي :

 A: الحرائق العادية الجافة كحرائق الأثاث والأشجار وغيرها.
 B: الحرائق البترولية والزيوت.
 C: الحرائق الكهربائية الناجمة عن الالتماس الكهربي.

طريقة عمل طفاية الحريق الكروية
تكون طفاية الحريق الكروية معلقة أعلى المكان المشتعل، وعند اندلاع الحرق تؤثر الحرارة البسيطة على غشائها الخارجي فتنفجر وتسقط المادة الموجودة في جوف الطفاية على الحريق فتخمده.

مراجع

استحداثات القرن 18
استحداثات 1723
اختراعات إنجليزية
تجهيزات السلامة
حرائق
معدات مكافحة النيران
إخماد الحرائق
حماية نشطة من الحرائق
اختراعات القرن 18

مطفأة حريق


බුදු දහමට අනුව සසරට බැද තබන බැමි වල රස සංයෝජන බැමි ලිහිල් කිරීමට උත්සාහ දරන (මාර්ගස්ථ)  සහ  සංයෝජන බැමි ලිහිල් කිරගත් (ඵලස්ථ) පුද්ගලයෝ ආර්ය පුද්ගලයෝ ලෙස හැඳින්වේ. ආර්ය පුද්ගලයෝ වර්ග 9කි.

 සෝවාන් මාර්ගස්ථ පුද්ගලයෝ
 සෝවාන් ථලස්ථ පුද්ගලයෝ
 සකෘදාගාමී මාර්ගස්ථ පුද්ගලයෝ
 සකෘදාගාමී ථලස්ථ පුද්ගලයෝ
 අනාගාමී මාර්ගස්ථ පුද්ගලයෝ
 අනාගාමී ථලස්ථ පුද්ගලයෝ
 අරහත් මාර්ගස්ථ පුද්ගලයෝ
 අරහත් ථලස්ථ පුද්ගලයෝ

ආර්ය පුද්ගලයෝ (බුදු දහම)


The Guinea turaco (Tauraco persa), also known as the green turaco or green lourie, is a species of turaco, a group of African otidimorph birds. It formerly included the Livingstone's, Schalow's, Knysna, black-billed and Fischer's turacos as subspecies.

Taxonomy
The Guinea turaco was formally described by the Swedish naturalist Carl Linnaeus in 1758 in the tenth edition of his Systema Naturae. He placed it together with the cuckoos in the genus Cuculus and coined the binomial name Cuculus persa. The specific epithet is Latin meaning "Persian". Linnaeus based his description on the "Touraco" that had been described and illustrated in 1743 by the English naturalist George Edwards in his A Natural History of Uncommon Birds. Edwards's specimen had been brought to London from Guinea in West Africa. The Guinea turaco is now placed in the genus Tauraco that was introduced in 1779 by the Polish naturalist Jan Krzysztof Kluk.

Three subspecies are recognised:
T. p. buffoni (Vieillot, 1819) – Senegambia to Liberia
T. p. persa (Linnaeus, 1758) – Ivory Coast and Ghana to west Cameroon
T. p. zenkeri Reichenow, 1896 – south Cameroon, west Central African Republic, Equatorial Guinea, Gabon, north Angola, Congo and northwest DRCongo

Description
The Guinea turaco, often inconspicuous in the treetops, is approximately  long, including a long tail. The weight can reach . The plumage is largely brilliant green and blue and the tail and wings are dark purplish, except for the crimson primary feathers that are very distinct in flight. On the head is present an erectile semi-circular green crest. On the eyes there are red and white patches. The bill is thick and red. In the westernmost subspecies Tauraco persa buffoni, which sometimes is known as the Buffon's turaco, there is a white line above and in front of the eye and a black line below the eye. In the nominate subspecies (Tauraco persa persa) of the central part of its range and zenkeri of the southeastern part there also is a second white line below the black line. Unlike similar turacos with red bills, even adult Guinea turacos lack a white rear edge to the crest.

The Guinea turaco has a loud cawr-cawr call, consisting of 10–16 raucous cawing notes.

Distribution and habitat
Guinea turaco has an extremely large range and a stable population. It can be found in forests of West and Central Africa, ranging from Senegal east to DR Congo and south to northern Angola. It is present in the Republic of the Congo, Angola, Benin, Cameroon, Central African Republic, Democratic Republic of the Congo, Equatorial Guinea, Gabon, Gambia, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Ivory Coast, Liberia, Mali, Nigeria, Senegal, Sierra Leone and Togo.

This species inhabits subtropical and tropical moist lowland, gallery forests and tropical rain forests edge, often near cultivated areas. It is common in climax forest with plentiful tall trees, from sea level to about .

Behaviour and ecology

Tauraco persa is normally sedentary and strongly territorial. These birds feed on wide variety of wild and cultivated tropical fruits (for instance on Musanga, Macaranga, Rauvolfia, Cissus and Ficus species, etc.), but also on blossoms. They do not fly very well, preferring to climb from branch to branch.

They breed in May–June and August in Cameroon, from December to February and from June to September in Gabon, while in Sierra Leone they breed in June and in October. Females lay two eggs in a tree platform nest.

References

 Birds of The Gambia by Barlow, Wacher and Disley,
 Birds of Africa South of the Sahara by Ian Sinclair and Peter Ryan
 Birds of Western Africa by Nick Borrow and Ron Demey

External links
 IBC The Internet Bird Collection
 iNaturalist
 Beauty of Birds

Tauraco
Birds of West Africa
Birds described in 1758
Taxa named by Carl Linnaeus
Articles containing video clips

Guinea turaco


Der Mount Achilles ist ein Berg im Zentrum des australischen Bundesstaates Tasmanien. Er liegt in der Du Cane Range am Ostrand des Cradle-Mountain-Lake-St.-Clair-Nationalparks und steht in der Reihe der höchsten Berge Tasmaniens an 20. Stelle.

Er besteht aus zwei Hauptgipfeln, der höhere heißt Achilles Heel (dt.: Achillesferse), der niedrigere Perrins Bluff (dt. Perrins Hügel).

Der Mount Achilles ist eine wichtige Sehenswürdigkeit im Nationalpark und beliebt bei Wanderern und Bergsteigern.

Berg in Australien und Ozeanien
Berg in Tasmanien
Tasmanische Wildnis

Mount Achilles (Tasmanien)


Sand Hill Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Sand Hill Township (Missouri)
 Sand Hill Township (North Carolina)

Sand Hill Township


Alobiella, rod jetrenjarki iz porodice Cephaloziaceae, dio reda Jungermanniales. Postoji desetak vrsta rasprostranjenih po Južnoj Americi, Karibima, jugu Afrike i Japanu.

Rod je opisan 1893.

Vrste
 Alobiella acroscypha (Spruce) Steph.
 Alobiella armata Steph.
 Alobiella bifida Steph.
 Alobiella biloba Herzog
 Alobiella borbonica (Steph.) Steph.
 Alobiella campanensis Steph.
 Alobiella chevalieri Steph.
 Alobiella cynosurandra Steph.
 Alobiella dominicensis Spruce
 Alobiella dusenii Steph.
 Alobiella heteromorpha (Lehm.) Steph.
 Alobiella husnotii (Spruce) Schiffn.
 Alobiella latiflora Steph.
 Alobiella lingulata Herzog
 Alobiella macella (Spruce) Steph.
 Alobiella parvifolia Steph.
 Alobiella pillansii (Sim) S.W. Arnell
 Alobiella pulvinata Steph.
 Alobiella rufa Steph.
 Alobiella stephanii Bonner

Izvori

Cephaloziineae

Alobiella


Honda VTR1000; Honda tarafından üretilen, 1 litrelik V-twin superbike tarzı motosiklet. Amerika içi SuperHawk, Amerika dışı pazarda ise Firestorm olarak pazarlandı.

V-twin, Ducati 916'nın 1997'deki popüleritesinden sonra Honda (İsim atası: CB77 Superhawk, Paralel çift silindir) V-Twin SuperHawk (Firestorm) yaptı.

SuperHawk'da yeni tip 90-derece açılı V-twin motor kullanıldı.

Bu yeni tasarım konseptinde "eksensiz şasi", yanlara konulan radyatörler, daha geniş karbüratörler kullanıldı.

Bir motosiklet dergisi (circa 200), bu motor için 0–100 km/h en çabuk ulaşan ürün olduğunu vurgulamıştı.

Bağlantılar
 Official Honda sitesi
 VTR1000 Forum
 FireBlades.org VTR1000 Forum
 Motorcycle Daily 2004 VTR1000
 Motorsports Network 1998 VTR1000
 VTR1000 Teknik bilgiler ve fotograflar

VTR 1000
Spor motosikletleri
1997'de tanıtılan taşıtlar
İki tekerlekli taşıtlar
V2 motorlu taşıtlar

Honda VTR1000


Waiohiki est une communauté rurale du district de Hastings dans la région de Hawke's Bay située dans l'Île du Nord de la Nouvelle-Zélande.

Situation
Elle est localisée au sud de la banlieue de Taradale, près de la ville de Napier et au nord de la ville d'Hastings, sur le trajet de la route  et de la route .

Installations
Le Marae local de Waiohiki et la maison de rencontre sont des lieux de rassemblement du  hapū de Ngāti Kahungunu des    .

Voir aussi

Liste des villes de Nouvelle-Zélande

Notes et références

Ville en Nouvelle-Zélande
District de Hastings
Hawke's Bay

Waiohiki


{{Infobox Navire
 | nom = Jupiter
 | image = Tugboat Jupiter.jpg
 | alt =
 | taille image =
 | légende = Jupiter à Philadelphie
 | type = Remorqueur
 | classe =
 Standard Oil Company (1901–1939)
 Independent Pier Company (1939–1980)
 Eastern Towboat of Boston (1980–1989)
 Delaware River Waterfront Corporation (1989–)
 | commanditaire = Standard Oil Company
 | architecte =
 | constructeur = Neafie & Levy
 | chantier = Philadelphie
 | fabrication =
 | design =
 | commandé =
 | quille = 1901
 | lancement = 1902
 | armé = 1903
 | voyage inaugural =
 | commission =
 | statut = décommissionné en 1999
 | commandant =
 | équipage = 4/12
 | longueur =
 | largeur =
 | tirant d'eau =
 | tirant d'air =
 | déplacement = 147 tonneaux
 | propulsion =
1 machine à vapeur (1902-1949)
1 moteur diesel  (1949-)
1 hélice
 | puissance =
 | vitesse =
 | électronique =
 | propriétaire = Philadelphia Ship Preservation Guild
 | armateur =
 | affréteur =
 | port d'attache = Penn's Landing (Philadelphie)
 | IMO = 8134302
 | coût =
 | protection = Navire musée
 | latitude = 39.9453
 | longitude =-75.1399
 | géolocalisation = Philadelphie/Pennsylvanie/États-Unis
}}Jupiter est un remorqueur portuaire américain qui a été construit à Philadelphie en 1902 par  pour la Standard Oil Company de New York ("Socony"), et a été nommé Socony N°14. En 1939, il a été vendu à l' à Philadelphie et a été rebaptisé Jupiter'''. Il est visite sur Penn's Landing à Philadelphie.

 Historique
Lorsque le cuirassé  a été lancé en décembre 1942, Jupiter était l'un des remorqueurs qui a aidé à le déplacer. Soixante-quinze ans plus tard, Jupiter a participé à une cérémonie pour commémorer l'anniversaire du lancement (et de l'attaque de Pearl Harbor un an auparavant).
En 1949, Jupiter fit réaménager un moteur à Baltimore, le convertissant de la vapeur au diesel. En 1999, il a été retiré du travail et a été vendu à la Penn's Landing Corporation<ref>[https://www.visitphilly.com/things-to-do/attractions/penns-landing/ Site de la Penn's Landing]</ref>.

Préservation
Jupiter est entretenu et préservé par la Philadelphia Ship Preservation Guild et est utilisé pour le tourisme.

Galerie

Voir aussi

Notes et références

Remorqueur
Bateau lancé en 1902
Navire construit à Philadelphie
Navire musée en Pennsylvanie
Philadelphie

Jupiter (remorqueur)


Lotblálilja (fræðiheiti: Mertensia virginica) er fjölær jurt sem er ættuð frá austurhluta N-Ameríku. Hún verður 60 sm há. Blöðin lensu- til egglaga með oddi og stundum lítið eitt hærð. Blómin eru bjöllulaga og yfirleitt blá. Hún er nokkuð notuð sem garðplanta erlendis.

Tilvísanir

Wildflower.org: Native Plant Identification Network
Missouri Plants: Mertensia virginica
Illinois Plant Information Network: Mertensia virginica
RHS Plant Selector: Mertensia virginica
Pulmonaria in Species Plantarum vol. 1 at Botanicus
Nomenclature of the Virginia bluebell at Volume 21, View Book at SIDA, contributions to botany at BHL

Munablómaætt
Garðplöntur

Lotblálilja


En miniserie (eller mini-serie) er et tv-program, der fortæller en historie i et forudbestemt, begrænset antal episoder.

Historie
En miniserie adskiller sig fra en igangværende tv-serie, der normalt ikke har et forudbestemt antal af episoder og kan fortsætte i flere år. Før begrebet blev opfundet i USA i begyndelsen af 1970'erne, blev den episodiske form kaldt en "serial", lige som en roman, der optræder i flere fortløbende afsnit i udgaver af blade eller aviser, kaldes en føljeton. I Storbritannien, bliver miniserien stadig ofte omtalt som føljetoner.

Flere kommentatorer har fremlagt mere præcise definitioner af begrebet. I Halliwell's Television Companion, argumenterer Leslie Halliwell og Philip Purser, for at miniserier generelt "vises i fire til seks episoder af forskellige længder", mens Stuart Cunningham i Textual Innovation in the Australian Historical Mini-series definerer en miniserie som, "et tv-program med et begrænset antal afsnit med mere end to afsnit, og et mindre antal afsnit end tv-serier bestående af 13 afsnit pr. sæson eller en halv sæson, som er forbundet med en "seriel" eller føljetoner." Tv-film, der sendes over endda to eller tre aftener, blev med udbredelsen af formatet i 1980'erne og 90'erne almindeligvis omtalt som miniserier.

I Television: A History, fastslår Francis Wheen at, "Både sæbeoperaer og prime time-serien kan ikke tillade deres hovedkarakterer at udvikle sig, eftersom programmerne er lavet med den hensigt, at skulle køre på ubestemt tid. I en miniserie, på den anden side, er der en klart defineret begyndelse, midte og slutning (som i en konventionel skuespil eller roman), der giver karaktererne lov til at forandres, ældes, eller dø som serien skrider frem."

Kilder

Miniserie


Schloßberg (njem. Schloß= dvorac, Berg= brdo) - brdo je u samom središtu Graza u Austriji. Uzdiže se oko 120 m iznad grada. Osim kule sa satom, koja je simbol grada, na brdu nalaze se i bunar dubok 98 metara i niz raznih građevina. Posjetitelji se mogu voziti žičarom. Nekoliko staza i cesta također vodi do brda.

U srednjem vijeku, Schloßberg bio je neobraslo brdo, na kojem je podignut dvorac, koja je više puta obnavljan. Smatrao se jednim od najjačih u Austriji, neprijateljske trupe nikada ga nisu mogle zauzeti. Posljednji pokušaj učinile su francuske napoleonske trupe 1809. godine. No Austrija je izgubila rat i mirom u Schönbrunnu odlučeno je da će se dvorac srušiti - sačuvane su samo dvije kule, kula sa satom i kula sa zvonikom jer su ih građani otkupili. Tridesetak godina nakon rušenja, barun von Welden počeo je preuređivati neobraslo brdo u park s brojnim šetnicama i biljem. U podrumskim svodovima koji su ostali nakon rušenja glavne zgrade dvorca, kasnije je izgrađena pozornica.

Tijekom Drugog svjetskog rata u unutrašnjosti brda nastao je razgranat sustav prolaza. Prekrivao je 6,3 km s korisnom površinom od više od 12,000 m². Sustav prolaza kojem se moglo pristupiti preko 20 ulaza korišten je kao zapovjedni centar i sklonište od zračnih napada za do 40,000 ljudi. Hodnici su djelomično otvoreni i danas. Koriste se kao pješačke staze, dvorane za razne priredbe i izložbe.

Vrh Schloßberga nalazi se na 469 metara nadmorske visine ili 100 metara iznad okolnog terena. Širina u bazi je 0,75 km. Oko Schloßberga vrlo je gusto naseljeno područje, s 1692 stanovnika po kvadratnom kilometru. Najtopliji mjesec je srpanj s prosječnom temperaturom od 24 °C, a najhladniji prosinac s −4 °C.

Schloßberg dio je starog grada Graza koji je 1999. godine uvršten na na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Galerija

Izvori

Svjetska baština u Austriji
Austrijske turističke atrakcije
Povijest Graza
Zemljopis Austrije

Schloßberg (Graz)


Diatlov  es un jútor del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en la orilla izquierda del río Psebaika, afluente del Labá, de la cuenca del Kubán, 17 km al sur de Mostovskói y 170 km al sureste de Krasnodar, la capital del krai. Contaba con 109 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Perepravnenskoye.

Referencias

Enlaces externos
 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
 Mapa topográfico soviético en maps.vlasenko.net

Localidades del raión de Mostovskói del krai de Krasnodar

Diatlov (Krasnodar)


"1. općinska nogometna liga Koprivnica" za sezonu 1986./87. To je bila liga šestog stupnja nogometnog prvenstva SFRJ.
Sudjelovalo je 10 klubova, a prvak je bila "Omladinac-Sloga" iz Herešina.

Ljestvica

 "Omladinac-Sloga" prvak zbog bolje gol-razlike

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutrašnje poveznice
 2. općinska liga Koprivnica 1986./87.
 Međuopćinska nogometna Koprivnica 1986./87.

Vanjske poveznice

Izvori

 library.foi.hr, "Glas Podravine"
 library.foi.hr, "Glas Podravine", br. 24, god. XLII, izdano 19. lipnja 1987., str. 11, preuzeto 5. srpnja 2019.

1986-87 1 OL Koprivnica
Koprivnica-1
1986-87 Koprivnica 1

1. općinska nogometna liga Koprivnica 1986./87.


Irvine Welsh (d. 27 Eylül 1958, Leith, Edinburgh, İskoçya), Trainspotting romanıyla ünlü İskoç yazardır. Çok sayıda kısa film yönetmiş olmasının yanı sıra, oyun ve senaryo yazarıdır.

Yaşamının ilk yılları ve öğrenimi

1961'de Leith'ta doğdu. 4 yaşındayken, ailesiyle işçi mahallesi olan Muirhouse'a taşındı. Burada büyüdü. 16 yaşında okulu bırakarak yeni oluşmaya başlayan Punk Rock piyasasına katılmak için Londra'ya taşındı. Londra'da çeşitli işlerde çalıştı ve uyuşturucu kullanmaya başladı. 1980 sonlarında yeniden Edinburgh'a döndü ve üniversitede bilgisayar okurken bir yandan da yazmaya başladı.

Yazarlığı

The Acid House Büyük Britanya'da 1994 yılında basıldı, aynı sene 1993 yılında yazmış olduğu Trainspotting de yayımlandı. Yazarın bu romanı sinemaya uyarlandı ve büyük ün kazandı. Bir sonraki romanı, Marabou Stork Nightmares oldu. Bu roman, hastanede komada yatan bir holiganın yaşamının ve düşüncelerinin keşfidir. Daha sonra Ecstasy adlı kitabı çıktı, üç uzun hikâyeden oluşan bir kitabı da eleştirmenlerden olumlu eleştiriler aldı. Filth, Welsh 'in her zamanki birinci tekil şahıs anlatımından ahlaksız, şiddet yanlısı ve kindar bir polisin hikâyesini anlatır. Kitap olumlu eleştiriler alır ve Village Voice Literary Supplement tarafından 1998 yılının en iyi 25 kitabı arasında gösterilir.

Welsh'in en uzun ve tutkulu çalışması Glue, 2001 baharında satışa çıkar. Edinburgh'un sosyal konutlarından dört çocukluk arkadaşının hikâyesi yaklaşık 40 yıl sürer ve onları orta yaşlarına kadar takip eder. Yazarın imzası haline gelen kara mizah ve makineli tüfek hızındaki diyaloglar yerli yerinde dursalar da, eleştirmenler romanın yazarın olgunluk çağını ve dinginlğini haber verdiğini söylerler. Trainspotting 'in devamı Porno 2002 temmuzunda çıktı. Oyun yazarı olarak In-yer-face akımına dahil edilebilecek eserler vermiş olan Irvine Welsh bekardır ve Londra ve Edinburgh'da yaşamaktadır. 2021'de, Crime adlı romanının TV uyarlaması, Dougray Scott'ın dedektif Lennox rolünde olduğu 6 bölümlük bir dizi olarak Birleşik Krallık'ta piyasaya sürüldü. Bu, Irvine Welsh'in bir kitabından yapılan ilk televizyon uyarlaması.

Bibliyografya
 Trainspotting (1993)
 The Acid House (1994)
 Marabou Stork Nightmares (1995)
 Ecstasy: Three Tales of Chemical Romance (1996)
 Filth (1998)
 Glue (2001)
 Porno (2002)
 The Bedroom Secrets of the Master Chefs (2006)
 If You Liked School You'll Love Work (2007)
 Headstate
 Babylon Heights
 The Meat Trade
 You'll Have Had Your Hole (drama)
 "Dose" (Dean Cavanagh'la birlikte yazdığı yarım saatlik BBC draması)
 The Acid House (senaryo)
 Wedding Belles (Channel 4 için Dean Cavanagh'la birlikte yazdığı 2007 yapımı film)

Ayrıca bakınız
 Trainspotting - Yazarın aynı adlı romanından uyarlanan filmle ilgili bilgi.

Kaynakça
 İngilizce Wikipedia 17 Aralık 2007 tarihli Irvine Welsh maddesi

Dış bağlantılar
 irvinewelsh.com
 BBC mini-bio on Welsh

1958 doğumlular
İskoç roman yazarları
İskoç oyun yazarları
İskoç senaristler
Yaşayan insanlar
Creation Records sanatçıları
Edinburgh doğumlular

Irvine Welsh


Panpsihizam je teorija po kojoj je svijest ili um fundamentalno i sveprisutno svojstvo stvarnosti. Ona je pokušaj integriranja svijesti u našu standardnu, znanstveno-informiranu sliku svijeta koji se nalazi između dualizma, teorije da su um i tijelo odvojeni i različiti fenomeni, i fizikalizma ili materijalizma, teorije da se um može objasniti potpuno putem fizičkih činjenica. Isto tako, ona je pokušaj odgovaranja na sljedeće pitanje: kako tvar bez svijesti, na fundamentalnoj razini stvarnosti, može uzrokovati kompleksnu svijest na višim razinama stvarnosti, poput ljudskog mozga? U suvremenoj analitičkoj filozofiji uma trenutačno postoji obnovljeni interes za panpsihizam i srodne teorije. Teorija ima bogatu povijest, bila je prisutna u misli drevnih Grka, drevne Azije te je element određenih religija, poput taoizma i određenih oblika budizma.

Etimologija
Frane Petrić je prvi koristio termin panpsihizam (tj. pampsychia) u svome kapitalnom djelu Nova sveopća filozofija. Dolazi od drevnih grčkih riječi πᾶν (pan – sve) i ψυχή (psukhe – um ili duša, od 'ja dišem'), pa bi doslovna definicija teorije bila: sve ima um ili dušu. Međutim, u suvremenoj analitičkoj filozofiji uma, najčešća definicija je: svijest je prisutna kao svojstvo tvari na osnovnoj razini stvarnosti.

Argumenti za panpsihizam
Jedan argument za panpsihizam je da, ako nismo eliminativisti ili redukcionisti što se tiče svijesti, to jest ako ju prihvaćamo kao stvarni fenomen kojeg moramo objasniti te želimo izbjeći proizlaženje svjesnog iz tvari bez svijesti, moramo postulirati svijest u tvari na fundamentalnoj razini stvarnosti. Time izbjegavamo problem radikalne ili jake emergencije - eksplanatorni jaz koji se javlja kada svijest pokušavamo deducirati iz tvari bez svijesti. Ako je svijest prisutna u tvari na osnovnoj razini stvarnosti, onda taj jaz ne postoji: svijest na osnovnoj razini, kombinacijom ili nekim drugim odnosom, uzrokuje ili utemeljuje (eng. grounds) svijest na višoj, kompleksnijoj razini.

Drugi argument su ponudili filozofi inspirirani radom Bertranda Russella. Oni tvrde da nam znanosti poput fizike pružaju samo strukturalni opis svijeta, kako se tvar ponaša u prostoru i vremenu, ali da nam ne kažu ništa o tome što je tvar intrinzično, sama po sebi. S obzirom na to da svijet ne može biti samo struktura, on mora biti baziran ili utemeljen u nekoj dubljoj, unutarnjoj prirodi. Svijest je jedina takva priroda za koju znamo, pa je samim time ona i najbolji kandidat za unutarnju prirodu tvari. To jest, ako prihvatimo ovaj argument, svijest ili nešto dovoljno slično njoj mora biti intrinzična priroda tvari.

Argumenti protiv panpsihizma
Jedan problem s panpsihizmom je to što je većini ljudi jednostavno jako kontraintuitivan: kako svijest može biti prisutna na svim razinama stvarnosti te znači li to da je kamenje isto tako svjesno? Panpsihist može odgovoriti da smo mnogo stvari koje danas smatramo običnima kroz povijest smatrali kontraintuitivnima. Isto tako, panpsihizam ne mora tvrditi da je kamenje svjesno. Međutim, najozbiljniji argument protiv panpsihizma je problem kombinacije ili pitanje kako se svijest na fundamentalnoj razini može sastaviti tako da proizvede svijest na višim razinama stvarnosti? Drugim riječima, kako se mikro-subjekti mogu kombinirati da tvore makro-subjekte? Ovaj problem je najjasnije definirao William James u svojoj knjizi Načela psihologije, gdje argumentira da postojanje određenog skupa subjekata nikada nužno ne prouzrokuje novog subjekta. Postoji mnogo načina kako panpsihist može izbjeći ovaj zaključak. Na primjer, mogu reći da subjekti moraju biti u određenom odnosu da bi prouzrokovali novog subjekta, da subjekti na višoj razini nisu sastavljeni od subjekata na nižoj razini, da se subjekti stapaju (eng. merge ili fuse) u jednog subjekta, i tako dalje.

Vrste panpsihizma
Konstitutivni panpsihizam je vjerojatno najčešći oblik panpsihizma danas. To je teorija da je svijest na višoj razini, npr. ljudska i životinjska, sastavljena od svijesti na najnižoj, osnovnoj razini stvarnosti. Drugim riječima, tvar na osnovnoj razini stvarnosti posjeduje svijest kao svojstvo. Radi se doslovno o mikro-umovima ili mikro-subjektima koji se spajaju, kombiniraju ili na neki drugi način tvore svijest na kompleksnijim, višim razinama stvarnosti.

Emergentni panpsihizam tvrdi da ljudska i životinjska svijest nije sastavljena od svijesti na osnovnoj razini, nego da je uzrokovana, u uzročno-posljedičnom smislu, svijesti na osnovnoj razini stvarnosti. Po ovoj interpretaciji, ljudska i životinjska svijest je također fundamentalna s obzirom na to da postoji kao svoj vlastiti fenomen te nije sastavljena od nižih oblika svijesti, nego je samo rezultat uzročno-posljedičnih relacija svijesti na osnovnoj razini.

Russellovski panpsihizam je baziran na radu Bertranda Russella i njegove ideje da svijet mora biti utemeljen u nekoj dubljoj prirodi. Zastupnici ove teorije tvrde da je upravo svijest ta unutarnja, intrinzična priroda tvari koja ju utemeljuje, izbjegavajući time neatraktivnu sliku svijeta kao čisto strukturalnog fenomena.

Srodne teorije
Panprotopsihizam je teorija da svijest nije svojstvo fundamentalne stvarnosti, nego nešto blisko njoj - proto-svijest - što ju može proizvesti. Pankvalitizam (eng. panqualityism) je najpopularniji oblik panprotopsihizma danas te tvrdi sljedeće: kvalitete koje je moguće iskusiti, ali koje ne moraju nužno biti dio svijesti nekog subjekta (eng. experienceable-but-not-necessarily-experienced), su oblik proto-svijesti koji trebamo da bismo objasnili svijest na višoj razini. Te kvalitete nisu same po sebi umovi ili subjekti, po čemu se pankvalitizam razlikuje od panpsihizma. Kada te kvalitete igraju ulogu u nekoj relevantnoj uzročno-posljedičnoj strukturi, kao što je ljudski mozak, proizvode svjesnost (eng. awareness) o sebi. Pankvalitisti najčešće imaju eliminativnu ili reduktivnu teoriju subjekata te tvrde da je sve što je potrebno za svijest na višoj razini sadržano unutar tih kvaliteta i uzročno-posljedičnih relacija u koje ulaze.

Mikropsihizam može imati dva različita značenja. Prema jednoj definiciji, mikropsihizam je krovni pojam koji označava sve teorije koje tvrde da je svijest svojstvo najniže razine stvarnosti. Dakle, po toj definiciji je panpsihizam oblik mikropsihizma. Prema drugoj definiciji, to je specifična teorija da samo neka, ali ne i sva tvar na osnovnoj razini posjeduje svijest kao svojstvo. Po toj definiciji panpsihizam nije oblik mikropsihizma nego potpuno druga vrsta teorije - razlika leži u tome je li se svijest pridaje svoj fundamentalnoj tvari ili ne.

Kozmopsihizam je također teorija da je svijest sveprisutno svojstvo fundamentalne stvarnosti, kao i panpsihizam. Međutim, razlika je u tome što kozmopsihist fundamentalnu stvarnost definira drugačije. Za njih, svemir ili kozmos u svojoj cijelosti je fundamentalna ili osnovna razina stvarnosti. Daju prioritet cjelini, a ne njezinim dijelovima. Po njima je kozmos jedan objekt koji ima svojstvo svijesti, pa je ljudska i životinjska svijest samo derivat kozmičke svijesti, manje fundamentalna nego svijest samo kozmosa.

Izvori

Filozofija

Panpsihizam


Kleinwenden ist ein Ortsteil von Großlohra im Landkreis Nordhausen in Thüringen.

Geografie
Die Flur um Kleinwenden liegt am Nordrand der nordwestlichen Ausläufer des Höhenzuges Hainleite. Nach Norden flacht das Land ab, dann folgen kleinere Anhöhen im kupierten landwirtschaftlichen Gelände. Im Tal verläuft die Wipper. Neben der Landesstraße 3080 und der Eisenbahn Halle Kassel verläuft die Bundesautobahn 38 durch das Gelände. Verkehrsmäßig ist das Umland gut erschlossen.

Geschichte
Die urkundliche Ersterwähnung von Kleinwenden erfolgte 1344. Kleinwenden als auch Großwenden entstanden wohl als slawische Siedlungen im Mittelalter, daher der Name. Landbewirtschaftung prägte und prägt noch den Ort. Die Bauern mussten in den 1950er Jahren auch den Weg der Zwangskollektivierung gehen und fanden nach der politischen Wende neue Eigentumsformen zur Arbeit auf dem Lande.

1843 fiel bei Kleinwenden ein 3,25 Kilogramm schwerer Meteorit und wurde unter dem Namen "Klein-Wenden" registriert. Sein größtes erhaltenes Stück befindet sich heute im Museum für Naturkunde (Berlin).

Am 1. Juli 1950 entstand die Gemeinde Großlohra durch den Zusammenschluss der bisherigen Gemeinden Friedrichslohra, Großwenden und Kleinwenden.

Einzelnachweise

Weblinks

Großlohra
Ort im Landkreis Nordhausen
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Nordhausen)
Ersterwähnung 1344
Gemeindeauflösung 1950

Kleinwenden


Benedikt Burghardt (* 1960 in Essen) ist ein deutscher Komponist, Dirigent und Dozent.

Biografie
Benedikt Burghardt studierte Konzertgitarre, Musiktheorie & Komposition, Dirigieren, Musikpädagogik und Harmonikale Grundlagenforschung in Essen, Darmstadt, Stuttgart, Wien und Buenos Aires.
Er war Teilnehmer an Meisterkursen für Komposition der IGNM (ISCM), u. a. mit Ivo Malec, Reiner Febel, Helmut Lachenmann, Paul Méfano, Mariano Etkin.

Seine Lehrer waren u. a. Guillermo (Wilhelm) Graetzer, Peter-Michael Riehm und Toni Völker.
Nach Aufenthalten in Buenos Aires, lebte er von 1987 bis 2002 in Wien.
Dort war er als Komponist, Dirigent, Schulmusiker und Dozent tätig. Er war von 1989 bis 1994 Dozent für Musik an der Goetheanistischen Studienstätte Wien in den Fachbereichen Musikpädagogik, Musiktheorie und Ensembleleitung.
Er ist Mitbegründer der Freien Musikschule Wien und unterrichtete dort bis 2002 die Fächer Musiktheorie, Improvisation und Komposition.
1999–2001 war er Lehrbeauftragter am Konservatorium der Stadt Wien mit Improvisationskursen, -workshops und -konzerten an Wiener Musikschulen.

Seit 1994 hält er Seminare und Vorträge mit Themen aus den Bereichen Musikpädagogik, Harmonik und Musikphilosophie.

2002 übersiedelte er nach Hamburg. Hier war er bis 2009 als Dozent an der Berufsfachschule Hamburg School of Music (Musikgeschichte, Musikpädagogik, Formenlehre, Melodielehre und Kontrapunkt) beschäftigt.
Seit 2009 arbeitet er als Dozent im Fachbereich Musik am Seminar für Waldorfpädagogik Hamburg, ist daneben Gastdozent an der Freien Hochschule Stuttgart und Leiter mehrerer Chöre in Hamburg und Umland.
Nach dem Tode von Peter-Michael Riehm († 2007) wurde er Mitbegründer des Peter-Michael Riehm Institutes an der Freien Hochschule Stuttgart.

Benedikt Burghardt schrieb zahlreiche Kompositionen in den Bereichen: Solowerk, Kammermusik, Lied, Chor-, Bühnen- und Orchestermusik, darunter auch Werke für Schüler und Laien. Er wurde in verschiedenen europäischen Ländern aufgeführt, u. a. bei den World Music Days 2003 der IGNM (ISCM) in Maribor/Slowenien, den Weimarer Frühjahrstagen für zeitgenössische Musik, den Tagen für Neue Musik in Darmstadt, beim internationalen Kongress Komponieren im Europa des 21. Jahrhunderts 2006 in Wien, sowie den Days of Macedonian Music 2013, den ISCM World New Music Days und WIEN MODERN 2013.

Kompositionspreise und -förderungen
 1995 Kompositionsförderung durch das Bundesministerium für Wissenschaft, Forschung und Kunst, Wien
 1996 Preisträger beim Josef-Reinl-Kompositionswettbewerb, Wien
 1997 Preisträger beim Josef-Reinl-Kompositionswettbewerb, München
 1998 Kompositionsförderung im Rahmen des Staatsstipendiums durch das Bundeskanzleramt des Staates Österreich
 Zweimal erster Preis beim Louis-Pinck-Kompositionswettbewerb des Saar-Sängerbundes, Saarländischen Rundfunks und Kultusministers, Saarbrücken, sowie Kompositionsförderpreis der Theodor-Körner-Stiftung, Wien
 1999 Preisträger beim Anton-Bruckner-Kompositionswettbewerb, Linz
 2000 Erster Preis beim internationalen Kompositionswettbewerb 'Guido d'Arezzo in Arezzo/Italien
 2002 Zweiter Preis beim internationalen Gustav-Mahler-Kompositionswettbewerb der Stadt Klagenfurt/Österreich und Preisträger beim Louis-Pinck-Kompositionswettbewerb des Saar-Sängerbundes mit Sonderpreis des Kultusministers, Saarbrücken
 2006 Valentin-Becker-Preis der Stadt Bad Brückenau
 2011 Preisträger beim IGNM-Wiener-Jeunesse-Kammerchor-Vokalwettbewerb, Wien
 2013 Preisträger beim internationalen Kompositionswettbewerb der Internationalen Sommerakademie Mozarteum Salzburg
 2016 Valentin-Becker-Preis der Stadt Bad Brückenau

Schriften
Die Obertonreihe – Eine phänomenologische Zusammenschau, Stuttgart 2013, ISBN 978-3-944911-03-8

Verlage
 Musikverlag B.Hayo und Cantus Quercus Press/USA

Weblinks
 www.benediktburghardt.de
 www.pmri.de

Komponist (Deutschland)
Geboren 1960
Mann
Deutscher

Benedikt Burghardt


Das Herbst-Adonisröschen (Adonis annua) ist eine Pflanzenart aus der Gattung Adonisröschen (Adonis) innerhalb der Familie der Hahnenfußgewächse (Ranunculaceae).

Beschreibung

Vegetative Merkmale
Das Herbst-Adonisröschen ist eine einjährige krautige Pflanze und erreicht eine Wuchshöhen von 30 bis 40 Zentimetern. Die Stängel sind verzweigt. Die wechselständigen Laubblätter sind fiederteilig.

Generative Merkmale
Die Blütezeit liegt im Sommer, von Juni bis September. Die zwittrigen Blüten sind bei einem Durchmesser von ungefähr 2,5 Zentimetern radiärsymmetrisch. Die Kelchblätter sind abstehend. Die fünf bis acht glänzenden, leuchtendroten, freien Kronblätter fallen bald ab. Das Zentrum der Blüte ist schwarz.

Es wird eine Sammelnussfrucht gebildet.

Die Chromosomengrundzahl beträgt x = 8. Es liegt Tetraploidie vor mit einer Chromosomenzahl von 2n = 32.

Inhaltsstoffe
Das Herbst-Adonisröschen enthält 0,1 % bis 0,7 % Cardenolide, vor allem Adonitoxin und Cymarin. Dabei ist der Gehalt an Glykosiden während der Blütezeit am höchsten.

Ökologie
Beim Herbst-Adonisröschen handelt es sich um einen mesomorphen Therophyten.

Auf den Kronblättern ist ein UV-Muster vorhanden. Blütenökologisch handelt es sich um Pollenblumen. Es erfolgt wahrscheinlich Insektenbestäubung, dabei können kurzrüsselige Bienen, Schwebfliegen (Syrphidae), Käfer sowie Fliegen Bestäuber sein.

Die Diasporen sind die Früchtchen.

Vorkommen
Das Herbst-Adonisröschen stammt aus Südeuropa und dem südwestlichen Asien. Sie ist durch verunreinigtes Saatgut bereits im Neolithikum in Nordeuropa eingeführt worden (sogenannte Speirochorie) und war bis zum Ende des 19. Jahrhunderts vor allem in Getreidefeldern auf kalkhaltigen Böden häufig zu finden. Mit der Verbesserung der Saatreinigung ist das Herbst-Adonisröschen nur noch selten auf Getreidefeldern zu finden. In Großbritannien ist deswegen diese früher als Unkraut geltende Pflanzenart heute unter Schutz gestellt.

Die ökologischen Zeigerwerte nach Landolt et al. 2010 sind in der Schweiz: Feuchtezahl F = 2 (mäßig trocken), Lichtzahl L = 4 (hell), Reaktionszahl R = 4 (neutral bis basisch), Temperaturzahl T = 4+ (warm-kollin), Nährstoffzahl N = 2 (nährstoffarm), Kontinentalitätszahl K = 2 (subozeanisch).

Taxonomie
Die Erstveröffentlichung von Adonis annua erfolgte 1753 durch Carl von Linné. Synonyme für Adonis annua  sind: Adonis autumnalis  nom. illeg., Adonis phoenicea . Das Artepitheton annua bedeutet einjährig.

Trivialnamen
Neben dem Trivialnamen Herbst-Adonisröschen sind oder wurden, zum Teil auch nur regional, auch folgende Bezeichnungen verwendet: Blutströpfchen (Mark), Düwelsooge (Unterweser) und Schabab (Luzern).

Literatur
 Gordon Cheers: Botanica, Einjährige und mehrjährige Pflanzen. Über 2000 Pflanzenporträts. Ullmann, Königswinter 2006, ISBN 3-8331-4469-6, S. 55.
 Herbst-Adonisröschen bei giftpflanzen.com., abgerufen am 26. März 2012.
 Richard Mabey: Weeds – The Story of Outlaw Plants. Profile Books, London 2012, ISBN 978-1-84668-081-6. .

Einzelnachweise

Weblinks

 Thomas Meyer:  Datenblatt mit Bestimmungsschlüssel und Fotos bei Flora-de: Flora von Deutschland (alter Name der Webseite: Blumen in Schwaben)
 Datenblatt mit Fotos.
 Michael Hassler, Bernd Schmitt: Datenblatt bei Flora von Deutschland - Eine Bilder-Datenbank, Version 2.94.

Hahnenfußgewächse

Herbst-Adonisröschen