O Superconducting Super Collider ou SSC foi um projeto não concluído de acelerador de partículas do governo dos Estados Unidos. A ideia para um novo e mais potente acelerador de partículas vinha sendo discutida na comunidade de física nuclear dos EUA desde os anos 70, e paineis com o governo para sua construção começaram em 1983. A construção começou em 1991, em Waxahachie, Texas, mas nunca foi concluída, com o projeto sendo cancelado ainda em 1993, com  22,5 km de túnel cavados e dois bilhões de dólares gastos (aproximadamente 3,8 bilhões em valores de 2022).

História

Contexto

Nos anos 70, os Estados Unidos lideravam a física nuclear, tendo recentemente descoberto os primeiros quarks. Os Estados Unidos já possuíam aceleradores de partículas - Fermilab, SLAC, o CESR, e o AGS. Porém, a Europa avançava na expansão do seu acelerador, o CERN, além de contar com o DESY, enquanto que a União Soviética também possuía aceleradores e competia por descobertas na área, e novas nações também trabalhavam em seus aceleradores, como o Japão com o KEK. Para manter a competitividade na área, os físicos norte-americanos discutiam a construção de um novo e mais potente acelerador. Um dos principais proponentes era Leon Lederman, diretor do Fermilab e que viria a ser laureado com o Prêmio Nobel. Ao longo de sua carreira, continuaria defendendo o SSC.

No contexto da guerra fria o governo dos Estados Unidos vinha injetando dinheiro em projetos relacionados a física nuclear, perseguindo o desenvolvimento de armas nucleares como no projeto Manhattan, que custou 300 bilhões de dólares. Porém, pressões inflacionárias nos anos 70 e o movimento anti-guerra vinham reduzindo o apoio a tais projetos.

Início

Nos anos 80 propostas mais concretas para a construção de um novo acelerador vinham sendo discutidas entre acadêmicos e o governo. Sob o apelido de "Desertron" almejava-se que o novo acelerador tivesse 40 TeV e um túnel de 30 km. Em 1984 o projeto foi dado um nome, Superconducting Super Collider (SSC), e um orçamento de 8,4 bilhões de dólares em valores atuais - um orçamento maior que o dos aceleradores anteriores, que estavam na casa de milhões de dólares.

Uma preocupação era que os EUA teriam aceleradores demais, dispersando o financiamento e a mão de obra especilizada, enquanto que a Europa podia concentrar os esforços no CERN. Porém, os EUA queriam manter a liderança na área e para isso queriam um acelerador maior que os existentes e em solo americano, dessa forma não demonstraram interesse em unir esforços com os europeus no CERN, nem vice-versa. Uma conferência entre o então presidente americano George H. W. Bush e o então primeiro-ministro japonês Kiichi Miyazawa que deveria discutir o apoio financeiro do país asiático ao acelerador foi cancelada devido a um incidente em que Bush vomitou em Miyazawa, e nunca mais foi agendada.

A Universities Research Association (URA) submeteu uma proposta ao governo para liderar a criação do acelerador, com Roy Schwitters selecionado como diretor do projeto. Em 1987 um grupo de trabalho iniciou a seleção do local de construção do acelerador.

Local e construção

A seleção do local para construção foi polêmica. Diversos estados se candidataram, nas esperança de que a construção no local geraria milhares de empregos, tanto temporários como permanentes, e houve amplo lobby no congresso e senado para tentar influenciar a seleção do local. Entre os candidatos na fase final de seleção estava uma cidade vizinha ao Fermilab em Illinois, favorita entre a URA por poder aproveitar a mão de obra especializada do local. Porém, a escolha final acabou sendo a cidade de Waxahachie, no Texas. Um possível motivo da escolha está relacionado a protestos de grupos ativistas de Illinois que ameaçavam uma batalha judicial contra a construção do acelerador no local por preocupações com resíduos nucleares (que o acelerador não gerava). Esses grupos tinham ganhado força na época, no contexto do desastre de Chernobyl.

Após diversas trocas no comando do projeto, que, junto à ausência de um sistema de gerência de custos, levou a atrasos e aumento no orçamento necessário para construção, as obras começaram em 1991, e os túneis começaram a ser escavado sem 1993. Apenas dias depois do início dos trabalhos, um acidente causou o desabamento de uma porção de um túnel, matando um funcionário.

Cancelamento

Contexto

Em 1993, após décadas de pesquisa e planejamento por parte do governo e da URA, o orçamento para a construção do túnel já havia saltado dos 8 bilhões originais para mais de 18 bilhões. Unido a isso ocorreu também o colapso da União Soviética, o que tirava parte da motivação competitiva do projeto. Por fim, em paralelo ocorria a construção da Estação Espacial Internacional, outro projeto multi-bilionário sendo empregado pelo governo dos Estados Unidos que estava com o orçamento muito acima do original, e que não encontrava mais forte motivação do público e da comunidade científica norte-americana, dado o custo enorme e benefício científico ainda não claro. Por fim, o projeto não contava com apoio financeiro da comunidade internacional, que já trabalhava em outros aceleradores.

Fim do projeto

Ao fim de 1993, e não sem uma batalha política, o congresso e o senado votaram por encerrar o projeto. No final das contas, 22,5 km de túnel foram cavados e dois bilhões de dólares gastos (aproximadamente 3,8 bilhões em valores de 2022). Foram submetidos planos diversos para aproveitar a infraestrutura que havia sido construída, mas nenhum deles foi aprovado. Algumas empresas compraram partes da infraestrutura, mas a maior parte ficou abandonada.

Aceleradores de partículas

Superconducting Super Collider


Jacques Bermon Webster II (fæddur  30. apríl 1991) best þekktur sem Travis Scott, er bandarískur rappari, söngvari og lagahöfundur.

Bandarískir rapparar

Travis Scott


فاتنة منتصف الليل (بالبرتغالية: A Bela da meia-noite) هي أسطورة من التراث الشعبي البرازيلي تتحدث عن شبح لامرأة جميلة ترتدي في الغالب زيا أبيض أو أحمر، تظهر ليلا، وتختفي عند منتصف الليل.

ظهورها
يعتقد أنها تظهر في الحانات على هيئة إمرأة غاية في الجمال فتجالس رجلا وحيدا، وتراقصه ثم تدعوه إلى بيتها قبيل منتصف الليل، فيوافقها بسرور ويرافقها حتى يصلا إلى طريق مسدود ذي حائط عال فتقول له: هنا أسكن، ألا تريد البقاء معي؟، فيكتشف أن المكان ما هو إلا مقبرة. وقبل أن ينطق بشئ تدق الساعة معلنة منتصف الليل وتختفي المرأة.

انظر أيضا
 الأطفال ذوي العيون السوداء.

المراجع

أشباح
خرافات
تراث شعبي برازيلي

فاتنة منتصف الليل (تراث شعبي)


In mathematics, a Smarandache–Wellin number is an integer that in a given base is the concatenation of the first n prime numbers written in that base. Smarandache–Wellin numbers are named after Florentin Smarandache and Paul R. Wellin.

The first decimal Smarandache–Wellin numbers are:

2, 23, 235, 2357, 235711, 23571113, 2357111317, 235711131719, 23571113171923, 2357111317192329, ... .

Smarandache–Wellin prime
A Smarandache–Wellin number that is also prime is called a Smarandache–Wellin prime. The first three are 2, 23 and 2357 . The fourth is 355 digits long: it is the result of concatenating the first 128 prime numbers, through 719.

The primes at the end of the concatenation in the Smarandache–Wellin primes are
2, 3, 7, 719, 1033, 2297, 3037, 11927, ... .

The indices of the Smarandache–Wellin primes in the sequence of Smarandache–Wellin numbers are:
1, 2, 4, 128, 174, 342, 435, 1429, ... .

The 1429th Smarandache–Wellin number is a probable prime with 5719 digits ending in 11927, discovered by Eric W. Weisstein in 1998. If it is proven prime, it will be the eighth Smarandache–Wellin prime. In March 2009, Weisstein's search showed the index of the next Smarandache–Wellin prime (if one exists) is at least 22077.

See also
 Copeland–Erdős constant
 Champernowne constant, another example of a number obtained by concatenating a representation in a given base.

References

External links

List of first 54 Smarandache–Wellin numbers with factorizations
Smarandache–Wellin primes at The Prime Glossary
Smith, S. "A Set of Conjectures on Smarandache Sequences." Bull. Pure Appl. Sci. 15E, 101–107, 1996.

Base-dependent integer sequences
Prime numbers

Smarandache–Wellin number


Suez Governorate ( ) is one of the governorates of Egypt. It is located in the north-eastern part of the country and is coterminous with the city of Suez. It is situated north of the Gulf of Suez.

Municipal divisions
The governorate is divided into the following municipal divisions for administrative purposes, with a total estimated population as of January 2023 of 788,421.

Population
According to population estimates, in 2015 all 622,859 residents of the governorate lived in urban areas. With an urbanization rate of 100% the Suez Governorate is one of the most urbanized in the country, along with Cairo and Port Said.

Industrial zones
According to the Egyptian Governing Authority for Investment and Free Zones (GAFI), in affiliation with the Ministry of Investment (MOI), the following industrial zones are located in this governorate:
The industrial zone for light industries
 North Ataka heavy industrial zone
 West ataka heavy industrial zone
(New urban community industrial zones) Ataka and its expansions
(New urban community industrial zones) South of the Sumed - Petrochemicals

In mid-2018 an agreement was made between Russia and Egypt for the development of a Russian Industrial Zone.

Ports
There are five ports in the Suez Governorate; namely Ain Sokhna port, Suez port, Adabeya port, petrol basin port, and El-Atka fishing port.

Natural resources
Natural resources in the Suez Governorate include limestone, clay, coal, petroleum, marble, and lime.

Exports
The chief exports of Suez are papayas.

Tourist attractions

Ain Sokhna, a well known recreational and medical destination.
Moses' springs
Judaic Hill at El-Khoor

Public Free Zone
In 1975, the Suez Public Free Zone was established. It is divided between two main locations: Suez Port and Adabeya.

See also
 Suez Canal
 Suez crisis

References

External links
عدد سكـــــــــــان المحافظات الآن
Official website
Ministry of Trade and Industry Free Zones site
 El Wattan News of Suez Governorate

Governorates of Egypt
Governorate, Suez Governorate
Red Sea
Year of establishment missing

Suez Governorate


مطار أبو سمبل  هو أحد مطارات جنوب مصر، يبعد عن مدينة أبو سمبل بمسافة 2 كم. في نهاية عام 1964 سافرت لجنة من مصلحة الطيران المدني إلى منطقة أبو سمبل في جنوب مصر لاختيار مكان يمكن إعداده كمهبط للطائرات الداكوتا الحاملة للسياح الراغبين في زيارة معبد أبو سمبل بعد نقلهما إلى مكانهما الحالى خوفاً من غرقها في بحيرة السد العالي بعد بنائه. انشيء هذا المطار عام 1969 بممر واحد بطول 2000 متر وترماك يسع طائرتين صغيرتين. مطار

أبو سمبل حالياً هو مطار داخلي، ومتاح أن يكون دولياً عند الحاجة.

مبنى الركاب
 سعة مبنى الركاب : سعة 750 راكب/ساعة
 مسطح مبنى الركاب : مسطح 2110 م2
 مسطح صالة السفر الداخلي : حوالي 450 م2
 مسطح صالة الوصول الداخلي : حوالي 880 م2
 الكاونتر : عدد 2 كاونتر مزود بنظام الـ"CUTE"
 الترماك : 10موقف طائرة من مختلف الطرازات

شركات و خطوط الطيران
 طيران الإمارات  (جدة ،مطار دبي الدولي )
 الخطوط السعودية (جدة)
 طيران ناس [جازان]

مراجع

مطارات مصر

مطار أبو سمبل


Les abus sexuels sur mineurs dans l'Église catholique en Allemagne désignent des agressions sexuelles de mineurs, commises au sein de l'Église catholique par certains de ses clercs et agents pastoraux.

Historique
Dans une note publiée le , le père Lombardi, directeur des médias du Saint-Siège, salue les efforts de transparence des différents diocèses et le fait qu'ils ont invité les victimes à se manifester. Il considère que l'attitude qui consiste à se centrer sur la situation et des préoccupations des victimes, est la bonne façon de procéder.

Robert Zollitsch, président de la conférence épiscopale allemande, déclare, le , que « toute la lumière doit être faite », car « les victimes y ont droit ». D'après lui, l'Église allemande a pris de nouvelles mesures de contrôle : « Il n'y a pas d'autres groupes en Allemagne, a-t-il fait remarquer, qui ait pris des mesures aussi claires. ». Zollitsch fait référence aux « Directives de procédures en cas d'abus sexuels sur des mineurs par des religieux en Allemagne », texte publié par la conférence épiscopale allemande en . Selon ces directives, tout signalement d'abus sexuel doit être examiné avec soin. Si le soupçon se renforce, le suspect est invité à se dénoncer. S'il ne le fait pas, le diocèse doit informer le ministère public. Ces directives garantissent également aux victimes et à leurs proches une aide humaine, thérapeutique et pastorale.

Le diocèse de Munich, dont Joseph Ratzinger (qui deviendra le pape Benoît XVI) a été l'archevêque entre 1977 et 1982, est aussi concerné par cette vague de révélations. D'après l'archidiocèse de Munich, le vicaire général actuel, Peter Beer, a créé un groupe de travail pour analyser la manière dont ont été traitées les affaires d'abus sexuels commis par des membres du clergé, dans les décennies précédentes. Ce groupe a observé, qu'en 1980, un prêtre a été pris en charge par l'archevêché pour suivre une thérapie, probablement à la suite de relations sexuelles avec des adolescents. Ce prêtre, soupçonné d'être pédophile, a ensuite, en 1982, été affecté dans la paroisse de Graffin, par Gerhard Gruber, vicaire général du diocèse de Munich. Il a alors commis des abus sexuels sur des mineurs, pour lesquels il a été condamné en 1986. Gerhard Gruber a reconnu, en , avoir commis une grave erreur en redonnant à ce prêtre des fonctions en paroisse. D'après le New York Times du , Joseph Ratzinger aurait été informé de la réaffectation de ce prêtre, information démentie par le Vatican. En janvier 2022, alors que les théologiens Bernhard Sven Anuth et Norbert Lüdecke reprochent à Benoît XVI de ne pas avoir informé le Vatican, en 1980, de l'arrivée dans son diocèse du prêtre pédophile Peter Hullermann, Benoît XVI adresse, selon le journal allemand Bild, un document en défense aux avocats qui enquêtent sur les allégations de dissimulations d'abus sexuels dans le diocèse de Munich.

En , l'archevêque Robert Zollitsch annonce la nomination d'un évêque référent dans son pays pour suivre les affaires d'abus sur des mineurs. Il s'agit de Stephan Ackermann, évêque de Trèves, chargé spécial de la Conférence épiscopale allemande pour toutes les questions liées aux abus sexuels. Le , ce dernier déclare que des dissimulations ont bien eu lieu, par le passé, dans plusieurs diocèses, en vue d'étouffer des affaires d'abus sur mineurs. Le lendemain, la chancelière Angela Merkel intervient au Bundestag pour demander que la vérité soit faite sur ces affaires. Elle estime cependant que l'on ne doit pas limiter les enquêtes à ce qui s'est passé dans l'Église et que les investigations et remises en question doivent aussi concerner d'autres institutions : « Même si les premiers cas dont nous avons eu connaissance venaient de l'Église catholique, cela ne rime à rien de limiter le phénomène à un seul groupe (…) Cela s'est produit dans beaucoup de secteurs de la société. ». La table ronde organisée pour mieux protéger les enfants réunira donc des dirigeants catholiques et protestants mais aussi des représentants de la société civile.

En , la ligne téléphonique ouverte en mars par l'Église catholique pour recueillir des témoignages a déjà reçu  appels. Le chef de la conférence épiscopale, l'archevêque Robert Zollitsch, reconnait la faute de l'Église et étudie des mesures d'aides aux centaines de victimes pour les aider « à surmonter le passé ». Des indemnisations mais aussi la prise en charge de psychothérapies et la création d'un fonds de prévention sont envisagées. Le , la Conférence épiscopale allemande met en place des mesures pour la prévention des violences sexuelles dans les établissements de l'enseignement catholique. Une brochure et un site internet sont créés pour permettre d'aborder le thème des abus et pour aider à les éviter.

En , Antje Vollmer, présidente de la commission Runder Tisch Heimerziehung in den 50er und 60er Jahren chargée depuis  par le Bundestag de traiter le dossier des violences ayant eu lieu dans des foyers publics et religieux annonce qu'un fonds de 120 millions d'euros va être mis à la disposition des victimes. Il s'agit de mineurs ayant subi des violences (abus sexuels, maltraitance physique et morale…) entre 1949 et 1975 en République fédérale d'Allemagne. Leur nombre exact est inconnu même si environ  se sont déjà manifestées. Selon la députée Ingrid Matthäus-Maier, il pourrait y avoir eu jusqu'à  dans les institutions laïques et religieuses. L'État fédéral, les États régionaux (Länder) et l'Église, tous responsables des institutions en cause, devront contribuer à la constitution de ce fonds. L'Église catholique et l'Église protestante ont déjà accepté de verser la part qui leur est demandée. Les associations de victimes estiment
que ces indemnisations et les mesures prises sont insuffisantes.

En juin 2021, le cardinal Reinhard Marx remet sa démission d'archevêque de Munich au pape François en dénonçant les abus sexuels commis par des membres de l'Église. Le 10 juin, le pape refuse sa démission mais l'encourage à persévérer dans la réforme contre les abus. En février 2022, Reinhard Marx n'effectue pas un lien absolu entre les agressions sexuelles et le célibat des prêtres : . Néanmoins, il recommande de laisser aux prêtres la possibilité de se marier. Par contre il n'a pas un avis tranché sur la possibilité pour les femmes d'accéder au sacerdoce.

Départ de fidèles
En , des prêtres et responsables ecclésiaux constatent que de nombreux fidèles s'éloignent de l'Église dans les diocèses concernés par les scandales, l'institution traversant une crise de crédibilité. Cette vague de départ est confirmée par une enquête de Christ und Welt (supplément religieux de l'hebdomadaire Die Zeit) publiée le . En 2019, plus de  ont demandé à être rayées des registres de l'Église catholique, contre  en 2010 et  en 2009. Cet accroissement des défections est dû à la crise de confiance liée aux affaires révélées en 2010 et a des conséquences financières pour l'Église puisqu'elle affecte le montant de l'impôt religieux.

Chronologies des affaires
 En , le père Klaus Mertes, actuel supérieur du collège jésuite Canisius à Berlin, déclare que de nombreuses agressions sexuelles sur des mineurs ont eu lieu, dans cet établissement, dans les années 1970 et 1980. « Trois anciens élèves des années 1970 sont venus me voir. De leurs histoires, j'ai conclu qu'un certain prêtre avait sûrement à lui seul abusé de plus d'une centaine d'enfants. Cela semblait systématique ». D'autres révélations suivent : entre janvier et , des affaires anciennes de pédophilies sont dévoilées dans 19 diocèses sur 27. Entre janvier et , 170 plaintes sont déposées, se rapportant à des faits survenus dans les années 1970 et 1980.
 En mars 2010 plusieurs anciens membres du chœur Regensburger Domspatzen dont le frère de Benoît XVI, Georg Ratzinger a été le directeur entre 1964 et 1994, expliquent avoir été victimes de sévices et d'abus sexuels de la part de responsables de l'internat. En  l'évêché de Ratisbonne charge l'avocat Ulrich Weber de procéder à une expertise. Dans son rapport final l'avocat fait état de  victimes d'abus (maltraitances et viols) entre 1945 et le début des années 1990.
 En 2012 et 2013 quatre prêtres du diocèse de Trèves sont sanctionnés par Stephan Ackermann pour abus sexuels. Juridiquement, les faits datent des années 1980 et 1990  et sont prescrits.
 L'archevêque de Cologne Rainer Woelki provoque une vive polémique et perd la confiance du conseil diocésain de Cologne après qu'il a refusé de diffuser un rapport sur des abus sexuels commis sur des mineurs entre 1975 et 2018, réalisé par un cabinet juridique de Munich. Un nouveau rapport indique que , principalement des garçons de moins de , ont été les victimes de pédophiles, essentiellement par des membres ecclésiastiques à la même époque. Le pape François décide d'envoyer deux émissaires, les évêques de Stockholm Anders Arborelius et de Rotterdam Johannes van den Hende, pour enquêter, courant , sur la situation dans le diocèse de Cologne. Le 24 septembre 2021, à six jours de l'ouverture de la troisième session (le 30) du Chemin synodal allemand à propos duquel il a exprimé souvent ses réticences, il est placé en congé par le Pape François, au motif d' « erreurs de communication » dans la gestion des affaires pédophiles.
 En , plusieurs médias révèlent que des milliers d'enfants ont été abusés sexuellement par des prêtres en Allemagne entre 1946 et 2014 ; l'Église est accusée d'avoir « détruit ou manipulé » des preuves et « minimisé » sciemment la gravité des faits. Les chiffres accablants sont basés sur un rapport publié le  lors de la conférence épiscopale de Fulda, commandité par la Conférence des évêques allemands auprès d'une équipe de chercheurs ; ceux-ci regrettent pourtant n'avoir pu accéder librement aux archives des vingt-sept diocèses sur lesquels ils ont enquêté.
 Le 20 janvier 2022, le cabinet d'avocats Westpfahl Spilker Wastl remet son étude intitulée « Rapport sur les abus sexuels de mineurs et d'adultes vulnérables par des clercs, ainsi que par [d'autres] employés, dans l'archidiocèse de Munich et Freising de 1945 à 2019 ». Ce document met en avant quatre dossiers, y compris l'affaire Peter Hullermann, mal gérés par le futur pape Joseph Ratzinger. Ce rapport met aussi en cause les cardinaux Friedrich Wetter pour 21 cas et Reinhard Marx pour 2 cas.
 En juin 2023, la justice condamne l'archevêché de Cologne à verser  de dommages et intérêts à un homme victime d'agressions sexuelles par un prêtre dans les années 1970.

Références

Abus sexuels sur mineurs dans l'Église catholique en Allemagne


Sadiq Aman Khan (født 8. oktober 1970 i Tooting, London) er en britisk-pakistansk politiker for partiet Labour, som siden maj 2016 er borgmester i London. Fra 2005-2016 var han medlem af Underhuset, valgt i kredsen Tooting. Under Gordon Brown-regeringen var han i årene 2009-2010 britisk juniortransportminister.

Referencer

Britiske politikere fra Labour
Personer fra London
Borgmestre
Politikere fra Storbritannien
Muslimer fra Storbritannien

Sadiq Khan


Agustín Carbonell, "El Bola" (Madrid, 1967) es un guitarrista y compositor español de flamenco y nuevo flamenco.

Miembro de una familia de amplia raigambre flamenca, en la que destacan nombres como Sabicas, El Bola comenzó a tocar con 13 años en diversos tablaos y locales de su ciudad natal, pasando pronto a incorporarse a espectáculos como "Cumbre Flamenca", que se estrenó en Broadway y Hollywood. A finales de los años 1980, creó su propio grupo, en la línea del entonces naciente nuevo flamenco y se adentró en el jazz flamenco, grabando su primer disco titulado Bola (Nuba Records, 1989). Colabora después con la banda de Paco de Lucía, grabando con él tres discos, con el cantaor Enrique Morente, con el que también graba tres discos, y con otros músicos como Ramón el Portugués, Jorge Pardo, Chano Domínguez, Carles Benavent, Rubem Dantas, Javier Colina, etc.

En 1996, graba su segundo álbum, Vuelo Flamenco, y se traslada a Brasil, donde reside durante ocho años. A su regreso graba el tercer disco, Desvaríos, con Jorge Pardo (RTV Música, 2007).

Su cuarto álbum se publica en 2011, con el título de "Rojo y rosa, música y baile del nuevo flamenco" (Nuba Records / Karonte), y en él colaboran Enrique El Piculabe y Saray Muñoz (hija de una de las componentes de Las Grecas).

Referencias

Enlaces externos

 Agustín Carbonell Bola,  emisión del 16 de agosto del 2011 del programa de Radio Clásica Nuestro flamenco, con José María Velázquez-Gaztelu: entrevista por el disco Rosa y rojo, y séptima entrega sobre el cante de Jerez de hoy.

 Los oyentes del mundo,  emisión del 10 de enero del 2013 de Nuestro flamenco: sobre la música de Agustín Carbonell, más conversaciones con oyentes del programa.

Guitarristas de España
Guitarristas de flamenco
Músicos de jazz flamenco
Nacidos en Madrid

Agustín Carbonell


Hammoor er en by og kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Bargteheide-Land under Kreis Stormarn. Kreis Stormarn ligger i den sydøstlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Hammoor ligger øst for Bargteheide ca. 25 nordøst for Hamborg. Autobahnkreuz Bargteheide hvor motorvejene A1 (Heiligenhafen - Saarbrücken) og A21 (Stolpe - Bargteheide), ligger i den østlige del af kommunen. Også Bundesstraße 404 (Kiel - Lüneburg) fortsætter mod syd fra krydset.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Stormarn

Hammoor


Cenografia no Brasil se refere ao campo de estudo teórico e empírico da concepção de cenários associada à cultura nacional do Brasil. Este campo, parte da premissa de que o design de cenários cria experiências que estabelecem percepções e sentimentos a partir de elementos visuais e materiais dentro da composição do espaço.No Brasil, ela está intrinsecamente ligada ao contexto do carnaval, onde o conceito da estética e cultura brasileira está aplicada nas decorações das celebrações e carros alegóricos.

Origem
A história da cenografia brasileira se deu por meio da chegada de espetáculos teatrais no país e por ser uma colônia portuguesa, as primeiras peças e performances que chegaram no território nesse momento estavam ligadas a ensinamentos católicos pelos padres jesuítas. Desse modo, os jesuítas buscavam se comunicar com os indígenas através das apresentações teatrais, que tinham influência do dramaturgo português Gil Vicente (c.1465-c.1536), em que utilizavam alguns costumes locais, como ornamentos e instrumentos musicais para transmitir os ensinamentos religiosos.

A cenografia existe desde a Grécia Antiga, onde o uso da palavra era usado em referência ao Teatro, para se referir a "embelezamentos" da cena. Esses primeiros registros da palavra Skenographie - skené significa cena, e graphein significa escrever, desenhar, pintar e colorir.

Com o tempo, o termo foi se tornando mais complexo, com o surgimento de diferentes visões que desenharam o campo de estudo. Os conhecimentos empíricos construídos ao longo dos séculos identificaram elementos sempre presentes nas interpretações do conceito, sendo eles: espaço, comunicação, imagem, poética, história, experiência, materialidade, design, cor, luz, forma, volumes e linhas, movimento e contrastes.

História

Século XIV até XIX
A cenografia brasileira, devido a condição do país de ser uma colônia portuguesa, acompanhou as mudanças da arte e arquitetura europeias, importando os estilos dos movimentos artísticos que aconteciam naquele continente, como o Renascimento, entre os séculos XIV a XVI, em que se usou muito a perspectiva nas pinturas, e o Barroco, no século XVII, com a presença de desenhos de trajes mais elaborados nas apresentações teatrais realizadas no país. A arquitetura dos espaços cenográficos simplificados que foram construídos no Brasil também surgiu na Renascença, sendo chamado de a "caixa cênica à italiana", em que a plateia está colocada em frente ao palco, criando a um distanciamento do público. No século XVIII, com a Revolução Industrial, parte dos cenários começaram a se tornar motorizados.Assim, de modo geral a cenografia teatral constituía-se de produções estrangeiras que vinham para o Rio de Janeiro, então capital, direcionadas para o público da elite burguesa.

Posteriormente, com a vinda da família real portuguesa para o Brasil, diversos serviços e estruturas dessa colônia foram melhorados, inclusive teatros e as artes cênicas, tendo como consequência a criação da primeira companhia composta exclusivamente por brasileiros, estreou em 1833, em Niterói RJ, dirigida por João Caetano dos Santos (1808-63).

Século XX
No século XX, graças ao desenvolvimento da ciência e da tecnologia, a cenografia ganha mais destaque. As Vanguardas europeias que surgiram nas primeiras décadas do século XX, como o expressionismo, o cubismo e o futurismo, entre outros – foram incorporadas na cenografia a partir da construção de grandes painéis pintados e de movimentos mecânicos. Com o advento da eletricidade ganhando cada vez mais influência nos hábitos cotidianos das pessoas, a cenografia também foi muito impactada. Por causa disso, a tendência de usar expressões ilusionistas e espaços expositivos sem uma representação literal da realidade foram ganhando cada vez mais força. Nesse momento da história do Brasil, já é possível ver um grande número de cenógrafos brasileiros atuando, como por exemplo o José de Anchieta Costa, em Auleum: a quarta parede (cenografia e figurinos), que registrou seu trabalho com vasta documentação de imagens e desenhos.

Durante o século XX, desde 1967, o Brasil participou de várias edições das Quadrienais de Praga. Durante as edições que participou, acumulou um bom desempenho e significado para a cenografia brasileira, recebendo o prêmio de Triga de Ouro em 1995 e 2011.

A cenografia na televisão brasileira teve um marco com a estreia na Tupi, a primeira telenovela brasileira, Sua Vida me Pertence, de Walter Foster, em 1951. Nesse contexto, se tornou necessário definir os tipos de cenários que seriam requisitados pela novela durante o seu desenvolvimento, tendo em vista o cálculo do montante de verba cedido para a cenografia e o planejamento da sua forma de gravação. Em adição, programas como Globo Repórter e Fantástico,  fazem uso de cenários totalmente produzidos por computador, a partir de recursos de modelagem 3D, transportando a cenografia para o espaço de desenvolvimento digital. Desse modo, a cenografia não se limita aos palcos teatrais, mas se expande para um território híbrido, que reúne teatro, arquitetura, exposição, artes visuais e mídias digitais.

A evolução do campo da cenografia criou a necessidade de aprimorar os conhecimentos, técnicas e pesquisas. Contudo, devido a carência de Instituições de Ensino Superior que ofereçam a graduação de cenografia, profissionais acabam se formando em Artes Plásticas, na Arquitetura, no Design, na Moda, com busca posterior de alguma especialização em Cenografia.

Século XXI
A cenografia começou a ocupar espaços além dos teatros, se expandido para diferentes ambientes. Essa nova relação com o espaço fez com que os espaços cenográficos se tornassem obras de experiências imersivas. Esse novo traço da cenografia ocorre no Brasil com mais frequência que em países europeus ou norte-americanos, pois esses países possuem normas de segurança que dificultam a ocupação de edifícios e áreas externas.

Essas novas configurações de espaços visuais estão sendo usadas para estimular o comércio e serviços oferecidos ao público, com a introdução de espaços instagrameáveis. Essa cenografia de eventos que tem o objetivo de fornecer espaços fotográficos para clientes se tornou um atrativo e um diferencial em restaurantes, bares e clubes de festas.

Além disso, a cenografia também incorporou a projeção mapeada em sua prática. Ela é feita por profissionais que dominam as técnicas de animação e efeitos visuais, criando projeções de imagens que podem serem feitas em qualquer superfície, criando cenários em 2D ou 3D. Essa inovação introduzida no campo cenográfico pode ser vista no Brasil desde 2012, onde um  vídeo retratou na fachada do Museu de Arte de São Paulo, o MASP, a evolução da moda e da arte na capital paulistana em comemoração de 458 anos do museu. Nesse mesmo ano, foi projetado nos Arcos da Lapa imagens futurísticas para representar as belezas da cidade maravilhosa e proporcionar uma experiência única.

Outra tecnologia recente é o cenário virtual, onde é possível inserir os objetos de cena a partir de elementos 3D em cima de um chroma-key. Esse recurso é amplamente utilizado em novelas televisas brasileiras e em programas jornalísticos, como por exemplo Globo Repórter e Fantástico, fazem uso de cenários totalmente gerados digitalmente.

O carnaval e a cenografia

As festas carnavalescas no Brasil representam uma transição do papel da cenografia para espaços além dos teatros tradicionais, que são "decorados" para a celebração com diferentes artefatos e proporcionando diversas atividades interativas, marcando a multiplicidade cultural a partir de elementos visuais.

Desse modo, a identidade brasileira e a consolidação dos valores culturais são materializados pelo design de carros alegóricos para as escolas de samba consubstanciarem o papel projetista da cenografia, com a utilização de variadas ferramentas para causar uma imersão emocional no público que experencia esses eventos. Os chamados "técnicos", que atuavam como cenógrafos em barracões de produção artística da cidade do Rio de Janeiro, eram os responsáveis por elaborar o visual carnavalesco e ajudaram a fomentar um mercado de trabalho inovador para cenógrafos profissionais carnavalescos.

Ver também

 Design no Brasil

Referência

Ligações externas

 História da Cenografia Brasileira
 Design cenográfico como habilitação nos cursos de design
 Cenografia carioca carnaval e outros fragmentos
 Cenografia | Enciclopédia Itaú Cultural (itaucultural.org.br)
 Da radicalidade na cenografia das mostras

Design
Cenografia

Cenografia no Brasil


Unter einem Erziehungsziel versteht man in der Pädagogik die erwünschte psychische Disposition des Kindes oder Jugendlichen, auf deren Verwirklichung ein bestimmtes Erziehungskonzept ausgerichtet ist. So lässt sich als Ziel der christlichen Erziehung beispielsweise der christliche Glaube benennen, während als Ziele moderner Charaktererziehung Eigenschaften und Kompetenzen wie Empathie, Resilienz und Selbstregulation angegeben werden können. Ein weiteres Beispiel ist die Erziehung zur Selbstständigkeit. Das Bildungssystem der DDR zielte auf eine Erziehung zur sozialistischen Persönlichkeit ab. Erziehungsziele zählen – neben Erziehungsnormen und Erziehungsmethoden – zu den Definitionselementen des Begriffes Erziehung.

Weil Erziehung oft eklektisch ist, das heißt aus einem Repertoire verschiedenartiger Erziehungskonzepte schöpft, die vielleicht nur eingeschränkt kompatibel sind, kommt es in der Praxis vor, dass Erziehungsziele miteinander im Konflikt stehen. Als einschlägiges Beispiel gilt der Fall, dass gleichzeitig zur Kreativität bzw. Selbstentfaltung und zur Anpassungsfähigkeit erzogen wird. Ein weiteres Beispiel ist das parallele Ermutigen von Hilfsbereitschaft bzw. Empathie einerseits und Wettbewerbsdenken andererseits.

Begriffsabgrenzung
Wie Wolfgang Brezinka beklagt hat, sucht man in der pädagogischen Literatur weithin vergeblich nach einer genauen Bestimmung des Begriffes, und dies, obwohl hier an Aufzählungen von Erziehungszielen kein Mangel herrscht. Brezinka selbst definiert: "Unter einem Erziehungsziel wird eine Norm verstanden, die eine für Educanden als Ideal gesetzte psychische Disposition (oder ein Dispositionsgefüge) beschreibt und vom Erzieher fordert, er solle so handeln, dass der Educand befähigt wird, dieses Ideal so weit wie möglich zu verwirklichen."

Erziehungsziele müssen demnach zum Beispiel von Lehrzielen und Lernzielen unterschieden werden. Fehlerhafterweise werden diese drei Begriffe in der populären nicht wissenschaftlichen Literatur (z. B. der pädagogischen Ratgeberliteratur) oft synonym verwendet. Lehr- und Lernziele berühren jedoch nicht die psychische Disposition des Kindes; nicht Erziehungskonzepte oder Erziehungsphilosophien orientieren sich an ihnen, sondern Lehr- und Erziehungsmethoden.

Der Begriff Erziehungsnorm ist weiter gefasst als der des Erziehungsziels; als Wertprinzipien schließen Erziehungsnormen neben Erziehungszielen auch Präferenzen für bestimmte Erziehungsmethoden ein.

Weil ohne eine genaue Bestimmung des Begriffes alles, was irgendjemand für wünschenswert hält, Erziehungsziel werden kann, unterscheidet Brezinka zwischen einem Minimal- und einem Normbegriff des Erziehungsziels, wobei der Minimalbegriff dasjenige bezeichnet, was der Erziehende tatsächlich will, während der Normbegriff deutlich enger gefasst ist: "Ein Erziehungsziel im Sinne des Normbegriffs ist eine Norm, die einen vorgestellten Zustand der Persönlichkeit oder eine vorgestellte Persönlichkeitseigenschaft des Educanden beschreibt, den dieser verwirklichen soll und zu dessen Verwirklichung seine Erzieher durch Erziehung beitragen sollen." Eine weitere Differenzierung, die Brezinka vorgeschlagen hat, ist die zwischen erzieherischen End- und Zwischenzielen; während als Endziel einer bestimmten Erziehung z. B. die Fähigkeit des Menschen genannt werden könnte, seine Gesundheit aufrechtzuerhalten, wären Zwischenziele auf diesem Wege etwa die Kompetenz des Kindes, beim Essen von Süßigkeiten Maß zu halten und gute Zahnhygiene zu praktizieren.

Brezinka hat auch darauf hingewiesen, dass auch Kompetenzen bzw. die psychische Bereitschaft zu bestimmten Erlebnis- und Verhaltensweisen Erziehungsziele sein können, nicht jedoch diese Erlebnis- und Verhaltensweisen selbst. Auch abstrakte Prinzipien wie Gleichberechtigung, Demokratie oder Glück kommen als Erziehungsziele insofern nicht in Betracht. Glück ist z. B. erklärtes "Erziehungsziel" bei William Sears, dem Begründer des Attachment Parenting.

"Das Endresultat einer viele Jahre lang fortgesetzten Reihe von Einwirkungen, die von der ganzen Umgebung des Zöglings in äußerst verschiedener, vielfach widerstreitender Weise auf ihn ausgeübt wurden",stehe "unter einer solchen Menge von Bedingungen", dass die Erzieher zufrieden sein müssten, wenn es gelinge, dass die Persönlichkeitsverfassung, die der Educand schließlich erwirbt, wenigstens in ihren Hauptzügen dem Erziehungsziel nicht widerspricht.

Bindestrich-Pädagogiken
Im pädagogischen Gesamtumfeld entstehen immer wieder Lehren, die weniger geschlossene Erziehungskonzepte bilden, als vielmehr auf individuelle Erziehungsziele ausgerichtet sind. Beispiele:
Antirassistische Erziehung
Demokratische Erziehung
Friedenserziehung
Interkulturelle Erziehung
 Transkulturelle Erziehung

Siehe auch
 Erziehungserfolg
 Erziehungskonzept
 Erziehungsmethode
 Erziehungsmittel
 Erziehungsstil
 Pädagogische Psychologie

Literatur
 Artikel Erziehungsziel, in:

Weblinks

Einzelnachweise

Allgemeine Pädagogik

Erziehungsziel


Tarik Oulida (født 19. januar 1974) er en tidligere hollandsk fodboldspiller.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Holland

Tarik Oulida


An Cypripedium calceolus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl von Linné. An Cypripedium calceolus in nahilalakip ha genus nga Cypripedium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Cypripedium

Cypripedium calceolus


Isomyyri est un centre commercial du quartier de Myyrmäki à Vantaa en Finlande .

Présentation

Isomyyri a été construit en 1987 .
Citycon a acheté Isomyyri en 1999.
Le centre commercial compte deux étages et une vingtaine d'enseignes.

Isomyyri est menacé de démolition.
Selon le gagnant d'un concours d'architecte appelé Myyr York Downtown, des immeubles de grande hauteur seront construits sur le site d'Isomyyri et de Myyrinpuhos, et de nombreux nouveaux logements seront construits dans l'ensemble de la zone.

Accès

Commerces et services

Commerces et services de Isomyyri par ordre alphabétique

A
 Aikuisopisto
 AITO hyvän olon kauppa Myyrmäki
 Alvi Ry
 Asukastila Myyrinki

C
 Cityvarasto Oy
 Combat Academy of Finland
 Coworking Myyr York

E
 Eestin Extrat

F
 Fida Secondhand

K
 Katukeittiö Pilvi
 Kierrätyskeskus
 Koketti Ky
 KV-Tili Oy

L
 Lidl

M
 Monitoimitalo Arkki
 Myyrfoto

N
 Natella Art

O
 Ozden Market

P
 Pelastusarmeijan Kirpputori
 Perheparatiisi Oy
 Pizzakuningas

S
 Salon Elena
 Salon Piita
 Speedfin Oy

T
 Top Style

V
 Vantaan katuntassiyhdistys

W
 Waryaa Shop Oriental Food / Gargaar Osk

Y
 Yalla

Références

Galerie

Voir aussi

Liens externes

Articles connexes
 Lieux et monuments de Vantaa

Myyrmäki
Centre commercial à Vantaa
Bâtiment à Vantaa
Citycon

Isomyyri


Stargate Origins (abreviat ca SGO) este un web-serial american SF de aventură parte a francizei MGM Stargate. Serialul este bazat pe filmul SF din 1994 Stargate de Dean Devlin și Roland Emmerich și pe serialul spin-off Stargate SG-1. Serialul a fost anunțat la 20 iulie 2017 la Festivalul San Diego Comic Con ca parte a aniversării de 20 de ani a  Stargate SG-1. Stargate Origins este format din 10 episoade, fiecare de cca. 10 minute lungime și continuă mitologia din franciza Stargate. Stargate Origins a avut premiera cu 3 episoade la 14 februarie 2018 pe serviciul online MGM.

Prezentare
Tânăra Catherine Langford începe o aventură neașteptată pentru a debloca misterul a ceea ce se află dincolo de Poarta Stelară, totul pentru a salva Pământul de întuneric.

Distribuție
 Ellie Gall ca tânăra Catherine Langford
 Connor Trinneer ca profesorul Paul Langford, tatăl Catherinei și omul care a găzit poarta stelară la Giza.
 Aylam Orian ca Dr. Wilhelm Brücke, ofițer superior nazier, ocultist și principalul antagonist.
 Philip Alexander - Căpitanul James Beal, ofițer britanic staționat în Egipt.
 Shvan Aladdin - Wasif, un ghid local egiptean.

Episoade

Referințe și note

Legături externe

 Official Stargate site at MGM Stargate Command

https://www.cinemagia.ro/filme/stargate-origins-2071639/

Stargate

Stargate Origins


Nusret Fatih Ali Han (Nusrat Fateh Ali Khan) (13 Ekim 1948 - 16 Ağustos 1997), Hint yarı kıtasının en popüler şarkıcılarından biri.

13 Ekim 1948'de Pakistan'ın Pencap bölgesinde Faysalabad'ta doğdu. Nusret Fatih, "Ben sufi değilim" der ve ekler, "ama sufilerin yolundayım." Ehl-i Beyt aşığıdır, fakat şii değildir. Eserlerinden açıkça anlaşılabilir. Nusret Fatih Ali Han ağırlıklı olarak kavvali söyledi. Kavvali (qawwali) terimi, Pakistan ve Hindistan civarında Peygamber ve arkadaşlarına naat, mersiye, methiye okuyanlara verilen bir addır. Ama tüm dinlerden izleyiciler topladığı kişisel tarzını oluştururken geleneksel klasik müzik olan Khylal gibi diğer anonim türlerde de eserler verdi. Pakistan'da ileri derecede eğitim almış, bazılarının ailesinden de olduğu bir grupla birlikte çalıştı.

1971'de Nusret babasından grubun liderliğini devraldı. 70'ler ve 80'lerde Nusret'in müziği dinamik Hint ve Pakistan film endüstrisi ile gittikçe eş anlamlı hale geldi ve popülerlik kazandı. Peter Gabriel'in Nusret'in müziğine duyduyduğu hayranlık onu derleme albümler, festivallerde boy göstermeler ve daha sonralarda da Virgin/Real World Records etiketli kişisel albümlere yöneltti. Bu albümlerin ilki Nusret'in Pakistan'daki lakabına gönderme yapıyordu: ŞehinŞah-ı Kavvali (ShanenShah-e-Qawwali); Kavvalilerin Padişahlar Padişahı. Mustt Mustt albümünde deneysel besteci Michael Brook'la sesini Batı müziğine uydurmayı amaçlayan çalışmalar yaptı. Geleneksel şarkılar Batı ritimleri çevresinde hazırlanmış klasik vokal talimleriyle yer değiştirdi. Massive Attack tarafından yapılan bir remix İngiltere'de sürpriz bir şekilde club hiti oldu.

Nusret Shahbaaz albümüyle kökenlerine geri döndükten sonra da Real World serisinden Kavvali ve Batıdaki tepkilerinin karşılıklı olarak yer aldığı albümler serisine devam etti.

Nusret Fatih Ali Han 16 Ağustos 1997'de Londra'da böbrek ve karaciğer yetmezliğinden hayatını kaybetti.

Diskografi
 1985: Love Songs
 1985: Nusrat Fateh Ali Khan en concert à Paris, Vol. 1-5
 1988: Devotional Songs
 1989: Shahen - Shah (Label: Real World)
 1989: Yeh Jo Halka Halka (Label: Jaro)
 1990: Mustt Mustt (mit Michael Brook, Label: Real World)
 1990: Supreme Collection
 1991: Shahbaaz
 1994: The Last Prophet (Le dernier prophète)
 1995: Night Song (mit Michael Brook, Label: Real World)
 1996: Prophet Speaks
 1997: Megastar
 1997: Star Rise - Remixes (mit Talvin Singh, Joi und Nitin Sawhney)
 1998: Rapture
 2000: Dust To Gold
 2000: Ecstasy
 2000: Magic Touch
 2000: Swan Song
 2000: Traditional Qawwali, Vol.1
 2001: Body & Soul
 2001: Live at the Royal Albert Hall
 2001: The Final Studio Recordings

Filmler

Belgeseller

 Nusret Binadan ayrıldı... Fakat Ne Zaman? (1997). Yönetmen: Farjad Nabi. (Bu 20 dakikalık belgeseldrama, Nusret'in kariyerinin başlangıcına odaklanmıştır.)
 Cennet'den Bir Ses(1999). Yönetmen: Giuseppe Asaro. (Bu 75 dakikalık belgeselin VHS ve DVD leri mevcuttur ve Nusret'in yaşamı ve iş hayatı ile ilgili mükemmel bir tanıtım niteliğindedir.)

Konser Filmleri
 The JVC Dünya Müzik ve Dans Antolojisi(1990). Video 14 (of 30) (Güney Asya IV). Ichikawa Katsumori yapımı; Nakagawa Kunikiko ve Ichihashi Yuji tarafından yönetildi; Milli Etnoloji Müzesi ortaklığıyla, Osaka. [Tokyo]: JVC, Japonya Viktor Şirketi; Cambridge, Massachusetts: Rounder Records tarafından yayımlandı. Nusret Fatih Ali Han stüdyo performansı ögeleri ve Party (iki Urdu-dili şarkıları: Hamd (ilahi) ve 13. yüzyıl tasavvuf ehli Khwaja Mu'inuddin Chishti için menkıbe (20 Eylül 1987, Tokyo'da çekilen Asya geleneksel performans sanatları filmi).
 Nusrat! Live at Meany (1998). Waşington Üniversitesi tarafından yapımı üsttlenildi. (87 dakikalık belgesel 23 Ocak 1993'te Meany Hall'daki konseri içermektedir.)
 İngiltere'de canlı konser (DVD, 1-17. bölümler arası) [OSA]; 1983 ve 1993 yılları arasındaki kayıtlar; aşağıda ilk onüçü listelenmiştir:
o İngiltere'de canlı konser (DVD böl. 1)
o (DVD böl. 2)
o (DVD böl. 3)
o (DVD böl. 4)
o (DVD böl. 5)
o (DVD böl. 6)
o (DVD böl. 7)
o (DVD böl. 8)
o (DVD böl. 9)
o (DVD böl. 10)
o (DVD böl. 11)
o Digbeth Birmingham 12 Kasım 1983 (DVD böl. 12)
o Digbeth 30 Ekim 1983 (DVD böl. 13)

 Akhiyan Udeek Diyan (DVD) [Nupur Audio]
 Je Tun Rab Nu Manauna (DVD) [Nupur Audio]
 Yaadan Vicchre Sajan Diyan Aayiyan (DVD) [Nupur Audio]
 Rang-e-Nusrat (DVD, 1-11. bölümler arası) [Bugünün Müziği]; 1983 ve 1993 yılları arasında kayıt yapıldı (OSA DVD'lerdeki gibi aynı şekilde kayıtlar yapılmıştır)
 VHS videoteypler, 1-21. bölümler arası [OSA]; 1983 ve 1993 yılları arasında kayıt yapıldı (OSA DVD'lerdeki gibi aynı şekilde kayıtlar yapılmıştır)
o Luxor Sinema Birmingham (VHS böl. 1, 19
o Digbeth Birmingham (VHS böl. 2, 1983)
o St. Francis Hall Birmingham (VHS böl. 3, 1983)
o Royal Oak Birmingham (VHS böl. 4, 1983)
o Private Mehfil (Wallace Lawley Centre, Lozells Birmingham, Kasım 1983) (VHS böl. 5)
o Private Mehfil (VHS böl. 6, 1983)
o Natraj Cinema Leicester (VHS böl. 7, 1983)
o Live In Southall (VHS böl. 8)
o Live In Bradford (VHS böl. 9, 1983)
o Live In Birmingham (VHS böl. 10, 1985)
o Allah Ditta Hall (VHS böl. 11, 1985)
o Harrow Leisure Centre (VHS böl. 12)
o Aston Üniversitesi(VHS böl. 13, 1988)
o Aston Üniversitesi (VHS böl. 14, 1988)
o WOMAD Festival Bracknell (VHS böl. 15, 1988)
o Live In Paris (VHS böl. 16, 1988)
o Poplar Civic Centre London (VHS böl. 17)
o Imperial Hotel Birmingham (VHS böl. 18, 1985)
o Slough Gurdawara (SHABADS) (VHS böl. 19)
o Imran Khan Cancer Appeal (VHS böl. 20)
o Town Hall Birmingham (VHS böl. 21, 1993)

Ayrıca bakınız
İslami müzik
Pakistan müziği
Pakistanlı müzisyenlerin listesi

Kaynakça
 nusratfateh.com

Dış bağlantılar
 Article with brief 1993 interview (edwebproject.org)
 Nusrat Fateh Ali Khan - Obituary and Public Tributes

1948 doğumlular
1997 yılında ölenler
Pakistanlı erkek şarkıcılar

Nusret Fatih Ali Han


Aceasta este o listă de actori francezi:

A

 Isabelle Adjani
 Renée Adorée
 Anouk Aimée
 Madame Albert
 Sandrine Alexi
 Catherine Allégret
 Mathieu Amalric
 Aurélie Amblard
 Annabella
 André Antoine
 Fanny Ardant
 Mhamed Arezki
 Arletty
 Henri Attal
 Yvan Attal
 Jeanne Aubert
 Cécile Aubry
 Michel Auclair
 Stéphane Audran
 Claudine Auger
 Jean-Pierre Aumont
 Michel Aumont
 Daniel Auteuil
 Serge Avedikian

B

 Édouard Baer
 Josiane Balasko
 Nicolas Anselme Baptiste
 Brigitte Bardot
 Jean-Louis Barrault
 Marie-Christine Barrault
 Gérard Barray
 Olivier Baroux
 Harry Baur
 Nathalie Baye
 Emmanuelle Béart
 Ramzy Bedia
 Jeanne Bérangère
 Annie Belle
 Yasmine Belmadi
 Jean-Paul Belmondo
 Sarah Bernhardt
 Claude Berri
 Dominique Blanchar
 Pierre Blanchar
 Françoise Blanchard
 René Blancard
 Bernard Blier
 Suzanne Bianchetti
 Juliette Binoche
 Dany Boon
 Richard Bohringer
 Elodie Bouchez
 Pierre Boulanger
 Carole Bouquet
 Michel Bouquet
 Bourvil
 Jean-Pierre Bouyxou
 Angelique Boyer
 Charles Boyer
 Claude Brasseur
 Pierre Brasseur
 Jean-Claude Brialy
 Pierre Brice
 Liina Brunelle

C

 Guillaume Canet
 Capucine
 Jean Carmet
 Martine Carol
 Leslie Caron
 Jean-Pierre Cassel
 Vincent Cassel
 Laetitia Casta
 Catherine Castel
 Marie-Pierre Castel
 Daniel Ceccaldi
 Alain Chabat
 Marie Champmeslé
 Alexandre Charlet
 Maurice Chevalier
 Charles Chevillet
 Christian Clavier
 Aurore Clément
 Corinne Cléry
 François Cluzet
 Alice Cocéa
 Coluche
 Benoît-Constant Coquelin
 Ernest Alexandre Honoré Coquelin
 Stéphane Cornicard
 Clovis Cornillac
 Marion Cotillard
 Clotilde Courau
 Darry Cowl
 Bruno Cremer
 René Cresté
 Valérie Crunchant

D

 Béatrice Dalle
 Marie-Louise Damien
 Lili Damita
 Mireille Darc
 Colette Darfeuil
 Mireille Dargent
 Gérard Darmon
 Danielle Darrieux
 Claude Dauphin
 Josette Day
 Jamel Debbouze
 Emilien De Falco
 Raf De La Torre
 Suzy Delair
 Pierre-Henri Deleau
 Lollie Alexi Devereaux
 Lily-Rose Melody Depp
 Virginie Déjazet
 Danièle Delorme
 Alain Delon
 Julie Delpy
 Jean Desailly
 Catherine Deneuve
 Gérard Depardieu
 Guillaume Depardieu
 Patrick Dewaere
 Vernon Dobtcheff
 Françoise Dorléac
 Mélanie Doutey
 Juliette Drouet
 Joséphine Duchesnois
 Jean Dujardin
 Albert Dupontel
 Jacques Dutronc

E

 Gad Elmaleh
 Jérémie Elkaïm

F

 Saturnin Fabre
 Renée Faure
 Charles Nicolas Favart
 Frédéric Febvre
 Fernandel
 Edwige Feuillère
 Marina Fois
 Sara Forestier
 Brigitte Fossey
 Victor Francen
 Pierre Fresnay
 Louis de Funès

G

 Jean Gabin
 Gabriel Gabrio
 Charlotte Gainsbourg
 Serge Gainsbourg
 Michel Galabru
 Henri Garat
 Nicole Garcia
 Daniel Gélin
 Marin Gerrier
 Bernard Giraudeau
 Annie Girardot
 Judith Godrèche
 François Jules Edmond Got
 Fernand Gravey
 Eva Green
 Juliette Gréco
 Louise Grinberg
 Georges Guibourg
 Lucien Germain Guitry
 Sacha Guitry

H

 Jane Hading
 Johnny Hallyday
 Adèle Haenel
 Françoise Hardy
 Catherine Hessling
 Isabelle Huppert

I
 Eva Ionesco

J

 Catherine Jacob
 Irène Jacob
 Claude Jade
 Marlène Jobert
 Louis Jourdan
 Louis Jouvet
 Odette Joyeux
 Eric Judor
 Gérard Jugnot
 Sandra Julien

K

 Valérie Kaprisky
 Tchéky Karyo
 Mathieu Kassovitz
 Salim Kechiouche
 Véra Korène

L

 Christopher Lambert
 Robert Lamoureux
 Michèle Laroque
 Dominique Laffin
 Gérard Lanvin
 Elise Larnicol
 Pierre Larquey
 Chantal Lauby
 Mélanie Laurent
 Samuel Le Bihan
 Jean-Pierre Léaud
 Ginette Leclerc
 Jacques Lecoq
 Adrienne Lecouvreur
 Virginie Ledoyen
 Jean Lefebvre
 Valérie Lemercier
 Adélaïde Leroux
 Thierry Lhermitte
 Max Linder
 Vincent Lindon
 Michael Lonsdale
 Sylvia Lopez
 Fabrice Luchini
 Lugné-Poe

M

 Jean Marais
 André Maranne
 Marcel Marceau
 Sophie Marceau
 Georges Marchal
 Janie Marèse
 Frédéric Mariotti
 Olivier Martinez
 Pierre-François Martin-Laval
 Maria Mauban
 Mathilda May
 Étienne Mélingue
 Daniel Mendaille
 Kad Merad
 Claude Mérelle
 Roxane Mesquida
 Paul Meurisse
 Bernard Minet
 Pierre Mondy
 Yves Montand
 Jeanne Moreau
 John Moreno
 Michèle Morgan
 Gaby Morlay
 Francine Mussey

N

 Samy Naceri
 Magali Noël
 Noël-Noël
 Philippe Noiret
 Paulette Noizeux
 France Nuyen

O

 Bulle Ogier
 Pascale Ogier
 Madeleine Ozeray

P

 Hervé Paillet
 Pierre Palmade
 Vanessa Paradis
 Anne Parillaud
 Marie-Georges Pascal
 François Périer
 Raymond Pellegrin
 Léonce Perret
 Nathalie Perrey
 Francis Perrin
 Jacques Perrin
 Jean Peyrière
 Gérard Philipe
 Michel Piccoli
 Roger Pierre
 Dominique Pinon
 Marie-France Pisier
 Elvire Popesco
 Georges Poujouly
 Perrette Pradier
 Albert Préjean
 Micheline Presle
 Yvonne Printemps
 Wojciech Pszoniak

R

 Pierre-Loup Rajot
 Blanche Ravalec
 Camille Razat
 Serge Reggiani
 Simone Renant
 Madeleine Renaud
 Jean Reno
 Pierre Renoir
 Hortense Rhéa
 Claude Rich
 Jean Richard
 Pierre Richard
 Pierre Richard-Willm
 Stéphane Rideau
 Dany Robin
 Gabrielle Robinne
 Jean Rochefort
 Sonia Rolland
 Viviane Romance
 Béatrice Romand
 Maurice Ronet
 Raymond Rouleau
 Jean-Paul Rouve
 Benoît Régent
 Gabrielle Réjane
 Noël Roquevert

S

 Ludivine Sagnier
 Renée Saint-Cyr
 Xavier Saint-Macary
 Maria Schneider
 Romy Schneider
 Emmanuelle Seigner
 Michel Serrault
 Jean Servais
 Simone Signoret
 Michel Simon
 Simone Simon
 Sam Spiegel (actor)
 Omar Sy

T

 Jacques Tati
 Audrey Tautou
 Sylvie Testud
 Jean-Louis Trintignant
 Marie Trintignant
 François Truffaut

U
 Gaspard Ulliel

V

 Christian Vadim
 Charles Vanel
 Michael Vartan
 Lino Ventura
 Paul Vermoyal
 Henri Vidal
 Hervé Villechaize
 Jacques Villeret
 Pascal Vincent
 Marthe Vinot
 Marina Vlady

W

Catherine Wilkening
 Lambert Wilson
 Peter Wyngarde

Y
 Jean Yanne

Note Maria Mauban

francezi
Actori
 Listă
actori

Listă de actori francezi


A décima temporada da série de televisão dramática estadounidense Chicago P.D. foi encomendada em 27 de fevereiro de 2020, pela NBC, estreou em 21 de setembro de 2022 e foi finalizada em 24 de maio de 2023, contando com 22 episódios. A temporada foi produzida pela Universal Television em associação com a Wolf Entertainment, com Dick Wolf como produtor executivo e com Gwen Sigan, Rick Eid, Derek Haas, Peter Jankowski, Michael Brandt, Gavin Harris, Chad Saxton e Arthur W. Forney como produtores. A temporada foi ao ar na temporada de transmissão de 2022-23 às noites de quarta-feira às 22h, horário do leste dos EUA.

Essa é a primeira temporada a contar com Benjamin Levy Aguilar como Dante Torres, que se juntou à série antes da estreia da temporada, após estrelar um episódio da temporada anterior. É também a última temporada a contar com o membro do elenco original Jesse Lee Soffer, que deixou a série após o terceiro episódio.

A décima temporada estrela Jason Beghe como Sargento Henry "Hank" Voight, Jesse Lee Soffer como Detetive Jay Halstead, Tracy Spiridakos como Detetive Hailey Upton, Patrick John Flueger como Oficial Adam Ruzek, Marina Squerciati como Oficial Kim Burgess, LaRoyce Hawkins como Oficial Kevin Atwater, Benjamin Levy Aguilar como Dante Torres e Amy Morton como Sargento Trudy Platt.

Elenco e personagens

Principal
 Jason Beghe como Sargento Henry "Hank" Voight
 Jesse Lee Soffer como Detetive Jay Halstead
 Tracy Spiridakos como Detetive Hailey Upton
 Patrick John Flueger como Oficial Adam Ruzek
 Marina Squerciati como Oficial Kim Burgess
 LaRoyce Hawkins como Detetive Kevin Atwater
 Benjamin Levy Aguilar como Oficial Dante Torres
 Amy Morton como Sargento Trudy Platt

Participação
 Michael Gaston como Chefe Patrick O'Neal

Crossover
 Nick Gehlfuss como Dr. William "Will" Halstead ()

Episódios

Produção

Desenvolvimento
Em 27 de fevereiro de 2020, foi anunciado que a NBC havia renovado Chicago P.D. até a décima temporada. A temporada conteve o 200.º episódio da série. Em 16 de maio de 2022, foi revelado que a série manteria seu horário de quarta-feira às 22h.

Casting
Em julho de 2022, foi relatado pelo Deadline Hollywood que Benjamin Levy Aguilar, que interpreta o oficial Dante Torres, havia sido promovido ao elenco principal da série após aparecer pela primeira vez como ator convidado durante a temporada anterior. No mês seguinte, foi revelado pela Variety que Jesse Lee Soffer, que interpretou o detetive Jay Halstead desde a estreia da série em 2014, estaria saindo no início do décima temporada. Soffer fez sua última aparição com o terceiro episódio da temporada, "A Good Man", em 5 de outubro de 2022. Apesar de sua partida, Soffer está programado para dirigir o episódio 16 da temporada, a ser exibido em 2023.

Recepção

Audiência

Notas

Temporadas de Chicago P.D.
Temporadas de séries de televisão de 2022
Temporadas de séries de televisão de 2023

Chicago P.D. (10.ª temporada)


Un val de frig de origine polară a lovit centrul și estul Europei în luna ianuarie a lui 2017. Valul de frig a făcut peste 60 de victime, majoritatea în Polonia.

Zone afectate

Bulgaria
În Bulgaria, doi imigranți clandestini irakieni au fost găsiți morți pe muntele Strandja (sud-est). Bărbații, în vârstă de 28 și 35 de ani, au fost descoperiți înghețați într-o pădure. Peste 100 de orașe și sate au rămas fără curent electric din cauza viscolului. Un tren de pasageri a deraiat pe 8 ianuarie, după ce a lovit un nămete. Accidentul, care nu s-a soldat cu victime, a avut loc în centrul țării.

Cehia
În Cehia, trei persoane, dintre care două fără adăpost, au murit de frig la Praga, unde temperaturile au scăzut sub –15°C.

Croația
Regiunea Adriatica a fost și ea lovită de valul de frig, în special zona Split, în Croația, unde temperatura ajunsese în dimineața de 7 ianuarie la –7°C, cea mai scăzută din acest oraș-port din ultimii 50 de ani.

Germania
Ninsorile și poleiului au afectat mai multe regiuni și în Germania, unde s-au produs numeroase accidente din cauza condițiilor. Pe o autostradă din nordul țării poleiul a provocat o ciocnire în lanț care a implicat mai multe autoturisme și a provocat șase răniți, printre care și copii. Un caz similar s-a produs pe autostrada A30, din vestul țării, unde s-au ciocnit două camioane și 14 mașini, provocând patru răniți ușor. La Hanovra a fost întreruptă circulația autobuzelor ca urmare a poleiului, iar echipele de salvare au fost chemate să intervină în 250 de cazuri produse din cauza poleiului.

Italia

În Italia, valul de frig a provocat moartea a cel puțin șapte persoane în curs de 48 de ore. Cinci dintre aceste victime erau persoane fără adăpost, două dintre ele având cetățenie poloneză. În această țară a nins abundent în zona centrală, dar și în Apulia (sud-est), unde aeroporturile din Bari și Brindisi au fost închise, aceeași măsură fiind luată și în Sicilia și Insulele Eoliene.

Polonia
În Polonia, temperaturile au coborât la –42°C.

România

Din cauza frigului, opt oameni au murit în România și în jur de 60 au avut nevoie de ajutor medical, după ce au intrat în hipotermie. Mercurul în termometre a coborât până la –32°C în centrul țării, iar frigul a dus la închiderea școlilor.

Rusia
Moscova a avut parte de cel mai rece Crăciun ortodox pe rit vechi din ultimii 120 de ani. Temperaturile au ajuns la circa –30°C în timpul nopții. Aproximativ 100.000 de locuitori ai localităților din Regiunea Moscova, precum Liuberțî, Lîtkarino, Dzerjinski și Kotelniki, au rămas fără curent electric și căldură din cauza temperaturilor extrem de scăzute.

Serbia
În Serbia, temperatura cea mai scăzută a fost înregistrată în Sjenica, în sud-vest, cu cel puțin –33°C, iar circulația pe Dunăre și pe Sava a fost întreruptă. În capitala Belgrad, zeci de migranți blocați de închiderea rutei Balcanilor s-au refugiat într-un depozit dezafectat în apropiere de gară, din cauza temperaturilor care au atins –15°C în noaptea de 8 spre 9 ianuarie. Acești migranți refuză să intre în centrele oficiale de primire pentru a fi trimiși în țările din care au intrat în Serbia (Bulgaria sau Macedonia).

Turcia
În Turcia, mii de pasageri au rămas blocați pe aeroportul Atatürk, după ce cea mai mare companie aeriană a țării a anulat 1.200 din cele 1.500 de zboruri programate. Chiar și strâmtoarea Bosfor a fost închisă pentru feriboturi din cauza lipsei de vizibilitate. O persoană a murit și cel puțin 10 au fost rănite la Istanbul, după ce baldachinul unei moschei s-a prăbușit din cauza vântului puternic și a zăpezii. Autostrada din nordul metropolei a fost închisă, iar mai multe autovehicule mari de transport au rămas blocate pe aceasta din cauza ninsorilor.

Victime

Note

Vezi și
 Marele viscol din 1954

2017 în Europa

Valul de frig din Europa din ianuarie 2017


Povl Riis FRCP (født 28. december 1925, død 2. december 2017) var en dansk læge og gastroenterolog.

Karriere
I 1956 brugte han for første gang forstervandsprøve til at diagnostisere genetiske sygdomme.

Riis tjente også som formand for Videnskabsetisk komité fra oprettelsen i 1979 og frem til 1998. Han skrev dena den anden version Helsinkideklarationen i 1975 sammen med Prof. Bloomquist (Sverige) og Prof. Engers (Norge). Han var også et af de grundlæggende medlemmer af Vancouver Group of Medical Editors.

Riis blev M.D. fra Københavns Universitet i 1952 og D.M.Sci i 1959. Han tjente som professor i medicin fra 1974-1996. Han var overlæge på den medicinske afdeling på Gentofte Hospital fra 1963 til 1976,,og overlæge i gastroenterologi på Herlev Hospital fra 1976-1996.

Han var næstformand for European Science Foundation fra 1974-77 og formand for det medicinske forskningsråd 1972-77.

Han var chefredaktør på Ugeskrift for Læger fra 1957 til 1991.

Han var også med i redaktionen på Journal of the American Medical Association fra 1994 og nordisk samarbejde for medicin fra 1970 til 1972; Videnskabsetisk komité for medicin 1979–98.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Povl Riis på History of Modern Biomedicine Research Groups hjemmeside

Læger fra Danmark
Professorer fra Københavns Universitet
Modtagere af Klein-prisen
Alumni fra Københavns Universitet

Povl Riis


Mary Alice McWhinnie (* 10. August 1922 in Illinois; † 17. März 1980 in Downers Grove) war eine US-amerikanische Biologin und Professorin an der DePaul University. Sie gehörte zu den Pionierinnen der US-amerikanischen Antarktisforschung. Als erste Amerikanerin befuhr sie 1962 auf einem Forschungsschiff den Antarktischen Ozean. 1974 leitete sie die wissenschaftliche Abteilung der McMurdo-Station. Sie war eine international anerkannte Expertin für Antarktischen Krill.

Leben

Mary Alice McWhinnie wurde am 10. August 1922 als viertes von sechs Kindern des Ehepaares David Anthony McWhinnie, Sr. und Ruth Margaret Bran McWhinnie in Illinois geboren.

Ab 1946 war McWhinnie an der DePaul University tätig, von 1966 bis 1968 übernahm sie dort die Leitung der biologischen Fakultät. 1952 promovierte sie an der Northwestern University zu dem Thema The Effect of Colchicine on Reconstitutional Development in Dugesia Dorotocephala.

1962 wählte die National Science Foundation McWhinnie als erste Frau für das United States Antarctic Program aus. Sie trat eine zweimonatige Forschungsreise auf der USNS Eltanin an, einem Frachter der U.S. Navy, der als Forschungsschiff auf dem Antarktischen Ozean operierte. Dort erforschte sie wirbellose Meerestiere. In den folgenden zehn Jahren nahm sie an weiteren Expeditionen teil, wobei sie 1972 das wissenschaftliche Team auf der Eltanin leitete. Lange Zeit blieb ihr jedoch die Forschung auf antarktischem Boden verwehrt.

1971 und 1972 besuchte sie schließlich die McMurdo-Station und im Januar 1974 wurde sie dessen wissenschaftliche Leiterin. Gemeinsam mit ihrer Assistentin, der Biologin und Nonne Mary Odile Cahoon, verbrachte sie den antarktischen Winter auf der Station.

Von 1975 bis 1976 war McWhinnie in der Palmer-Station tätig. Sie erforschte dort die Biochemie und den Metabolismus von Antarktischem Krill. Sie wurde zur international anerkannten Expertin auf diesem Gebiet. Insgesamt unternahm sie elf Forschungsreisen in die Antarktis, die letzte 1978, häufig in Begleitung ihrer Studenten.

1977 leitete sie die erste ausführliche US-amerikanische Studie über Krill.

Im September 1979 erkrankte McWhinnie schwer und verstarb im März des folgenden Jahres in Downers Grove.

Ehrungen
Das Advisory Committee on Antarctic Names benannte 1976 ihr zu Ehren den McWhinnie Peak im ostantarktischen Viktorialand.

1980 wurde auf der Palmer-Station das Mary Alice McWhinnie Biology Center nach ihr benannt. Ebenso erhielt ein Labor auf der McMurdo-Station ihren Namen.

Schriften
 The effect of Vitamin D overdosage on the parathyroids of rats. DePaul University, 1946.
 The Effect of Colchicine on Reconstitutional Development in Dugesia Dorotocephala., Biological Bulletin, Februar 1955 vol. 108 no. 1, S. 54–65 (online; PDF; 1,2 MB).
 mit Mary M. Gleason: Histological changes in regenerating pieces of Dugesia dorotocephala treated with colchicine. Biological Bulletin, Vol. 112, No. 3, Juni 1957, S. 371–376 (online).
 mit Bradley T. Scheer: Blood glucose of the crab Hemigrapsus nudus. Science, July 1958, Vol. 128 no. 3315 S. 90.
 mit Sr.P.N. Saller: Analysis of blood sugars in the crayfish, Orconectes virilis. Comparative Biochemistry and Physiology, Volume 1, Issue 2, Mai 1960, S. 110–122.
 The Use of Radioautographic Techniques in the Study of Mineral Metabolism in Animals. The American Biology Teacher, Vol. 29, Januar 1967, S. 25–29.
 mit Mary Odile Cahoon Sr., Rosemarie Johanneck: Hormonal effects on calcium metabolism in Crustacea. American Society of Zoologists, 1969, S. 841–855.
 mit Ralph J. Kirchenberg, Raymond J. Urbanski, Joseph E. Schwarz: Crustecdysone Mediated Changes in Crayfish. American Society of Zoologists, 1972.
 mit Stanisław Rakusa-Suszczewski, M. O. Cahoon: Respiration of the Antarctic copepod, Rhincalanus gigas. Limnology and Oceanography, American Society of Limnology and Oceanography, Vol. 21, No. 5, September 1976, S. 763–765
 mit C.J. Denys: Antarctic marine living resources with special reference to krill, euphausia superba. DePaul University, Chicago 1978.
 Ross Ice Shelf Project Environmental Impact Statement. University of Virginia Press, 1978
 mit DM Anderson: Major International Polar Research Programs. Advancement of Science, 1978.
 Polar research: to the present, and the future. Westview Press for the American Association for the Advancement of Science, Boulder, Colo., 1978, ISBN 9780891584353.
 mit C.J. Denys: The high importance of the lowly krill. Natural History 89, New York NY, 1980, S. 66–73.
 mit C.J. Denys, P.V. Angione: Euphausiacea bibliography: A world literature survey. Pergamon Press, New York 1981, ISBN 0-08-024649-4.

Weblinks

Einzelnachweise

Biologe
Hochschullehrer (DePaul University)
Polarforscher (Antarktis)
Absolvent der DePaul University
US-Amerikaner
Geboren 1922
Gestorben 1980
Frau

Mary Alice McWhinnie


මිනිස් හිස්කබලේ පිහිටි යුග අස්ථිය (කම්මුල් අස්ථිය හෝ කොපුල් අස්ථිය හෝ  යුගවක්‍ර ඇටය) යනු යුගලමය අස්ථියක් වන අතර, එය ඌර්ධවහනුක අස්ථිය, ශංඛක අස්ථිය, කීලාස්ථිය සහ ලලාට අස්ථිය සමග සන්ධානය වේ. එය පිහිටියේ මුහුණේ ඉහළ සහ පාර්ශ්වික පෙදෙස්වල වන අතර, එය ප්‍රමුඛ කම්මුල්, අක්ෂිකූපයේ පාර්ශ්වික බිත්තියේ සහ පත්ළේ කොටසක්, සහ ශංඛක හා අධෝශංඛක නිඛාත ඇතිකරයි. එය යුග පෘෂ්ඨයක් සහ ශංඛක පෘෂ්ඨයකින් සමන්විත ය. එසේම එය ලලාටකීලාස්ථි, අක්ෂිකූප, ඌර්ධවහනුක සහ ශංඛක යන ප්‍රසර හතරක් සහ දාර හතරකින් සමන්විත ය.

ව්‍යූහය

පෘෂ්ඨ
මෙහි යුග පෘෂ්ඨය උත්තල අතර, එහි මධ්‍ය පෙදෙස ආසන්නයේ යුගාස්ථිවක්ත්‍ර ජිද්‍රය පිහිටයි. මෙම ජිද්‍රය යුගාස්ථිවක්ත්‍ර ස්නායුව සහ රුධිර වාහිනී සඳහා මාර්ගය සලසයි. මෙහි ජිද්‍රයට පහතින් සුළු ආරෝහණයක් ඇත. එමගින් යුගක පේශිය හටගනී.

ශංඛක පෘෂ්ඨය, අපර සහ මධ්‍යව පිහිටන අතර එය අවතල ය. එය මධ්‍යව පිහිටි රළු ස්වභාවයකින් යුත් ත්‍රිකෝණාකාර පෙදෙස ඌර්ධවහනුක අස්ථිය (සන්ධාන පෘෂ්ඨය සමග) සමග සන්ධානය වේ. පාර්ශ්විකව සුමට අවතල පෘෂ්ඨයේ ඉහළ පෙදෙස ශංඛක නිඛාතයේ පූර්ව සීමාව තනන අතර, එහි පහළ පෙදෙසේ අධෝශංඛක නිඛාතයේ කොටසකුත් සාදයි. මෙම පෘෂ්ඨයේ මධ්‍යය ආසන්නයේ යුගාස්ථිශංඛක ජිද්‍රය පිහිටන අතර, එය තුළින් යුගාස්ථිශංඛක ස්නායුව දිවෙයි.

අක්ෂිකූප පෘෂ්ඨය පාර්ශ්වික පෙදෙස් සහ අස්ථිමය අක්ෂිකූපයේ අධර කොටස් සාදයි. මෙම පෘෂ්ඨයේ යුගාස්ථි-අක්ෂිකූප ජිදුය හරහා යුග ස්නායුව දිවෙයි. පාර්ශ්වික වර්ත්ම (palpebral) බන්ධනිය, අක්ෂිකූප ගැටිත්ත නැමැති කුඩා නෙරීමක් සමග සම්බන්ධ වේ.

ප්‍රසර
සෑම යුගාස්ථියක්ම දියමන්ති-හැඩැති වන අතර, ප්‍රසර තුනක් දරයි. මේ ප්‍රසර ඒවාට අනුරූප අස්ථි සන්ධානය අනුව නම්කොට ඇත. එනම් ලලාට ප්‍රසරය,ශංඛක ප්‍රසරය, සහ ඌර්ධවහනුක ප්‍රසරය වේ. යුග අස්ථියේ සෑම ප්‍රසරයක්ම හිස්කබලේ වැදගත් ව්‍යූහ සෑදීමට උපකාරී වේ.

යුගාස්ථියේ ලලාට ප්‍රසරයේ අක්ෂිකූප පෘෂ්ඨය අක්ෂිකූප බිත්තියේ පූර්ව පාර්ශ්වික බිත්තිය සාදයි. මෙහි පාර්ශ්වික පෘෂ්ඨයේ යුගාස්ථිවක්ත්‍ර ජිද්‍රය නැමැති යුගලමය කුඩා විවෘතවීමක් දැකිය හැක. යුගාස්ථියේ ශංඛක ප්‍රසරය  ශංඛක අස්ථියේ යුග ප්‍රසරය සමග සම්බන්ධ වී යුග වක්‍රය සාදයි. මෙහි ද අස්ථියේ මධ්‍ය ගැඹුරු පෘෂ්ඨයේ යුගාස්ථිශංඛක ජිද්‍රය නැමැති යුගලමය ජිද්‍රයක් දැකගත හැක. ඌර්ධවහනුක ප්‍රසරයේ අක්ෂිකූප පෘෂ්ඨය, අධෝක්ෂකූප ගැට්ටේ කොටසක් සහ පාර්ශ්වික අක්ෂිකූප බිත්තියේ පූර්ව පෙදෙස තැනීමට දායක වෙයි.

දාර
පූර්වෝත්තර හෙවත් අක්ෂිකූප දාරය සුමට, අවතල එකකි. එය අක්ෂිකූපයේ පරිධියේ සැලකිය යුතු ප්‍රමාණයක් තනයි.

පූර්වාධර හෙවත් ඌර්ධවහනුක දාරය රළු ය. එහි ඉහළ වක්‍රය ඌර්ධවහනුක සන්ධානය සමග සන්ධානය වීමට තරමක් ආනත හැඩයක් ගෙන ඇත. අක්ෂිකූප සීමාව අසල දී ඉන් Quadratus labii superioris පෙ‍දෙස හටගනී.

අපරෝත්තර හෙවත් ශංඛක දාරය f ඇලඅකුරේ ආකාරයට වක් වී ඇති අතර, එය ඉහළ ශංඛක රේඛාවේ ආරම්භය තෙක් විහිදේ. එසේම පහළින් යුග වක්‍රයේ ඉහළ දාරය තෙක් විහිදේ. ශංඛක කවලිකාව (temporal fascia) එයට සම්බන්ධ වී ඇත.

අපරාධර හෙවත් යුගාස්ථි දාරය එහි රළු අන්තය මගින් චර්වණයට (Masseter) සම්බන්ධ වේ.

සන්ධානයන්
යුගාස්ථිය අස්ථි හතරක් සමග සන්ධානය වේ: එනම් ලලාට අස්ථිය, කීලාස්ථිය, ශංඛක අස්ථිය සහ ඌර්ධවහනුක අස්ථියයි.

වර්ධනය
සාමාන්‍යයෙන් යුගාස්ථිය මධ්‍යස්ථාන තුනකින් අස්ථිභවනය වන්නේ යැයි සැලකේ.— ඉන් එකක් ගණ්ඩය (malar) සඳහාත් දෙකක් අක්ෂිකූප පිහිටුම සඳහාත් වේ. මේවා මතුවන්නේ කලලයේ අටවන සතියේ වන අතර, භ්‍රෑණයේ තෙවන මාසයේ දී මේවා හා වීම සිදු වේ.

නමුත් මෝල් විස්තර කරන්නේ මෙය අස්ථිභවනය වන්නේ එක් මධ්‍යස්ථානයකින් බවත්, එය ආරම්භ වන්නේ අක්ෂිකූපයේ පාර්ශ්වික පෙදෙසේ පහළින් බවත් ය.

උපතින් පසු, මෙම අස්ථිය ඇතැම්විට තිරස් සීවනියක් මගින් ඉහළ විශාල සහ පහළ කුඩා පෙදෙසකට බෙදී තිබිය හැක.

සමාජය සහ සංස්කෘතිය
උස් කම්මුල්අස්ථි, යුග වක්‍රය ලෙස හඳුන්වයි. එමගින් කම්මුල්වල ඉහළ කොටස් පිටතට නෙරා මුහුණේ පැති මායිම් වේ. උස් කම්මුල් මෝස්තර නිරූපිකාවන්ගේ බහුලව දක්නට ලැබෙන සමමිතික මුහුණු හැඩයට හේතුවන අතර, එය කාන්තාවන් මෙන්ම පුරුෂයන්ට ද අලංකරණයක් යැයි සැලකේ.

වදනේ නිරුක්තිය
යුගාස්ථිය සඳ‍හා යෙදෙන ඉංග්‍රීසි වදන වන zygomatic යන්න ග්‍රීක Ζυγόμα zygoma යන "යුග" අරුතැති වදනින් සම්භවය වී ඇත. යුග අස්ථිය සඳහා බොහෝ විට zygoma යන වදන භාවිත වුවද, එය යුග වක්‍රය සඳහා ද භාවිත වේ. යුග අස්ථිය සෙසු සිව්පාවුන්ගේ හනුක අස්ථියට සමප්‍රභව වේ.

අමතර පින්තූර

වෙනත් සතුන් තුළ

ක්ෂීරපායී-නොවන පෘෂ්ඨවංශීන්ගේ යුග අස්ථිය හනුක (jugal) අස්ථිය ලෙස සැලකෙයි. එයට හේතුව මෙම සත්ත්වයනට යුග වක්‍රයක් නොතිබීමයි. මෙම ලක්ෂණය බොහෝ උරගයින්, උභයජීවීන්, සහ පක්ෂීන් තුළ දැකිය හැක. මෙය සෙසු අස්ථි මෙන් චතුරස්‍ර හනුකාස්ථිය සහ ඌර්ධවහනුක අස්ථියට සම්බන්ධ වී පවතී. විශේෂය අනුව මෙහි වෙනස්කම් දැකිය හැක.

හිස්කබලේ සාමාන්‍ය ගතිලක්ෂණ හැදෑරීමේ දී යතුර වශයෙන් භාවිත කෙරෙන්නේ මෙම අස්ථියයි. විශේෂයෙන්ම පාෂාණිධාතු විද්‍යාවේ දී, ඩයිනොසෝරයන් වැනි ජීවීන්ගේ සම්පූර්ණ හිස්කබලක් හමු නොවූ විට මෙය වැදගත් වේ. සීලකැන්තයන් සහ ආදි සිව්පාවුන්ගේ මෙම අස්ථිය සාපේක්ෂව විශාල ය. ඔවුන්ගේ එය අක්ෂිකූපයේ පහළ සීමාව සහ මුහුණේ සැලකිය යුතු ප්‍රමාණයක් නිර්මාණය කරන තල-ආකාර අස්ථියකි. නමුත් කිරණ-වරල් දරන මත්ස්‍යයින් තුළ මෙම අස්ථිය ක්ෂීණ වී හෝ නැති වී ගොස් ඇත. සම්පූර්ණ කම්මුල් ප්‍රදේශය සාමාන්‍යයෙන් කුඩා ය. මෙම අස්ථිය වර්තමාන උභයජීවීන්ගේ ද දක්නට නැත.

කැස්බෑවුන් හැර සෙසු උරගයින්ගේ හනුක අස්ථිය අක්ෂිකූපය සහ අධර ශංඛක ගවාක්ෂය අතර පටු තීරුවක් ලෙස පිහිටයි. මේ සමානව පක්ෂීන් තුළ ද යුගාස්ථිය ක්ෂීණ ය. ක්ෂීරපායීන් තුළ, මිනිසුන්ගේ නම් එය පළල්ව පිහිටි අතර, අක්ෂිකූපය සහ ගවාක්ෂය අතර පිහිටි තීරුව දක්නට නොලැබේ. නමුත් ගවාක්ෂයේ පහළ සීමාව ශේෂ වී එය යුග වක්‍රය බවට පත්ව ඇත.

මේවාත් බලන්න
වක්ත්‍ර අස්ථි
ට්‍රෙචර් කොලින්ස් සහලක්ෂණය

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැඳි

 Anatomy diagram: 34256.000-1 ට අදාළ රොච් ලෙක්සිකන් ගිණුම
 Facial Bone Anatomyට අදාළ EMedicine ගිණුම

හිසේ සහ ගෙලේ අස්ථි
මුහුණේ ලක්ෂණ
පෘෂ්ඨවංශී ව්‍යූහවිද්‍යාව
අක්‍රමවත් අස්ථි

යුග අස්ථිය


KF Nörd voru íslenskir sjónvarpsþættir sýndir árið 2006 á Sýn. Þættirnir eru byggðir á KF Nerds þáttunum. Þátturinn fjallar um 16 nörda sem vita ekkert um knattspyrnu sem eiga að búa til fótboltalið. Í lokaþættinum áttu þeir að fara að keppa á móti íslandsmeisturum 2006, FH. Þjálfari var Logi Ólafsson og aðstoðarþjálfari var Ásmundur Haraldsson. Fyrsti þátturinn var sýndur 31. ágúst 2006. Leikstjóri var Bjarni Haukur Þórsson. Þættirnir voru 15.

Þátturinn var valin besti skemmtiþátturinn í Eddunni 2006.

Liðið

 1. Ragnar Elías Ólafsson
 2. Björn Elíeser Jónsson
 3. Davíð Fannar Gunnarsson
 4. Ingþór Guðmundsson
 5. Hilmar Kristjánsson
 6. Einar Örn Ólafsson
 7. Guðni G. Kristjánsson
 8. Ágúst Hlynur Hólmgeirsson
 9. Þórarinn Gunnarsson
 10. Vilhjálmur Andri Kjartansson
 11. G. S. Ólafsson
 12. Ívan Þór Ólafsson
 13. Tandri Waage
 14. Kári Gunnarsson
 15. Hermann Fannar Gíslason
 16. Kristján Helgi Benjamínsson

Tilvísanir
Íslenskir sjónvarpsþættir

KF Nörd


Fred Becker ist der Name folgender Personen:

* Fred Becker (Schauspieler) (Friedrich August Becker; 1906–??), deutscher Tänzer und Schauspieler

Fred Becker


Entropi, fizikte  bir sistemin mekanik işe çevrilemeyecek termal enerjisini temsil eden termodinamik terimidir. Çoğunlukla bir sistemdeki rastgelelik ve düzensizlik (kaos) olarak tanımlanır ve istatistikten teolojiye birçok alanda yararlanılır. Sembolü S'dir.

Fizikte entropi
Bilim insanları düzensizliği entropi adı verilen nicelik ile ölçerler. Sistemlerdeki düzensizlik arttıkça entropi de artar. Bu durumda faydalı (iş yapabilir) enerji miktarı azalır, faydasız enerji artar.

Eğer bir sistem tamamen düzenli ise entropisi sıfır olabilir. Entropi, enerji gibi korunan bir özellik değildir. Bütün enerji değişimlerinde çevre ile sistemin entropi değişimlerinin toplamı daima pozitiftir. Bu da evrendeki toplam entropinin sürekli artmasına sebep olur. Mesela Dünya'daki yaşam Güneş'ten gelen Entropiyle beslenir. Bitkiler büyümeleri için gerekli enerjiyi güneş ışığından aldıkları zaman evrene bir miktar düzen katılır ve bu nedenle entropi azalır. Fakat Dünya'daki bu entropi(belirsizlik) azalması, bütün bir evrendeki entropi artışı yanında küçük bir miktar olarak kalır. Güneş'in yıpranma oranı, dünyamıza kattığı düzene göre çok büyüktür. Bir diğer örnek olarak yapboz verilebilir. Yapbozdaki resim, bilgiler birer birer yerine konulup entropi azaltılarak tekrar bir araya getirilebilir ancak resimde yeniden sağlanan düzen, yapbozu yapan kişiyi hayatta tutmak için evrenin başka bir yerinde ortaya çıkan düzensizlikten her zaman daha azdır. Kendimizi düşünürsek, yaşamak için gerekli enerjiyi gıdalardan alırız, bu enerjinin kaynağı ise Güneş'teki yıpranma sonucu çıkan güneş ışığıdır. Bir sistemin -273.15 Santigrat derecede (0 Kelvin) entropisi sıfır olarak kabul edilir..Bu nokta referans noktası olarak alınır ve entropinin sıfır olduğu bu noktaya mutlak entropi denir ve termodinamiğin üçüncü yasası olarak ifade edilir. Evrenin sıcaklığı Big Bang'den günümüze dogru geldikce -273.15 Santigrat  dereceye yaklaşma eğilimindedir. Big Bang'den günümüze doğru oluşan bu değişimi, şu örnek çok iyi açıklar: Bir kadeh masadan düşüp kırıldığında, kadeh ve içindeki sıvının başlangıçtaki düzenliliği(simetrisi) bozulur. Yere düşüp parçalanan kadehin(asimetrik durum) zamanda, masanın üstüne tekrar zıplayamaz, yani daha fazla düzensizlik daima sonraki zamandadır.

Termodinamiğin ikinci yasasına göre entropi ile ilgili olarak şu bağıntı verilmiştir.

 dS=dQ/T (Buradaki q tersinir sistemler içindir. Tersinmez olaylar için q'yu tersinir q'ya dönüştürmek gerekir. Yani tersinir durumlarda entropi 0'a eşitken tersinmez durumlarda entropi 0'dan büyüktür. Ancak gerçek hayatta tersinir sistem yoktur, gerçek olan tersinmez işlemlerin ideallikten ne kadar uzak olduğunu refere etmek için oluşturulmuş hayali bir işlemdir.)

Bundan başka S<0 olma durumu imkânsızdır. Termodinamiğin ikinci yasasının değişik (ama eşdeğer) ifadelerinden birinde, izole bir sistemin entropisinin hiçbir zaman azalamayacağı belirtilir. "İzole" deyimi dışarıyla madde veya enerji alışverişinde bulunmayan sistem anlamına gelmektedir.

Klasik termodinamikte hacim, basınç, sıcaklık, enerji ve entropi gibi kavramlar temel alınır. Diğer yandan termodinamik aynı zamanda istatistiksel kavramlar kullanılarak da ifade edilebilir. Mekanik (klasik veya kuantum) yasalarının istatistikle birleştirilerek kullanılması sayesinde geliştirilen "istatistiksel mekanik" veya "istatistiksel termodinamik", klasik termodinamiğin tarif ettiği ancak açıklayamadığı bazı olgulara derin açıklamalar getirmiştir. Bunlardan biri de entropi yasasıdır.

Bilgi kuramında entropi

Bilgi kuramında entropi bir iletinin bilgi içeriğini ölçer. Bu bağlamda entropi ilk defa 1948'de Claude E. Shannon tarafından tanımlanmıştır. Ayrık bir rassal değişken'in entropisi

denklemiyle verilir. Shannon buradaki H ismini Ludwig Boltzmann'in termodinamikteki H-teoremine atfen seçmiştir.

İstatistikte entropi

Entropinin istatistik biliminde de ayrı bir tanımı vardır. Örneğin Ludwig Boltzmann'ın denkleminde

 S = k log W

entropi, S, bir sistemin girebileceği mikroskobik durumların sayısı, W, yoluyla tanımlanır. Burada k Boltzmann sabitidir. Sözü edilen mikroskopik durumların tanımı ve sayılması ise, sistemi oluşturan atomları tarif eden temel mekanik yasalar kullanılarak yapılır.

Entropi yasasının zaman açısından tek taraflı niteliği ve gelecek ve geçmiş arasında ayrım yapması, onu fizikte bilinen tüm diğer yasalardan farklı kılar. (Yüksek enerji fiziğindeki muhtemel bir istisna dışında.) Doğal fiziksel olayların, insanların ve diğer canlıların kurdukları düzenlilikleri artırmak değil azaltmak eğiliminde olması (örneğin depremde binaların yıkılması) ve benzeri bir takım olgular, entropi yasasına onun bilimsel tanımını aşan anlamlar yüklenmesine önayak olmuştur. Dawkins, özellikle "The Blind Watchmaker" (Kör Saatçi) adlı kitabında, bu eğilimin genelleştirilmiş bir biçimi ile biyolojik evrim arasındaki bağlantılardan sözeder. Reichenbach, Bohm, Feynman, Popper ve Grünbaum gibi bazı düşünürler entropi yasası ve zaman kavramı arasındaki ilişkiyi değişik yollardan açıklamaya çalıştılar.

Teoloji ve felsefede entropi
Entropi kanunu belki de insanların yeryüzünde keşfettikleri en büyük kanunlardan biridir. Bu kanunun en güzel tariflerinden bir tanesi de "Evrende her şey, kendini minimum enerji ve maksimum düzensizliğe çekmek ister." şeklindedir. Aslına bakarsanız tanımdaki "maksimum düzensizlik" kavramı da bir "düşük enerji" eğilimini ifade eder, ancak kanunun biraz daha anlaşılabilir olması için güzel bir ilavedir. Yani aslında gerçek tanım şudur: "Evrende her şey kendini minimum enerjiye çekmek ister." Bu kanun evrenin her yanında o kadar çok gözümüz önündedir ki örnekleri saymakla bitmez. Birkaç örnek verelim.

Ör 1: Yukarıdan bırakılan bir taş, aşağı düşmek ister. Çünkü aşağı dediğimiz nokta, yukarı dediğimiz noktadan daha düşük bir enerji seviyesine sahiptir.

Ör 2: Demir bir kaba sıkıştırılan bir gaz kendini dışarı atmak ister. Çünkü dış ortamdaki gazlar daha düzensizdir.

Ör 3: Baskı ile kontrol altına alınan toplumlar o baskıyı kırmak isterler. Çünkü baskı onları bir düzene sokmak ister ancak toplum daha düzensiz olmak ister.

Ancak baskı kavramının da bir düzeni ifade ettiğini söylemek tartışmalı olduğu için bu entropiye uygun bir örnek olmaktan uzaktır. Düzen kavramı tam anlamıyla entropinin aksini ifade etmelidir.

Bu kanun aracılığı ile evreni bir yaratıcının yönettiği ve idare ettiğinin ispat edilmiş olduğunu savunan görüşler mevcuttur: Madem evrende her şey kendini minimum enerjiye çekmek istiyor, öyleyse evreni dağılmaktan ve düzensizliğe gitmekten alıkoyan bir enerjiye ihtiyaç vardır. Bu enerji evrenin her yerinde, mikro alemden, makro aleme kadar hükümlerini icra edebilmelidir; evrenin düzenini ve enerji seviyesini devam ettirebilmesi ancak bu şekilde mümkün olabilir.

Öte yandan, hücre seviyesinde entropiye karşı mücadele etmekte nasıl adenozin trifosfat adlı bir nükleotidin işlevleri kilit rol oynuyorsa, evrensel ölçekte de entropiye karşı denge teşkil eden fiziksel süreçlerin varlığından söz edilebilir. O halde metafizik bir üst otoritenin var olmasının şart olmadığını düşünen görüşler de mevcuttur.

Budha düşüncesinde de bir entropi yaklaşımı vardır. Budha, "Bileşik olan her şeyin eninde sonunda çözüleceğini, dağılacağını" söyler. Budha'ya göre bu, evrensel bir yasadır ve istisnası yoktur. Entropi yasasındaki evrensel "düzensizliğe gidiş" olgusu, Budha düşüncesinde de yer almaktadır. Ayrıca Budha düşüncesince, bu düzensizliğin ardından yeniden düzenlilik geleceği öngörülmemiştir. Bu alan Batı düşüncesinde Kaos kuramları, Doğu düşüncesinde ise Tao açılımlarında ele alınır.

Kent estetiği alanında entropi
Enformasyon kuramına bağlı entropi: Tasarım kriterlerinin kodlanması ve sayısal estetik ölçüm değerli bulunabilen, bina cephe analizlerinde kent silüetlerinde uygulama alanı bulunan bir yöntemdir. Değişim değerlendirmesi bu yaklaşımla yapılabilir. Enformasyon kuramına bağlı entropi kavramı, mimari ve kentsel tasarımın da içinde bulunduğu çok çeşitli disiplinler tarafından ele alınmış ve bu zaman, zaman ciddi eleştirilerle karşılanmıştır.  Bunun yanında bağlamından ve temel amacından koparılmadığı sürece disiplinler arası çalışmaların bilimsel kazanımları yadsınamaz.

Kaynakça
Özel

Genel
 Shigeru Furuichi, Flavia-Corina Mitroi-Symeonidis, Eleutherius Symeonidis, On some properties of Tsallis hypoentropies and hypodivergences, Entropy, 16(10) (2014), 5377-5399; DOI:10.3390/e16105377
 Shigeru Furuichi, Flavia-Corina Mitroi, Mathematical inequalities for some divergences, Physica A 391 (2012), pp. 388–400, DOI:10.1016/j.physa.2011.07.052; ISSN: 0378-4371
 Shigeru Furuichi, Nicușor Minculete, Flavia-Corina Mitroi, Some inequalities on generalized entropies, J. Inequal. Appl., 2012, 2012:226. DOI: 10.1186/1029-242X-2012-226

Dış bağlantılar
 "Sıfır Entropi", Diğer Bir Deyişle Cennet - Güneşin Tam İçinde

Ayrıca bakınız
 Ekserji

Entropi


Kong Christian IX's Bisættelse er en dansk dokumentarisk optagelse fra 1906, der er instrueret af Ole Olsen.

Handling
Folk står i kø omkring Christiansborg Slot for at komme ind i Slotskirken, hvor kong Christian 9. ligger på lit de parade. Lange køer, politiet holder orden. Fra Slotskirken føres kisten på åben vogn med baldakin over Christiansborg Slotsplads mod Hovedbanegården. Fra Københavns Hovedbanegård køres der med tog til Roskilde. Ankomsten til Roskilde. Borgerlige og kongelige stiger ind i hestevogne og kører formodentlig mod Roskilde Domkirke. Livgarden tager opstilling. Kongelige forlader hus.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1906
Begivenheder i 1906
Dokumentariske optagelser
Det danske kongehus

Kong Christian IX's Bisættelse (dokumentarfilm af Ole Olsen)


Timotei Bel, pe numele de mirean Cristian Simion Bel, (n. 13 ianuarie 1974, Rohia, Maramureș) este arhiereu vicar al Episcopiei Ortodoxe a Maramureșului și Sătmarului.

Consacrarea sa episcopală a fost oficiată de mitropolitul Andrei Andreicuț în data de 24 iunie 2018 la Scărișoara Nouă. Tortul neobișnuit de mare servit cu ocazia respectivă, decorat cu fotografiile unor clerici, a stârnit atenția opiniei publice.

Vezi și

 Lista episcopilor Maramureșului

Referințe

Nașteri în 1974
Episcopi ortodocși români

Timotei Bel


Albert Martin Robert Radecke (født 31. oktober 1830 i Dittmannsdorf ved Waldenburg i Schlesien, død 21. juni 1911 i Wernigerode) var en tysk musiker.

Radecke kom tidlig til Berlin, hvor han tog fast ophold og kom til at spille en vis rolle i musiklivet, navnlig i de konservative kredse, der sluttede sig til Akademiet, af hvilket Radecke blev medlem 1874. Radecke var en tid hofkapelmester, senere leder af det Sternske konservatorium. Hans lærervirksomhed betød mere end hans ikke meget omfattende komponistgerning (symfoni, ouverturer, syngespil og navnlig sange og korstykker).

Kilder

Klassiske komponister fra Tyskland
Hofkapelmestre
Tyskere i 1800-tallet
Personer fra Schlesien

Robert Radecke


Sindromul ovarelor polichistice (SOPC), sau anovulație hiperandrogenică (AH), sau sindromul Stein–Leventhal, este un set de simptome datorite unui inechilibru de hormoni la femei.

Simptome
Simptomele includ: cicluri menstruale iregulare sau inexistente, cicluri abundante, exces de păr pe corp și pe față, acnee, durere în zona pelvică, greutăți în a rămâne insărcinată, și pete de piele groasă, mai închisă la culoare, catifelată. Afecțiunile asociate sunt:  diabet tip II, obezitate, apnee obstructivă de somn, boală de inimă, tulburări de dispoziție, și cancer endometrial.

Cauze și diagnostic
SPOC-ul se datorează unei combinații de factori genetici și ambientali. Factorii de risc includ obezitatea, lipsa de exercițiu fizic, și antecedente în familie de această afecțiune. Diagnosticul se bazează pe două dintre trei din următoarele determinări: lipsă de ovulație, niveluri deandrogen ridicate, și chisturi ovariene. Chisturile se pot detecta prin ultrasunet. Printre alte afecțiuni care produc simptome asemănătoare se numără hiperplazie adrenală, hipotiroidism, și hiperprolactinemie.

<!—Prevenție și tratament -->
Nu există o cură pentru SOPC. Tratamentul poate implica schimbări în modul de viață, ca de exemplu scădere în greutate și exercițiu. Pilulele anticoncepționale pot ajuta cu regularitatea ciclurilor, cu părul excesiv și cu acneea.  Metformina și anti-androgenii de asemenea pot ajuta. Se pot folosi și alte tratamente tipice pentru acnee și metode de depilare. Eforturile pentru a îmbunătăți fertilitatea includ scăderea în greutate, clomifenul, sau metformina. Fertilizarea in vitro se poate folosi pentru cei cărora nu le-au folosit alte măsuri.

Epidemiologie
SOPC-ul este cea mai comunătulburare endocrină la femeile între 18 și 44 de ani. Afectează de la aproximativ 5% la 10% din femeile în acest grup de vârstă. Este una din cauzele principale infertilității. Cea mai veche descriere cunoscută a bolii care acum se cunoaște precum SOPC a fost în 1721 în Italia.

Note

Legături externe

Boli ale sistemului endocrin
Ginecologie
Reproducere umană
Ovare polichistice

Sindromul ovarelor polichistice


සරන්‍යු,සන්ජනා ආදි නම් වලින්ද හින්දු ධර්මයේ හඳුන්වන මෙම දේවතාවිය සූර්යය දෙවියන්ගේ ප්‍රධාන පතිනිය ලෙස සැලකේ.

සන්ධ්‍යා


El Ruso (Ivan Dragovsky) es un supervillano Ruso que aparece en Marvel Comics. Fue creado por Garth Ennis y Steve Dillon como un asesino que apareció por primera vez en The Punisher vol. 4 #8.

Keith Jardine interpreta al Ruso en la serie de Netflix The Punisher (2017-2019) del Universo cinematográfico de Marvel.

Biografía del personaje ficticio
Iván Dragovsky, conocido como El Ruso, fue contratado por Ma Gnucci para eliminar a Punisher. Lo encuentra mientras que Punisher se movía de su última casa de seguridad, todavía recuperándose de heridas graves sufridas en un combate anterior con el ejército de Gnucci. Casi desarmado y débil, Frank Castle fue golpeado brutalmente por Iván, quien aprovechó la ocasión para aclararle a Frank sus opiniones sobre el capitalismo y los héroes de cómic estadounidenses y disfrutó inmensamente del ejercicio. Durante el curso de la lucha, sin embargo, Frank descubre que el asesino a sueldo tiene una aversión grave a las cosas calientes. Cuando la pelea termina en el apartamento de un amigo obeso de Frank llamado el Sr. Bumpo, Iván se sorprendió cuando Frank le golpea con la pizza fresca de Bumpo. Frank después hace que Bumpo se tire sobre la cabeza de Iván por varios minutos. La cabeza cortada de Iván es posteriormente utilizada como una táctica de intimidación contra los restos del ejército de Ma Gnucci.

Resurrección
Varios meses después de su muerte a manos del vigilante, una organización paramilitar secreta recupera partes de su cuerpo. Utilizando la tecnología robada de S.H.I.E.L.D., ellos le «vuelven a unir» su cabeza sobre su cuerpo, y lo aumentaron con un recubrimiento de aleación super-dura a su esqueleto. Iván recibe muchos otros aumentos internos, haciéndolo resistente a las lesiones. Un efecto secundario de esta cirugía es que se le exige que tome regularmente grandes cantidades de hormonas femeninas, previniendo el rechazo de su implante, causándole a desarrollar pechos grandes. Iván se enamora mucho de ellos, incluso usando un vestido en su próximo encuentro con Frank.

Él con entusiasmo se compromete a servir a la cabeza de la organización, el general Kreigkopf, solamente para permitirle tomar un único intento de venganza sobre Frank. Sus esfuerzos lo llevan a lanzar a Frank del edificio Empire State, pero el vigilante fue rescatado por Spider-Man, quien queda muy involucrado en la lucha. Peter se refiere a esta versión de Iván, como «La enorme Mujer Cosa», un juego de palabras con El enorme Hombre Cosa, un cómic famoso. Frank, literalmente, escondido detrás de Peter, le llena la boca a Iván con redes y lo empuja fuera del edificio. Iván se estrella en el pavimento, fue golpeado por un tren del metro, y logra escapar en la confusión. Aunque queda gravemente dañado, finalmente es reparado. Aunque dispuesto a seguir al General a través de su viejo negocio, él no puede esperar a encontrarse otra vez con su adversario.

Isla Grand Nixon
Más tarde, Iván consigue su oportunidad cuando Frank, después de enterarse de quién estaba detrás de la resurrección de Iván, viaja a la poblada de mercenarios y criminales Isla Grand Nixon para sacar a su líder, el general Kreigkopf. El general desquiciado está a punto de estrellar un Boeing 747 lleno de comandos en un consejo de la Unión Europea para demostrar, de una vez por todas, que no era un hombre con el que se juega. El Ruso está a bordo también, y cuando Frank explota el avión antes de que siquiera pueda despegar, se estrella contra un depósito de combustible. Iván emerge, el único sobreviviente.

Kreigkopf le da a Iván la orden de hacerse cargo de un avión francés de prueba de una bomba atómica que se había detenido en la Isla Grand Nixon para recargar combustible. El general quería llevar la bomba y lanzarla sobre la Unión Europea en lugar del 747. Frank, en el avión así, tiene una breve pelea con Iván, entonces, literalmente, engancha la bomba en la cara de Iván y a continuación los envía a ambos desde la puerta de carga a la isla. Entretenido por Iván, literalmente, se echó a reír todo el camino hasta el suelo. La totalidad de la Isla Grand Nixon fue destruida por la explosión atómica; presumiblemente, Iván muere también, pero su tasa de supervivencia hasta la fecha sugiere un retorno de hasta un cataclismo no puede ser inimaginable.

Poderes y habilidades
El Ruso es un hombre gigantesco de  de altura y pesa  con una tremenda fuerza y resistencia. Es posible que el propio Ruso no sabe los límites exactos de sus habilidades. Fue visto aplastando a un hombre hasta la muerte cuando trató de darle un «amistoso» abrazo. Durante su primera aparición, El Ruso fue capaz de arrancar un inodoro fuera de la pared y golpear Punisher con él. También se lo vio destrozar las paredes con sus puños aparentemente sin pérdida de resistencia, y debido a su cuerpo increíblemente fuerte, es casi impermeable a las balas.

Obsesión con la cultura estadounidense
En sus primeras apariciones en el cómic, El Ruso ha demostrado tener una obsesión menor con la cultura pop estadounidense. Su primer pensamiento hasta que le ofrecieron 10 millones de dólares para matar a Punisher fue una realización de cuantos pares de Levi's y discos compactos que podía comprar con esa cantidad. El Ruso es un fan confesado de los superhéroes. Él es el presidente de «El Club de Fans de Daredevil, el Hombre sin Miedo» de Smolensk. También deseó obtener autógrafos de los X-Men, los 4 Fantásticos, y Spider-Man antes de su muerte a manos de Frank Castle. También cree que Thor sería un buen comunista debido a su gran martillo.

Otras versiones

Marvel Noir
En Punisher Noir, El Ruso es un soldado ruso que se convirtió en mercenario independiente en la Primera Guerra Mundial, que es enviado para asesinar a Frank Castelione mientras que está en un tren rumbo a Inglaterra después del final de la guerra. Una lucha sigue y ocurre en la parte superior del tren, donde Frank mete una granada en la entrepierna de sus pantalones y lo empuja lejos. Años más tarde, El Ruso ha empezado a usar ropa de mujer y, junto con Barracuda y Puzzle, asesinan a Castelione bajo las órdenes de Dutch Schutlz.

En otros medios
Marvel Cinematic Universe

El Ruso aparece de manera indirecta siendo interpretado por el exluchador Keith Jardine en la segunda temporada de The Punisher en el episodio «Cuidado con las jotas».

Películas
 El Ruso apareció en la película de 2004 The Punisher, interpretado por el luchador profesional Kevin Nash y no tenía otro diálogo más que gruñidos. Está vestido con un traje tipo Spetznaz que lleva en su primera aparición en el cómic. Es contratado por Howard Saint para matar a Punisher. Entrando por la fuerza en el apartamento de Punisher, los dos son involucrados en una lucha brutal que refleja su primer encuentro en los cómics. A pesar de sufrir una herida de arma blanca superficial en el hombro, El Ruso se las arregla para darle a Punisher una brutal paliza que incluye devolverle la herida del hombro, sacundiéndolo a través de varias capas de yeso, y golpeándolo con un inodoro que arrancó de la fundación. Además, como en los cómics, la lucha toma un giro mejor cuando Punisher lanza una olla de agua hirviendo en la cara que le provoca quemaduras graves. Esto le da a Punisher la oportunidad de tirar a El Ruso por las escaleras del apartamento. El Ruso muere por una fractura de cuello.

Videojuegos
 El Ruso también aparece en el videojuego de 2005 Punisher. En el juego, él tiene algunas frases (como cuando se refiere a Punisher como «Grandullón»). También hace referencia a varios héroes de Marvel, con frases como «¡El Ruso machaca!», un lema clásico de Hulk; «¡Es la hora de las tortas!», la frase favorita de la Thing de los 4 Fantásticos; y «¡Es famoso en Rusia!». En el juego, es similar a su homólogo de los cómics, trabajando para Kreigkopf. Se las arregla para desmayar de un golpe a Nick Fury, y se desempeña como jefe de escenario en dos ocasiones en el juego antes de ser derrotado para siempre.

Referencias

Villanos de Marvel Comics
Mercenarios ficticios
Asesinos en masa ficticios
Personajes de cine
Rusos ficticios
LGBT ficticios
Personajes de Marvel Comics con fuerza sobrehumana
Personajes de Punisher
Cyborgs ficticios
Caníbales ficticios
Cyborgs de Marvel Comics

El Ruso (cómic)


ග්‍යොංහුයි මාලිගය (කොරියානු බසින්: ග්‍යොංහුයිගුං, අර්ථය සන්සුන්භාවයේ මාලිගය) යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ දකුණු කොරියාවේ සෝල් හි පිහිටා තිබූ මාලිගයකි. මෙය ජොසොන් රාජවංශ සමයේ ඉදිවූ "පංච මහා මාලිගා" අතුරින් එකකි.

මේවාත් බලන්න
මාලිගා ලැයිස්තුව
කොරියානු ගෘහනිර්මාණ ශිල්පය
කොරියාවේ ඉතිහාසය

ආශ්‍රේයයන්

බාහිර සබැඳි

Official guide from Cultural Heritage Administration
Visit Seoul information
Seoul Museum of Art
 The Seoul Guide : Gyeonghuigung Palace

ජොංනෝ දිස්ත්‍රික්කය
දකුණු කොරියාවේ මාලිගා
දකුණු කොරියාවේ රාජකීය නිවහන්
සෝල් හි ඉතිහාසය

ග්යොංහුයිගුං


Belgijska plemkinja Ivana od Chinyja (francuski: Jeanne de Chiny; o. 1205. — 17. siječnja 1271.) bila je grofica vladarica Chinyja. Njezin je muž bio Arnold IV. od Loona.

Biografija
Ivana je rođena oko 1205. godine. Njezin je otac bio njezin prethodnik, grof Luj IV., a majka joj je bila Lujeva žena, gospa Matilda od Avesnesa. Ivanin je djed po ocu bio grof Luj III., koji je umro u Srbiji.

Luj IV. od Chinyja je umro 7. listopada 1226. te ga je Ivana naslijedila na mjestu grofa Chinyja. Udala se za Arnolda IV. od Loona prije 1230. godine. Arnold je vladao zajedno s Ivanom.

Ivana je umrla 17. siječnja 1271. te ju je suprug naslijedio, a umro je 1273. (ili možda godinu ranije).

Djeca
Djeca Ivane i njezina supruga Arnolda:
Ivan I. od Loona (Jean)
sin, zaručnik Katarine od Lotaringije
Luj V. od Chinyja
Arnold
Henrik
Gerard
Elizabeta, žena Tome, lorda od Vervinsa
Adela(jda), žena Dirka od Valkenburga i Alberta od Voornea
Margareta?

Izvori i bilješke

Grofovi Chinyja

Ivana od Chinyja


Zazà es una ópera en cuatro actos compuesta por Ruggero Leoncavallo sobre un libreto en italiano del mismo compositor. Se estrenó en el Teatro Lírico de Milán el 10 de noviembre de 1900.

Esta ópera se representa muy poco. En las estadísticas de Operabase aparece con sólo una representación en el período 2005-2010 y otra en 2016.

Personajes

Referencias
Notas

Licencia

Enlaces externos
 Notas, discografía y libreto (italiano / español) en Kareol

Óperas de 1900
Óperas en italiano
Óperas estrenadas en Milán
Óperas de Ruggero Leoncavallo

Zazà