Wolfgang Harich (9 December 1923 – 15 March 1995)   was a philosopher and journalist in East Germany.

A deserter from the German army in World War II and a member of the Socialist Unity Party of Germany, Harich became a professor of philosophy at Humboldt University in 1949. He was arrested in 1956 and sentenced to ten years in prison for the "establishment of a conspiratorial counterrevolutionary group."  He was released in 1964, after eight years, and rehabilitated in 1990. In 1994 he joined the Party of Democratic Socialism.

His grave is preserved in the Protestant Friedhof III der Jerusalems- und Neuen Kirchengemeinde (Cemetery No. III of the congregations of Jerusalem's Church and New Church) in Berlin-Kreuzberg, south of Hallesches Tor.

Life
Wolfgang Harich was born in Königsberg, East Prussia, on 9 December 1923, into an upper-class literary educated family. His father was a writer Walter Harich and his mother was Anne-Lise Wyneken, the daughter of Alexander Wyneken, editor in chief of the Königsberger Allgemeine Zeitung.

Harich became known as one of the stronger voices in post war debates at a very young age in Germany. He firmly believed in uniting war torn Germany. He studied philosophy at the Humboldt University of Berlin and, upon graduation, became professor of philosophy and taught at the same university. His strong voice eventually led him to be sentenced to imprisonment for ten years for conspiracy. Although he only served eight years, Harich was kept in solitary confinement for more than seven of those eight years, which took a large toll on his mental health, giving him severe depression and dizziness. He emigrated to Austria in 1979, moved to West Germany in 1980, and returned to the Besseres Deutschland or "Better Germany" in 1981. Although he had a heart attack in July 1960, he fought through it and recovered, surviving until 15 March 1995, when he died at the age of 71.

Education
Harich studied philosophy at Humboldt University in East Berlin with Nicolai Hartmann and Eduard Spranger, graduating in 1951. He began giving lectures in 1949 on Marxist Philosophy, and in 1952 he became the University's Professor of Philosophy. Before his final studies at Humboldt, he had entered the Kammer Der Kunst Schaffenden, Department of Creative Artists, in June 1945 as Paul Wegener's personal assistant. This experience gave him the ability to become considered as one of Berlin's best theater critics.

Political views
Harich was a convinced communist and an environmentalist. He joined Kommunistische Partei Deutschlands (KPD), the Communist Party of Germany, then later joined Sozialistische Einheitspartei Deutschlands (SED), the Socialist Unity Party of Germany, which later became the ruling party of the German Democratic Republic (GDR), in 1946.

As a twenty-year-old, Harich was drafted into the Wehrmacht, but left and joined an anti-Nazi group in 1944. He was a Stalinist until the early 1950s; he wrote in a memoir of recalling "crying an ocean of tears over Stalin's death." Yet, after the removal of the Stalinists, he moved on to wanting a neutralized and united, democratic socialist Germany. His beliefs and principles were driven by self-transformation, and he was mostly interested in Marxist philosophy. Harich was looking for a "third way" between Stalinism and capitalism, he wanted a "humanistic socialism" in a reunified Germany. He established and engaged his friends, opponents, and social democrats in controversy in West Germany to argue that the GDR should make reforms to further the reunion of Germany. His sweeping reform proposals represented the only Party attempt at the internal restructuring of the GDR before it collapsed. He pushed for free elections, the admission of legal opposition groups, and the dissolution of the Stasi, the secret police of General Erich Mielke, leading others to often look at his ideas as Utopian, but was granted the title of "most brilliant head in the SED." Agreeing with Bloch and Lukács, Harich criticized Stalinism and believed in renewing Marxism from a humanist and naturalist point of view.

Harich produced a manifesto and presented his ideas in October–November 1956 to Georgy Pushkin, the Soviet ambassador and to Walter Ulbricht, the first secretary of the Socialist Unity Party, himself. This presentation and his notorious loose tongue led him to being convicted of "counterrevolutionary plotting," indicted with "formation of an enemy group" on behalf of the West German SPD, and branded a revisionist. He was arrested on 29 November 1956, indicted in March 1957 and sentenced to imprisonment in July 1957.  He remained in jail until released in December 1964. Harich referred to his years in jail as his Rufmord, or reputation-murder, and felt guiltless because all he did was "just talk."  He actually thanked the Stasi for their vigilance in arresting him, for without their attention, he would not have been given ten years in jail, and instead he would be looking at the noose. This quote of Harich's was recorded at his hearing,

He had later testified against a former friend Walter Janka, head of the Aufbau Publishing Company, creating a new "text book" characterized enemy. "Janka vs. Harich: the worldly older man vs. the young genius, the practical man vs. the classically educated intellectual, the tough working-class war hero vs. the bourgeois academic utopian."  Janka refused to ever meet Harich again after the trial, insisting that Harich's false testimony landed him three years in Bautzen, the most horrific jail for political criminals.

After being released from jail, Harich was allowed to resume his previous literary work and became an editor of Akademie Verlag in Berlin in 1965, even though it took 33 years for the court to pronounce him "rehabilitated" in April 1990. Having spent most of his time in jail in solitary confinement, Harich emerged in 1964 as a hard-line Stalinist and enthusiastic critic of all modernist experimentation, even labeling Friedrich Nietzsche as a "Nazi worshipper." and insisting that his legacy was nothing but "a giant trash bin." Harich focused on more environmental political problems in the 1970s. In 1975 he undertook an impractical campaign for a state communism in the service of environmental protection, in hopes of making some change. Also, after the Wende (change) in Germany in 1989, he became the chairman of the Alternative Enquete Komission (AEK) which conducted research on the history of the GDR, and aligned himself with the self-proclaimed Mikhail Gorbachev reform communists after 1990.

Literary work
Harich became accomplished and created a name for himself at a very young age. He followed in his father's footsteps and became a Jean Paul scholar, writing two books dealing with Paul's epistemology and poetic vision, which are arguably his finest scholarship. In 1946, he worked for the newspaper of the soviet occupation regime, Tägliche Rundschau; and he was also a journalist for the French-licensed daily. He became editor-in-chief of the journal Deutsche Zeitschrift für Philosophie along with Arthur Baumgarten, Ernst Bloch, and Karl Schroter in 1953. In the same year, Harich also received the prestigious Heinrich Mann Prize for editing and journalism, conferred by the GDR Academy of Fine Arts. Upon his arrest, Der Spiegel devoted its cover story to Harich in 1956, stating that West German intellectuals regarded him highly and saying, "despite his youth, probably the only GDR intellectual capable of calling into question the current foundation of the communist state, the doctrine of hard-frozen Stalinism." They even called him "an intellectual phenomenon" and "a pure intellect on two feet."  In the 1970s, Harich published Communism without Growth: Babeuf and the Club of Rome with Rowohlt Verlag, which argued that a neo-Stalinist state with dictatorial authority to enforce environmental standards could avert an ecological catastrophe.

Publications
 Rudolf Haym und sein Herderbuch. Beiträge zur kritischen Aneignung des literaturwissenschaftlichen Erbes. Berlin: Aufbau-Verlag, 1955
 Jean Pauls Kritik des philosophischen Egoismus. Belegt durch Texte und Briefstellen Jean Pauls im Anhang. Frankfurt: Suhrkamp Verlag, 1968
 Zur Kritik der revolutionären Ungeduld. Eine Abrechnung mit dem alten und dem neuen Anarchismus. Basel: Edition Etcetera, 1971
 Jean Pauls Revolutionsdichtung. Versuch einer neuen Deutung seiner heroischen Romane. Berlin: Akademie-Verlag, 1974
 Kommunismus ohne Wachstum? Babeuf und der »Club of Rome«. Sechs Interviews mit Freimut Duve und Briefe an ihn. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1975
 Keine Schwierigkeiten mit der Wahrheit. Zur nationalkommunistischen Opposition 1956 in der DDR. Berlin: Dietz Verlag, 1993
 Nietzsche und seine Brüder. Schwedt: Kiro, 1994
 Ahnenpass. Versuch einer Autobiographie. Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf, 1999
 Nicolai Hartmann. Leben, Werk, Wirkung. Würzburg: Königshausen und Neumann, 2000
 Nicolai Hartmann — Größe und Grenzen. Versuch einer marxistischen Selbstverständigung''. Würzburg: Königshausen und Neumann, 2004

Footnotes

External links

 Wolfgang Harich Papers / Audio Collection at the International Institute of Social History

1923 births
1995 deaths
Writers from Königsberg
People from East Prussia
Communist Party of Germany members
Socialist Unity Party of Germany members
Party of Democratic Socialism (Germany) politicians
East German writers
German male journalists
German male writers
20th-century German journalists
20th-century German philosophers
Humboldt University of Berlin alumni
Academic staff of the Humboldt University of Berlin
German military personnel of World War II
Deserters
Heinrich Mann Prize winners

Wolfgang Harich


Max Emilian Verstappen () este un pilot de curse neerlandez care concurează în prezent pentru echipa Red Bull Racing în Campionatul Mondial de Formula 1, fiind triplu campion mondial în acest sport. La Marele Premiu al Australiei din 2015, când avea 17 ani și 166 de zile, a devenit cel mai tânăr pilot care a concurat vreodată în Formula 1.

După ce a petrecut sezonul din  cu Scuderia Toro Rosso, și-a început campania din  cu echipa italiană înainte de a fi promovat la echipa părinte, Red Bull Racing, după patru curse, ca înlocuitor pentru Daniil Kveat. La vârsta de 18 ani, a câștigat Marele Premiu al Spaniei din 2016 la debutul său pentru Red Bull Racing, devenind cel mai tânăr pilot din lume și primul pilot neerlandez care a câștigat un Mare Premiu de Formula 1. După victoria din Marele Premiu de la Abu Dhabi din 2021, a devenit primul pilot neerlandez care a câștigat Campionatul Mondial de Formula 1. Este al 34-lea Campion Mondial la Piloți în Formula 1. El a câștigat al doilea campionat consecutiv în sezonul următor.

Până la , Verstappen a obținut 35 de victorii și 20 de pole position-uri în cariera sa. El a marcat primul său hat-trick din carieră la  și primul său Grand Slam la . Verstappen urmează să rămână la Red Bull până la sfârșitul sezonului 2028 după semnarea prelungirii contractului.

Cariera în Formula 1

Toro Rosso (2015-2016)

Red Bull a uimit lumea sportului când au anunțat că l-au semnat pe Max Verstappen, în vârstă de 17 ani, la echipa lor Toro Rosso pentru . Verstappen este, evident, cel mai tânăr pilot al sportului, dar a beneficiat de coechipierul său, Carlos Sainz Jr., un tânăr de 21 de ani.

Verstappen a debutat la vârsta de 17 ani și 166 de zile la Marele Premiu al Australiei din 2015 - un record care probabil nu va fi niciodată doborât. La doar o săptămână mai târziu, el a terminat al șaptelea în Malaezia pentru a doborî recordul lui Sebastian Vettel pentru cel mai tânăr pilot care a punctat în F1. Problemele mecanice au aplanat începutul vieții lui Verstappen în F1, dar potențialul său era clar, fiind la fel de riscant, inclusiv o coliziune cu Romain Grosjean la Monaco, care i-a obținut o penalizare pe grilă de cinci locuri și l-a determinat pe experimentatul Felipe Massa să-l caracterizeze drept "periculos". Totuși, Verstappen a fost nedeterminat și a luat puncte în nouă din ultimele 12 curse ale anului, inclusiv două locuri 4 în Ungaria și SUA, pentru a demonstra că entuziasmul era justificat.

Red Bull Racing (2016-prezent)

2016

După ce a început  cu 3 clasări în puncte, Marele Premiu al Rusiei din acel an urma să impulsioneze o accelerare masivă în cariera lui Verstappen, în ciuda retragerii din turul nouă din cauza problemelor la motor. Vettel a fost eliminat din cursă în primul tur de Daniil Kveat de la Red Bull, smulgând răbdarea lui Helmut Marko, care l-a schimbat pe rus cu Verstappen - aproape sigur pentru a proteja Red Bull de interesul crescut manifestat în adolescent.

Prima sa cursă pentru Red Bull, Marele Premiu al Spaniei, s-a transformat într-un basm. Ambii piloți Mercedes s-au ciocnit unul de celălalt după 3 viraje, iar Max, care s-a calificat pe locul 4, a putut spera la conducere. În ultimele tururi ale cursei a fost supus presiunii severe de către pilotul Ferrari Kimi Räikkönen. Neerlandezul și-a arătat abilitățile deosebite de curse și a fost capabil să rămână în fața celui mai rapid Ferrari pentru a câștiga primul său Mare Premiu la 18 ani.

Întregul sezon Verstappen creștea cu fiecare minut și a făcut cursele mult mai distractive. Uneori a fost singurul pilot care trecea de adversari și a făcut spectacolul pe cont propriu. Cursa foarte umedă și ploioasă din Brazilia a fost cea mai bună cursă a sa din acel sezon. El a compensat alegerea anvelopelor necorespunzătoare a echipei, depășind 13 mașini în ultimele 13 tururi ale cursei pentru a ajunge pe podium. El a condus complet alte linii de curse decât ceilalți piloți și și-a înscris numele în Formula 1.

2017
În , așteptările au fost ridicate după performanțele remarcabile ale Verstappen din ultimele curse din 2016. Dar, comparativ cu Ferrari SF70H și Mercedes W08, RB13 nu a fost destul de rapid chiar de la începutul sezonului. Echipa și-a dezvoltat mașina remarcabil de bine în timpul sezonului și la sfârșit au avut chiar o mașină mai rapidă decât Ferrari. Verstappen a câștigat 2 curse și un total de 4 podiumuri în 2017, dar fiabilitatea și coliziunile proaste cu Kimi Raikkonen de la Ferrari i-au limitat performanța la un loc 6 în campionatul de piloți din 2017, chiar în spatele colegului său de echipă, Daniel Ricciardo.

2018
Pilotul neerlandez a semnat un nou contract în 2017 pentru a rămâne încă 2 sezoane la Red Bull Racing, în timp ce alte echipe de top și-ar dori să-l aibă pe pilotul extrem de talentat. RB14 arăta a fi mult mai rapid și de încredere încă de la început. Echipa a avut ca întotdeauna cel mai bun șasiu. Marele lor dezavantaj însă, este unitatea de putere Renault, care nu avea puterea și fiabilitatea unității de putere Mercedes.

În , Verstappen a început anul cu dificultăți, atât din mașină, cât și cu unele greșeli din partea sa. Cu toate acestea, după accidentul în a treia sesiune de antrenamente de la Monaco, care nu i-a permis să participe la calificări, Verstappen s-a îmbunătățit mult și a încheiat anul puternic cu două victorii - în Austria și Mexic - și cu un total de 11 podiumuri. De asemenea, victoria a alunecat din mâinile sale în Brazilia, după ce Esteban Ocon, un pilot întârziat, a încercat să-l depășească și s-a ciocnit cu Red Bull-ul său, ceea ce l-a făcut să piardă cursa la mâna lui Lewis Hamilton.

2019
El a început campania din  cu un podium în Australia, care a fost primul al lui Honda - noul furnizor de motoare - de la Marele Premiu al Marii Britanii din 2008. El a continuat să aibă evoluții puternice și a obținut un alt podium în Spania. În Austria, el a oferit Honda prima lor victorie de la Marele Premiu al Ungariei din 2006, cu depășiri uimitoare în tururile de închidere și o luptă cu Charles Leclerc pentru victorie. El a oferit un alt spectacol la Silverstone în cursa următoare, dar ziua sa nu a avut rezultatul meritat după ce Sebastian Vettel s-a izbit în mașina sa când s-a luptat pentru un loc pe podium.

Verstappen a câștigat în Germania într-o cursă complicată, în care greșelile erau cel mai ușor de făcut, dar și-a păstrat calmul chiar și după un derapaj și și-a asigurat a șaptea victorie într-un mare premiu. În Ungaria, Max a ocupat primul pole position din cariera sa și a avut o performanță puternică duminică. Cu toate acestea, Hamilton l-a depășit după o strategie bună a Mercedes, cu patru tururi înainte de final.

După trei curse în afara pozițiilor de pe podium, el a terminat pe locul trei în Marele Premiu al Statelor Unite din 2019 la Austin. Câteva săptămâni mai târziu, Verstappen a ocupat cel de-al doilea său pole position din carieră la Marele Premiu al Braziliei din 2019 și a câștigat cursa cu o performanță grozavă. Verstappen s-a luptat cu Lewis Hamilton pentru conducere și a trebuit să-l depășească de două ori pe campionul britanic în cursă pentru a obține a opta victorie în Formula 1.

Cu locul doi în Marele Premiu de la Abu Dhabi din 2019, Verstappen și-a rotunjit cel mai bun an în Formula 1, obținând locul al treilea în campionat cu 278 de puncte.

2020
În 7 ianuarie 2020, Red Bull a anunțat o prelungire a contractului pe trei ani, care-l va menține pe Verstappen la echipă până la sfârșitul sezonului . Știrile au apărut ca o eliberare de presiune asupra echipei și a șoferului, deoarece piața din 2021 era de așteptat să producă o mare scuturare în Formula 1.

Sezonul a început catastrofal pentru el după ce s-a retras chiar în prima cursă a sezonului. Însă, pe parcursul sezonului, el a părut să fie într-un ritm al său față de restul grilei. Cu o mașină inferioară, el era singurul pilot care putea să țină piept piloților de la Mercedes. El a reușit două victorii în acest sezon, prima în Marele Premiu al Aniversării de 70 de ani iar a doua în Marele Premiu de la Abu Dhabi. În rest, fie termina pe podium, fie termina cursa cu o retragere. El a reușit să acumuleze 11 podiumuri, însă cele 5 retrageri l-au făcut să piardă lupta cu Valtteri Bottas pentru locul 2 care a terminat în fața sa cu 9 puncte mai mult. El a terminat sezonul pe locul 3 cu 214 puncte.

2021: Campion Mondial

La Marele Premiu al Bahrainului, Verstappen a ajuns în fruntea tuturor sesiunilor de antrenament și, ulterior, a ocupat al patrulea pole position din carieră. Aceasta a fost prima dată când a obținut pole position-uri consecutive. El s-a luptat cu Lewis Hamilton pentru victoria în cursă, iar în turul 53 Verstappen l-a depășit pe Hamilton, dar a ieșit din pistă în timp ce făcea acest lucru, fiind instruit ulterior de controlul cursei să-l lase pe Hamilton să revină în frunte și, în cele din urmă, terminând al doilea în spatele lui Hamilton. La următoarea cursă, Marele Premiu al Emiliei-Romagna, Verstappen s-a calificat pe locul al treilea, iar coechipierul Sergio Pérez pe locul doi, marcând pentru prima dată când a fost depășit de un coechipier în calificări de la Marele Premiu al Italiei din 2019. La începutul cursei, Verstappen a reușit să treacă atât de Pérez, cât și de Lewis Hamilton, care a ocupat pole position, pentru a prelua conducerea. A rămas în frunte după prima rundă de opriri la boxe, precum și după reluare, după ce cursa a fost suspendată în turul 33. Rivalul Hamilton a terminat pe locul doi, reducându-și avantajul în campionat față de Verstappen la un punct. În următorul Mare Premiu al Portugaliei, Verstappen a terminat pe locul al doilea după o lungă luptă cu Lewis Hamilton. În Marele Premiu al Spaniei, lupta dintre Verstappen și Hamilton a continuat, Hamilton utilizând o strategie mai rapidă cu două opriri față de strategia cu o singură oprire a lui Verstappen. Acest lucru i-a oferit lui Hamilton avantajul unor anvelope mai rapide, permițându-i să-l depășească pe Verstappen cu câteva tururi rămase în cursă. Hamilton a luat victoria, Verstappen ocupând al doilea și cel mai rapid tur în cursă, crescând avantajul lui Hamilton în campionat la 14 puncte.

La următoarea cursă din Monaco, Verstappen s-a calificat pe locul al doilea în urma lui Charles Leclerc, dar Leclerc a suferit o defecțiune a arborelui de transmisie în drum spre grila de start și nu a putut începe cursa. Verstappen a controlat cursa din față pe drumul spre victorie. Hamilton (care s-a calificat pe locul șapte) a terminat pe locul șapte, deși a obținut un punct suplimentar în campionat, stabilind cel mai rapid tur al cursei. Rezultatul i-a permis lui Verstappen să preia conducerea în Campionatul la Piloți pentru prima dată în carieră, cu o marjă de patru puncte față de Hamilton. La Marele Premiu al Azerbaidjanului, Verstappen s-a calificat pe locul al treilea în spatele lui Leclerc și Hamilton. Verstappen și Hamilton l-au depășit pe Leclerc în primele tururi, înainte ca Verstappen să preia conducerea printr-o oprire mai rapidă la boxe. Verstappen va menține comod conducerea până în turul 46, când a suferit o defecțiune a anvelopei, făcându-l să se izbească de bariere și să se retragă. O greșeală a lui Hamilton la reluare l-a coborât pe ultimul loc, ceea ce a înseamnat că Verstappen și-a menținut prima poziție în campionat. Verstappen a luat pole-ul pentru Marele Premiu al Franței. O greșeală din primul tur i-a permis lui Hamilton să preia conducerea, pe care Verstappen a reluat-o în faza de oprire la boxe. Verstappen a intrat pentru a doua oară la boxe din frunte și a urmărit pe cele două mașini Mercedes, depășindu-l pe Hamilton pentru conducere în turul 52 din 53. El a luat, de asemenea, punctul pentru cel mai rapid tur, extinzându-și avantajul în campionat la douăsprezece puncte. Verstappen a luat din nou pole-ul la Marele Premiu al Stiriei și a condus cursa de la început până la sfârșit, obținând a patra victorie a sezonului și extinzându-și în continuare avantajul la 18 puncte.

Verstappen a luat pole position la Marele Premiu al Austriei, a condus fiecare tur de la început până la sfârșit, a stabilit cel mai rapid tur și a câștigat cursa pentru a obține primul său Grand Slam din carieră, fiind cel mai tânăr pilot care a făcut acest lucru. Cu toate acestea, la următoarea cursă, Marele Premiu al Marii Britanii, Verstappen a fost implicat într-o coliziune cu rivalul de titlu, Hamilton, în primul tur. Acest lucru a dus la un impact de 51 g cu bariera. El a fost dus la centrul medical al circuitului Silverstone după accident și a fost apoi dus la spitalul Coventry pentru verificări de precauție și evaluare ulterioară, înainte de a fi externat în cele din urmă la ora locală 22:00, duminică seara. Hamilton ar continua să câștige cursa, reducând avantajul lui Verstappen în campionat la opt puncte. La următoarea cursă, Marele Premiu al Ungariei, mașina lui Verstappen a suferit avarii în urma unei coliziuni cu mai multe mașini în turul 1, în care pilotul Mercedes, Valtteri Bottas, a fost considerat vinovat. El a încheiat cursa pe locul zece, însă a fost promovat pe locul nouă după ce Sebastian Vettel a fost descalificat. Rezultatul cursei i-a permis lui Hamilton să preia conducerea campionatului.

După pauza de vară, Verstappen s-a calificat în pole la Marele Premiu al Belgiei, în fața lui Hamilton, pe locul trei. Cursa s-a desfășurat timp de trei tururi, toate în spatele mașinii de siguranță, rezultatele oficiale ale cursei fiind luate din ordinea la sfârșitul primului tur, Hamilton și Verstappen păstrându-și pozițiile de calificare. Deoarece mai puțin de 75% din distanța cursei a fost parcursă, au fost acordate jumătate de puncte, ceea ce a dus la reducerea diferenței față de Hamilton a lui Verstappen la trei puncte. La Marele Premiu al Țărilor de Jos, Verstappen s-a calificat din nou în pole, învingându-l pe Hamilton cu 0,038 secunde. În timpul cursei, Verstappen a reușit să evite atacurile ambilor piloți Mercedes pentru a lua victoria, luând conducerea în Campionatul la Piloți cu trei puncte avans. Pentru Marele Premiu al Rusiei, Verstappen a fost obligat să plece din spatele grilei pentru că și-a depășit numărul de componente utilizate ale unității de putere. A revenit la mijlocul grilei și, după ce a făcut o oprire devreme pentru anvelopele intermediare la sfârșitul cursei, a terminat pe locul doi. La Marele Premiu al Turciei, Verstappen s-a calificat pe locul doi, cu Bottas în pole. Cu cursa desfășurată în condiții umede și piloții pe anvelope intermediare toată cursa, Verstappen a terminat pe locul al doilea în spatele lui Bottas, luând conducerea în Campionatul la Piloți cu șase puncte avans, iar rivalul Hamilton a terminat pe locul cinci. La Marele Premiu al Statelor Unite, Verstappen a ocupat pole position în calificări, devansându-l pe Hamilton cu 0,209 secunde. Verstappen a câștigat cursa și și-a extins avansul în campionat la douăsprezece puncte, Hamilton a terminat pe locul al doilea cu cel mai rapid tur. La Marele Premiu de la Ciudad de México din 2021, Verstappen s-a calificat pe locul al treilea, cu o diferență de 0,350 de secunde față de Bottas, care s-a calificat pe primul loc. Principalul său rival, Hamilton, s-a calificat pe locul doi. La începutul cursei, Verstappen a preluat conducerea în fața lui Bottas și Hamilton în virajul 1 și a câștigat cursa. Câștigând cursa, și-a extins avansul în campionat la 19 puncte.

La Marele Premiu de la Abu Dhabi din 2021, Verstappen l-a depășit pe Hamilton în ultimul tur pentru a câștiga cursa și primul său Campionat Mondial al Piloților în Formula 1. În cursa finală, Verstappen, care se calificase în pole position, a început prost cursa și a coborât pe locul doi. El îl urma pe Hamilton cu mai mult de zece secunde în spate până când o mașină de siguranță a fost chemată cu întârziere din cauza unui accident în virajul 14 pentru Nicholas Latifi. Retragerea mașinii de siguranță nu a fost lipsită de controverse, după ce directorul de cursă a lăsat să treacă doar un anumit număr de mașini întârziate, care după cursă a adus din partea echipei Mercedes un protest și declarându-și intenția de a face recurs împotriva rezultatului cursei. Verstappen a intrat la boxe în perioada mașinii de siguranță și apoi și-a folosit cauciucurile mai proaspete pentru a-l depăși pe Hamilton în virajul 5 din ultimul tur al cursei pentru a-și asigura victoria și Campionatul Mondial.

2022: Dominarea

În martie 2022, Verstappen a semnat o prelungire a contractului pe cinci ani cu Red Bull Racing pentru sezoanele 2023-2028. Verstappen a suferit două retrageri legate de sistemul de combustibil în primele trei curse, regăsindu-se la 46 de puncte în spatele liderului campionatului, Charles Leclerc. El a răspuns câștigând cinci din următoarele șapte curse, permițându-i să preia conducerea campionatului și să creeze o distanță de 37 de puncte față de locul doi, deținut atunci de coechipierul său Sergio Pérez. El va continua să domine marea parte a sezonului, câștigând 15 curse, și asigurându-și Campionatul Mondial al Piloților la Marele Premiu al Japoniei. De asemenea, Verstappen a doborât două recorduri în acest sezon: cele mai multe curse câștigate într-un sezon, 15, deținut anterior de Michael Schumacher și Sebastian Vettel, 13; cel mai multe puncte obținute într-un sezon, 454, deținut anterior de Lewis Hamilton care a acumulat 413 puncte în sezonul .

Statistica în Formula 1

Referințe

Nașteri în 1997
Nașteri pe 30 septembrie
Piloți neerlandezi
Neerlandezi în viață
Campioni Mondiali în Formula 1
Sportivi din secolul al XXI-lea
Neerlandezi din secolul al XXI-lea

Max Verstappen


Od Hercegovine do Konga je hrvatski dokumentarni film Laudato TV-a. Traje 40 minuta. Film govori o prisutnosti, načinu djelovanja, vremenu i prostoru hercegovačkih fratara u Kongu. Naslovljen je po knjizi istog imena, koju je napisao fra Blago Brkić, prvi hercegovački franjevac koji je stupio na afričko tlo. Dokumentarac je režirala Nada Prkačin s Laudato TV-a. Od sedmorice hercegovačkih franjevaca koji su djelovali u DR Kongu, petorica su iz duvanjskoga kraja fra Stojan Zrno (napisao knjigu Misionari), fra Ante Kutleša, fra Filip Sučić, fra Pere Čuić i fra Ante Ivanković. Preostala dvojica su fra Blago Brkić i fra Jozo Vasilj.

Izvori

Vanjske poveznice
Bljesak.info Premijerno prikazan dokumentarni film 'Od Hercegovine do Konga'

Hrvatski dokumentarni filmovi
Demokratska Republika Kongo

Od Hercegovine do Konga


amz – Auto, Motor, Zubehör ist eine deutsche Fachzeitschrift, die monatlich erscheint. Die amz liefert Chefinfos für Entscheidungsträger in Kfz-Betrieben, im Teilehandel sowie der Zulieferindustrie. Sie liefert Informationen und Hintergrundwissen zu neuen Produkten, Technologien und Trends in der Automobil- und Werkstatttechnik, zeigt Lösungsansätze auf, wie in Kfz-Werkstatt und Handel durch die Vermarktung von Produkten und Dienstleistungen zusätzlich Umsatz und Ertrag gesteigert werden können. Die Bandbreite der Themen umfasst die komplette Werkstatt- sowie Automobiltechnik, Räder und Reifen, Karosserie und Lack sowie neue Reparaturtrends, Servicemarketing durch betriebswirtschaftliche, kundenorientierte Ausrichtung des Reparaturgeschäftes, Maßnahmen zur Kundenfindung und -bindung sowie Unternehmensführung.

Das Fachmagazin ist das offizielle Organ des Gesamtverbandes Autoteile-Handel e. V. und wird von der Schlüterschen Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG herausgegeben.
Die Fachzeitschrift hat eine IVW-geprüfte tatsächliche verbreitete Auflage von 26.350 Exemplaren.

Auf der gemeinsam mit NKWpartner betriebenen Webseite und in einem wöchentlichen Newsletter werden die Inhalte fortgeführt.

Weblinks
  Website der Zeitschrift

Einzelnachweise

Fachzeitschrift (Deutschland)
Ersterscheinung 1952
Motorpresse (Deutschland)
Deutschsprachige Monatszeitschrift

Amz (Fachzeitschrift)


Pereiros Portekiz'de São João da Pesqueira belediyesine bağlı olan, 8,09 km² yüzölçümüne sahip, 116 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
São João da Pesqueira

Pereiros (São João da Pesqueira)


Dedimar Souza Lima (født 27. januar 1976) er en tidligere brasiliansk fodboldspiller.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Brasilien

Dedimar Souza Lima


Harry Thompson-Lalande, né Henri Marie Émile Thompson le  dans le  et mort le  à Besançon, victime civile de la Seconde Guerre mondiale, est un peintre anglais.

Biographie
Henri Marie Émile Thompson naît le  dans le  du mariage d'Harry Francis Clarke Thompson, artiste peintre, et d'Eugènie Lalande, tous deux sujets anglais demeurant au  dans le .

Il fréquente l'Académie Julian et, en 1905, part s'installer à Allery, dans le département de la Somme, où il se consacre à la peinture de paysage. Son père, peintre lui-aussi, venait passer ses étés à Allery et fréquentait le jeune peintre local, Albert Décamps. Le  à Allery, il épouse Berthe Décamps, sœur du peintre Albert Décamps, témoin de son mariage.

Déporté par les Allemands en 1940 à Besançon, il y meurt le . Son nom figure sur le monument aux morts de la commune d'Allery dans le département de la Somme.

Collections publiques

 Le Touquet-Paris-Plage, musée municipal : Verger, huile sur toile, non datée. Œuvre offerte, en 1981, par Marcelle Macqueron-Thompson (1902-1986), fille de l'artiste.

Notes et références

Liens externes

Naissance en août 1868
Naissance dans le 9e arrondissement de Paris
Décès en décembre 1940
Décès à Besançon
Décès à 82 ans
Peintre britannique du XXe siècle
Peintre britannique du XIXe siècle
Peintre paysagiste britannique
Aquarelliste britannique
Peintre de l'école d'Étaples
Civil britannique tué pendant la Seconde Guerre mondiale

Harry Thompson-Lalande


4K hace referencia a varios formatos y no se refiere a un tamaño o resolución de pantalla concreto, sino a los distintos tamaños de imagen que tienen alrededor de 4000 píxeles de resolución horizontal. Existen dos tipos de resolución 4K que se diferencian por su relación de aspecto: por una parte, el DCI 4K con una resolución de 4096 × 2160 como estándar emergente para resolución en cine digital y en infografía, de relación 17:9, y por otra parte el 4K UHDV 3840 × 2160 (2160p) usado en la industria de la televisión digital, de relación 16:9.

4K

Visión general

El 4K es una mejora de la resolución de la imagen que integran los televisores actuales, capaz de cuadruplicar la resolución que ofrece la alta definición, HD o High-Definition. Esta tecnología es capaz de alcanzar los 3840 × 2160 píxeles y también se le conoce como Ultra HD. Este formato ya se encuentra al alcance del público y no solo de los videojuegos como eran considerados en un inicio, ya que ésta bajó de precio y los hogares han cambiado su Internet convencional por fibra óptica.

La resolución 4K fue la protagonista del evento Consumer Electronics Show, conocido como CES, durante el año 2014. En esta feria tecnológica tan importante a nivel mundial, las grandes compañías informáticas presentaron los primeros monitores con resolución 4K y rápidamente empresas como Netflix y Youtube se unieron a esta tecnología y subieron sus contenidos en esa resolución. Sin embargo, aún está la limitación de que muchas conexiones a Internet son muy lentas para poder transmitir los contenidos a 4K correctamente y a las velocidades necesarias.

La Tecnología 4K como es mencionada, es capaz de desplegar ocho millones de píxeles en comparación al Full HD que despliega dos millones. Con una resolución 4K es posible ver detalles que de otra manera pasarían desapercibidos. Encontrar contenido en esta definición es cada vez más común en 2019, sin embargo sigue sin ser un estándar; lo que sí es comprobable es que al comparar una fotografía 4K con una Full HD, la diferencia será notoria y para los diseñadores gráficos por ejemplo, será una tecnología valiosa ya que se lograrán formas y colores más precisos a la hora de trabajar.

La mayoría de pantallas Full HD son de tecnología LCD, ya que el OLED no logró tener tanto éxito como lo hizo el Plasma y el LCD; pero esto hace más evidente que en síntesis la Tecnología 4K no es muy diferente a estas viejas tecnologías y su principal diferencia son la cantidad de píxeles en pantalla.

Uno de los descubrimientos más sorprendentes del autor están en que a pesar de que la Tecnología 4K tiene mayor cantidad de píxeles, tienen densidades muy parecidas a los televisores Full HD más populares. Esto muestra a que otra de las diferencias está en que las pantallas 4K son mucho más grandes que los Full HD, ya que en la tecnología anterior se hacían más grandes los píxeles al aumentar el tamaño de la pantalla. Con una mayor cantidad de píxeles los fabricantes han podido abarcar más superficie sin preocuparse por pérdida de calidad, y esto se traduce en una densidad de píxeles similares a los antiguos televisores Full HD.

Sobre los beneficios, el más claro está en la mayor resolución, ya que las imágenes cuentan con más píxeles y nos permiten ver mejores detalles. Además, la distancia para visionar los contenidos es entonces menor y nos permite tener una mejor representación del color con mayores rangos, mejor iluminación y degradados más naturales.

Sin embargo el autor también destacó que el mayor problema seguirá siendo que no podremos transmitir por internet los contenidos ya que se requerirá de un ancho de banda bastante alto. Otros de los problemas está en que no es fácilmente transferible en formato físico, ya que los vídeos en 4K por ejemplo pueden ocupar incluso más de 160 GB en espacio; esto nos obligaría a ver las películas o vídeos en disco duro y eso no es rentable para los usuarios ni la industria.

Los dos tipos de resoluciones 4K

 4096 × 2160 (17:9) (unos 8,8 megapíxeles) - Full 4K (resolución de pantallas de los cines)
 3840 × 2160 (16:9) (unos 8,3 megapíxeles) (4K UHDV) (resolución de las pantallas de TV UHD)
En el cine digital, la resolución de píxeles varía según la relación de aspecto. Algunos ejemplos de equipos de grabación digital 4K son el Dalsa Origin anunciado en 2003 y lanzado en 2006 como la primera cámara de cine digital 4K disponible comercialmente—, la Red One —anunciada en 2006 y lanzada en 2007—, la Red Epic —lanzada a principios de 2011— y la Sony CineAlta F65 —anunciada en abril de 2011—. El sistema de Dalsa Origin graba imágenes con resolución 4096×2048 y la Red One graba imágenes a 4096×2304.

4K y UHDV

4K es la resolución mínima utilizada en UHDV; su resolución es de 3840 × 2160 píxeles, 2160p/2160i (16:9) (8,29 megapíxeles, aprox 8,3). Tiene el doble de resolución lineal del estándar 1080p, por lo que tiene el cuádruple de superficie. Del mismo modo, el estándar 4K tiene el triple de resolución lineal del estándar 720p, por lo que tiene una superficie nueve veces mayor. Si en la siguiente tabla sumamos todo, sale el mencionado 4K:

Historia

Según , en el mundo del cine hubo una guerra comercial cuando nació como tal. Tras ella quedaron como estándares dos tamaños de películas: el 16 mm y el 32 mm. Con la llegada y mejora de los equipos digitales la producción y posproducción de películas se pasó a realizar en soportes digitales, por lo que hubo de hallar un equivalente a estos dos anchos de película; puesto que la naturaleza digital es muy diferente de la emulsión química, se buscaron los valores más aproximados. Estos resultaron 2048 para la de 16 mm, también llamada Resolución 2K y 4096 para la de 32 mm. Pero hay diferentes resoluciones conocidas por 2K y 4K.

2013

En este año, la Corporación RTVE realiza la primera prueba experimental 4K. Es un montaje de 5 minutos sobre la ciudad de Barcelona que se exhibe en el MWC de ese mismo año.
Meses más tarde, la empresa pública produce el primer documental comercial europeo en 4K, "La Pasión del Prado". Obra escrita y dirigida por Juan Carlos González y José G. Morillas Cantero (guionista junto a Carlos Saura y autor del proyecto original de Las Paredes Hablan, película documental dirigida por Saura presentada en el Festival de San Sebastián 2022).
La Pasión del Prado se estrenó en el Festival de San Sebastián de 2013; aunque no se emitió por televisión hasta mayo de 2017.

Canal+ 4K

El jueves 13 de junio de 2013 fue el día elegido por Canal+ para mostrar vía satélite una emisión en resolución 4K UHD, a través de su nuevo canal dedicado a esta resolución, Canal+ 4K.

2014/2017

Radio Televisión Española lanza mediante el satélite Hispasat un canal experimental en 4K llamado RTVE 4K que dará comienzo a otro canal en ese formato definitivamente. De momento sólo se puede ver por satélite y está en pruebas.

 El 3 de junio de 2017, Atresmedia emitió la final de la Champions League en tecnología 4K.

Copa del Mundo Rusia 2018

 DirecTV transmitió en 4K el Campeonato de Fútbol Rusia 2018, a todos los suscriptores que contaran con televisores UHD, mediante la contratación de nuevos decodificadores 4K.

Copa del Mundo Qatar 2022

 SKY México transmitió en 4K el Campeonato de Fútbol Qatar 2022, a todos los suscriptores que contaran con televisores UHD, mediante la contratación de nuevos decodificadores 4K.

Sucesor

Hay diferentes resoluciones conocidas por 8K, entre ellas están 8K, un estándar emergente para resolución en cine digital y en gráficas de ordenadores y 8K UHDV (4320p) usada en la industria de la televisión digital, las cuales son representadas por el conteo de píxeles verticales.

Lista de dispositivos 4K

Los siguientes dispositivos son compatibles con 4K de manera nativa:

Nota: en algunos casos muestran submuestreo.

Monitores

Televisores

Proyectores

Videocámaras

Móviles

Véase también
 Cine digital
 Ultra alta definición
 Resolución 8K

Referencias

Bibliografía

Tecnología de video y cine
Formatos de video

Resolución 4K


حزب الاتحاد السرياني  ܓܰܒܐ ܕܚܘܝܕܐ ܣܘܪܝܝ هو حزب قومي سرياني سياسي، ثقافي، اجتماعي يرعى شؤون الشعب السرياني بكافة طوائفه في لبنان وينطق باسمه.

تأسيسه
تأسس الاتحاد السرياني في لبنان (SUL)" عام 2005 وهو يضم نخبة من الشباب السرياني الملتزم بعقيدته وقوميته ووطنيته. والاتحاد في لبنان جزء لا يتجزأ من
الذي يعمل جاهدا لاستعادة حقوق الشعب السرياني في الشرق الأوسط والاعتراف به كقومية وكيان قائم بحد ذاته. بتاريخ 29/3/2008 وخلال مؤتمر صحفي وبحضور حشد كبير من الاحزاب اللبنانية المسيحية وأبناء الطوائف السريانية تم إطلاق حزب الاتحاد السرياني كأول حزب سرياني في تاريخ لبنان.
علما ان رئيس حزب الاتحاد السرياني في لبنان إبراهيم مراد هو عضو قيادي في مجلس بيث نهرين القومي، المجلس الذي يضم أحزابا ومؤسسات سريانية عدّة بما فيها حزب الاتحاد السرياني في لبنان، ويتواجد مقره الرئيسي في أوروبا.
كما أن لحزب الاتحاد السرياني في لبنان مكتب تمثيلي للفضائية السريانية  SUROYO TV التي تبث من دولة السويد.وفي 5/10/2008 تم افتتاح مقر للحزب في منطقة زحلة - حي السيدة عبر مهرجان شعبي وبحضور عدد من السياسيين.

الاهداف الوطنية
يؤمن الاتحاد بمبدأ حق كل إنسان بالحرية والعيش بكرامة ضمن الوطن الواحد وهو يكن الاحترام لكل الطوائف والفئات في لبنان، ويعتبر نفسه ملتزما«تجاه وطنه وخاضعا» لقوانينه وأنظمته وساعيا«أبدا» إلى المشاركة في تحقيق الاستقرار والحرية والسلام في لبنان.
ومن أجل تحقيق ذلك يسعى الاتحاد بالتعاون والتنسيق الدائم مع باقي المؤسسات والجمعيات والأحزاب اللبنانية التي يتلاقى معها فكرياإلى:

 العمل على تمتين الوحدة الوطنية وتضامن القوى السياسية والاجتماعية والثقافية لتوفير الحياة الحرة الكريمة المتكافئة لعموم الشعب اللبناني.
 العمل على اقامة نظام ديمقراطي تعددي يضمن الحريات السياسية والدينية والقومية لكافة أبناء الوطن.
 بسط سيادة القانون وتعزيز استقلال القضاء والفصل بين السلطات الثلاث (التشريعية والتنفيذية والقضائية).
 دعم الجيش اللبناني لضمان وحدة اراضي لبنان وصون حدوده الدولية والتصدي لاي محاولة لتجزئته أو اقتطاع اجزاء منه.
 إعادة الجنسية اللبنانية للمتحدرين من اصل لبناني وسحب الجنسية اللبنانية ممن اكتسبها بدون استحقاق مع رفض التوطين بكافة أشكاله.
 إلغاء التشريعات التي تمس بأي شريحة من شرائح المجتمع اللبناني ومراعاة التعدد الديني والقومي والثقافي في القوانين.
 ضمان حرية الفكر والرأي والمعتقد وعدم المساس بحق الفرد في التعبير عن رأيه واحترام كافة قرارات منظمة الأمم المتحدة وخاصة المتعلقة بحقوق الإنسان.
 العمل على سحب سلاح الميليشيات اللبنانية وغير اللبنانية وحلها وإنشاء جيش دفاع شعبي تابع للجيش اللبناني ينفذ اوامر الحكومة والجيش عندما يتعرض الوطن لخطر خارجي.

أهم المشاريع التي يطمح الحزب لتحقيقها

 نشر التراث السرياني بالتعاون مع عدة مؤسسات باقامة المحاضرات والندوات وطباعة المنشورات والكتب التي تتناول كل ما يخص تراثنا ولغتنا السريانية.
 العمل على إنشاء لوبي اقتصادي من أبناء شعبنا للمساهمة في إنشاء مشاريع سكنية، مدرسية، طبية، ثقافية، اقتصادية هدفها دعم وجودنا في هذه الأرض.

انظر أيضا
 حزب الاتحاد السرياني (سوريا)

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي لحزب الاتحاد السرياني

أحزاب سياسية أسست في 2005
أحزاب سياسية آشورية
أحزاب سياسية مسيحية في لبنان
أحزاب لبنان
أحزاب مسيحية
الآشوريون والسريان والكلدان في لبنان
تأسيسات سنة 2005 في لبنان
تحالف 14 اذار
قومية آشورية
منظمات مسيحية

الاتحاد السرياني


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Telgárt enthält die drei nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Telgárt im Okres Brezno.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Telgart


Oravská Polhora este o comună slovacă, aflată în districtul Námestovo din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 3.956 de locuitori. Se învecinează cu comuna Rabča.

Istoric
Localitatea Oravská Polhora este atestată documentar din 1588.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Oravská Polhora


An Oryzopsis swallenii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Charles Leo Hitchcock ngan Richard William Spellenberg. An Oryzopsis swallenii in nahilalakip ha genus nga Oryzopsis, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oryzopsis

Oryzopsis swallenii


The sternocleidomastoid muscle is one of the largest and most superficial cervical muscles. The primary actions of the muscle are rotation of the head to the opposite side and flexion of the neck. The sternocleidomastoid is innervated by the accessory nerve.

Etymology and location
It is given the name sternocleidomastoid because it originates at the manubrium of the sternum (sterno-) and the clavicle (cleido-) and has an insertion at the mastoid process of the temporal bone of the skull.

Structure
The sternocleidomastoid muscle originates from two locations: the manubrium of the sternum and the clavicle. It travels obliquely across the side of the neck and inserts at the mastoid process of the temporal bone of the skull by a thin aponeurosis. The sternocleidomastoid is thick and narrow at its centre, and broader and thinner at either end.

The sternal head is a round fasciculus, tendinous in front, fleshy behind, arising from the upper part of the front of the manubrium sterni. It travels superiorly, laterally, and posteriorly.

The clavicular head is composed of fleshy and aponeurotic fibers, arises from the upper, frontal surface of the medial third of the clavicle; it is directed almost vertically upward.

The two heads are separated from one another at their origins by a triangular interval (lesser supraclavicular fossa) but gradually blend, below the middle of the neck, into a thick, rounded muscle which is inserted, by a strong tendon, into the lateral surface of the mastoid process, from its apex to its superior border, and by a thin aponeurosis into the lateral half of the superior nuchal line of the occipital bone.

Nerve supply
The sternocleidomastoid is innervated by accessory nerve of the same side. It supplies only motor fibres. The cervical plexus supplies sensation, including proprioception, from the ventral primary rami of C2 and C3.

Variation
The clavicular origin of the sternocleidomastoid varies greatly: in some cases the clavicular head may be as narrow as the sternal; in others it may be as much as  in breadth.

When the clavicular origin is broad, it is occasionally subdivided into several slips, separated by narrow intervals. More rarely, the adjoining margins of the sternocleidomastoid and trapezius are in contact. This would leave no posterior triangle.

The supraclavicularis muscle arises from the manubrium behind the sternocleidomastoid and passes behind the sternocleidomastoid to the upper surface of the clavicle.

Function
The function of this muscle is to rotate the head to the opposite side or obliquely rotate the head. It also flexes the neck. When both sides of the muscle act together, it flexes the neck and extends the head. When one side acts alone, it causes the head to rotate to the opposite side and flexes laterally to the same side (ipsilaterally).

It also acts as an accessory muscle of respiration, along with the scalene muscles of the neck.

Contraction
The signaling process to contract or relax the sternocleidomastoid begins in Cranial Nerve XI, the accessory nerve. The accessory nerve nucleus is in the anterior horn of the spinal cord around C1-C3, where lower motor neuron fibers mark its origin. The fibers from the accessory nerve nucleus travel upward to enter the cranium via the foramen magnum. The internal carotid artery to reach both the sternocleidomastoid muscles and the trapezius. After a signal reaches the accessory nerve nucleus in the anterior horn of the spinal cord, the signal is conveyed to motor endplates on the muscle fibers located at the clavicle. Acetylcholine (ACH) is released from vesicles and is sent over the synaptic cleft to receptors on the postsynaptic bulb. The ACH causes the resting potential to increase above -55mV, thus initiating an action potential which travels along the muscle fiber. Along the muscle fibers are t-tubule openings which facilitate the spread of the action potential into the muscle fibers. The t-tubule meets with the sarcoplasmic reticulum at locations throughout the muscle fiber, at these locations the sarcoplasmic reticulum releases calcium ions that results in the movement of troponin and tropomyosin on thin filaments. The movement of troponin and tropomyosin is key in facilitating the myosin head to move along the thin filament, resulting in a contraction of the sternocleidomastoid muscle.

Anatomical landmark

The sternocleidomastoid is within the investing fascia of the neck, along with the trapezius muscle, with which it shares its nerve supply (the accessory nerve). It is thick and thus serves as a primary landmark of the neck, as it divides the neck into anterior and posterior cervical triangles (in front and behind the muscle, respectively) which helps define the location of structures, such as the lymph nodes for the head and neck.

Many important structures relate to the sternocleidomastoid, including the common carotid artery, accessory nerve, and brachial plexus.

Clinical significance
Examination of the sternocleidomastoid muscle forms part of the examination of the cranial nerves. It can be felt on each side of the neck when a person moves their head to the opposite side.

The triangle formed by the clavicle and the sternal and clavicular heads of the sternocleidomastoid muscle is used as a landmark in identifying the correct location for central venous catheterization.

Contraction of the muscle gives rise to a condition called torticollis or wry neck, and this can have a number of causes.  Torticollis gives the appearance of a tilted head on the side involved. Treatment involves physiotherapy exercises to stretch the involved muscle and strengthen the muscle on the opposite side of the neck. Congenital torticollis can have an unknown cause or result from birth trauma that gives rise to a mass or tumor that can be palpated within the muscle.

See also

References

Muscles of the head and neck

Sternocleidomastoid muscle


Tiarophora, monotipski rod crvenih algi nesigurnog položaja unutar razreda Florideophyceae. Jedina vrsta je morska alga T. australis (tipski lokalitet je Port Phillip Heads Victoria), Australija

Izvori

Vanjske poveznice
 Till algernes systematik

Florideophyceae (incertae sedis)

Tiarophora


البطل فيلم درامي وتعريفي تركي أخرجه أحمد كاتيكسيز مع سيركان يوروك عام 2018.

الشخصيات

 أكين كوش (خالص كاراتاش)
 فرح زينب عبد الله (بيجوم أتامان)
 فكرت كوشكان أوزديمير أتامان
 سيبال تاشجي أوغلو (ميرال أتامان)
 علي ستشكينار أليجي (حسن كاراتاش)
 سيركان إيرجان
 ايردام أكاكتشه (مؤمن تشلغن)
 سيكفان سيرين كايا (جول أغا)
 مروى ألتن كايا (زينب أتامان)
 ميليس سيزان (إسراء أتامان)
 شناي ديدي (لالى أتامان)
 مرت دينيزمان (تونجاي أوشاكلي)
 أوغوز كارا (ايردي كاراتاش)
 نورهان أوزينان (دكتورة نشه)
 بوراك تامدوغان (دكتور هاكان)
 نالان كوروشيم (مليحة كاراتاش)

مراجع

وصلات خارجية

أفلام باللغة التركية
أفلام كوميدية تركية
أفلام سي جي إنترتينمنت

البطل (فيلم 2018)


جبارة منطقة صغيرة تقع في الجنوب من قضاء كفري العراقي التابع إلى محافظة ديالى.

تحتوي المدينة على ثانوية واحدة اسمها ثانوية الفراهيدي وكذلك تحتوي المدينة على روضة أطفال ومدرسة ابتدائية واحدة وأكثر المنازل الموجودة في المدينة مبنية من الطين وتحتوي المدينة على سوق

تبعد المدينة عن قضاء كفري حوالي 15كم إلى الجنوب الشرقي من قضاء كفري. وتشهد حاليا حركة إعمار بعد توزيع جديد للأراضي السكنية فيها ويتم تغير البيوت الطينية إلى بيوت حديثة وتم تبليط عدد من شوارعها الداخلية وهي على مقربة من تل اثري يدعى (اسكي كفري) أي كفري القديمة ويرجح انها تعود إلى العصور البابلية ويقع بالقرب منها أيضا قرية اشتوكان التي يعتقد انها عاصمة دولة اشنونة القديمة في العراق كما وايضا تعتبر قرى كلابات الثلاث من قرى الناحية التي تعرضوا بداية حزيران الماضي من العام الجاري (الفان وثمانية عشر) إلى هجوم غامض الدوافع والأسباب تسبب في نزوح اهالي القرية وجعلهم ينظمون إلى قافلة النازحين العراقيين في الشتات ما بين المدن والمخيمات.

مراجع

قرى العراق
مواقع أثرية في العراق

جبارة


المعهد العالي للعلوم الفلاحية بشط مريم هو إحدى المؤسسات العليا تحت الإشراف المزدوج بين وزارتي الفلاحة والموارد المائية، والتعليم العالي والبحث العلمي والتكنولوجيا من خلال جامعة سوسة. وتوجد بشط مريم على بعد 13 كلم شمالي مدينة سوسة.

أرقام
طبقا لأرقام السنة الدراسية 2007-2008 يدرس بها 1181 طالبا من بينهم 672 طالبة.

مهمتها
من بين ما يقوم به المعهد العالي للعلوم الفلاحية بشط مريم:
 التحضير لإجراء المناظرة الوطنية للدخول إلى المدرسة الوطنية للطب البيطري (مدة سنة واحدة).
 التحضير لإجراء المناظرة الوطنية المدارس الوطنية للهندسة (مدة عامين)
 تكوين فنيين سامين في البستنة والمشاهد الطبيعية (3 سنوات)
 تكوين مهندسين في البستنة (5 سنوات)
المدير السيد محمد علي راكب

الأقسام
تتوزع الدراسة بالمدرسة على أربعة أقسام، هي:
 علوم البستنة والمشاهد الطبيعية
 العلوم البيولوجية وحماية النباتات
 هندسة أنظمة البستنة والوسط الطبيعي
 الموارد الحيوانية والصناعات الغذائية والتنمية الريفية

وصلة خارجية
موقع المعهد العالي للعلوم الفلاحية بشط مريم

مراجع

التعليم في تونس
تأسيسات سنة 1975 في تونس
جامعات تونس
جامعة سوسة
هيئات تعليمية أسست في 1975
منظمات تعليمية مقرها في تونس

المعهد العالي للعلوم الفلاحية بشط مريم


Duhnen (fra Düne), klit) er en bydel i Cuxhaven ved Niedersachsens Nordsøkyst. Den ligger vest for hovedbyen Cuxhaven og er et område som er domineret af turismen.

Historie
Kommunen Duhnen tilhørte, sammen med nabokommunerne indtil 1864 det hamborgske "Amt Ritzebüttel" (1394–1864) og derefter "Landherrenschaft Ritzebüttel (1864–1926). 1926 gik kommunerne Arensch, Berensch, Duhnen, Groden, Gudendorf, Holte, Insel Neuwerk, Oxstedt, Sahlenburg, Spangen, Stickenbüttel, Süder- og Westerwisch ind i "Landherrenschaft Hamburg. I marts 1935 blev de nævnte kommuner en del af byen Cuxhaven, der igen den 1. april 1937 blev en del af "Regierungsbezirk Stade", og fra 1978 en del af Landkreis Cuxhaven.

I den sydlige del af Duhnen, umiddelbart bag diget fører en klitvej til en ringborg. Ved siden af ringborgen ligger gravhøjen Twellberg. Navnet Twellberg (tvillingebjerg) har den tre meter høje høj på grund af den anden høj, som begyndelsen af det 20. århundrede blev ødelagt af kultiveringen. 1948 fandt arkæologen Dietwald Brandt en kvindegrav fra bronzealderen, med stenpakningen til en bulkiste og resterne af den. Ved siden af askeresterne af liget lå to armringe, en fingerring, en kniv, en nål og et bronzespænde.

Turisme
Duhnen er en af Niedersachsens vigtigste turistområder ved vadehavet og er domineret af hoteller, pensionater, ferielejligheder, restauranter og et stort badeland. Duhnen er udgangspunkt for vadevognture og vadevandring til øen Neuwerk. Stranden er meget flad, så det også ved højvande næsten er umulig at svømme. Nordøst for Duhnen ligger byydelen Döse, mod øst Stickenbüttel og mod syd Sahlenburg. En vigtig attraktion er det traditionsrige vadehavshesteløb Duhner Wattrennen, et hestevæddeløb i vadehavet.

Byer i Niedersachsen

Duhnen


Popis država koje su zastave pogodnosti, prema ITF-u:
 Antigva i Barbuda
 Bahami
 Barbados
 Belize
 Bermuda (UK)
 Bolivija
 Burma
 Cipar
 Curacao
 Ekvatorijalna Gvineja
 Farski otoci (FAS)
 Francuski međunarodni upisnik brodova (FIS)
 Gibraltar (UK)
 Gruzija
 Honduras
 Jamajka
 Kajmanski otoci
 Kambodža
 Komorski otoci
 Libanon
 Liberija
 Malta
 Maršalovi otoci (SAD)
 Mauricijus
 Moldavija
 Mongolija
 Njemački međunarodni upisnik brodova (GIS)
 Demokratska Narodna Republika Koreja
 Panama
 Sveti Toma i Princip
 Sveti Vincent i Grenadini
 Šri Lanka
 Tonga
 Vanuatu

Vidi
Registriranje broda

Izvori

Zastave
Popisi
Pomorstvo

Popis zastava pogodnosti


Platyrhinus resinosus ist ein Käfer aus der Familie der Breitrüssler, die zur Überfamilie der Rüsselkäferartigen gehört. Als Trivialname wird häufig Großer Breitrüssler benutzt, dieser Name wird jedoch auch für den ähnlichen Käfer Platystomos albinus verwendet. Die beiden Käfer sind am einfachsten an der Länge der Fühler unterscheidbar, die bei Platyrhinus resinosus den Hinterrand des Halsschildes deutlich nicht erreicht, während er beim kleineren Platystomus albinus den Hinterrand des Halsschildes bei weitem überragt.

Die  Gattung Platyrhinus ist in Europa nur mit der Art resinosus vertreten. Als Synonyme zu resinosus werden costirostris, flavifrons, latirostris und oblongus genannt. Platyrhinus wurde zeitweise auch in der Form Platyrrhinus geschrieben.

Der Gattungsname Platyrhinus  ist von altgr. πλατύς "platýs" für "breit" und ῥίς  "rhis, rhinós" für "Rüssel" abgeleitet und bezieht sich auf den abgeplatteten Rüssel. Der Artname resinōsus (lat.) bedeutet "harzig".

Merkmale des Käfers
Der abgeflacht walzenförmige Käfer (Abb. 1 – 3) ist mit einer Länge von acht bis fünfzehn Millimeter der größte mitteleuropäische Vertreter der Familie Breitrüssler. Die unregelmäßige Behaarung in verschiedenen erdigen Farben verstärkt den knorrigen Eindruck.

Kopf und Rüssel sind dicht hell behaart. Die Fühler sind bei beiden Geschlechtern gleich lang und reichen nur bis zur Mitte des Halsschilds.

Der stark abgeflachte Rüssel ist deutlich kürzer als an der Basis breit und nach vorn nur schwach erweitert. Sein Vorderrand ist gerade abgeschnitten, davor sind kräftige Oberkiefer sichtbar (Abb. 4). Die runden stark hervortretenden Augen sitzen seitlich am Kopf unterhalb der breiten und eingedrückten Stirn. Weit vor den Augen sind seitlich am Rüssel, von oben nicht sichtbar, die Fühler eingelenkt (Abb. 6). Die elfgliedrigen Fühler sind einheitlich dunkel, nicht gekniet, und enden in einer dreigliedrigen lockeren Keule.

Der flache und grob runzelige Halsschild ist oben eingedrückt. Die Einsenkung ist hinten durch eine markante, geschwungene Querleiste abgegrenzt, welche in der Mitte unterbrochen ist und seitlich nach vorn abbiegt (Abb. 5). Der Halsschild ist vorn etwa so breit wie der Kopf, nach hinten verbreitert er sich und erreicht in Höhe der Querleiste fast die Breite der beiden Flügeldecken gemeinsam. Hinter der Querleiste verschmälert er sich wieder.

Die Flügeldecken sind uneben gerippt und oben abgeflacht. Sie sind überwiegend dunkel in verschiedenen Tönen unruhig gemustert, wodurch der Käfer auf natürlichem Untergrund kaum auszumachen ist. Die Spitzen der Flügeldecken sind hell, ebenso die Basis der Flügeldecken vor den ausgeprägten Schultern. Außerdem tragen die Flügeldecke dünne, unregelmäßige helle Querlinien. Die Punktstreifen bestehen aus groben, unregelmäßig und locker stehenden Punkten und bilden nur annähernd gerade Linien. Der dritte Zwischenraum zwischen den Punktreihen ist rippenartig erhöht und endet in einer Beule (Abb. 3). Das Schildchen ist sehr klein.

Die dunklen Schienen sind doppelt hell geringelt. Die Tarsen sind viergliedrig. Sie erscheinen jedoch dreigliedrig, weil das zweite Tarsenglied tief dreieckig ausgeschnitten ist und das dritte, zweilappige Tarsenglied in diesem Ausschnitt liegt (Abb. 7). Die Krallen haben auf der Unterseite einen kleinen Zahn (in Abb. 2 bei voller Auflösung am Krallenpaar rechts unten gut erkennbar).

Biologie
Der träge Käfer ist in den Sommermonaten (Juli, August) am häufigsten an verpilzten Buchenstümpfen bis in die subalpine Vegetationszone zu finden. Sein Vorkommen ist an klar begrenzte Bedingungen gebunden (stenotop). Es beschränkt sich auf Laubwälder, vorzugsweise mit Buchen. Dort findet man die Art an sonnenexponierte Lagen beispielsweise an Waldrändern oder in Parks. Die Tiere sind an besonders mit Ustulina vulgaris verpilzten Baumstümpfen und Holzklaftern zu finden sind, häufig zusammen mit dem anderen Großen Breitrüssler Platystomos albinus, und mit dem seltenen Alpenbock. Fundmeldungen liegen jedoch auch von Erlen, Eichen, Birken, Eschen, Tannen, und Fichten vor. In Schweden wird er häufig am Kohlen-Kugelpilz an verbrannten Laubholzstämmen gefunden. Bei Gefahr passiert es, dass sich der Käfer auf seinen Rücken legt und sich gewisse Zeit tot stellt.

Die Larven werden zu den Faulholzfressern (saproxylophag) gerechnet. Sie entwickeln sich in weißfaulem, noch hartem Holz oder in Pilzen.

Verbreitung
Die Art ist in fast ganz Europa, Nordafrika und dem Nahen Osten verbreitet.

Literatur

 Gustav Jäger (Hrsg.): C. G. Calwer's Käferbuch. K. Thienemanns, Stuttgart 1876, 3. Auflage

Einzelnachweise

Weblinks

Anthribidae
Breitrüssler

Platyrhinus resinosus


Olaylar
 8 Ağustos - Estergon Kuşatması sonucu Estergon Kalesi, Kanuni Sultan Süleyman komutasındaki Osmanlı ordusu tarafından fethedildi.
 20 Ağustos - Nice Kuşatması gerçekleşti.
 Nikolas Kopernik'in başyapıtı olan Göksel Kürelerin Devinimleri Üzerine adlı eseri ilk kez basıldı.

Doğumlar
 31 Ocak - Tokugawa Ieyasu, Orta Çağ Japonya'sının en önemli shōgunlarından biri (ö. 1616)
 21 Ağustos - Giovanni Bembo, Venedik Cumhuriyeti'nde "Doçe" unvanı ile devlet başkanlığı yapan 92. düka (ö. 1615)
 tarihi bilinmeyen
 Ayşe Hümaşah Sultan, Mihrimah Sultan ile Rüstem Paşa'nın kızı (ö. 1594)
 Sonam Gyatso, 3. Dalay Lama (ö. 1588)
 Şeref Han, Kürt devlet adamı ve tarihçi (ö. 1603)

Ölümler
 3 Ocak - Juan Rodríguez Cabrillo, İspanyol-Portekizli kâşif (d. 1499)
 13 Şubat - Johann Eck, Protestan Reformu döneminde yaşamış, Katoliklik savunucusu Alman Hristiyan teolog (d. 1486)
 24 Mayıs - Nikolas Kopernik, Güneş Sistemi'nin tarifini yapmış, gezegenlerin güneşin merkezde olduğu sabit yörüngeler üzerinde hareket ettiğini kabul eden günmerkezlilik yasasını savunmuş matematik, astronomi ve harita bilgini (d. 1473)
 19 Temmuz - Mary Boleyn, Anne Boleyn'in kardeşi, Kral VIII. Henry'nin metresi (d. 1499)
 6 Kasım - Şehzade Mehmed, Osmanlı padişahı Kanuni Sultan Süleyman ile eşi Hürrem Sultan'ın ilk oğlu (d. 1521)
 tarihi bilinmeyen
 III. Mütevekkil, Abbasi soyundan gelen son İslam halifesi
 Ahmad Gran, Etiyopya'yı egemenliği altına almış bir İslam hareketinin önderi (d. y. 1506)
 Ali Vasi Çelebi, Türk yazar ve hattat
 Hans Holbein, Alman ressam (d. 1497)
 Malkoçoğlu Yahyapaşazade Bali Bey, ya da Malkoçoğlu, Kanuni Sultan Süleyman dönemi akıncılarından

1543


تصادم قطاري القاهرة في العياط في 24 أكتوبر 2009 تصادم قطارين في العياط يودي بحياة أكثر من 30 قتيلا وأكثر من 58 جريحا ودعوات شعبية وبرلمانية لإقالة الحكومة

انظر أيضا
 حادث قطار محطة رمسيس

مراجع

مصر في 2009
أحداث أكتوبر 2009 في إفريقيا
تصادمات قطارات في مصر
حوادث سكك حديد في 2009
حوادث في مصر
كوارث في 2009
محافظة 6 أكتوبر

حادث قطار العياط (أكتوبر 2009)


L'université de Bohême de l'Ouest (, abrégé ZČU) est une université située à Pilsen, en République tchèque. Elle a été fondée en 1991 et se compose de neuf facultés ou unités de formation et de recherche.

L'université de Bohême de l'Ouest établit chaque année plusieurs programmes d'échanges universitaires, notamment avec la France, conventionnés Erasmus, avec l'université de Lille, l'université de Limoges et différentes écoles d'ingénierie ou de commerce.

Organisation
L'université est divisée en plusieurs facultés elles-mêmes composées de départements et d'instituts. Chacune de ces facultés est libre d'appliquer son propre programme académique. Au sein de ces mêmes facultés, les départements et les instituts sont chargés de l'enseignement et de la conduite des recherches.

Listes des facultés :

 faculté des sciences appliquées
 faculté des sciences économiques
 faculté de génie électrique
 faculté de philosophie et de lettres
 faculté d'éducation (équivalent des sciences de l'éducation en France)
 faculté de droit
 faculté de génie mécanique
 faculté de design et d'art « Ladislav Sutnar »
 faculté de médecine

Recteurs de l'université
 Jiří Holenda (1992–1998)
 Zdeněk Vostracký (1998–2004)
 Josef Průša (2004-2011)
 Ilona Mauritzova (2011-2015)
 Miroslav Holeček (depuis 2015)

Références

Liens externes

Boheme de l'Ouest
Établissement scolaire fondé en 1991
Pilsen

Université de Bohême de l'Ouest


Missionen er en dansk kortfilm fra 1987 instrueret af Terje Dragseth og efter manuskript af Terje Dragseth og Mikael Olsen.

Handling
Jiskas holdes fængslet, anklaget for organisering af terrorvirksomhed. Forhørslederen lover ham løsladelse på én betingelse: han skal fungere som dobbeltagent og neutralisere den muldvarp, som er placeret i statsministeriet.

Medvirkende

 Kim Jansson, Jiskas
 Anders Hove, Forhørslederen
 Paul Hagen, Samleren
 Charlotte Toft, Nana
 Chili Turèll, Hotelværtinden
 Cecilie Brask
 Klaus Haase
 Steen Jørgensen

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Filmskolefilm fra Danmark
Danske film fra 1987

Missionen (film)


Çeçenler ( Nohçi), Kafkasya'nın kuzeydoğu kesiminde, Sunja ve Argun ırmakları civarında yaşayan yerli Kafkasya halkı. Kendilerini Nohçi (tekil Nohçi veya Nohço) olarak adlandırırlar. Bu ad, Çeçenlerin Nohçmekhahoi adlı kabilesinden ve bu kabilenin topraklarından gelir.

Adın kökeni

Çeçen adı ilk kez 8. yüzyıl Arap kaynaklarında geçer. Yaygın bir geleneğe göre Rusçadaki Çeçen terimi, Çeçenler'in 1732'de Rus askerlerini yenilgiye uğrattığı Çeçen-aul köyüne dayanır. Ancak bunun yanlış olduğu, 1692'den önce Rus kaynaklarında Çeçen teriminin bulunmadığı, bu terimin muhtemelen Kabardeycedeki "Şaşen" adından geldiği ileri sürülür..

Coğrafi dağılım
Çeçenler, Rusya'ya bağlı bulunan Çeçenistan'ın yerli halkıdır. Ülke, 1994-1996 arasındaki kanlı savaşta büyük zarar görmüş ve kentler yıkıma uğramıştır. 1996 yılında Çeçen direnişçiler ve Ruslar arasında ateşkes imzalanmıştır. Ateşkese rağmen Rusya bölgeden elini çekmemiş, ekonomik ambargo uygulamış, gizli servisi vasıtasıyla çeşitli eylemler gerçekleştirmiştir.

Çeçen nüfusunun önemli bir bölümü Rusya'nın başka bölgelerinde (özellikle Dağıstan ve Moskova'da) yaşamaktadır. Rusya dışında, Gürcistan, Türkiye, Ürdün ve Suriye'de de büyük ölçekli Çeçen nüfusu bulunmaktadır. Bu nüfus, 1850'lerdeki Kafkas savaşları sırasında Çeçenistan'dan göç edenlerin torunlarıdır. Bu dönemde Rusların ele geçirdiği ve Çeçenistan ile Kuzey Osetya topraklarının bir bölümünü de içeren yerler İnguşetya olarak adlandırılmıştır. Çeçenler, 1944 yılında Sovyet lideri Stalin'nin emriyle topraklarından sürülmüşlerdir. Ülkelerine ancak Stalin'in ölümünden sonra dönebilmişlerdir.

Çeçenlerin kökeni
Nah kabileleri, Çeçenlerin ve İnguşların atalarıdır. Nahlar 16. yüzyıla değin dağlık bölgelerde yaşıyorlardı. Bu tarihten sonra ovalara inip yerleştiler. Bu tarih aynı zamanda bu halkların Müslümanlaştığı tarih olmuş ve milliyetçi hareketler gelişmeye başlamıştır. Ayrıca, bazı Çeçen milliyetçileri kökenlerini Urartulara dayandırmaktadır.

Dil

Çeçenlerin konuştuğu dil Çeçence'dir. Çeçenler kendi dillerini Nohçi Mott olarak adlandırırlar. Kuzeydoğu Kafkas dilleri içerisinde Nah dilleri bölümünde yer alır. Nah dil ailesi grubuna ait diller şunlardır:

1. Çeçen (Nohçi)
2. İnguş (Ğalğay)
3. Tuş-Kist (Batsoy)

Edebi Çeçence orta ova diyalekti üzerinde gelişmiştir. Çeçenler tarihlerinin çeşitli dönemlerinde Gürcü, Arap ve Latin alfabelerini kullanmışlar; 2008 itibarıyla resmi olarak Kiril alfabesi kullanılmaktadır. Vainah endoetnimi 20. yüzyılın başında ortaya çıkmadan önce geleneksel olarak, dilbilimciler hem İnguşça ve hem de Batsça'yı Çeçence'nin lehçeleri olarak kabul etmişlerdir.

Anavatanlarında yaşayan Çeçenlerin çoğu İnguşça'yı kolaylıkla anlayabilir. İki dil tam olarak karşılıklı anlaşılabilir değildir ancak bir süre dili dinledikten sonra Çeçenler için İnguş dilinin anlaşılması ve öğrenmesi kolaydır. 1989'da, Çeçenlerin %73.4'ü Rusça konuşuyordu ancak bu rakam savaşlardan kaynaklanan çok sayıda nedenden dolayı (uygun eğitim eksikliği, dil öğrenmeyi reddetme ve Çeçen diasporasının çeşitli nedenlerle kitlesel olarak dağılması dahil) azaldı. Diasporadaki Çeçenler genellikle yaşadıkları ülkenin dilini (İngilizce, Fransızca, Almanca, Arapça, Lehçe, Gürcüce, Türkçe vb.) konuşurlar.

Nah dilleri Kuzeydoğu Kafkas dillerinin bir alt grubudur ve bu nedenle Avarca, Dargince, Lezgice, Lakça ve diğer Kuzeydoğu Kafkas dilleri de dahil olmak üzere Naho-Dağıstan ailesi ile ilişkilidir. Ancak bu ilişki yakın değildir: Naho-Dağıstan dil ailesi, Hint-Avrupa dil ailesi ile kıyaslanabilir veya daha fazla tarihi derinliğine sahiptir, yani Çeçence, Fransızcanın Rusça veya Farsça ile dilsel akraba olduğu kadar Avarca veya Dargince ile akrabadır.

Kültür
Çeçenlerin İslam'dan önce tamamen kendine özgü dinsel gelenekleri ve inançları vardı. Tarımla ilgili çeşitli törenler düzenliyorlardı. Bunlar, yağmur törenleri, Gök Tanrısı Sela ve Tanrıça Tuşoli adına düzenlenen kutlamalar gibi törenlerdi. Çeçen toplumu, tukkhum adı altında örgütlenmiş, taeyp denilen 131 klandan oluşuyordu. Taeyp, Arapça kökenli bir sözcük olup ta'ife den geliyordu.Taeypler, paylaşılan toprak, kan bağı ve mevcut sıradan ilişiklere dayanıyordu; ancak savaş sırasında birkaç klan birleşebiliyordu. Taeypler, daha küçük topluluklara, yani garlara, garlar da nakiyelere ayrılıyordu.

Çeçenler Rusya Federasyonu içinde en az kentleşmiş topluluktur. Çeçen-İnguşya'nın yalnızca yüzde 39'u kentleşmiştir. Çeçenlerin yalnızca yüzde 24'ü şehirlerde yaşamaktadır. Grozni'nin çoğunluğunu oluşturan Ruslar ve İnguşlar daha fazla kentleşmiştir.

Çeçenlerde aile yapısı genelde kalabalıktır. Tüm ailelerin yüzde 46'sı beş veya daha fazla çocuğa sahiptir. Dzhabrail Gakayev'e göre Çeçenler çocuk sayısı ve özellikle erkek çocuklarıyla gururlanırlar. Çeçen ailelerde büyüklere saygı ve anne, babaya değer vermek en önemli iki değer sayılır. Evlilikler genellikle görücü usulü ile yapılır. Kadınlar yüzlerini kapatmazlar ve ev içinde baskın bir role sahiptir.

Din

İslamiyet öncesi Gürcü etkisiyle kısmen Hristiyanlığı benimsemiş olan Çeçenler, daha sonra kitleler halinde İslamiyeti seçmişlerdir. İslam dini 16. ve 19. yüzyıllar arasında Çeçenistan'da yayıldı. Günümüzde Çeçenlerin çoğunluğu Müslüman'dır. Sünni İslam'ın Şafii mezhebine bağlıdırlar. Ancak yaygın olan inanç, Müridizm olarak adlandırılan tasavvuf anlayışıdır. Çeçenler tarikatlara bağlıdırlar. Kuzey Kafkasya'da iki büyük tarikat vardır. Bunlar Nakşibendiye ve Kadiriye tarikatlarıdır. Nakşibendiye Doğu Çeçenistan ve Dağıstan'da etkindir. Kadiriye tarikatı ise Çeçenistan'ın kalan bölgelerinde ve İnguşetya'da etkilidir. Çeçenya'da sayıları bilinmemekle birlikte küçük bir Hristiyan ve ateist azınlık da bulunmaktadır; Çeçenistan'da ve Kazakistan'da Çeçen nüfusunun sırasıyla %3 ve %2'sini oluşturmaktadırlar.

Antropolojik özellikler
Kafkasya'yı ve Kafkasya halklarını gözlemlemiş olan A.Byhan, Çeçenler konusunda şunları yazmaktadır:

Çeçenlerde kafatası kısa, yüz geniş yahut beyzi, burun düz ve kuvvetli, gözler koyu renk, saçlar koyu olmakla birlikte mavi veya gri göz rengi de çoktur. Kuzeyde Miçiko Çeçenlerinde Tatar simasına rastlanır. Doğuda İçkerler ve Akkilerde hatlar basık bir burunla Orta Asya hatlarını, diğerleri de kartal burunlarıyla Arapları hatırlatırlar.

19. yüzyılda Kafkasya halkları arasında araştırmalar yapmış olan Alman gezgini Moritz Wagner, Çerkeslerle kıyasladığı Çeçenlerin antropolojik özellikleriyle ilgili şunları söylemektedir:

Çeçenler ince yapıları, cesur tavırları ve kartal burunlarıyla benzedikleri Çerkeslerle aynı yüz ifadelerine sahip değiller ve bana Çerkeslerden daha az memnun edici göründüler. Bir Çerkes özdeninin(soylusunun) yüzünde samimi, açık,atılgan ve bir tür vahşi ifade vardır. Bunların tavırları o kadar asildir ki, bu haydut liderlerinin yüzüne zevkle bakmaktan insan kendini alamaz. Daha koyu Çeçen yüzlerinde ise daha büyük bir enerji ve daha uğursuz, tehdit edici bir ifade vardır(...). Genel olarak konuşacak olursak, Çeçenlerin yüzleri Çerkeslerinkine göre daha ince ve uzundur. Siyah sakalları Araplar, Türkiye Türklerinden ve Orta Doğululardan daha seyrektir. Bununla birlikte kıyafetleri bütün Kafkasyalıların giydiklerine benzemektedir.

Resimler

Kaynakça

Çeçenler


Kişisel alan ağı (İngilizce: Personal Area Network) bir bilgisayar ağı sistemidir. Günümüzde bir endüstri standardıdır.

Bir kişisel alan ağı kişisel dijital asistanların ve telefonların da dahil olduğu bilgisayar aygıtları arasında iletişim için kullanılan bilgisayar ağıdır. Bir PAN genellikle birkaç metre mesafededir. PAN'lar, internet veya daha yüksek seviyeli ağa bağlanmak için veya kişinin kendi kişisel aygıtları arasında iletişim için kullanılır. Kişisel alan ağlarında Firewire ve USB gibi bilgisayar kablosu kullanılır. Bir kablosuz kişisel alan ağı IrDA, bluetooth, kablosuz USB, Z-Wave ve ZigBee gibi kablosuz ağ teknolojileri ile yapılır.

Bilgisayar aygıtları arasında iletişimi kurmak için kullanılan ağdır.Bunlar telefon, kişisel dijital asistanlar gibi kişiye yakın bulunurlar.Bu cihazlar söz konusu kişiye ait olabilir ya da olmayabilir. PAN'ın menzili birkaç metredir. PAN kişisel aygıtların birbirleriyle haberleşmelerinin yanı sıra, Internet veya bir yüksek düzeydeki ağa bağlantı gerçekleştirmek için de kullanılabilir. Kişisel alan ağları USB ve FireWire gibi veri yollarıyla kablolu kurulabilir. Kablosuz bir kişisel alan ağı da IrDA, Bluetooth, UWB, Z-Wave ve ZigBee gibi ağ teknolojileriyle kurulabilir.

Teknolojisi
Bir Bluetooth PAN'a piconet denir ve en fazla 8 tane master-slave ilişkisinde bulunan cihazdan oluşabilir. Piconete bağlanan ilk Bluetooth cihazı master olur ve bu cihaz ile haberleşecek diğer bütün cihazlar da slave durumdadır. Piconetin ortalama menzili 10 metre olmasına rağmen, ideal koşullar altında bu menzil 100 metreye kadar çıkabilir.En son yeniliklerle Bluetooth antenleri, söz edilen menzilleri aşmaya izin verecek şekilde tasarlandı. DEF CON 12'de, "Flexilis" olarak bilinen bir grup uzman programcı 2 Bluetooh cihazını 800 metreden daha uzak bir mesefade birbirine bağladı. Antenle beraber teleskop ve Yagi anteni kullandılar.Bunların hepsi ise bir tüfek dipciğine sabitlendi. Bir kablo yardımıyla anten bilgisayardaki Bluetooth kartına bağlandı. Daha sonra bunun adını "BlueSniper" koydular. Skinplex de bir diğer PAN teknolojisidir, insan cildine yakın olan kapasitif alan üzerinden iletim sağlar. Skinplex insan vücudundan bir metreden fazla uzaklıkta bulunan cihazları bile fark edip, iletişim kurabilir. Bu teknoloji kapı kilitlerinin kontrolünde ve üstü açılabilir araçların parazit koruma sistemlerinde şu anda kullanılıyor.

Kablosuz Kişisel Alan Ağı
Kişisel çalışma alanı çevresindeki aygıtların birbirleriyle kablosuz bağlanması için oluşturulmuş bir kişisel alan ağıdır.Genelde , bir kablosuz PAN'da ortalama 10 metre menzil sağlayan teknolojiler kullanılır. Diğer bir deyişle, çok kısa mesafe. Böyle bir teknoloji olan Bluetooth, yeni bir standart olan IEEE 802.15'in temelinde kullanılmıştır. Bir WPAN bütün bir bilgi işlem merkezine bağlantı hizmeti verebilir ve birçok insanın o gün yanında getirdiği ya da masasının üstünde duran iletişim cihazını birbirine bağlayabilir.Ayrıca bir cerrahın operasyon sırasında ekip arkadaşlarıyla görüşebilmesi için iletişimi sağlamak gibi özel amaçları da yerine getirebilir. WPan teknolojisindeki anahtar kavram "takmak"(plugging in) olarak bilinir. İdeal koşullarda, iki WPAN destekli donanıma sahip cihaz yeterli yakınlıktaysa (birkaç metre) veya merkezi sunucudan birkaç kilometre yakınlıktaysa, birbiriyle kabloyla bağlıymış gibi haberleşebilirler. Bir diğer önemli özellik ise ağa yapılabilecek istenmeyen girişimleri önleyip, ağın güvenliğini sağlamaktır. Wpan teknolojisi daha bebeklik evrelerini yaşamaktadır ve çok hızlı bir gelişim gösterecektir. Önerilen çalışma frekansı dijital modda  yaklaşık 2.4GHZdir. Amaç ev ve işyerlerinde kesintisiz rahat bir çalışma ortamı ortamı sağlayabilmektir. Wpandaki her cihaz uygun bulunan mesafeler sağlandığı takdirde aynı Wpandaki bütün diğer cihazlarla kontakt kurabilir. Ek olarak, Wpanlar dünya çapında hizmet verebileceklerdir. Bu ölçüde, Yunanistan'da, bir yerde bulunan bir arkeolog direkt olarak Minneapolis'teki Minnesota Üniversitesindeki PDA'sına doğrudan bağlanabilecek ve aradığı veritabanını bulunduğu yere çekebilecek.

Dış bağlantılar
 Intrabody Signalling, Tom Zimmerman & Neil Gershenfeld

 ASPAN - Next Generation Personal Area Networks
 smartnfc.com - Intra Body Communication and Personal Area Networks

Kaynakça
 WPAN (wireless personal area network)

Kişisel alan ağı


Kodai Sato (født 24. august 1985) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Grulla Morioka.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Kodai Sato


Nossa Senhora do Palmar (), conhecida formalmente como Nossa Mãe do Palmar Coroada (), é um título cristão palmariano da Bem-Aventurada Virgem Maria associado a uma suposta aparição mariana na vila espanhola de El Palmar de Troya em 1968. A aparição não é reconhecida pela Igreja Católica Romana, mas é reconhecida pela Igreja Cristã Palmariana, uma seita católica independente cismática. A Catedral-Basílica de Nossa Mãe do Palmar Coroada, igreja matriz da Igreja Cristã Palmariana, serve como santuário maior de Nossa Senhora do Palmar e foi construída no local da suposta aparição.

Aparição mariana

Em 30 de março de 1968, quatro meninas da escola de El Palmar de Troya relataram ter aparições de "uma senhora muito bonita" em uma árvore perto do campo de Alcaparrosa, nos arredores da cidade na Andaluzia espanhola, enquanto colhiam flores. No ano seguinte, várias outras pessoas relataram aparições e visões da Virgem Maria no campo. As supostas aparições atraíram grandes grupos de fiéis católicos para a região de outras partes da Espanha e do exterior. Visionários relataram mensagens da Virgem Maria, alegando que ela instruiu as pessoas a rezar o Pai Nosso e o Rosário, e para os católicos retornarem ao culto na forma tradicional.

Em 15 de outubro de 1968, Clemente Domínguez y Gómez e Manuel Corral visitaram o local da aparição pela primeira vez. Em 30 de setembro de 1969, Domínguez y Gómez afirmou ter uma visão de Nosso Senhor Jesus Cristo e São Padre Pio de Pietrelcina. Mais tarde naquele ano, em 8 e 15 de dezembro, ele alegou ter visões da Santíssima Virgem Maria. Ele também alegou experimentar estigmas e outras Santas Chagas.  Segundo Domínguez y Gómez, a Virgem Maria e Jesus Cristo comunicaram-lhe que a Missa Tridentina era a única forma correta de Missa e que a Missa de Paulo VI era uma blasfêmia. Houve também avisos de que maçons e comunistas estavam se infiltrando na Igreja Católica. Domínguez y Gómez continuou afirmando que o Papa Paulo VI era inocente e que era vítima de outros líderes católicos, que o mantinham refém no Vaticano.

Em 18 de maio de 1970, o Cardeal José Bueno y Monreal, o arcebispo de Sevilha, denunciou formalmente as aparições como "histeria coletiva e supersticiosa". O local da aparição continuou a atrair peregrinos e assim, em 18 de março de 1972, o Cardeal Bueno y Monreal reiterou sua denúncia da aparição e das visões, proibindo a devoção a Nossa Senhora do Palmar. Sob sua decisão, nenhum padre católico romano podia fazer peregrinações a El Palmar de Troya, e nenhum ato de culto público ou serviços religiosos eram permitidos.

Em 30 de novembro de 1975, Domínguez y Gómez afirmou ter uma visão da Virgem Maria e de Cristo anunciando a fundação de uma nova ordem religiosa para reformar a Igreja. Em 1975, fundaram uma ordem religiosa canonicamente irregular, a Ordem dos Carmelitas da Santa Face em companhia de Jesus e Maria. A ordem foi denunciada pelo arcebispo de Sevilha, que se recusou a ordenar sacerdotes ou consagrar irmãs e irmãos religiosos à ordem. O Arcebispo Ngô Đình Thục ordenou Domínguez y Gómez, Alonso e dois outros homens ao sacerdócio, e consagrou Domínguez y Gómez e outros como bispos, concedendo à ordem a Sucessão Apostólica. O núncio papal na Espanha, Luigi Dadaglio, declarou o Arcebispo Thục, Domínguez y Gómez, e todos os bispos palmarianos excomungados da Igreja Católica. A Sagrada Congregação para a Doutrina da Fé em Roma declarou todos os clérigos da ordem suspensos ipso iure.

Em 1976, Domínguez y Gómez afirmou ter recebido uma aparição privada da Virgem Maria pedindo-lhe para consagrar mais bispos à ordem religiosa. Ele também alegou ter recebido mensagens da Virgem Maria de que o Papa Paulo VI seria sucedido por um Papa válido e por um Antipapa, e que a Igreja Católica não estaria mais centrada em Roma. Após a morte do Papa Paulo VI em 6 de agosto de 1978, Domínguez y Gómez afirmou ter sido coroado por Cristo como o novo Papa da Igreja Católica, tomando o nome papal de Gregório XVII e declarando que a Santa Sé havia sido transferida de Roma para El Palmar de Troya. Neste momento, a ordem formou sua própria igreja sectária independente, chamada de Igreja Cristã Palmariana, e cortou todos os laços com a Igreja Católica. Domínguez y Gómez afirmou continuar a ter visões e testemunhar aparições da Virgem Maria até o ano 2000.

Santuário mariano

Em 1974, Domínguez y Gómez e Corral compraram o campo de Alcaparrosa e construíram um elaborado santuário dedicado à Virgem Maria, cercado por um muro. Em 1978, começou a construção de uma igreja maior no local. O santuário, conhecido como Catedral-Basílica de Nossa Mãe do Palmar Coroada, foi concluído em 2014 e é usado como catedral e sede da Igreja Cristã Palmariana.

Notas

Referências

Ligações externas

 The apparitions of the Virgin Mary in El Palmar de Troya (em inglês)

Sevilha (província)
Catolicismo tradicionalista
Palmar
Palmar
Cismas da Igreja cristã
Palmar

Nossa Senhora do Palmar


Land rehabilitation as a part of environmental remediation is the process of returning the land in a given area to some degree of its former state, after some process (industry, natural disasters, etc.) has resulted in its damage. Many projects and developments will result in the land becoming degraded, for example mining, farming and forestry.

Mine rehabilitation

Modern mine rehabilitation aims to minimize and mitigate the environmental effects of modern mining, which may in the case of open pit mining involve movement of significant volumes of rock. Rehabilitation management is an ongoing process, often resulting in open pit mines being backfilled.

After mining finishes, the mine area must undergo rehabilitation.
 Waste dumps are contoured to flatten them out, to further stabilize them against erosion.
 If the ore contains sulfides it is usually covered with a layer of clay to prevent access of rain and oxygen from the air, which can oxidize the sulfides to produce sulfuric acid.
 Landfills are covered with topsoil, and vegetation is planted to help consolidate the material.
 Dumps are usually fenced off to prevent livestock denuding them of vegetation.
 The open pit is then surrounded with a fence, to prevent access, and it generally eventually fills up with groundwater.
 Tailings dams are left to evaporate, then covered with waste rock, clay if need be, and soil, which is planted to stabilize it.

For underground mines, rehabilitation is not always a significant problem or cost. This is because of the higher grade of the ore and lower volumes of waste rock and tailings. In some situations, stopes are backfilled with concrete slurry using waste, so that minimal waste is left at surface.

The removal of plant and infrastructure is not always part of a rehabilitation programme, as many old mine plants have cultural heritage and cultural value. Often in gold mines, rehabilitation is performed by scavenger operations which treat the soil within the plant area for spilled gold using modified placer mining gravity collection plants.

Also possible is that the section of the mine that is below ground, is kept and used to provide heating, water and/or methane. Heat extraction can be done using heat exchangers, that convey the heat to a nearby city (hence making it be used for district heating purposes.
Water can be harvested from the mine as well (mines are often filled with water once the mine has been shut down and the pumps no longer operate). Methane is also often present in the mine shafts, in small quantities (often around 0,1%). This can still be recovered though with specialised systems. An added advantage of recovering the methane finally is that the methane does not come into the atmosphere, and so does not contribute to global warming.

Mine rehabilitation market
Depending on the country, mining companies are regulated by federal and state bodies to rehabilitate the affected land and to restore biodiversity offset areas around the mines.

Mine rehabilitation, a legal obligation for mining companies in Australia for which they are required to pay bonds, could be a source of considerable employment generation and economic investment in regional areas, if governments were willing to enforce the laws covering the process.

Before mining activities begin, a rehabilitation security bond must be provided. The Australian mine rehabilitation bonds totals $9.49bn, with the state of NSW bond totalling $2.68 billion in 2019. The size of mining security bonds has been questioned by NSW's Auditor General  as being insufficient to cover the complete costs associated with mine rehabilitation activities.

In addition to operational mine rehabilitation activities, often referred to as 'progressive rehabilitation', abandoned mines are also restored. The financing for restoration of abandoned mines is drawn from operating mines as well as public sources. The cost of reclaiming the abandoned mines in the US is estimated at $9.6bn.

See also
 Land restoration
 Forest restoration, Reforestation
 Prairie restoration
 Restoration ecology
 Environmental remediation
 Holistic management
 Mine reclamation
Land recycling
 Soil salinity control - rehabilitation of salinized soils
 Watertable control - rehabilitation of waterlogged soils
 Land reclamation

References

External links
 Rehabilitation of waterlogged and saline soils: , free downloads of software and articles on land drainage.
 Bio Recycle
 Sydney Water BioSolids
EEMP - a non-profit 501 (c) 3 organization dedicated to communicate the lessons of rehabilitation and restoration through media around the world.
 Federal Environmental Laws that Govern U.S. Mining:
 NSW Australia Mine Rehabilitation:

Construction
Environmental issues with soil
Economic geology
Landscape
Land management
Ecological restoration

da:Naturgenopretning
et:Rekultiveerimine
fr:Renaturation
pl:Renaturyzacja

Land rehabilitation


Balduino IV (1108 - 8 de noviembre de 1171) fue conde de Henao desde 1120 hasta su muerte. Fue el hijo de Balduino III de Henao, y Yolanda de Wassenberg.

Historia

También conocido como Balduino el constructor, compró la propiedad de Ath en 1158 y construyó la torre de Burbant. Cedió la localidad de Braine-la-Willotte también conocido como Braine-le-Comte con el cabildo de Santa Valdetrudis en 1158. En 1159, incorporó el señorío de Chimay y en 1160, el châtellenies de los valencianos y de Ostrevent.

Matrimonio y descendencia

Balduino se casó con Alicia de Namur, heredera de Namur, y tuvo la siguiente descendencia:

 Yolanda (1131-1202), casada con Hugo IV, conde de San Pol
 Balduino (1134-1147)
 Inés (1142-1168), casada  con Raúl I de Coucy.
 Godofredo, conde de Ostervant (1147-1163)
 Guillermo (Guillaume) (¿? -1230), casado  con Mahaut de Lalaing
 Lauretta (1150-1181), casada con Bouchard IV, conde de Montmorency
 Balduino V (1150-1195), también conde de Flandes por su matrimonio con Margarita I de Flandes

Bibliografía
 Gisleberti Chronicon Hanoniense, MGH SS XXI.

Referencias

Enlaces externos

Condes de Henao del siglo XII (casa de Flandes)
Margraves de Namur

Balduino IV de Henao


Mad Mad World is the second studio album by Canadian rock singer Tom Cochrane, originally released in 1991 in Canada and in the United States on February 17, 1992. The first single from the album, "Life Is a Highway", became a hit in late 1991, reaching number one in Canada and number six on the Billboard Hot 100 in the United States.

The album earned Cochrane four Juno Awards including Album of the Year, Single of the Year, Male Vocalist of the Year, and Songwriter of the Year. In addition, Cochrane won two SOCAN Awards and an ASCAP Award. Mad Mad World achieved a Diamond sales award in Canada for selling more than 1 million copies in Cochrane's native Canada.

The album also included the hits "No Regrets" (No. 3 RPM Charts), "Sinking Like a Sunset" (No. 2 RPM Charts), "Washed Away" (No. 7 RPM Charts), "Bigger Man" and the title track "Mad Mad World". The album was produced by Joe Hardy and was recorded in Memphis, Tennessee and at three different Ontario studios: Metalworks Studios in Mississauga, Hungry Hollow Studio in Georgetown and at Cochrane's cabin in Oakville.

Upon the album's initial releases in the US and Canada, the album featured two different album covers. The original album cover (designed by Ralph Alfonso) was on the initial Canadian release in 1991, while the alternate album cover was on the US release for the album in 1992. The alternate cover is now the main album cover for the album.

On October 28, 2016, Cochrane released an expanded 25th-anniversary edition of the album. Included on the expanded album is "Love Is a Highway", the original demo version of the album's first single, and a second disc featuring a concert recorded on May 14, 1992, on the Mad Mad World Tour in Chicago, Illinois.

Track listing

Personnel
 Tom Cochrane – vocals, acoustic and electric guitars, piano, harmonica, percussion, bass, keyboards, slide guitar
 John Webster – percussion, piano, organ
 Spider Sinnaeve – bass
 Mickey Curry – drums
 Kim Mitchell – lead guitar on "Brave and Crazy"
 Mladen – guitar
 Keith Scott – guitar on "Sinking Like a Sunset"
 David Gogo – guitar
 Joe Hardy – percussion
 Dave Harding – viola
 Molly Johnson – backing vocals
 John Cody – backing vocals
 Annette Ducharme – backing vocals
 Kathy Cochrane – backing vocals
 Joe Hardy – producer (except "All the King's Men")
 Noel Golden – engineer
 Joe Hardy – production, engineering, mixing, percussion
 Bob Shindle – engineer
 John Bailey – engineer
 Bob Ludwig – mastering
 Great Southern Memphis Section – horns, horn arrangements
 Peter Schenkman – cello

Charts

References

1991 albums
Tom Cochrane albums
Capitol Records albums
Juno Award for Album of the Year albums
Albums recorded at Metalworks Studios

Mad Mad World


An Fimbristylis leucostachya in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Johann Jakob Roemer ngan Schult.. An Fimbristylis leucostachya in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae.

Mabibilngan ini ha Venezuela. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fimbristylis

Fimbristylis leucostachya


San Quinciano de Rodez o San Quintiano de Auvernia (Quintianus, Quinctianus, Quintien) (f. ca. 525) fue obispo de Rodez y obispo de Clermont-Ferrand (Arvernes) en el , y participacó en el Consejo de Agde (508) y en el Primer Concilio de Orleans (511).

Biografía

Según la tradición, era un personaje procedente de África y obispo de Cartago que viajó a Francia debido a las persecuciones de los vándalos. A la muerte de San Amancio (Amans) en 487, Quinciano le sucedió como obispo de Rodez. Durante las guerras entre los francos y los visigodos, fue un aliado de Clodoveo I. Por el temor a las persecucones de los visigodos arrianos, se trasladó a Auvernia, donde fue hospedado por el Obispo Eufrasio. El rey Teodorico I apoyó a Quinciano para suceder a Sidonio Apolinario (nieto de Sidonio Apolinario), obispo de Clermont. Este cargo lo ocuparía hasta su muerte el 13 de noviembre de 525 o 526.

Veneración

Su festividad se celebra el 13 de noviembre, excepto en Rodez, que se celebra el 14 de junio. En el "Martirologio romano" su nombre aparece en las dos fechas.

Santos católicos de Francia del siglo VI
Obispos de Francia del siglo VI
Obispos santos de Francia

Quinciano de Rodez


ආචාර්ය සිරාන් උපේන්ද්‍ර දැරණියගල (උපත 1942) යනු ශ්‍රී ලංකාවේ හිටපු පුරාවිද්‍ය අධ්‍යක්ෂක ජනරාල්වරයෙකි(2005 මැයි 20). ඔහු අාචාර්ය පෝල් ඊ. පී. දැරණියගල මහතාගේ පුත්‍රයෙකු වේ. 1968 වර්ෂයේදී ඔහු විසින් පාහියන් ලෙන ආශ්‍රිත ව ඉපැරණි මනුෂ්‍ය සුසාන සොයාගන්නා ලදී.

ජීවන තොරතුරු සහ සේවාව
සිරාන් උපේන්දු දැරණියගල 1942 දී රත්නපුර දී උපත ලැබී ය. ඒ ලංකා ජාතික කෞතුකාගාරයේ හිටපු අධ්‍යාක්ෂවරයෙකු වන පෝල්ස් එඩ්වර්ඩ් පීරිස් දැරණියගල මහතාගේ තෙවැනි දරුවා ලෙස ය. ඔහුගේ මව ප්‍රීනි මොලමුරේ වූවා ය. මුත්තණුවන් වූයේ ශ්‍රීමත් දැරණියගල පෝල්ස් එඩ්වර්ඩ් පීරිස් සමරසිංහ සිරිවර්ධනයන් ය.
ගල්කිස්ස සාන්ත තෝමස් විදුහලින් පාසල් අධ්‍යාපනය ලැබූ හෙතෙම කේම්බ්‍රිජ් ත්‍රිත්ව විදුහලෙන් ශාස්ත්‍රවේදී සහ ශාස්ත්‍රපති උපාධි ලබා ගත්තේ ය. ඒ වාස්තු විද්‍යාව සහ සංස්කෘත භාෂාව යන විෂයයන්ගෙනි. ඉන්පසුව ලන්ඩන් විශ්වවිද්‍යාලයන් පුරාවිද්‍යාව පිළිබද පශ්චාත් උපාධියක් ලැබී ය. එහි දී ගෞරව සාමාර්ථ සහිත ව සමත් වන හෙතෙම පුරාවිද්‍යා විෂයේ සෑම අංශයක ම දක්ෂතා පෙන් වූ හොදම ශිෂ්‍යයාට හිමි වන ගෝර්ඩන් චයිල්ඩ් සම්මානය දිනාගත් දෙදෙනාගෙන් එක් අයෙක් ද විය. 1968 වසරේ දී ඔහු ශ්‍රී ලංකා පුරාවිද්‍යා දෙපාර්තමේන්තුවේ කැනීම් අංශයේ සහකාර කොමසාරිස් වශයෙන් පත්වීම් ලැබුවේ ය. 1969 දී අනුරාධපුරයේ ඇතුළුනුවර ගෙඩිගේ ප්‍රථම වරට ඔහු විසින් කැනීමට ලක් විය.
ඉන්පසු අදින් වසර 130 000ක් පැරණි ඉරණමඩු පාංශු සංගතිය යනුවෙන් හැදින්වෙන නැඟෙනහිර වෙරළ තීරයේ ගවේෂණය කරා ඔහුගේ අවධානය යොමු විය. එම ගවේෂණයේන් ලබාගත් දත්ත ඇසුරින් සකස් කළ නිබන්ධනය උදෙසා හාවර්ඩ් විශ්වවිද්‍යාලයෙන් ආචාර්ය උපාධියක් ලබා ගැනීමට ද හෙතෙම සමත් විය. ඒ 1998 දී ය. 1992 දී පුරාවිද්‍යා අධ්‍යක්ෂ ජනරාල් ලෙස පත්වීම් ලැබූ සිරාන් දැරණියගල 2001 දක්වා ඒ තනතුරේ කටයුතු කළේ ය.

මූලාශ්‍ර

1942 උපත්
පුරා විද්‍යාව - ශ්‍රී ලංකාව
ශ්‍රී ලාංකික පුරාවිද්‍යාඥයෝ

සිරාන් උපේන්ද්‍ර දැරණියගල


Die Indische Badmintonmeisterschaft der Saison 1981/1982 fand Anfang 1982 in Kochi statt. Es war die 46. Austragung der nationalen Titelkämpfe im Badminton in Indien.

Finalergebnisse

Weblinks
https://badmintonindia.org/application/index.php?url=beta/players/national-winners/

1982
Badminton 1982
Badmintonwettbewerb in Kochi (Indien)

Indische Badmintonmeisterschaft 1981/82


Den biologiske underorden svin (Suina) omfatter altædende, ikke-drøvtyggende parrettåede hovdyr, som udgøres af svine- og navlesvinfamilierne samt lignende uddøde familier. Historisk set har flodheste været regnet til svineordenen, men de klassificeres nu som søstergruppe til hvaler (Cetacea).

Klassifikation

Svineunderordenen har to familier: Svin (Suidae) og navlesvin (Tayassuidae).

Den uddøde Merycoidodontoidea, også kaldet "drøvtyggende svin", der nu regnes for at høre til underordenen Tylopoda, har tidligere været regnet med under svineunderordenen, men de har tættere forbindelse til kameler. Tilsvarende har den uddøde Entelodontidae været regnet til denne underorden, men de er tættere beslægtet med hvaler end med svin, så de regnes nu til Cetancodontamorpha.

Nogle morfologiske undersøgelser har antydet, at flodhestefamilien (Hippopotamidae) hørte under svineundergruppen, men med flere morfologiske og genetiske sammenligninger har videnskaben fundet ud af, at flodhestene har aner til fælles, ikke med svin, men med hvaler (Cetacea).

De nyeste undersøgelser af oprindelsen af hippopotamidae viser, at flodheste og hvaler havde en fælles delvist vandlevende forfar, som afveg fra de øvrige parrettåede hovdyr for omkring 60 millioner år siden. Efterkommere efter denne hypotetiske forfar opdeltes i to grene for omkring 54 millioner år siden. En af grenene skulle vise sig at udvikle sig til hvaler, muligvis begyndende med protohvalen Pakicetus for 52 millioner år siden samt andre forgængere for hvaler som Archaeoceti, som skulle undergå en proces med at tilpasse sig til at leve i havet.

Anatomi

Anatomien af svin adskiller sig fra andre parrettåede hovdyr. For eksempel har de fortænder foroven i munden, hvilket giver mulighed for en ordentlig gennemtygning af føden. I modsætning hertil har andre hovdyr, fx geder eller hjorte, kun fortænder forneden, hvorved føden ikke tygges særlig grundigt, men bliver nærmere slugt, hvorpå føden bearbejdes ved drøvtygning. Tilsvarende har de fleste parrettåede hovdyr firdelte maver, mens svin har en enkelt mave, hvilket tillader, at de æder mange forskellige slags føde.

De fleste svin har tæer i stedet for hove. De fleste parrettåede hovdyr har lange, slanke ben, mens svinene oftest har korte, tykke ben.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Systema naturae 2000 (classification) – Taxon: Suborder Suina

Svin

Svin (underorden)


U krvi, serum je komponenta koja se ne sastoji od krvnih stanica (serum ne sadrži bijele i crvene krvne stanice) i faktora zgrušavanja. On je krvna plazma iz koje su odstranjeni fibrinogeni. Serum obuhvaća sve proteine koji ne sudjeluju u zgrušavanju krvi (koagulaciji) i sve elektrolite, antitijela, antigene, hormone, i druge egzogene tvari (npr. lijekove i mikroorganizme).

Ispitivanjem seruma se bavi serologija. Ona može obuhvaćati proteomiku. Serum se koristi u brojnim dijagnostičkim testovima, kao i za određivanje krvne grupe.

Krv se centrifugira da bi se odstranile stanične komponente. Antikoagulirana krv daje plazmu koja sadrži fibrinogen i faktor zgrušavanja. Koagulirana krv (zgrušana krv) daje serum bez fibrinogena, iako se neki faktori zgrušavanja zadržavaju.

Literatura

Vidi još
 Albumin
 Globulin
 Lipid

Vanjske poveznice
 Krv

Krv

Krvni serum


بيتر نوغلي  من مواليد 14 يناير 1947 ، لاعب كرة قدم ألماني سابق.

لعب مع منتخب ألمانيا لكرة القدم.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون مغتربون
أشخاص على قيد الحياة
ألمانيون غربيون مغتربون في الولايات المتحدة
ألمانيون غربيون مغتربون في كندا
رياضيون ألمان مغتربون في الإمارات العربية المتحدة
رياضيون ألمانيون غربيون مغتربون في الولايات المتحدة
رياضيون ألمانيون غربيون مغتربون في كندا
لاعبو الدوري الألماني
لاعبو الدوري الألماني الدرجة الثانية
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1976
لاعبو تامبا باي راوديز
لاعبو دوري أمريكا الشمالية لكرة القدم (1968–84)
لاعبو سانت باولي
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم ألمانيون غربيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الولايات المتحدة
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في كندا
لاعبو كرة قدم مغتربون في الولايات المتحدة
لاعبو كرة قدم مغتربون في كندا
لاعبو كرة قدم من شليسفيغ هولشتاين
لاعبو منتخب ألمانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا لكرة القدم
لاعبو هامبورغ
لاعبو هرتا برلين
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مدربو كرة قدم ألمان
مدربو كرة قدم ألمان مغتربون
مدربو كرة قدم ألمانيون غربيون
مدربو كرة قدم مغتربون في الإمارات العربية المتحدة
مدربو نادي الشعب
مواليد 1947
مواليد في لوبيك

بيتر نوغلي


Eurico Barros Gomes Guterres (Waitame, Uatolari, Viqueque, Timor Português, 4 de julho de 1969) é um miliciano pró-Indonésio e anti-timorense recrutado pelos militares indonésios durante a tentativa de independência de Timor-Leste entre 1999 e 2000. Foi o chefe da milícia Aitarak e esteve envolvido em vários massacres em Timor-Leste e na destruição da capital Díli.

A Indonésia oficialmente condenou e sentenciou Guterres a dez anos de prisão em novembro de 2002, pelos quais ele foi encarcerado em 2006 até 2008. Em agosto de 2003, formou Laskar Merah Putih (Os Guerreiros Vermelhos e Brancos) na Papua Indonésia.

O líder da Elsham, Aloysius Renwarin, relatou que o grupo de Guterres tinha 200 membros, consistindo de expatriados indonésios de Maluku, Timor e Sulawesi, em dezembro de 2003, quando solicitou ao governo local que fornecesse escritórios de sua organização em Timika, Papua.

Pessoas condenadas por crimes de guerra
Ocupação indonésia de Timor-Leste
Nascidos em 1969
Naturais de Timor-Leste colonial

Eurico Guterres


Oxidul de cupru este format din cupru și oxigen.

Oxid de cupru se poate referi la:
 Oxid de cupru (I) (oxid cupros, Cu2O)
 Oxid de cupru (II) (oxid cupric, CuO)
 Peroxid de cupru (CuO2)
 Oxid de cupru (III) (Cu2O3)

Compuși ai cuprului

Oxid de cupru


er en serie af firehjulstrækkere fremstillet af den japanske bilfabrikant Toyota. Det er Toyotas længst kørende bilserie.

Produktionen af den første Land Cruiser-generation begyndte i 1951 (90 enheder) som Toyotas version af et jeep-lignende køretøj.

 er Land Cruiser J200 tilgængelig på de fleste markeder. Undtagelser inkluderer Canada, Hong Kong, Malaysia (hvis markeder har modellen Lexus LX tilgængelig), Nordkorea, Singapore, Sydkorea, Thailand og store dele af Europa. De eneste europæiske lande, der officielt udbyder Land Cruiser 200, er Andorra, Gibraltar, Island, Moldova, Rusland og Ukraine.
Heavy Duty

Station Wagon

Light Duty

Referencer

Land Cruiser
Firehjulstrukne biler

Toyota Land Cruiser