Prezentul glosar conține termeni specifici religiei creștine, precum și referitori la practici și rituri funerare, magice și superstițioase din spațiile creștine (cum ar fi Europa medievală).
Pentru termenii utilizați în alte religii, s-au adoptat doar sensurile valabile în creștinism.

A
 abate:
- superior al unei abații catolice sau al ordine monahale catolice, precum benedictinii
- (mai ales în secolul al XVIII-lea) titlu onorific acordat unor preoți catolici, unor seminariști și chiar unor laici autorizați să poarte haina preoțească.
 abație:
- instituție religioasă catolică, cu statut special, condusă de un abate sau de o abatesă și care depinde de un episcop sau direct de papă.
- titlu cu domeniu ecleziastic atribuit unui abate.
 abjurare sau (abjurație):
- renunțare solemnă și definitivă la o altă religie sau doctrină practicată pînă atunci, considerată falsă sau greșită; formulă scrisă sau orală prin care se exprimă această renunțare;
- renegare publică a unei credințe, a unei doctrine, a unei opinii etc.
 ablegat - funcționar însărcinat de papă cu misiuni speciale, reduse în prezent la rolul onorific de a se deplasa pentru a înmâna pălăria de cardinal, în momentul numirii, unui nou cardinal care nu se află la Roma.
 abluțiune  - spălare rituală pe corp sau pe o parte a lui pentru purificare; gestul de a-și spăla degetele făcut de preotul catolic în timpul slujbei.
 abnegație - devotament (dus până la sacrificiu de sine) pentru motive superioare, de ordin religios, social etc; atitudine de profund atașament față de o cauză, un țel etc. (și hotărirea neclintită de a le servi în orice împrejurare).
 abracadabra - cuvânt cabalistic căruia ocultiștii, gnosticii etc. îi atribuiau puteri magice.
 abraxas - cuvânt mistic la gnostici, scris mai ales pe amulete.
 abreviator  - funcționar al cancelariei papale însărcinat cu redactarea unor documente pontificale și rezumarea cererilor primite.
 absolvire - iertare de păcate.
 abstinență - penitență care constă din renunțarea voluntară la diferite alimente sau activități lumești, din motive religioase; vezi și post.
 acatist
- imn de mulțumire sau rugăciune pentru reușita unei acțiuni, în cinstea lui Isus Hristos, a Fecioarei Maria, a unor sfinți sau a unor evenimente religioase;
-  listă de nume dată preotului spre a se ruga pentru persoanele înscrise pe aceasta
 acatist(i)er - carte bisericească care conține imnuri închinate Fecioarei Maria.
 achiropoiet - icoană considerat ca fiind realizată prin amprenta directă a corpuului lui Isus.
 acolit - slujitor de rang inferior din clerul catolic, având atribuții legate de ordinea la manifestările de cult.
 acromanție - arta de a ghici viitorul după conformația norilor.
 Acta capituli - denumirea registrelor care cuprindeau proceselor verbale ale capitlurile clericilor din Transilvania.
  - documente care reflectă viața marilor creștini din secolele II-IV, mai ales martiriul acestora.
 Acțiunea catolică - organizație politică a Bisericii Catolice.
 Adam - după mitul biblic, primul om creat de Dumnezeu din pământ.
 adamism - doctrină eretică din primele secole ale creștinismului, ai cărei adepți, pentru a imita starea de inocență a lui Adam în momentul creației, și ulterior acesteia, până la alungarea din rai, apăreau goi în adunări.
 Adevăratul cuvânt - vezi Cuvântul Adevărat.
 adevăr dublu - teorie filozofică din Evul Mediu, conformă căreia adevărurile raționale ale filozofiei și științei pot exista în paralel cu ceea ce este relevat de religie.
 adjurație - formulă de exorcism care începe cu cuvintele latinești "adjuro te".
 adopțianism - doctrină a mai multor curente creștine din secolele al II-lea și al III-lea, considerate eretice, potrivit căreia Isus era văzut doar ca om, adoptat de Dumnezeu pentru meritele sale.
 adopțianismul spaniol - concepție răspândită în Spania în secolul al VIII-lea, potrivit căreia Isus era, prin natura sa divină, fiul lui Dumnezeu dar, prin natura sa umană, doar fiul adoptiv al acestuia.
 adopțieni - membri, adepți ai adopțianismului.
 adorație - cinstire care se aduce numai divinității; exemplu: adorația magilor.
 adorație euharistică - slujbă de cinstire a trupului lui Hristos.
 adormirea Maicii Domnului - temă iconografică inspirată din evangheliile apocrife.
 Adormirea Maicii Domnului -  sărbătoare religioasă la creștini care celebrează, la 15 august, înălțarea la Ceruri a Fecioarei Măria; sinonim: Sfânta Maria Mare.
 advent:
- (la catolici și protestanți) perioadă de patru săptămîni dinaintea Crăciunului; postul Crăciunului;
- fiecare din cele patru duminici care precedă Crăciunul.
 adventism - doctrină creștină care predică iminența celei de a doua veniri a lui Hristos și ai cărei adepți sărbătoresc sâmbăta ca zi de odihnă; cea mai importantă ramură fiind Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea.
 advon - tinda interioară a unei biserici creștine.
 aer:
- bucată de pânză, de obicei pictată sau țesută, cu imaginea punerii în mormânt a lui Isus Hristos, utilizată în procesiunea din Vinerea Mare;
- văl care simbolizează piatra de pe mormântul lui Hristos; vezi și epitaf.
 afurisenie (sau afurisire) - vezi anatemă.
 agapă -  masă comună, consecutivă unei slujbe religioase, utilizată de primii creștini.
 aggiornamento - politică a Bisericii Romano-Catolice de readaptare a doctrinei tradiționale a catolicismului la condițiile și cerințele omului și societății contemporane.
 agheasmatar (sau agheazmatar):
- vas liturgic de metal în care se ține agheasmă;
- pavilion, clădire în apropierea unei biserici în care se oficiază sfințirea agheasmei;
- carte care cuprinde rugăciunile ce se rostesc în timpul aghesmuirii și în alte împrejurări.
 agheasmă (sau aghiazmă)  - apă sfințită; slujbă religioasă pentru sfințirea apei; altă denumire: aiasmă.
 aghios -  numele unei cântări liturgice care începe cu formula de adresare către Dumnezeu.
 agneț - bucată de formă pătrată, tăiată ritualic de preot din mijlocul unei prescuri, în cadrul proscomidiei ortodoxe, simbolizând pe Hristos, Mielul jertfit, și care, în urma consacrării liturgice, va deveni împărtășania pentru credincioși.
 agnosticism religios - concepție modernă care neagă capacitatea rațiunii umane de a cunoaște și de a descrie divinitatea.
 agonistici  - adepți ai unei secte creștine formată în Africa romană (secolele al IV-lea și al V-lea) reprezentând aripa radicală a donatiștilor; practicau asceza, martirajul benevol și se împotriveau Bisericii oficiale.
 aiasmă - vezi agheasmă.
 albigenzi - sectanți catari care au respins autoritatea papei și au reușit pentru o perioadă să înlăture dominația catolicismului din sudul Franței, fiind apoi reprimați prin "Cruciada Albigensiană".
 Alfa și Omega - litere prezente pe Monograma lui Isus Cristos, simbol al eternității și divinității acestuia.
 aliluia - exclamație care apare ca un refren de laudă în cântecele bisericești.
 altar:
- loc sacru destinat depunerii ofrandelor și oficierii sacrificiilor;
- masă, plasată în centrul sanctuarului, pe care se oficiază liturghia.
  - episod din Noul Testament când, în timpul sărbătorii Pesah, Isus a intrat în Templul din Ierusalim și a găsit vânzători pe care i-a îndepărtat, restabilind semnificația sacră a lăcașului de cult; altă denumire: curățarea templului.
 amin - interjecție repetată ca formulă de încheiere a rugăciunilor sau, pronunțat de participanții la ritul liturgic, ca răspuns la la rugăciunile sau invocațiile preotului.
 amoricani - discipoli al lui Amaury de Bène, care a inițiat o doctrină panteistă (considerată eretică), care consideră că păcatul nu există în lume și că între cele trei ipostaze ale lui Dumnezeu (trinitatea creștină) este o perfectă identitate.
 amuletă - obiect mic căruia vechi superstiții îi atribuie puterea magică de a aduce noroc și de a-l apăra pe cel care îl poartă de influențele malefice ale spiritelor malefice; vezi și talisman.
 amvon - construcție (estradă sau mic balcon) într-o biserică, de unde preotul își rostește predica sau citește Evanghelia.
 anabaptism -  doctrină a unei secte religioase apărute în secolul al XVI-lea, care susținea lipsa de valoare a botezului copiilor și preconiza necesitatea botezului la vârsta adultă; printre ramurile acestei doctrine se numără: menoniții, amish și huteriții.
 anaforniță - vas în care se ține anafura.
 anafură:
- bucățele de prescură care se împart credincioșilor la sfârșitul liturghiei ortodoxe;
- partea centrală a liturghiei ortodoxe în timpul căreia se săvârșește prefacerea darurilor împărtășaniei.
 anagnost:
- treaptă inferioară a clerului, având funcția de a ajuta clericii la serviciul religios; ipodiacon;
- slujitor bisericesc din clerul inferior;
- persoană (de obicei băiat) care face diferite servicii în biserică.
 anagogie:
- una din cele patru interpretări medievale ale Bibliei, care se ridică de la sensul literar al textului la cel alegoric și spiritual;
- stare de elevație (mistică, spirituală, estetică); iluminare.
 anahoret - vezi ascet.
 analog(hion) - pupitru înalt, mobil, pliabil, de o construcție specială, plasat în mijlocul bisericii, pe care se pun cărțile de cult în timpul slujbei ortodoxe.
  - argument pentru existența lui Dumnezeu de tip teleologic, formulat de teologul William Paley.
 anamneză:
- parte a liturghiei care constă în rugăciuni rostite de preot cu voce scăzută, în care se amintesc patimile, învierea și înălțarea lui Hristos și conține oferta sacrificiului către Dumnezeu și cererea de a accepta sacrificiul;
- rugăciune care se face în timpul unei mese la catolici.
 anastasimatar - carte care cuprinde cântări bisericești și rugăciuni duminicale despre învierea Domnului.
 anat(h)emă:
- osândire, ostracizare a cuiva de către Biserică, excludere din rândul Bisericii; sinonim: afurisenie, vezi și excomunicare;
- act de extremă severitate folosit în vechime de autoritatea bisericească împotriva ereticilor, prin excluderea lor din comunitate și prin condamnare.
 anatemizare - pronunțarea a anatemei asupra cuiva.
 an de grație - fiecare din anii erei creștine; vezi și grație.
 angelolatrie - adorare a îngerilor.
 angelologie - parte a dogmaticii care tratează despre îngeri.
 Angelus - rugăciune la catolici către Fecioara Maria, anunțată de sunetul clopotelor, recitată dimineața, la amiază și seara, care începe cu cuvintele latine: Angelus Domini nuntiavit Mariae ("îngerul Domnului a vestit  Mariei").
 anglicanism - religia de stat a Angliei, cu doctrina inspirată din calvinism și desprinsă din catolicism în timpul lui Henric al VIII-lea.
 aniconic - (despre o religie) fără icoane, care nu recurge la reprezentări figurative.
 aniconism - lipsa reprezentării figurate a unei divinități (vezi și iconoclasm).
 annată - redevență percepută de papalitate de la episcopii și abații nou instalați, echivalând cu veniturile lor pe un an.
 antependiu - (la catolici) piesă de stofă decorată, aplicată pe partea din față a mesei altarului.
 anteriu - haină neagră, lungă până în pământ, purtată ca semn distinctiv de preoții ortodocși (diaconi, preoți, episcopi), dar și de călugări și călugărițe; sinonime: reverendă, sutană.
 anthem - compoziție corală sacră, similară cu motetul, pe texte biblice, specifică Bisericii Anglicane.
 anti-catolicism - atitudine ostilă față de creștinii catolici.
 anticlericalism:
- atitudine ostilă față de cler și de ierarhia clericală; respingere a bisericii ca instituție religioasă;
- respingere a influenței bisericii și a clerului în viața social-politică sau culturală;
- atitudine de ireligiozitate.
 anticrist:
- în teologia creștină, principiu malefic (Satana), opus lui Hristos, care va fi învins de acesta din urmă; altă scriere: antihrist;
- persoană care se opune religiei creștine și a bisericii; eretic, necredincios.
 antifon:
- imn sau cântare bisericească ce cuprinde versete sau parafrazări din psalmi care se repetă alternativ de două coruri sau de două voci, ca și cum și-ar răspunde reciproc;
- (în liturghia catolică) verset recitat sau cântat înainte de psalmul a cărui semnificație o evidențiază.
 antifonar -  carte liturgică cuprinzând antifoanele pentru tot anul, cu notele aferente pentru cântece; carte care conține părțile cântate ale liturghiei.
 antihrist - vezi anticrist.
 antinomianism - concepție după care legile morale obișnuite nu sunt aplicabile creștinilor, ale căror vieți, se spune, sunt guvernate exclusiv de harul divin.
 antinomie - metodă teologică aplicată doctrinei despre Dumnezeu și, în general, dogmelor credinței, prin care se presupune neconcordanța dintre definițiile formale și conținutul transcendent al credinței.
 antinomism - (la unele secte gnostice, medievale etc.) doctrină care susține, în numele supremației grației divine, opoziția față de lege înțeleasă în sens religios (după Vechiul Testament).
 antinomosie - atitudine ostilă legii sacre sau celei profane.
 antipapal - care se opune papei și autorității acestuia.
 antipapă - papă a cărui alegere nu a fost canonică și care uzurpă autoritatea suveranului pontif legitim, al cărui pontificat nu este recunoscut de către Biserica Catolică.
 apa vieții - termen utilizat pentru invocarea Sfântului Duh, cu referire la apa folosită la ritualul botezului.
 Apărarea Vaticanului - serviciu de pază a Cetății Vaticanului, asigurat de Garda Elvețiană și de Corpo della Gendarmeria (poliția).
 apocrife - scrieri cu conținut religios, nerecunoscute de Biserică și nefiind deci incluse în Biblie.
 apolinarism - sectă întemeiată în secolul al IV-lea de  Apolinarie de Laodiceea, care susținea că Isus Cristos a avut un corp uman normal, dar o minte divină și nu un suflet uman obișnuit.
 apologetică (creștină) - ramură a teologiei care se ocupă cu apărarea creștinismului.
 apostol:
- titlu purtat, în primul rând, de Isus Hristos și apoi de doisprezece discipoli ai acestuia;
- misionar de la începutul creștinismului.
 apostolat - misiunea de apostol, de propagare a creștinismului.
 arcă - (general) cutie, cufăr; (specializat) Arca lui Noe (corabia lui Noe, având of formă pătrățoasă);  Arca Alianței sau Arca legământului (Chivotul legii).
 argument cosmologic - argument pentru existența lui Dumnezeu care susține că Universul nu putea exista dacă nu ar fi fost creat de divinitate, considerată cauză primară.
 argumente pentru existența lui Dumnezeu - demersuri de demonstrare a existenței divinității, printre care: argumentul ontologic, argumentul cosmologic, argumentul moral, argumentul teleologic și argumentul istoric.
 ascet - călugăr care trăiește izolat și în mod auster; sinonime: pustnic, sihastru, schimnic, anahoret, eremit.
 Asumpționiști - ordin călugăresc catolic înființat la Nîmes în 1845.
 Athleta Christi - termen folosit în Evul Mediu pentru a descrie martirii și sfinții militari.
 audianism - sectă apărută în secolul al IV-lea, fondată de Epifanie de Salamina, care a respins conceptul Trinității considerând că Dumnezeu este o entitate unică, iar Isus Hristos o creație a divinității.
 augustin:
- (ordin catolic de călugări) care urmează anumite reguli, stabilite pe baza scrierilor lui Augustin de Hipona;
- călugăr din acest ordin.
 augustinism - curent în gândirea creștină teologică și filozofică, care acceptă și apără doctrinele lui Augustin de Hipona sau este fondat pe aceste doctrine.
 autocefalie - conducere de sine stătătoare a unei biserici ortodoxe naționale, fiind independentă față de Patriarhia Ecumenică de Constantinopol.
 autodafé:
- (în Evul Mediu) proclamarea solemnă a sentinței inchizitorului, urmată de abjurare din partea condamnatului sau de arderea lui pe rug, dacă acesta refuza abjurarea;
- ardere pe rug a celor condamnați de Inchiziție pentru erezie și ceremoniile însoțitoare;
- ardere în public a operelor (cărți, tablouri etc.) socotite eretice în timpul Inchiziției.
 autoflagelare - faptul de a se supune unor torturi fizice (în special prin biciuire) pentru răscumpărarea păcatelor.
 avocatul diavolului -  (din latinul advocatus diaboli) preot însărcinat să ridice toate obiecțiile posibile într-un proces de canonizare pentru ca acestea să poată fi rezolvate definitiv.
 axion:
- imn de slavă în Biserica Ortodoxă;
- (în trecut) imn intonat la întronarea unui mitropolit sau a unui domnitor.
 aymara - (denumire pentru) amerindienii din Peru și din Bolivia, care trăiesc în jurul lacului Titicaca și pe versantele estice ale Anzilor și care sînt de religie creștină (catolică).
 azimă - turtă de făină de grâu sau de secară, făcută din aluat nedospit și coaptă de obicei sub spuză (consumată de mozaici la Paști sau folosită de catolici la împărtășanie).

B
 baptism - doctrină și confesiune creștină protestantă, fondată în Anglia, la începutul secolului al XVII-lea, care consideră că botezul trebuie să fie acordat numai adulților care recunosc păcatul originar.
 baptismal - care servește, se referă la botez.
 baptisteriu:
- spațiu în incinta unei biserici destinat oficierii botezului;
- (în trecut, la catolici) vas din piatră, marmură etc., amplasat în biserică, în care se botezau copiii.
 baretă - căciuliță de postav sau de catifea, cu trei sau patru colțuri, purtată de unii preoți catolici.
 bazilian:
- călugăr(iță) din Ordinul Sfântul Vasile cel Mare;
- care aparține ordinului Sfântului Vasile sau bazilienilor, care se referă la ordinul Sfântului Vasile sau la bazilieni;
- (despre monahismul ortodox) care respectă regula Sfântului Vasile.
 Bazilica Sfântul Petru din Roma - edificiu religios situat în Vatican, considerat cea mai mare biserică din lume.
 bazilică:
- (la romani) edificiu public de mari proporții, de formă dreptunghiulară, împărțit în lungime, prin șiruri de coloane, în trei sau cinci părți (nave), care servea ca loc de judecată, bursă comercială, loc de adunări;
- biserică creștină din perioada veche (începând cu secolul al IV-lea), împărțită în interior în trei sau cinci părți prin șiruri de coloane;
- biserică sau catedrală catolică de mari proporții; exemplu: Bazilica Sfântul Petru din Roma.
 bărat - (termen învechit) călugăr sau preot catolic.
 bărăție - biserică sau mănăstire catolică.
 beatificare - (la catolici) etapă în procesul de canonizare, trecerea unei persoane decedate în rândul "fericiților" Bisericii, care reprezintă primul grad de sfințenie.
 begarzi - mișcare catolică reformatoare, apărută în Flandra în secolul al XIII-lea, ulterior declarată eretică.
 beghine - femei care trăiesc într-o confrerie religioasă, instituită în secolul al XII-lea, ale cărei membre pronunță doar un jurământ de castitate și obediență, fără a se călugări.
 Belzebut(h) (sau Beelzebul, Beelzebub) - unul dintre numele diavolului; căpetenie a diavolilor.
 benedictin - ordin catolic întemeiat în secolul al VI-lea de Benedict de Nursia; călugăr(iță) din acest ordin.
 benedicțiune - grație divină, binecuvântare (solemnă).
 beneficial - care se referă la beneficiile bisericești.
 beneficiu: (la catolici)
- complex de bunuri stabilit de către autoritatea ecleziastică, al căror venit este destinat întreținerii titularului unei demnități bisericești;
- demnitate ecleziastică dotată cu un venit.
 bernardin - călugăr(iță) aparținând unei congregații desprinse din ordinul benedictinilor în secolul al XII-lea, printr-o reformă făcută de Bernard de Clairvaux.
 Biblie - carte religioasă fundamentală a mozaicilor și creștinilor; este o culegere de lucrări religioase, rituale, juridice și istorice, alese și prelucrate de preoți și cărturari (sinonim: Sfânta Scriptură).
 bibliolatrie - acceptarea și interpretarea literală a textului biblic.
 biblistică - studiul Bibliei.
 bigot - (persoană) care se conformează strict tuturor preceptelor rituale ale unei religii.
 bilocație - presupusa posibilitate a cuiva de a se afla în același timp în două locuri diferite, mai ales ca urmare a despărțirii prin moarte a spiritului de corp; decorporație.
 binecuvântare:
- cuvântul sau gestul prin care se invocă harul divin asupra cuiva sau a ceva;
- urare de prosperitate și fericire, cu invocarea divinității (sinonime: blagoslovenie, blagoslovire).
 biserică (edificiu) - lăcaș de cult destinat celebrării unui cult creștin.
 biserică (instituție) - instituția creștinismului în ansamblu; comunitate religioasă de același cult.
 Biserica Anglicană - biserica oficială din Anglia, desprinsă din cea catolică în 1534 de către regele Henric al VIII-lea; este condusă de rege, iar doctrina este inspirată din calvinism, religia numindu-se anglicanism.
 Biserica Calvină - vezi Biserica Reformată.
 Biserica Catolică - totalitatea creștinilor uniți prin crezul apostolic și sfintele taine sub autoritatea papei și a episcopilor aflați în comuniune cu acesta; alte denumiri: Biserica Romano-Catolică, Biserica Romană.
 Biserica Creștină după Evanghelie - grupare creștină neoprotestantă care în Anglia are drept omolog Adunările Frățești ("Plymouth Brethren"); altă denumire: Cultul Creștin după Evanghelie.
 Biserica Episcopală - ramura americană a Bisericii Anglicane.
 Biserica Romană - vezi Biserica Catolică.
 Biserica Reformată - biserică creată în urma Reformei protestante și bazată pe interpretările Noului Testament, enunțate de Ulrich Zwingli și Jean Calvin și ai cărei credincioși se numesc hughenoți sau calviniști; altă denumire: Biserica Calvină.
 Biserica Unificării - mișcare religioasă fondată în 1954 în Coreea de Sud de către Sun Myung Moon.
 Biserica Vieții Universale - organizație religioasă non-confesională fondată în 1962 de Kirby J. Hensley, sub doctrina: "Faceți ceea ce este corect".
 biserică simultană - lăcaș de cult folosit în comun de două sau mai multe confesiuni religioase.
 biserică-necropolă - biserică în care se găsesc morminte și cripte.
 blagoslovenie (sau blagoslovire) - vezi binecuvântare.
 blagoveștenie - vezi Buna Vestire.
 blasfem(ie):
- defăimare, profanare a ceea ce este considerat sfânt, a divinității, a religiei, a dogmelor și a obiectelor de cult; hulă;
- cuvânt, discurs prin care se insultă divinitatea sau religia; în unele state fiind considerată infracțiune.
 blestem:
- imprecație prin care se invocă abaterea unei nenorociri sau a mâniei divinității asupra cuiva; afurisenie; vezi și anatemă;
- nenorocire a cuiva pusă pe seama mâniei divine.
 blestemarea smochinului - episod biblic în care Isus face ca un smochin să se usuce deoarece acesta nu avea fructe.
 Boboteaza - sărbătoare a botezului lui Iisus Hristos, când se sfințesc apele (la 6 ianuarie); alte denumiri: teofanie, epifania.
 bo(g)daproste - cuvânt de mulțumire (provenit din bulgară) folosit de ortodocși pentru ceva primit de pomană.
 bogomilism - doctrină și sectă creștină dualistă, apărută în secolul al X-lea în Bulgaria și răspândită apoi în țările balcanice, în Rusia, Franța etc, care nu recunoștea nici preceptele bisericii creștine și nici autoritatea statului.
 bolgie - vale adâncă, regiune a celui de-al optulea cerc al Infernului lui Dante, în care sunt pedepsiți înșelătorii.
 bolniță - (la mănăstiri) încăpere în care sînt păstrate craniile călugărilor după dezgropare; criptă.
 botez:
- ritual prin care o persoană este primită în Biserică și devine astfel creștin. Botezul poate fi făcut prin imersiune (scufundarea în apă sfințită) sau prin turnarea de apă sfințită pe cap, botezătorul atribuind, în același timp, prenumele celui botezat;
- stropire cu agheasmă a credincioșilor și a caselor lor de către preot, cu prilejul unor slujbe sau al unor sărbători bisericești.
 Botezul lui Isus - moment care, conform evangheliilor, a marcat începutul misiunii publice a lui Iisus din Nazaret.
 botezător:
- care botează; vezi și Ioan Botezătorul;
- vasul în care se botează copii; cristelniță.
 brad de Crăciun - vezi pom de Crăciun.
 brevă - scrisoare papală mai puțin solemnă decât bula.
 bulă (papală) - act oficial emis de papă; vezi și brevă.
 Buna Vestire - numele sărbătorii de la 25 martie, când se spune că Fecioara Maria a fost anunțată de arhanghelul Gabriel că va naște pe Iisus; altă denumire (la ortodocși) blagoveștenie.
 busuioc - plantă erbacee cu miros plăcut (Ocimum basilicum), întrebuințată și în scopuri religioase: împodobirea icoanelor, stropirea de către preot cu agheasmă.

C
 cabală - doctrină care pornește de la Biblie, recurge la o simbolistică specială, practici oculte și pretinde că poate comunica cu spiritele.
 cabulă - superstiție de jucător (de cărți).
 cafas - balcon unde cântă corul într-o biserică.
 cagulă - mantie cu glugă purtată de călugări.
 Calea Crucii - ritual care constă în imitarea parcurgerii Via Dolorosa, fără deplasare în Ierusalim.
 caliciu - vezi potir.
 calvar:
- ca substantiv propriu, Calvarul — vine din lat.  calvaria/calva, și înseamnă "craniu" — este locul unde Isus a fost crucificat.
- martiriul lui Iisus Hristos;
-  (la catolici; mai ales în forma "calvariu") cruce monumentală (de piatră), reprezentând imaginea lui Iisus răstignit, ridicată în apropierea unei biserici; prin extensie: cruce de lemn ridicată la intersecții, pe marginea drumurilor etc; vezi și troiță.
 calvinism - doctrină protestantă, austeră și riguroasă, caracterizată prin concepția suveranității absolute a lui Dumnezeu, întemeiată de Jean Calvin în prima jumătate a secolului al XVI-lea, în Franța, răspândită mai ales în Elveția și în Anglia, care suprimă complet ceremoniile și reduce Sfintele Taine la botez și cuminecătură și care s-a unit cu adepți ai lui Ulrich Zwingli, formând Biserica Reformată.
 calvinizare - trecere la calvinism.
 camaldolez - călugăr aparținând unui ordin întemeiat în secolul al XI-lea, la mănăstirea Camaldoli, din Toscana.
 camerling (sau camerlengo) - cardinal care administrează bunurile bisericii în timpul vacanței Sfântului Scaun.
 camilafcă - potcap acoperit cu un văl (negru), care atârnă pe spate, purtat de prelații și de călugării ortodocși (sau de călugărițe) la anumite ocazii; vezi și cauc.
 candelă - lampă mică cu ulei, care se pune la icoane sau la morminte ori care servea, în trecut, la iluminat.
 canon:
- normă, regulă fixată de Biserica pentru uz intern;
- partea esențială și fixă a ceremonialului în liturghie;
- pedeapsă dată de Biserică la încălcarea unei reguli bisericești; vezi și penitență.
- (în muzica bizantină) formă de imn cu o melodie bogat ornamentată, structură fixă, compus din nouă cântări și intonat la utrenie.
 canon biblic - totalitatea textelor sacre care se bucură de autoritate deplină în cadrul unei religii, propuse ca normă, ca model; nume dat cărților Vechiului și Noului Testament.
 canonarh - călugăr însărcinat cu organizarea slujbei la strană, în mănăstirile și catedralele ortodoxe.
 canonic:
- preot catolic sau anglican, care face parte din consiliul episcopal; superiorul unei catedrale;
- (în Biserica Catolică) membru al unui colegiu de preoți însărcinat cu celebrarea slujbelor solemne și având funcția de conducere în dieceză.
 canonizare:
- trecere în rândul sfinților; beatificare;
- stabilire prin lege sau prin canoane reguli, dogme bisericești;
- stabilire a unei penitențe, pedepse pentru încălcarea canoanelor religioase.
 Canonul Roman - una din cele patru rugăciuni euharistice (anafora) ale liturghiei romano-catolice.
 canticum - cântec religios de laudă; (la protestanți) cântec religios în afara psalmilor.
 cantilație - formă a serviciului religios având la bază psalmodierea liniei melodice, în care predomină recitativele și recitările.
 cantor - maestru de cor într-o biserică; cântăreț bisericesc (vocal sau instrumentist); dascăl.
 capelan:
- preot care slujește într-o capelă (catolică), ca ajutor al parohului unei biserici;
- preot de instituție (spital, închisoare, unitate militară).
 Capelan al Sanctității Sale - titlu onorific acordat unui preot catolic de către papă.
 capelă:
- biserică mică, izolată, fără parohie (într-un cimitir etc.); paraclis.
- parte a unei biserici catolice unde se află altarul;
- încăpere într-o clădire, cu un altar, unde se poate oficia slujba religioasă.
 capiște - (în sens ironic) biserică de rit ne-ortodox.
 capitul:
- adunare de călugări catolici sau de canonici care se ocupă de organizarea cultului și de administrarea catedralei și a bisericilor din oraș;
- loc unde se ține o asemenea adunare.
 capnomanție - arta de a ghici după fum.
 Capucini (Ordinul Fraților ~) - ordin călugăresc catolic, ramură a franciscanilor, creat în 1525.
 cardinal - titlu în ierarhia Bisericii Catolice dat celor mai înalți prelați, numiți de papă, care alcătuiesc consiliul pontifical și dintre care se alege noul papă.
 cardinalat - (în Biserica Catolică) demnitatea de cardinal; perioadă în care cineva deține titlul de cardinal.
 car funerar (sau mortuar) - vezi dric.
 carismă - însușire, considerată divină, transmisă prin botez, hirotonire sau atribuită unei persoane cu putere de influență asupra comunității; altă scriere: charismă.
 carmeliți - ordin călugăresc catolic, celebru prin austeritatea sa, care a fost înființat în Palestina în secolul al XII-lea și reformat în 1593 de Tereza de Ávila.
 Cartea facerii - vezi Geneza.
 cartomanție - ghicit în cărți de joc.
 cartular - culegere de scrieri referitoare la drepturile unei mănăstiri sau biserici catolice.
 Cartusian, Ordinul ~ - ordin călugăresc, înființat în 1804, în Alpii francezi de Bruno de Colonia, adept al vieții contemplative și al uniunii cu divinitatea în singurătate; altă denumire: certozin.
 casula - pelerină fără mâneci și cu o singură deschizătură pentru cap, folosită de preoții catolici.
 catacombă - galerie subterană, naturală sau artificială, care servea primilor creștini ca loc de refugiu, de cult și de înmormântare.
 catafalc - postament înalt pe care se așază sicriul sau, la comemorări, efigia unei persoane defuncte.
 catapeteasmă:
- (în bisericile ortodoxe) perdea brodată care închide ușile ale iconostasului;
- perete despărțitor (împodobit cu icoane) între altar și restul bisericii; altă denumire: iconostas.
 catarism - sectă creștină din Europa de Vest din secolele IX-XIV, înrudită cu bogomilismul, care respingea ierarhia catolică și considera proprietatea privată ca un păcat.
 catavasie - prima sau cea mai importantă stihiră a fiecăreia dintre cele nouă cântări ale canonului utreniei, care face referire la perioada praznicelor bisericești și care este cântată duminica și la sărbători, la sfârșitul sau în locul fiecărei cântări.
 catavasier - carte de ritual bisericesc ortodox, care cuprinde catavasii sau rugăciunile și cântările vecerniei, utreniei, liturghiei etc.
 catedral - care aparține scaunului episcopal al unei dieceze.
 catedrală:
- biserică (mare) în care serviciul religios este oficiat de obicei de un episcop sau arhiepiscop;
- biserica scaunului mitropolitan sau arhiepiscopal.
 cateheză - instruire religioasă (prin întrebări și răspunsuri).
 catehism - expunere a principiilor religiei creștine sub formă de întrebări și răspunsuri; carte care cuprinde această expunere.
 catehumenat - pregătirea persoanei adulte pentru primirea botezului. În creștinismul primitiv dura doi sau trei ani, în prezent durează de regulă un an.
 caterisire - demitere din funcție a unui preot; excludere a unui călugăr dintr-o comunitate monahală; vezi și răspopire.
 catihet - (termen învechit) persoană care preda copiilor catehismul, dogmele religiei; profesor de religie.
 catismă - fiecare din cele douăzeci de secțiuni ale Psaltirii; rugăciune citită șezând.
 catolicism - confesiune creștină care recunoaște primatul papei, infailibilitatea acestuia în ceea ce privește dogma și morala, originea Spiritului Sfânt de la Dumnezeu-Tatăl și de la Dumnezeu-Fiul (principiul filioque), Sfânta Treime, învierea, cele șapte sacramente, cultul Fecioarei Măria, cinstirea sfinților, existența Purgatoriului etc.
 cauc - potcap purtat de călugări; vezi și camilafcă.
 cavou - vezi criptă.
 cazanie - predică prin care se explică un pasaj din evanghelie; carte religioasă care cuprinde predici sau meditații în care se comentează lecturile evanghelice duminicale.
 ceaslov - carte bisericească ce cuprinde rugăciuni și cântări pentru diferite momente ale zilei și care servea în trecut și ca abecedar.
 ceasuri împărătești - moment de celebrare a următoarelor sărbători religioase: Ajunul Crăciunului, Boboteaza, Vinerea Mare.
 cei trei crai de la răsărit/ cei trei magi - cei trei regi veniți din Orient să aducă omagii lui Isus la nașterea sa.
 celebrant -preot (catolic) care oficiază serviciul divin.
 Cele Cinci Căi - (Quinque viae) concept dezvoltat de Toma de Aquino în încercarea demonstrării existenței divinității.
 Celestini - ordin catolic înființat în secolul al XIII-lea ca ramură a Ordinului benedictin.
 celd șapte laude - vezi orele canonice.
 cele șapte taine/ sacramente - cele șapte ritualuri sau acte de cult din religia creștină - botezul, căsătoria, spovedania, mirul, împărtășania (euharistia), hirotonia și maslul) - prin care credincioșii consideră că li se transmite harul divin.
 cele zece porunci - vezi Decalogul.
 celulă - vezi chilie.
 cenaclu - sală în care Iisus Hristos s-a întrunit cu ucenicii săi pentru Cina cea de taină și în care apostolii au primit Sfântul Duh.
 cenobit - (în opoziție cu anahoret) călugăr care trăiește într-o mănăstire sau într-o comunitate monahală.
 cenobiu - mănăstire în care călugării au viața organizată în comun.
 cenotaf - monument funerar ridicat în amintirea unei persoane decedate ale cărei oseminte se găsesc în alt loc sau au dispărut.
 ceremonie - formă ritualică a unui cult religios; slujbă religioasă.
 certozin - vezi Cartusian, Ordinul ~.
 charismă - vezi carismă.
 chelar - călugăr care se îngrijește de aprovizionare într-o mănăstire.
 cherubin - vezi heruvim.
 chietism - doctrină religioasă care predică ideea de resemnare, de acceptare a propriului destin și contemplația pasivă, negând importanța practicii rituale.
 chiliasm - vezi milenarism.
 chilie - încăpere mică într-o mănăstire, în care locuiește un călugăr sau o călugăriță; altă denumire: celulă.
 chinonic - cântare bisericească liturgică executată în timp ce se împărtășește preotul care oficiază slujba.
 chinovie - mănăstire în care călugării au viața organizată în comun.
 chiraleisa:
- adaptarea formulei liturgice grecești "Kirie eleison" (= Doamne miluiește), rostită de cei care însoțesc pe preot la Bobotează;
- litanie liturgică ortodoxă.
 chiriarh - arhiereu care conduce o eparhie, mitropolie, patriarhie.
 chivot:
- cutiuță de argint așezată în altar, în care se păstrează cuminecătura, sfântul mir, moaște sau alte obiecte sfințite;
- machetă (de lemn) a unei biserici.
 Chivotul Legământului (sau al Legii) - ladă în care vechii mozaici păstrau tablele legii și toiagul lui Aaron.
 ciboriu:
- baldachin susținut de coloane, care acoperea altarul bazilicilor creștine;
- vas în formă de cupă, care servește în bisericile catolice la păstrarea rezervei euharistice după slujbă.
 ciliciu - centură sau cămașă aspră din păr de capră, care se purta, pe piele, de penitenți pentru a se mortifica.
 cimitir - loc unde se înmormântează morții, în cadrul un ritual religios.
 Cina cea de Taină - masa luată de Isus Hristos cu apostolii săi, în seara dinaintea Răstignirii, la care a fost instituită taina euharistiei.
 Cincizecime - sau Pentecostă, vezi Rusalii.
 cip - mică stelă funerară sau votivă.
 citanie - (termen învechit) lectură din cărțile bisericești în fața credincioșilor.
 claustru - mănăstire catolică; curte interioară a unei mănăstiri, mărginită pe toate laturile de un portic acoperit, loc de plimbare, repaus și meditație.
 clopot (de biserică) - clopot așezat în turnul sau turla unei bisericii ori în clopotniță, care, când se trage, cheamă pe credincioși la liturghie, la înmormântări.
 clopotniță - turn de biserică sau construcție în formă de turn (situată lângă biserică), în care sunt instalate clopotele.
 Coborârea Sfântului Duh - vezi Rusalii.
 Cocollona - entitate mitologică, specifică orașului Girona, despre care se spune că provine dintr-o călugăriță degenerată.
 comuniunea anglicană - federație de biserici (anglicane, episcopale, protestante etc.) din întreaga lume, unite într-un consorțiu printr-o conferință a episcopilor care are loc o dată la zece ani și este prezidată de arhiepiscopul de Canterbury, recunoscut ca mitropolit al lor.
 conciliu ecumenic - adunare a reprezentanților Bisericii pentru a rezolvate dispute doctrinare și ecleziastice; altă denumire: sinod ecumenic.
 concordanță - indice cu toate cuvintele Bibliei, cu indicarea paralelă a tuturor locurilor unde se găsesc.
 confesiune - mărturisirea de credință specifică a unei grupări religioase, care o distinge de celelalte grupări.
  - (în general) comunitatea de credincioși care formează biserica; (în particular) ; conciliu reunit cu un scop.
 congregaționalism - mișcare protestantă din Anglia, care revendica autonomia bisericilor locale față de stat și nega ierarhia ecleziastică.
 conversiune - trecere de la o religie la alta.
 coroana de spini - obiect simbolic menționat în Noul Testament, care a fost pus pe capul lui Isus în timpul procesului său și înainte de crucificare, simbol al suferinței, umilirii și sacrificiului.
 cosmogonie - crearea Universului de către Dumnezeu, proces care, conform Bibliei, ar fi durat 7 zile; sinonim: facerea lumii.
 Crăciun - sărbătoare creștină care celebrează nașterea lui Iisus Hristos, la 25 decembrie; vezi și: Moș Crăciun, pom de Crăciun.
 Creativitate - mișcare religioasă supremacistă și anticreștină care promovează naționalismul alb, antisemitismul și homofobia.
 credențional:
- document prin care deputatul sinodului își mărturisea credința;
- mandat de membru al sinodului.
 criptă:
- construcție (mai ales în forma unei bolți sub biserică) în care se depun sicriele morților; sinonim: cavou;
- cavou subteran, construit sub o biserică sau sub un monument.
 cristelniță - vas mare, de obicei din metal, de forma unei cupe, umplut până la jumătate cu apă, în care preotul afundă copilul la botez.
 cristocentric/cristo-centric - teologie axată pe lucrarea și persoana lui Isus Cristos, care pune la bază grația/harul salvator al sacrificiului și resurecție lui.
 cristologie - parte a teologiei creștine care tratează despre persoana lui Cristos și despre raporturile sale cu Dumnezeu și cu umanitatea.
 Cuius regio, eius religio - expresie latină folosită în Europa occidentală care sugerează faptul că religia domnitorului este și religia supușilor săi.
 Cultul Creștin după Evanghelie - vezi Biserica Creștină după Evanghelie.
 curățarea templului - vezi .
 Curia Romană - aparatul administrativ al Sfântului Scaun, care coordonează și realizează organizarea necesară Bisericii Catolice.
 Cuvântul Adevărat - tratat pierdut în care filosoful grec antic Celsus a abordat multe dintre punctele principale ale creștinismului timpuriu; altă denumire: Adevăratul cuvânt.

 D
 Daniel - unul dintre profeții biblici, favorit al lui Nabucodonosor și succesor al acestuia.
 dascăl - vezi cantor.
 Decalogul - cele zece reguli religioase și morale din Vechiul Testament, revelate de Dumnezeu lui Moise, pe muntele Sinai; altă denumire: cele zece porunci.
 decorporație - vezi bilocație.
 deism - doctrină filozofico-religioasă, răspândită în secolele XVII-XVIII, care recunoștea existența lui Dumnezeu numai ca o cauză primară, impersonală a Universului și care admitea că lumea este supusă acțiunii legilor naturii.
 Dei Verbum - constituția despre revelația divină adoptată de Conciliul Vatican II.
 demon - ființă imaginară considerată drept întruchipare a spiritului rău; în creștinism era Diavolul sau Satana.
 desacralizare - procesul prin care un obiect, un loc sau o idee pierde caracterul sacru sau religios; exemplu: transformarea unui lăcaș de cult într-un spațiu secular, cum ar fi o biserică devenită muzeu sau bibliotecă.
 design inteligent - formă de creaționism care presupune că anumite caracteristici ale Universului și ale vieții sunt cel mai bine explicate prin existența unei cauze inteligente și nu prin procese nedirijate, așa cum ar fi selecția naturală.
 diacon - membru al clerului aflat pe prima treaptă a ierarhiei preoțești.
 Dictatus papae - document emis de papa Grigore al VII-lea, în care descrie poziția sa față de Henric al IV-lea al Sfântului Imperiu Roman.
 doctrina prosperității - vezi teologia prosperității.
 drept:
- (persoană) care se comportă ca un bun creștin;
- om lipsit de păcate, care a respectat în timpul vieții preceptele religiei creștine și care este acceptat de judecata lui Dumnezeu.
 drept canonic - corp de legi ce reglementează activitatea credincioșilor catolici în întreaga lume și relațiile în interiorul Bisericii Catolice, precum și cele cu exteriorul.
 dric - vehicul special care poartă mortul la locul de înhumare; car mortuar.
 Drumul Crucii - vezi Via Dolorosa.
 dualism - formă de creștinism care consideră lumea condusă de două entități aflate în dispută continuă: Dumnezeu și Satana.
 Duminica Floriilor (sau Duminica Patimilor) - sărbătoare care are loc în duminica imediat anterioară Paștelui; alte denumiri: Florii, Duminica Ramurilor (la catolici și protestanți) Intrarea Domnului în Ierusalim (la ortodocși).
 Duminica Ramurilor - vezi Duminica Floriilor.
  - prima duminică după Paște, momentul în care Isus a apărut în fața apostolilor, după Înviere, și le-a arătat rănile, sărbătoare asociată cu tema credinței și a îndoielii.
 Dumnezeu - divinitatea supremă în creștinism, considerat creator al lumii, principiu fundamental al existenței și al ordinii universale.

 E
 eclesiologie - studiul bisericii creștine și care conține aspectele: istoria bisericii, natura, rolul și structura acesteia, precum și ecumenismul.
 Edictul de la Milano - document din 313 care marca sfârșitul persecuției lui Dioclețian asupra creștinilor și garanta toleranța religioasă în Imperiul Roman.
 Edictul de la Tesalonic - document din 380, care anulează Edictul de la Milano, fiind un pas important în promulgarea creștinismului ca religie oficială.
 Edictul de la Turda - document emis în 1568 de Dieta Transilvaniei, prin care a fost proclamată libertatea conștiinței și a toleranței religioase pentru toți locuitorii Transilvaniei.
 epitaf:
- inscripție funerară, în versuri sau în proză, cuprinzând elogiul defunctului sau o sentință morală;
- vecernie din Vinerea Mare care are loc în amintirea înmormântării lui Isus Hristos;
- carte bisericească care conține epitaful.
 epitaf (obiect de cult):
- obiect de cult constând dintr-o bucată de stofă pe care este brodată scena punerii în mormânt a lui Isus Hristos; vezi și aer.
 eremit - vezi ascet.
 esenian - membru al unui grup religios ebraic autonom din Antichitate care ducea o viață ascetică.
 evanghelia prosperității - vezi teologia prosperității.
 evangheliar - carte de slujbă care conține pericope din cele patru Evanghelii, citite în cadrul liturghiei sau cu alte ocazii și aranjate în funcție de sărbătoarea Paștilor.
 Evanghelie:
- mesajul privind Împărăția lui Dumnezeu și despre mântuire, cuprins în predica și învățătura lui Isus Hristos;
- tradiția orală a predicii lui Isus; istoria vieții pământene a acestuia; predica și învățătura lui Isus din primele patru cărți ale Noului Testament, atribuite celor patru evangheliști, dar prezentată într-un mod propriu autorului.
 evreul rătăcitor - om mitic nemuritor a cărui legendă a început să se răspândească în Europa în secolul al XIII-lea.
 excomunicare - excludere temporară sau definitivă a unui credincios dintr-o comunitate religioasă pentru abateri de la canoane sau dogme; vezi și anatemă.
 existența lui Dumnezeu - subiect de dezbatere în filozofia religiei și în cultura populară privind argumentele care confirmă sau infirmă existența unu creator omnipotent al lumii.
 Exodul - a doua carte a Pentateuhului și a Vechiului Testament; altă denumire: Ieșirea.

 F
 facerea lumii - vezi cosmogonie.
 Faptele lui Toma - text de la începutul secolului al III-lea, unul dintre apocrifele Noului Testament.
 Fecioara Maria - mama lui Isus Hristos, având ca atribut virginitatea perpetuă.
 fericit - primul grad de sfințenie acordat cuiva de sinod sau de papă; vezi și venerabil.
 fideism:
- concepție filozofică care dă prioritate credinței religioase față de știință ori le pune pe același plan;
- concepție teologică, dezavuată de Biserică, potrivit căreia credința ar depinde mai ales de sentiment, putând ajunge singură la adevăruri superioare, inaccesibile rațiunii.
 filetism - concepție, socotită erezie în creștinismul ortodox, care pune specificul particular deasupra binelui comun.
 flagelare - practică rituală care constă în aplicarea de lovituri corporale cu biciul sau cu vergele.
 Florensian, Ordin ~ - ordin monahal din sudul Italiei medievale, întemeiat de Gioacchino da Fiore în anul 1189.
 Frăția Ortodoxă - organizație neolegionară  de extremă-dreaptă din România, cu ideologie cristofascistă și islamofobă.

 G
 Gabriel, arhanghelul ~ - unul dintre arhanghelii principali, considerat un vestitor: a anunțat viitoarea naștere a lui Ioan Botezătorul și apoi a lui Hristos.
 Geneza - prima carte a "Vechiului Testament" și prima dintre cele cinci cărți care alcătuiesc Biblia ebraică; altă denumire: Cartea facerii.
 gineceu - loc rezervat femeilor în vechile biserici creștine.
 gnosticism - curent filozofic-religios, apărut în Evul Mediu, care caută să îmbine teologia creștină cu filozofia elenistică greacă și cu unele religii orientale, susținând posibilitatea unei cunoașteri mistice.
 Golgota - loc în afara zidurilor Ierusalimului din secolul I AD în care, conform tradiției biblice, Iisus Hristos a fost răstignit.
 Graal - presupusul vas care i-ar fi servit lui Hristos în Cina cea de Taină.
 grație - iertare de pedeapsă, îndurare divină; vezi și an de grație.
 Grigore din Nazianz - teolog ce a adus contribuții substanțiale în fundamentarea dogmaticii creștine.

 H
 Hagia Sophia - vezi Sfânta Înțelepciune.
 hagiografie - ramură a teologiei care se ocupă cu viețile sfinților.
 hermeneutică:
- știința și arta interpretării textelor vechi, în special biblice; știința exegezei;
- știința sau metoda interpretării fenomenelor culturii spirituale.
 heruvim - înger care urmează ierarhic după arhanghel; vezi și serafim; altă denumire: cherubin.
 hristologie - ramură a teologiei care se concentrează pe studiul naturii (persoanei) și al lucrării (rolul în mântuire) al lui Iisus Hristos.
 hulă - vezi blasfemie.

 I
 Ioan Botezătorul - personaj important al creștinismului, considerat botezătorul lui Iisus.
 Ioan Damaschinul - teolog bizantin, ideolog al cultului icoanelor și adversar al iconoclastiei.
 Ioan Gură de Aur (sau Ioan Hrisostom) - arhiepiscop de Constantinopol, teolog, important teoretician al moralei creștine.
 iconoclasm - mișcare socială, politică și religioasă din secolele al VIII-lea și al IX-lea în Imperiul Bizantin, care, sub forma luptei împotriva cultului icoanelor, a fost îndreptată împotriva aristocrației ecleziastice și laice; sinonim: iconomahie (vezi și aniconism).
 iconologie:
- disciplină care studiază icoanele;
- știință care studiază caracteristicile personajelor din diverse mitologii pentru a ajuta artiștii la reprezentarea lor plastică.
 iconomahie - vezi iconoclasm.
 iconostas - vezi catapeteasmă.
 Identitatea Creștină - mișcare bazată pe o interpretare rasistă, antisemită, supremacistă a creștinismului.
 idol - imagine sau o reprezentare fizică a unei divinități, considerată sacră, ceea ce ar încălca porunca a doua din Cele zece porunci.
 idolatrie - practica venerării sau adorării unui idol, considerată păcat și un act de politeism.
 ierodiacon - călugăr cu funcție de diacon.
 Ieșirea - vezi Exodul.
 IHC/IHS - cristogramă, reprezentând primele litere din numele lui Isus, în greacă. Folosită des în creștinismul apusean.
 IHTIS - acronim alcătuit din inițialele cuvintelor "Iesous Hristos, Theou Yios, Soter" (adică "Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, Mântuitorul" în greacă), asociat cu cuvântul grec ichthys ("pește").
 iluminat - membru al unei societăți de luptă anti-iezuită, întemeiată la 1 mai 1776 de fostul iezuit Adam Weishaupt, cu sediul la Dresda.
 inchizitor - judecător în cadrul Inchiziției.
 Inchiziție - instituție a Bisericii Catolice care investiga acuzațiile de erezie aduse la adresa creștinilor.
  - sectă întemeiată de călugărul basarabean Inochenție (Ioan Levizor), ai cărei adepți au trăit în mici comunități, uneori având un comportament lipsit de moralitate.
 I.N.R.I. - acronim întâlnit în special pe cruci, cu semnificația: Iisus din Nazaret, Regele Iudeilor.
 interdicție canonică - interzicerea practicării cultului religios, impusă ca pedeapsă ecleziastică pentru o infracțiune împotriva dreptului canonic.
 ipodiacon - vezi anagnost.
 ipostază - fiecare entitate a trinității; vezi Sfânta Treime.
 isihasm - disciplină ascetică de origine monastică, organizată în secolele al XIII-lea și al XIV-lea, în scopul renașterii spirituale și teologice, ce utiliza rugăciunea lui lsus ca metodă pentru obținerea stării de concentrare și pace lăuntrică.

 Î
 Înălțarea Domnului - sărbătoare care celebrează ridicarea lui Isus la Dumnezeu Tatăl, la 40 de zile de la Înviere.
 înstrăinare - acțiunea călugărului care părăsește deliberat viața socială pentru a se consacra definitiv, în mănăstire sau în pustnicie, rugăciunii și slujirii lui Dumnezeu.
 Învierea lui Iisus Hristos (sau Învierea Domnului) - moment din , în care Iisus Hristos a revenit la viață în a treia zi după răstignire; este sărbătorit în fiecare an, în Duminica de Paște, ca eveniment central al creștinismului și ca bază a credinței.

 J

 K
 Krampus - creatură antropomorfă cu coarne din folclorul german, despre care se spune că, în perioada Crăciunului, în contrast cu Sfântul Nicolae, pedepsește copiii care s-au comportat urât.
 kinism - ideologie rasistă, respinsă de majoritatea creștinilor, promovată de mișcarea Supremație albă și care consideră că rasele ar trebui să rămână în limitele culturale, naționale și geografice ale locurilor lor de origine și că rasismul și  sunt justificate prin Biblie.

 L
 laicizare:
- reorganizare a unei instituții cu caracter religios după principii laice;
- renunțare la unele credințe, practici, manifestări etc. cu caracter religios.
 laudă - imn religios de glorificare a lui Dumnezeu.
 legea talionului - lege penală din trecut (întâlnită în Vechiul Testament), prin care se aplica vinovatului o pedeapsă identică cu fapta de care se facea culpabil.
 Legea veche - vezi Vechiul Testament.
 Liber Pontificalis - compilație de biografii a papilor din secolele I - XV, importantă sursă pentru studiul istoriei Bisericii Catolice.
 libertate religioasă - unul dintre drepturile fundamentale ale omului care constă în libertatea unui individ sau a unei comunități de a practica orice religie sau convingere fără nici un dezavantaj.
 liberul arbitru - capacitatea omului de a gândi, de a acționa conform propriei dorințe, fără a fi influențat de o presupusă voință a divinității, care astfel nu este responsabilă de faptele individului.
 limb - loc în cer unde catolicismul presupune că ar sta sufletele drepților și ale copiilor morți nebotezați, înainte de A Doua Venire a lui Isus.
 loc de veci - teren într-un cimitir aflat în proprietatea cuiva și destinat pentru morminte sau cavouri.
 lumea cealaltă - vezi viața de apoi.
 Lumina taborică - în palamism, manifestare a Schimbării la față pe muntele Tabor.

 M
  - aliment divin, menționat Vechiul Testament, care a fost dată de Dumnezeu evreilor în timpul peregrinării lor prin deșert după ieșirea din Egipt.
 mandorlă - (în iconologie) aureolă care cuprinde corpul lui Isus Cristos sau al Fecioarei Maria.
 Mardi Gras - perioadă de carnavaluri și petreceri la catolici și protestanți, sărbătorită între Bobotează și Miercurea Cenușii, prima zi a Postului Mare; vezi și lăsatul secului.
 Marea schismă - separarea definitivă dintre Biserica ortodoxă și Biserica Catolică, provocată de bula de excomunicare de la 16 iulie 1054 depusă de papa Leon al IX-lea; vezi și Schisma apuseană.
 martir - persoană (în special în perioada Imperiului Roman și a Evului Mediu Timpuriu) care a avut de îndurat suferințe, chinuri îngrozitoare sau moartea pentru ideile, convingerile sale religioase; altă denumire: mucenic.
 mănăstire:
- așezământ religios în care trăiesc, potrivit unor reguli de viață austere și izolați de lume, călugări sau călugărițe; ansamblu de clădiri care alcătuiesc un astfel de așezământ;
- instituție religioasă în care credincioșii, călugări sau călugărițe, organizați în comunități, trăiesc izolați de lume.
 metanoia - schimbare a modului de gândire, care produce în plan teologic o convertire religioasă.
 milenarism - credință într-o împărăție de o mie de ani a lui Iisus Hristos pe pământ, asociată cu idei proprii creștinismului primitiv, unor erezii medievale și, astăzi, unor secte (adventiștii, martorii lui Iehova etc); sinonim: chiliasm.
 ministru - persoană care îndeplinește o anumită funcție ecleziastică, slujitor al bisericii.
 mironosițe - femeile care au urmat pe Isus din Nazaret și au fost martore la răstignirea, îngroparea și învierea sa; acestea au adus parfumuri pentru a unge trupul lui Isus după moartea sa.
 misă - formă de muzică religioasă tradițională în cadrul Bisericii Catolice, dar care este folosită și în alte confesiuni creștine; constă în compoziții muzicale vocale, care sunt interpretate în timpul slujbelor religioase.
 mistagogie - termen care se referă la procesul de introducere a credincioșilor în înțelegerea profundă a credinței și a ritualurilor religioase, realizată prin predici, lecturi și discuții cu preotul sau cu membrii comunității religioase.
 monograma lui Isus Cristos - simbol utilizat mai ales în creștinismul timpuriu, ca manifestare a aparteneței la această religie și la care uneori se adăuga Alfa și Omega.
 Moș Crăciun - personaj legendar, imaginat ca un bătrân îmbrăcat în roșu, cu barbă albă, foarte bun, care aduce daruri copiilor.
 Moșii de vară - tradiție a Bisericii Ortodoxe Române, în care în sâmbăta dinaintea Rusaliilor se face pomenirea celor decedați.
 mucenic - vezi martir.

 N
 naos - parte din mijloc, principală, a unei biserici, cuprinsă între altar și pronaos.
 naștere din nou - în special la mișcările evanghelice, renaștere spirituală, prin acceptarea lui Isus ca Mesia și a Duhului Sfânt.
 nebun întru Hristos - ascet ortodox cu un comportament radical, extremist și care se erijează într-un critic al puterii guvernamentale sau bisericești.
 Neoortodoxie - mișcare teologică, cristocentrică, care respinge naturalismul și liberalismul creștin deopotrivă. Afirmând că Isus Cristos este singura revelație a lui Dumnezeu către omenire, și singurul mijloc de cunoaștere a lui Dumnezeu. Cristos fiind simultan "reprobatul", pe cruce, unde Dumnezeu  "spune nu" păcatului, și alesul (predestinat) a lui Dumnezeu, în care omenirea este în grația divinității.
 Noul Testament - a doua parte a Bibliei cuprinzând Evangheliile și alte scrieri religioase (de după nașterea lui Hristos), recunoscute numai de creștini.
 Nunțiatura Apostolică în România - reprezentanța diplomatică a Sfântului Scaun în România.

 O
 octoih - carte de cântări ortodoxe, organizând prin prisma celor opt moduri bizantine slujbele care au loc într-o săptămână; fiecare dintre cântările cuprinse în această carte.
 omnibenevolență - bunăvoință nelimitată, unul din caracterele atribuite divinității.
 ordin:
- comunitate monahală înființată în vederea propagandei religioase;
- comunitate medievală de cavaleri-călugări care participau la acțiuni războinice.

 ordinare – instaurarea în funcție a unui cleric (preot, pastor, etc.)(hirotonire)

 oratoriu - capelă mică sau încăpere într-o locuință particulară, servind drept loc de rugăciune fără acces public; vezi și paraclis.
 orele canonice - cele șapte servicii religioase efectuate pe durata unei zile, în cadrul Liturghiei orelor; altă denumire: cele șapte laude.
 osana - cuvânt liturgic utilizat în practica religioasă iudaică și creștină.

 P
 palamism - concepție formulată de Grigore Palamas pe baza experienței teologilor isihaști, împotriva celor scolastici latini.
 paleoecclesie - termen referitor primele comunități creștine din Antichitate, care se adunau în case particulare sau în locuri desemnate pentru cult și nu aveau o structură bisericească formală sau o ierarhie clară între membri.
 parabolă - povestire scurtă, din Biblie, menită să pună în lumină o învățătură morală.
 parastas - (în ritualul ortodox) slujbă religioasă în memoria persoanelor decedate, urmată de daruri (pomeni); vezi și recviem.
 paresimier - carte bisericească ce conține slujba din perioada Postului Mare.
 pasiune - suferință; Pasiunea Domnului (din lat. passio).
 Pax Christi - mișcare catolică mondială pentru pace, care militează pentru drepturile omului, securitatea umană, dezarmarea, demilitarizare și o ordine socială justă.
 păcat originar - desconsiderarea poruncii divine de către Adam, care a consumat din pomul vieții.
 Pământul făgăduinței - numele biblic al Palestinei.
 Păresimi - vezi Postul Mare.
 penitență:
- pedeapsă pe care și-o impune cineva sau pe care i-o dă cuiva preotul la spovedanie, pentru ispășirea păcatelor și care constă mai ales în post și rugăciuni; vezi și canon;
-  privațiuni și chinuri trupești pe care unii călugări și le impun, ducând o viață ascetică.
 pericopă - pasaj din Biblie care cuprinde o povestire sau o parabolă (cu caracter moralizator) și care se citește în cadrul unei slujbe religioase.
 Petru, Sfântul Apostol ~ - unul din cei 12 apostoli, sărbătorit pe 29 iunie; vezi și Bazilica Sfântul Petru din Roma.
 pleroma - concept întâlnit în Noul Testament și care se referă la totalitatea puterilor divine.
 pneumatologie - domeniu al teologiei care studiază Sfântul Duh.
 Pogorârea Sfântului Duh - vezi Rusalii.
 pomană - act de caritate care constă în oferirea de produse alimentare sau obiecte aparținând celor decedați, în scopul atragerii bunăvoinței divinității privind mântuirea acestora.
 pom de Crăciun - brad împodobit cu lumini, beteală, jucării etc., în ajunul Crăciunului; sinonim: brad de Crăciun.
 pomenire:
- ceremonie religioasă în cadrul căreia se comemorează amintirea unei persoane decedate sau a unui eveniment din trecut;
- slujbă sau rugăciune pentru morți.
 pontificat - demnitatea de de papă; timpul cât un papă deține această demnitate.
 post:
- formă de abstinență care constă în interdicția de a consuma unele alimente, de obicei de origine animală, impusă credincioșilor de către biserică sau pe care credincioșii și-o impun singuri în anumite perioade sau zile ale anului;
- perioadă de timp care precedă o sărbătoare și în care biserica prescrie să se postească.
 Postul Mare - perioadă de timp cât durează Postul Paștilor, egală cu patruzeci de zile; denumire veche: Păresimi.
 potcap - acoperământ al capului, înalt, de formă cilindrică, fără boruri, purtat de preoții și călugării ortodocși; vezi și: camilafcă, cauc.
 potir - cupă de metal, de sticlă etc. de formă emisferică, cu picior (ornamentată cu picturi și cu cizeluri), utilizată adesea în scopuri liturgice; sinonim: caliciu.
 praznic - (în ortodoxie) masă (mare) dată după o înmormântare, după un parastas ori pentru pomenirea unui mort sau la hramul unei biserici.
 prepozit - titlu din dreptul canonic, care desemnează persoana aflată la conducerea unei organizații bisericești.
 problema răului - argument prin care criticii religiei demonstrează că este imposibil ca o divinitate să fie simultan omnipotentă și omnibenevolentă; vezi și argumente pentru existența lui Dumnezeu; vezi și teodicee.
 problema sinoptică - întrebarea care din evanghelii a fost scrisă mai întâi, respectiv care din autori a copiat de la care.
 profet mincinos - profet fals este cel care pretinde pe nedrept că are darul profeției sau cel care folosește acest dar pentru scopuri malefice.
 profeție - mesaj despre care se pretinde că a fost transmis de divinitate către un profet și care conține predicții și revelație a voinței divine.
 promisiune - angajamentul de a adora o anumită entitate (un sfânt, Dumnezeu etc.) în semn de recunoștință pentru o cerere care a fost îndeplinită.
 protestantism - mișcare religioasă din sec. XVI, inițiată de Martin Luther, Ulrich Zwingli, Ioan Calvin și alți reformatori, care neagă intercesiunea sfinților și mijlocirea preoților, relicvele/moaștele, și afirmă mântuirea prin har, ca dar divin.
 providență - termen care se referă la conceptul creștin că Dumnezeu își exercită puterea și voința pentru a supraveghea și a ghida lumea și viețile oamenilor, având un plan și un scop pentru viața acestora.
 Psalmii (sau Psaltirea) - carte bisericească de ritual care cuprinde cei 150 de psalmi atribuiți regelui David și care face parte din Vechiul Testament.
 pustnic - vezi ascet.

 Q
 Quinque viae - vezi Cele Cinci Căi.

 R
 răspopire - a scoate pe cineva din rândul preoților, ca urmare a unei abateri sau din alte motive; sinonim: caterisire.
 recviem - (în cultul romano-catolic) slujbă religioasă pentru pomenirea unei persoane decedate (vezi și parastas); muzică corală compusă pentru această slujbă.
 refectoriu - sală de mese colectivă într-o mănăstire catolică; vezi și trapeză.
 Regele iudeilor - unul din titlurile atribuite lui Isus Christos, care poate fi găsit și în acronimul I.N.R.I..
 Regula Sfântului Benedict - set de instrucțiuni scrise de Benedict de Nursia referitoare la viața monahală și care se regăsesc în deviza: ora lege et labora ("roagă-te, citește și muncește)".
 religie de stat - corpul religios sau credința susținută în mod oficial de stat.
 religiozitate:
- sentiment religios profund, manifestat prin îndeplinirea scrupuloasă a practicilor și ritualurilor;
-  termen sociologic utilizat cu referire la numeroasele aspecte ale activității religioase ale unei populații și la intensitatea acesteia.
 reverendă  -vezi anteriu.
 rugăciune - modalitate de intrare în contact cu divinitatea pentru a mulțumi sau pentru a cere ceva, caracterizată printr-o anumită postură corporală.
  - rugăciune care a fost rostită de Iisus Hristos în Grădina Ghetsimani, înainte de a fi , judecat și crucificat.
 Rusalii - una dintre cele 12 sărbători domnești, în amintirea zilei când Duhul Sfânt s-a înfățișat apostolilor; alte denumiri: Cincizecime, Pogorârea/ Coborârea Sfântului Duh.

 S
 Sancta Sapientia - vezi Sfânta Înțelepciune.
 sanctificare - trecerea unei persoane în rândul sfinților.
 Săptămâna Mare (sau Săptămâna Sfântă sau Săptămâna Patimilor) - săptămâna care precede Paștele; începe cu Duminica Floriilor și se încheie în noaptea de Sâmbăta Mare.
 schimnic - vezi ascet.
 Schisma anglicană - consecință a Reformei, care a avut loc în Anglia sub conducerea regelui Henric al VIII-lea; acesta a rupt legătura cu Biserica Catolică în 1534 (Treasons Act 1534) și a proclamat Biserica Anglicană.
 Schisma apuseană - perioada luptelor dintre papii de la Roma și cei de la Avignon (1378 - 1417); vezi și Marea schismă.
 scriptura veche - vezi Vechiul Testament.
 secularizare - intrare în patrimoniul statului a unor bunuri sau averi bisericești, mănăstirești etc., în schimbul unei despăgubiri; exemplu: Secularizarea averilor mănăstirești de pe timpul lui Alexandru Ioan Cuza.
 separația între biserică și stat - doctrină politică și legală care pretinde că instituțiile guvernamentale și cele religioase trebuie să fie separate și independente una de cealaltă.
 Sfânta Înțelepciune - (în greacă: Hagia Sophia, în latină Sancta Sapientia) personificare a înțelepciunii divine în teologie.
 Sfânta Maria Mare - vezi Adormirea Maicii Domnului.
 Sfânta Treime - dogmă conform căreia Dumnezeu este reprezentat prin uniunea a trei ipostaze: tatăl, fiul și sfântul Duh.
 sfinți militari - sfinții ocrotitori, martiri și alți sfinți asociați cu armata.
 sihastru - vezi ascet.
 simonie - trafic cu lucruri considerate de Biserică drept bunuri spirituale, sfinte și pedepsit cu excomunicarea.
 sinod ecumenic - vezi conciliu ecumenic.
 slujbă - îndeplinire solemnă de către preot a ritualurilor prevăzute în canoanele bisericești pentru anumite ocazii și sărbători; oficiere; serviciu religios, serviciu divin.
 slujba de la miezul nopții - prima liturghie catolică din Ajunul Crăciunului.
 spălarea picioarelor - ritual respectat de diferite confesiuni, ca exprimare a umilinței și devotamentului.
 stâlp funerar - monument funerar din lemn, prezent în special la secuii din Transilvania.
 stigmate - semne ale suferinței fizice, corespunzătoare rănilor lui Hristos răstignit, apărute în urma extazului la unii sfinți și credincioși.
 stihiră - cântare în versuri care se intonează la utrenie și la vecernie.
 succesiune apostolică - modul în care Biserica păstrează structura unică și permanentă a apostolatului "celor doisprezece", în continuitatea ei istorică.
 sursa Q - text ipotetic pe care l-au avut la îndemână deopotrivă autorul evangheliei după Matei și cel al evangheliei după Luca.
 sutană - vezi anteriu.

 Ș
 Știință Creștină - credință care aparține familiei metafizice a mișcărilor religioase noi, întemeiată în anul 1879, cei mai mulți adepții fiind din SUA.
 Școala din Alexandria - sau Școala Catehetică din Alexandria  a fost, alături de școala din Antiohia, o faimoasă și primă instituție creștină de studiu și formare a presbiterilor. Personalități în legătură, includ pe Origen și Clement al Alexandriei. Spre deosebire de Școala Aniohiană, a avut o abordare mai alegorică a Scripturii.
 Școala din Antiohia -  sau Școala Catehetică din Antiohia, a fost o prestigioasă școală catehetică, în concurență cu cea din Alexandria, având o abordare mai ltierală asupra interpretării Scripturii. Cursanți faimoși ai școlii, includ pe Ioan Crisostom.

 T
 tablou votiv - imagine pictată, sculptată, gravată, brodată etc., reprezentând figurile ctitorilor (donatorilor) unei biserici, în scopul evidențierii actului de devoțiune al acestora.
 talisman - obiect cu puteri magice care apără persoana care o poartă împotriva bolilor, relelor fiind aducător de noroc, care, spre deosebire de amuletă, are rolul de apărare precis conturat.
 Templul Popoarelor - sectă înființată în 1955 de Jim Jones, ai cărei membri s-au sinucis, producând un puternic scandal.
 teodicee:
- doctrină filozofică-religioasă, inițiată de Leibniz în lucrarea Teodiceea, care își propune să demonstreze că existența răului în lume nu contrazice bunătatea divină;
- parte a metafizicii care tratează despre existența lui Dumnezeu și atribuțiile divinității.
 teologia prosperității - concept care susține că Biblia învață că binele financiar al creștinilor este un semn de sănătate spirituală și că sărăcia este un blestem sau o pedeapsă de la Dumnezeu; alte denumiri: doctrina prosperității, evanghelia prosperității.
 teopaschism - doctrină afirmată de bisericile care aderă la al treilea conciliu ecumenic, de la Efes, ce afirmă că Isus, și consecvent, Dumnezeu, poate și a suferi pe cruce. Subiectul este o controversă între bisericile care subscriu conciliului, și biseiricle creștine din Orientul Îndepărtat ("Nestoriene"), care neagă doctrina.
 trapeză - sală de mese într-o mănăstire ortodoxă; vezi și refectoriu.
 triptic - obiect de cult (icoană, altar) alcătuit dintr-un panou pe care sunt reprezentate trei imagini autonome, sau ansamblu de trei panouri, cele laterale numindu-se aripi sau voleuri, ce sunt prinse uneori de panoul central prin balamale și se pot închide peste acesta, acoperindu-l.
 turn de fildeș - termen care inițial (Cântarea Cântărilor, 7:4) se referea la un loc metaforic, unde trăiau oameni fericiți, izolați de restul lumii.

 U
 ubicuitate - atribut al divinității de a fi prezent peste tot în același timp, consecință a omnipotenței acesteia.
 unitarianism - doctrină creștină reformată apărută în secolul al XVI-lea în unele țări europene și care susține unitatea lui Dumnezeu și respinge învățătura despre Sfânta Treime.
 utrenie - (în latină matutinum) una dintre cele șapte laude, ce se oficiază în cursul dimineții.

 V
 valentinieni - sectă gnostică după a cărui doctrină, faptele bune stau la baza purificării sufletului.
 vecernie/vesperă - (în latină vesperæ) slujbă religioasă care se face spre seară, în ajunul sau în ziua unei sărbători bisericești.
 Vechiul Testament - prima parte a Bibliei recunoscută și de mozaici și de creștini, cuprinzând textele referitoare la credințele religioase și la viața poporului evreu (până la nașterea lui Hristos); alte denumiri: legea veche, scriptura veche.
 venerabil - titlu acordat de Biserica Catolică unui candidat la beatificare și canonizare, înainte de a deveni fericit și apoi sfânt.
 Via Dolorosa - rută istorică și religioasă în Ierusalim, care reprezintă traseul pe care Isus Hristos s-a deplasat către Golgota, unde a fost crucificat, fiind important loc de pelerinaj; altă denumire: Drumul Crucii; vezi și Calea Crucii.
 viața de apoi -  concepția privind existența continuă a sufletului uman după moarte și care trăiește într-o stare de fericire sau de condamnare, în funcție de acceptarea sau respingerea credinței; altă denumire: lumea cealaltă.
 votiv - care exprimă un jurământ (față de divinitate) (de exemplu o inscripție); închinat divinității; vezi și: tablou votiv.

 Z
 zombi''' - creatură fictivă din cultura populară, care apare ca un mort reînviat sau un om fără gândire.

Vezi și
 Listă cronologică de sfinți ai Vechiului Testament

Creștinism

Glosar de creștinism


Ominous Grief, Ankaralı melodik black metal grubudur.

"Nothing In Remembrance" adlı albümlerini 2007 yılı Nisan ayında Kastenfaal Music Publishing etiketiyle yayınladılar. Grupta Güün Evren (bas gitar ve vokal), Cüneyt Çağlayan (gitar), İlke Ulaş Kuvanç (gitar) ve Çağlar Yürüt (bateri) yer almaktadır.

Bağlantılar
https://web.archive.org/web/20100627200026/http://ominousgrief.com/

Türk black metal grupları
1998'de kurulan müzik grupları
Ankara kökenli müzik grupları

Ominous Grief


Volksdeutsche (plural Volksdeutschen) este un cuvânt german care însemna în perioada național-socialismului "persoană de etnie germană". Termenul a fost folosit în primele decade ale secolului XX (între anii 1937-1945) pentru a se referi la persoanele de etnie germană care au trăit în afara Vechiului Reich German de până la anul 1937. Volksdeutsch indica deci etnicii germani în afara granițelor Germaniei si Austriei, și care nu posedau cetățenie germană, în timp ce cuvântul Reichsdeutsch indica etnicii germani de naționalitate și cetățenie germană (până în 1938 - și austriacă).

Etnicitate
Nazism
Germani

Volksdeutsche


John Stafford, 1st Earl of Wiltshire KG, KB (24 November 1427 – 8 May 1473) was an English nobleman, the youngest son of Humphrey Stafford, 1st Duke of Buckingham. In 1461 he was appointed Knight of the Order of the Bath.

Career
He fought on the Yorkist side at the Battle of Hexham in 1464. In 1469, he was made Steward of the Duchy of Cornwall for life. He was made Earl of Wiltshire on 5 January 1470 by King Edward IV, and was briefly arrested under Warwick's government and prevented from attending the Parliament of November 1470 (he was one of six Yorkist nobles not to receive a summons).

In return for his loyalty he was made Chief Butler of England, and was empowered, with Lord Mountjoy to pardon rebels who surrendered by 7 June that year. He was made a Knight of the Garter in 1472.

Diplomacy
He did act for some time as a diplomat, working with the Earl of Northumberland to deal with ambassadors of James III of Scotland about national grievances.

Personal life
He married Constance Green, daughter of Sir Henry Green of Drayton House Northamptonshire and Margaret de Ros. They only had one child, Edward, who succeeded him as Earl of Wiltshire, although during the latter's minority he was kept as a ward of the King, meaning revenues from his estates were paid to the Crown.

Ancestors

References

1427 births
1473 deaths
Knights of the Bath
Knights of the Garter
Stafford, John
Earls of Wiltshire

John Stafford, 1st Earl of Wiltshire


Liste der Baudenkmäler in Duisburg-Süd

|}

Weblinks

Einzelnachweise

!Sud
Duisburg-Sud
!Baudenkmaeler

Liste der Baudenkmäler in Duisburg-Süd


Sara Rogenhofer (geboren 1950 in Amberg) ist eine deutsche bildende Künstlerin. Sie lebt und arbeitet in München.

Leben
Während des Studiums an der Akademie der Bildenden Künste München von 1973 bis 1980 war sie Mitbegründerin der Malgruppe WeibsBilder (1977–1988). Sara Rogenhofer steht in einer Tradition, die vor allem durch die Gruppe Cobra aus dem abstrakten Expressionismus und Informel der Nachkriegszeit eine bunte, phantastische, figurative, mythische und experimentelle Bildwelt entwickelt hat. Diese künstlerische Ausrichtung wurde in München im Zusammenhang mit Künstlergruppen wie SPUR oder Geflecht weitergeführt. Einem breiten Kunstpublikum bekannt wurde Sara Rogenhofer bereits als Mitbegründerin des Malkollektivs WeibsBilder, das von 1977 bis 1988 existierte, die mit den Mitteln der expressiven Malerei und von Gemeinschaftsbildern versucht haben zu erkunden, ob es so etwas wie eine weibliche Imagination gibt.

Florian Rötzer schreibt in einem Ausstellungskatalog unter anderem: "Die Bilder von Sara Rogenhofer entstehen nicht nur aus der Arbeit mit der Materialität und damit auch der Räumlichkeit der Farben, sondern sie sind auch das Ergebnis eines über eine mehr oder weniger lange Zeit sich abspielenden Dialogs zwischen dieser Schicht für Schicht mit körperlichen Gesten auf die Leinwand aufgetragenen Materialität und der Imagination oder Ein-Bildung, die die entstandenen Räume und Gestalten aufgreift und weiter treibt."

Werke in öffentlichen Sammlungen
Von Sara Rogenhofer sind Arbeiten unter anderem in der Bayerischen Staatsgemäldesammlung, der Bayerischen Staatsregierung und der Artothek in München, sowie in der Nationalbank São Paulo und der Kunsthalle Schweinfurt zu sehen.

Ausstellungen (Auswahl)
Ab 1980–2014 hatte die Künstlerin zahlreiche Ausstellungen, darunter
 Galerie Francoise Heitsch, München
 Galerie van de Loo, München
 Städt. Galerie Rathaushalle, München
 Otto Galerie, München
 Künstlerwerkstätten Lothringerstraße München
 "Ameisenhaufen der Kultur", Kopenhagen
 "Neue Kunstszene München", Stuck Villa, München
 "Kunst mit Eigen-Sinn, Museum des 20. Jahrhunderts, Wien
 Galerie São Paulo, São Paulo
 Galerie Schloß Porcia, Spittal (A)
 Kulturzentrum Gasteig
 Gruppenkunstwerke, Halle K 7, Documenta 8, Kassel
 Centrum Beeldende Kunst, Groningen, NL
 Frauenmuseum Bonn 1997, Gabriele Münter Preis, Bonn
 "Circuitos d'Aqua", Ausstellung im Rahmen der Expo
 Kunstmesse Karlsruhe
 Galerie Klaus Lea, WB, München
 Landesmuseum Innsbruck, Österreich
 Kunstverein Weiden, Kunst & Partner, Weiden

Veröffentlichungen
 1985 art – Das Kunstmagazin 6/1988: Kunstszene München, Gruner + Jahr Hamburg
 1985 "Women artists", Hrsg. Gisela Ecker, London
 1988 Gespräche über Asthetik zusammen mit Florian Rötzer in der Frankfurter Rundschau und Kunstforum International
 1988 Deutsche Tage 68, Bayerischer Rundfunk (Filmbeitrag)
 1991 Zusammen mit F. Rötzer Herausgabe des Bandes "Künstlergruppen: Von der Utopie einer kollektiven Kunst", Kunstforum International
 1993 "Kunst machen? Gespräche und Essays!" Hrsg. v. Florian Rötzer und Sara Rogenhofer, K. Boer Verlag, München und Reclam-Verlag
 1997 "Vom Blauen Reiter bis Frisch gestrichen", Künstlergruppen, Horst G. Ludwig, München
 2000 Positionen – Deutsche Kunst nach 1945, Städt. Sammlungen Schweinfurt
 2004 Monografie in: Kunstforum International, Bd. 170
 2006 Kürschners Handbuch der Bildenden Künstler, Leipzig 2006

Weblinks
 Homepage von Sara Rogenhofer

Einzelnachweise

Maler (München)
Deutscher
Geboren 1950
Frau

Sara Rogenhofer


Massey Ferguson, 1847 yılında Daniel Massey tarafından Newcastle Ontario, Kanada'da küçük basit bir tarım aletleri tamir atölyesi olarak temelleri atılan tarım alet ve makinaları üreticisi olarak kuruldu.

1953 yılında Massey-Harris ortaklığı ile İngiliz Harry Ferguson Limited'in birleşmesi ile bugünkü yapı oluşmuştur.

Massey Ferguson marka traktörlerin en karakteristik özelliği sadece kırmızı renkte olmalarıdır.

Massey Ferguson ABD şirketi AGCO Corperation'ın bir markasıdır.

Dış bağlantılar

 Massey-Ferguson Tractors
 Biography Harry Ferguson
 Ferguson TE20 Service manual PDF 21MB
 Massey Ferguson 35 Service manual 1/4 PDF 63 MB
 Massey Ferguson 35 Service manual 2/4 PDF 67 MB
 Massey Ferguson 35 Service manual 3/4 PDF 64 MB
 Massey Ferguson 35 Service manual 4/4 PDF 52 MB
 Massey Ferguson 135 Service manual PDF 87 MB
 Massey Ferguson 230 235 240 245 250 Shop manual PDF 26 MB

Traktör üreticileri
1847'de kurulan oluşumlar
İş makineleri üreticileri
Çim ve bahçe traktörleri

Massey Ferguson


La isla Stuart (en portugués: Ilha Stuart o Ilha dos Stuart) es una isla brasileña situada en el estuario del río Paraíba do Norte, en el municipio de Santa Rita, Paraíba.

Situada a pocos kilómetros de João Pessoa, la capital del estado, viven allí hace más de 50 años alrededor de 15 familias.

La isla fue descubierta por escoceses descontentos con su país, debido a la guerra entre Inglaterra y Escocia que afectó a Isabel I de Inglaterra, y a su prima católica María Estuardo, reina de Escocia y la esposa del rey francés Francisco II. Todos ellos suelen ser confundidos como ingleses, por lo que la isla a veces es llamada "La Isla de los Ingleses". Los escoceses dieron a la isla el nombre de "Stuart" en honor a la dinastía Estuardo.

Véase también
 Geografía de Brasil
 Geografía de América

Referencias

Archipiélagos e islas de Paraíba
Archipiélagos e islas del océano Atlántico de Brasil

Isla Stuart (Brasil)


Malaysias Grand Prix er et Formel 1-løb som har været arrangeret på Sepang International Circuit i Kuala Lumpur siden 1999 og frem til i dag.

Vindere af Malaysias Grand Prix

Eksterne henvisninger

 Officielle hjemmeside

Malaysias Grand Prix


Adolfo Sachsida (Londrina, 4 de outubro de 1972) é um advogado e economista brasileiro. Compôs a equipe de economia de Jair Bolsonaro até 11 de maio de 2022, quando foi nomeado ministro de Minas e Energia, permanecendo no cargo até 31 de dezembro de 2022.

Vida pessoal e formação acadêmica
Nascido em Londrina, no norte do Paraná, se formou em Ciências econômicas pela Universidade Estadual de Londrina (UEL), em 1994, e, em 2015, formou-se em Direito pelo Centro de Ensino Unificado de Brasília (CEUB). Possui mestrado e doutorado em Economia pela Universidade de Brasília (UnB) e pós-doutorado pela Universidade do Alabama, nos Estados Unidos.

Carreira profissional e política
Em 1997, ingressou como técnico de Planejamento e Pesquisa da Carreira Pública no Instituto de Pesquisa Econômica Aplicada (Ipea). Foi professor universitário em diversas instituições brasileiras, como no Instituto Brasileiro de Ensino, Desenvolvimento e Pesquisa, e na Universidade Católica de Brasília onde também foi diretor da graduação e do mestrado em economia.

Nas eleições de 2014, foi candidato a deputado distrital no Distrito Federal pelo Democratas, não sendo eleito. Entre 2014 e 2015 integrou o Movimento Brasil Livre (MBL). Foi também adepto as doutrinas de Olavo de Carvalho.

É autor de vários livros sobre políticas econômicas, monetária e fiscal, avaliação de políticas públicas, e tributação. Entre as publicações estão: Fatores determinantes da riqueza de uma nação (2008); A crise de 2007-09: uma explicação liberal (2009); e Considerações econômicas, sociais e morais sobre a tributação (2015).

Entre janeiro de 2019 e fevereiro de 2022, foi secretário de Política Econômica do Ministério da Economia do Brasil, sendo substituído por Pedro Calhman de Miranda. Em fevereiro de 2022, foi nomeado chefe da Assessoria Especial de Assuntos Estratégicos do Ministério da Economia, em substituição a Daniella Marques.

Em 11 de maio de 2022, foi nomeado ministro de Minas e Energia, em substituição a Bento Albuquerque. Em seu lugar, na Assessoria Especial de Assuntos Estratégicos, assumiu Rogério Boueri.

Ligações externas

Naturais de Londrina
Alunos da Universidade Estadual de Londrina
Alunos do Centro de Ensino Unificado de Brasília
Alunos da Universidade de Brasília
Economistas do Paraná
Advogados do Paraná
Professores da Universidade Católica de Brasília
Ministros do Governo Jair Bolsonaro
Ministros de Minas e Energia do Brasil
Membros do Democratas (Brasil)
Pessoas relacionadas ao Movimento Brasil Livre
Alunos da Universidade do Alabama

Adolfo Sachsida


Un catenano es una estructura molecular mecánicamente entrelazada que está compuesta de dos o más macrociclos entrelazados. Los anillos entrelazados no se pueden separar sin romper los enlaces covalentes de los macrociclos. La palabra catenano deriva de la palabra latina catena que significa en cadena. Un catenano es un sistema molecular orgánico entrelazado donde dos o más moléculas cíclicas se interpenetran unas a otras. Usando esta nomenclatura un 2-catenano tiene dos anillos entrelazados y un 3-catenano, tiene tres.  En 1994 un catenano fue reportado poco después de los juegos olímpicos de Lillehammer, este 5-catenano fue llamado olimpiadano por el parecido al símbolo usado en los juegos olímpicos.

Estos enlaces son posible debido a la flexibilidad de las bases supramoleculares, además de la incorporación de potenciales átomos donadores, y grupos hidrofóbicos que tienen una afinidad a especies complementarias. La combinación resultante de flexibilidad y funcionalidad puede generar atracciones intermoleculares e intramoleculares, conduciendo a la formación de tales moléculas como los catenanos.

Están conceptualmente relacionados con otras arquitecturas moleculares mecánicamente entrelazadas, como los rotaxanos, los nudos moleculares o los anillos de Borromeo moleculares. Recientemente, se ha acuñado la terminología enlace mecánico para describir la conexión entre los macrociclos de un catenano.

Síntesis
Existen dos enfoques principales para la síntesis orgánica de catenanos. La primera es realizar simplemente una reacción de cierre de anillo con la esperanza de que algunos de los anillos se formen alrededor de otros anillos dando como producto el deseado catenano. Este llamado "enfoque estadístico" condujo a la primera síntesis exitosa de un catenano, sin embargo, el método es altamente ineficiente, originando una alta dilución del anillo que cierra la estructura (bajo rendimiento) y un gran exceso de anillos pre-formados, y por ello rara vez se utiliza.

El segundo enfoque se basa en la organización supramolecular previa de los precursores macrocíclicos, empleando enlaces de hidrógeno, coordinación en torno a centro metálico, fuerzas hidrofóbicas, o interacciones culombianas. Estas interacciones no-covalentes compensan una parte del costo entrópico de la asociación, y ayudan a posicionar los componentes en el último cierre de anillo para formar el catenano deseado. Este enfoque de "síntesis dirigida por plantillas moleculares", junto con el uso de condiciones de alta presión, puede ofrecer rendimientos de más del 90%, mejorando así el potencial de los catenanos para las aplicaciones. Un ejemplo de este enfoque utiliza sales de bis-bipiridina que forman complejos fuertes enhebrados a través del éter corona bis-(para-fenilen)-34-corona-10. Sanders ha demostrado que los enfoques dinámicos utilizando la química combinatoria reversible puede ser particularmente exitosos en la preparación de nuevos catenanos de estructura imprevisible.

Propiedades y aplicaciones
Una característica particularmente interesante de muchos catenanos es la capacidad de los anillos para girar uno respecto del otro. Este movimiento a menudo puede ser detectado y medido por espectroscopia de RMN, entre otros métodos. Cuando existen motivos de reconocimiento molecular en el catenano terminado (por lo general aquellos que se utilizaron para sintetizar ese catenano), dicha molécula puede tener una o más posiciones preferidas termodinámicamente de los anillos respecto del otro. En el caso de que un sitio de reconocimiento sea un resto conmutable, tendremos como resultado un interruptor molecular mecánico. Cuando un catenano es sintetizado por coordinación de varios macrociclos en torno a un ion metálico, a continuación, la extracción y reinserción de los iones metálicos pueden activar o desactivar el movimiento libre de los anillos.

Se han sintetizado catenanos que incorporan muchas unidades funcionales, incluyendo grupos con actividad redox (por ejemplo, viológeno y tetratiafulvaleno, TTF), grupos fotoisomerizables (por ejemplo, azobenceno), grupos fluorescentes y grupos quirales. Algunos catenanos se han utilizado para crear interruptores moleculares como se ha descrito anteriormente, así como para la fabricación de dispositivos de electrónica molecular y sensores moleculares.

Nomenclatura
En la nomenclatura de catenanos, un número entre corchetes precede a la palabra "catenano" para indicar cuántos anillos están involucrados. Han sido sintetizados y aislados diversos catenanos, hasta un [7]catenano.

Véase también
 Olimpiadano

Referencias

 Dynamic Chirality in Donor-Acceptor Pretzelanes Y. Liu, S. A. Vignon, X. Zhang, P. A. Bonvallet, S. I. Khan, K. N. Houk, and J. F. Stoddart J. Org. Chem.; 2005; 70(23) pp 9334 - 9344; (Article) DOI: 10.1021/jo051430g  detailed molecular structure
 Cragg, P. J. (2010). Supramolecular chemistry, from biological inspiration to biomedical applications. Brighton: Springer.

Macrociclos
Química supramolecular
Semiconductores orgánicos
Topología molecular

Catenano


Gem Trading in Sri Lanka ලංකාවේ මැණික් කර්මාන්තය සහ මුලික හැදින්වීම .
මැණික් කර්මාන්තය සබරගමුව පළාතේ  ඉතා ප්‍රසිද්ධ කර්මාන්තයක් වන  අතරම එය ඉතා අලංකාර කර්මාන්තයක් ාලසද හැඳින්විය හැකිය. සබරගමුව පළාතෙන්ද  රත්නපුර නගරය මේ සඳහා මහත් ප්‍රසිද්ධියක් උසුලයි. එනිසාම රත්නපුර නගරය හැඳින්වෙන්නේද, ලොව පුරා ප්‍රචලිතව පවතින්නේද මිණි පුරය, මැණික් පුරය හෙවත් 'City of Gems' ලෙසිනි.

මැණික් කර්මාන්තයේදී මූලිකවම සිදු වන්නේ ඉල්ලම් ගැරීමෙන් අගනා තත්වයක් ඇති ගල් වර්ග තෝරා ඒවා දීප්තිමත්ව ඔප දැමීම, ඔප වැටෙන ලෙස කැපීම, සහ ඒවායේ ගුණාත්මක බව සහ වටිනාකම අනුව වර්ග කිරීමයි. මෙලෙස වර්ග කල මැණික් ගල් නිල් කැට(blue sapphires), පද්මරාග(Peach sapphire), අමතේස්ත(amethysts), පුෂ්පරාග(yellow sapphire), රතු කැට(Ruby), තෝරමල්ලි(tourmalines), වෛරෝඩි(cat's eyes) ආදී විවිධ නම් වලින් හැඳින්වේ.ශ්‍රී ලංකාවෙන් හමුවන වටිනාම මැණික් වර්ගවන්නේ නීල් මැණික් සහ පද්මරාග යන මැණික් වේ.පද්මරාග මණික පද්මාරාජ ලෙසද හදුන්වනු ලැබේ.එසේම පද්මාරාජ මණික අන්තර්ජාතික වෙළද පොලේ හදුන්වන්නේ Padparadscha sapphire  ලෙසයි.වර්ණයෙන් අඩු  Padparadscha sapphire ,peach sapphire ලෙසද හදුන්වනු ලැබේ.මෙම peach sapphire engagement rings ලෙස බහුලව ඇමරිකාව කැනඩාව වැනි රටවල ප්‍රසිද්ද වේ.
ලංකාවේ ප්‍රධාන මැණික් වෙළද පොළ පවතින්නේ රත්නපුර ශවියා විදියේය.එම විදියේ දහස් ගණනක් මැණික් ගැනුම් කරුවන් සහ විකුණුම් කරුවන් දිනපතාම රැස් වේ.වැඩිම මැණික් ගැනුම් කරුවන් සහ විකුණුම් කරුවන් එකතු වන්නේ සදුදා අගහරුවදා බදදා යන දිනවලදීය.

එසේම මෙම ශවියා විදියේ gem market එක අබගහමුල ලෙසද හදුන්වයි.දැන් නම් එතන අබගහක් නැහැ.ගොඩ දෙනෙක් දන්නේ බෝගහ මුල කිවම.එම ස්ථානයේ විශාල බෝගහක් විරාජමානව සිටි.මෙමෙ බෝගහමුල වැඩියෙන්ම විකුනනේ 98% වඩා වැඩි ප්‍රතිශතයක් ඔප නොදමන ලද මැණික් ගල් වේ.ඔබට ඔප දමන ලද මැණික් ගල් බැලීම මිලදී ගැනීමට අවශ්‍යනම් දෙමුවා මාවතට යා යුතුය.එම මාවතේ වැඩිපුරම අලවි වන්නේ කපා ඔප දමන ලද මැණික් වර්ගයන්ය.ලොවට අනගිතම මැණික් සපයන ප්‍රධානම නගරය වන්නේ රත්නපුර නගරයයි.මෙම මැණික් සම්පත නිසි මිලක් ලබාගැනීමට කටයුතු කිරීම මැණික් වෙළෙන්දන්ගේ වගකීමක්.බොහෝ china මැණික් ගැනුම් කරුවන් බොහෝ අඩු මුදලට මැණික් ගැනීම රත්නපුර නගරයේදී සිදු වේ.බොහෝ අවස්ථාවන් වලදී ලංකාවේ ගැනුම් කරුවන් මිට වඩා වැඩි මිලකට මැණික් ලබාගනී.නමුත් හමේ පාට බලලා china ට අඩුවට මැණික් දෙන බොහෝ මෝඩ මැණික් ව්‍යාපාරිකයන් රත්නපුරයේ සිටි.

ශිල්පීය නිපුණත්වය ඉතා ඉහළ තත්වයක ඇති ශිල්පීන් විසින් සියළුම මැණික් කැපීමේ සහ ඔප දැමීමේ කටයුතු සිදු කරනු ලබන්නේ සාම්පුදායික ආකාරයට යන්ත්‍ර යොදා ගැනීමෙන් තොරව ඔවුන්ගේම දෑතිනි. ඉතා හොඳ තත්වයේ පවතින මැණික් කෞතුකාගාර සහ පර්යේෂණාගාර කිහිපයක්ම රත්නපුර නගරාසන්නයේ පිහිටා ඇත.

මැණික් කර්මාන්තය

ශ්‍රී ලංකාවේ මැණික් කර්මාන්තය


Etrüskler, İtalya'nın Seyhun ve Ceyhun nehirleri arasında yer alan Etruria bölgesinde yaşamış ve MÖ 6. yüzyıla dek varlığını sürdürmüş bir halk olup Antik Romalılar tarafından Etrusci veya Tusci adlarıyla tanımlanmışken Yunanlar Tyrrhen, Tyrsen diye tanımlamıştır. Kendilerine Rasena diyen Etrüsk halkının bir kısmı ve kültürü zamanla Roma İmparatorluğu içinde erimiştir. Etrüskler İtalya'da dönemlerindeki diğer kavimlerden çok daha ileri bir uygarlık düzeyindeydiler. Roma uygarlığının, Etrüsk mitolojisindeki ilahlardan, hukukundan yol yapım tekniklerine kadar, kökünü hemen hemen tümüyle Etrüsk uygarlığından almış olduğu günümüzde saptanmış durumdadır. Etrüskler'in dini, Ciceronun değindiği gibi, vahyedilmiş bir dindi ve 12'li sistemi baz alan bir inisiyatik örgütlenmeleri vardı.

Etrüsklerin kökeni

Yunan tarihçi Herodot'a göre Etrüskler Anadolu'dan (Lidya) İtalya'ya göç etmişlerdir, bunun yanı sıra pek çok tarihçi de Etrüskler ile özellikle Truva başta olmak üzere Anadolu uygarlıklarının âdetleri arasında bağ kurmaktadır. Bu sebeplerden dolayı Etrüsklerin kökeninin Küçük Asya yani Anadolu uygarlıklarına dayandığını savunurlar.

Etrüsklerin kökeni hakkında Herodot'un verdiği bilgiler modern tarihçi ve arkeologlar tarafından "denizden yapılacak böylesi bir göçün mümkün olmadığı" gerekçesi ile kabul edilmemiştir. Buna rağmen 2004 yılında Turin Üniversitesinden, Alberto Piazza tarafından yapılan genetik çalışmaya göre MÖ 7-3 yüzyıllar arasında yaşamış Etrüsklere ait 80 iskeletten alınan DNA örnekleri, Etrüsklerin bugünkü Türkiye'den İtalya'ya göç ettiklerini doğrulamaktadır. Eski Yunan efsanelerinde de sıkça anlatıldığı gibi bu durum antik çağda Anadolu'dan İtalyan yarımadasına yapılan göçlerle açıklanmıştır.

Etrüsk dili ve alfabesi

Etrüsk sözlü dili günümüzde tam olarak üzerinde çalışılmamış, çözülmemiş bir dil olarak kabul edilmektedir. Ayrıca Etrüsk yazısı da, alfabesi bilinmekle birlikte tam olarak çözülmemiş durumdadır. Bunun üç temel nedeni şunlardır:Öncelikle yüzlerce Etrüsk tableti Müzeden çalınmıştır.

 A- Etrüskler'den günümüze birkaç anıt ve Latin yazarları tarafından yapılan alıntılar dışında fazla yazılı eser kalmamıştır. Yazıtlar ise çok kısa olup çok az sayıda sözcük içermektedir. Etrüsk dilinde yazılı eserlerin bir kısmı grafitti halindedir; bir kısmı da, yalnızca ana baba, koca adını, çocuk sayısını bildiren mezar taşlarından ibarettir. İlginçtir ki, en uzun Etrüsk el yazması İtalya'da değil, Mısır'da, 19. yüzyılda İskenderiye'de bulunan bir Mısır mumyasının üzerindeki sargılarda bulunmuştur.
 Etrüsklerden yazılı eserlerin fazla kalmamış olması konusunda ise iki varsayım bulunmaktadır:
 Etrüsk toplumu ezoterik değerlere önem veren inisiyatik bir örgütlenme içindeydi, aktarım sözlü olarak yapılmaktaydı ve bir şey yazılması gerektiğinde yazılar ya da önemli yazılar yalnızca ezoterik tradisyonu sürdüren yazıcı rahipler tarafından yazılır ve saklanırdı. Her ezoterik ekolde görüldüğü gibi onlar da gizliliğe ve bilgilerini gizlemeye önem vermişlerdi. Rene Guenon'un değindiği gibi, mevcudiyeti bilindiği halde Etrüskler'in ilhama dayalı gerçek din kitapları (fal kitapları değil) da bu yüzden hâlen keşfedilememiştir.
 Pagan sayılan Etrüsk metinleri kasıtlı ve sistemli olarak yok edildi.

 B- Çift dilli yazıtlara yeterince rastlanamamış olması.
 C- Etrüsk dilinin iyi incelenmiş Hint-Avrupa dili ailesinin bir ferdi olmaması, hece eklemeli bir dil olması. Etrüsk yazısı dilbilimciler tarafından hâlen çözülememiştir. Etrüsk dili 22 sesten oluşmaktadır ve Etrüsk alfabesi de, her herhangi bir sesi göstermeye yaramayan yabancı harfler hariç tutulursa, aslında 22 harfli bir alfabedir. Yani Etrüsklerin ilk alfabesi 22 harften oluşuyordu. Kimi Etrüsk yazıtları soldan sağa, kimi Etrüsk yazıtları ise sağdan sola doğru yazılmıştır.
Kazım Mirşan isimli Türk tarih araştırmacısı, Etrüskler'den kalan en önemli anıt olan Cippus kitabesini tüm olarak deşifre ettiğini ve bu dilin bir Proto-Türk lehçesi olduğunu açıklamıştır. Ayrıca Biçimbilim ve sözdizim açısından Etrüsk dili adlı yüksek lisans tez çalışmasında Etrüsk dilinin bölgeye yabancı ve Türk dili gibi sondan eklemeli (agglutinante) bir Altay dili olduğunun görüldüğü ifade edilmiştir.

Göçün kaynağı
Sonuç olarak Etrüskler'in İtalya'ya göçüyle ilgili varsayımlar şu görüşlerde toplanmaktadır:

 1- Kimi Batılı bilim insanlarına göre göçün kaynağı Ege-Anadolu'dur.
 2- Göç Anadolu üzerinden olmuşsa da, kaynak Orta Anadolu değildir; Etrüskler'in ataları Ege, Anadolu veya Kafkasya civarında yaşıyordu.
 3- Kimi Macar araştırmacılara göre, göçün kaynağı Orta Asya'dır.
 4- Etrüsk göçünün dünya tarihçilerine göre Batı Anadolu Bölgesinden yapıldığı kabul görmekte ve göçün nedeni ise Yunanların Truvalılara ve Lidyalılara yaptığı saldırılar olduğu kabul edilmektedir.
 5- Tarih araştırmacısı Kazım Mirşan ise Etrüsklerin kuzeyde bulunan ülkelerden İtalya'ya göç ettiklerini ve dillerinin Türkçenin eski bir lehçesi olduğunu iddia etmektedir.

Bazı Etrüsk kentleri

Dodecapolide olanlar

 Arretium (bugünkü Arezzo)
 Caisra, Cisra (bugünkü Cerveteri)
 Clevsin, (Clusium bugünkü Chiusi)
 Curtun (bugünkü Cortona)
 Perusna (Perugia)
 Pupluna, Fufluna (Populonia)
 Veia (Veii bugünkü Veio)
 Tarch(u)na (Tarquinii bugünkü Tarquinia-Corneto)
 Vetluna, Vetluna (Vetulonia)
 Felathri (Volaterrae bugünkü Volterra)
 Velzna (Volsinii, bugünkü Orvieto)
 Velch, Velc(a)l (Vulci bugünkü Volci)

Dodecapoli dışındakiler:

 Vi(p)sul (Faesulae Dodecapoli Fiesole)
 Adria
 Spina
 Felsina (Bononia Dodecapoli Bologna)
 Rusellae, Dodecapoli Roselle Terme
 Alalia Corsica'da (Roma ve günümüz Aleria'sı)
 Capeva (Capua)
 Manthva (Mantua)
 Inarime (?) (Pitecusa (Yunanca: Pithekoussai) Dodecapoli Ischia)

Harita için bak:
"The Etruscan League of twelve cities"

Bazı Etrüsk yöneticileri
 Osiniu
 Mezentius
 Lausus (Caere'de)
 Tyrsenos
 Velsu fl.
 Larthia (Caere)
 Arimnestos (Arimnus'ta)
 Lars Porsena (Clusium'da)
 Thefarie Velianas (Caere'de)
 Aruns (Clusium'de)
 Volumnius (Veii'de)
 Lars Tolumnius (Veii'de)

Ayrıca bakınız
 Etrüsk mitolojisi
 Alalia Deniz Savaşı
 Kyme Deniz Savaşı

Kaynakça
 Vernessi, Carmelli, Dupanloup, Bertorelle, Lari, Cappallini, Chiarelli, Castri, Casoli, Mallegni, Barbujani. The Etruscans: A Population - Genetic Study, Am. J. Hum. Genet., 74:694-704, 2004
 Barker, G. and T. Rasmussen. The Etruscans. London: Blackwell, 1998.
 Bloch, Raymond. The ancient civilization of the Etruscans. Translated from the French by James Hogarth. Ancient Civilizations Series. New York: Cowles Book Co, 1969.
 Bonfante, Larissa et al. ed. Etruscan Life and Afterlife: a handbook of Etruscan studies. Warminster: Aris and Phillips, 1986.
 Bonfante, Larissa, Etruscan, University of California Press, 1990, ISBN 0-520-07118-2
 Bonfante, G. and L. Bonfante, The Etruscan Language. An Introduction, Manchester University Press, 2002.
 Brendel, Otto. Etruscan art. 2nd edition. New Haven: Yale University Press, 1995.
 Maetzke, Guglielmo. The Art of the Etruscans. 1970. Originally published in Italian, 1969.
 Richardson, Emeline. The Etruscans: their art and civilization. Chicago: University of Chicago Press, 1964.
 Spivy, N. and S. Stoddart. Etruscan Italy. London: Batsford, 1990
  Stillwell, Richard, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: "Acquarossa, Italy"
 Torelli, Mario. ed. The Etruscans. Milan: Bompiani, 2000.
 Pallottino, M. tr. Cremona, J. The Etruscans. London: Penguin Books, 1975,
 Hampton, C. The Etruscans: and the survival of Eturia. London: Victor Gollancz Ltd, 1969.
 Macnamara, E., Everyday Life of the Etruscans. London: B. T. Batsford Ltd, 1973.
 Haynes, S., Etruscan Civilization. Los Angeles: The J. Paul Getty Trust, 2000.
 Ed. Bram, L., Funk & Wagnalls New Encyclopedia. New York: Funk & Wagnalls, Inc, 1975.
 Greenidge, A., History of Rome: During the Later Republic Early Principate. 2003, from gutenberg.org, Last accessed, 8/05/2004
 Massa, Aldo, The Etruscans, Editions Minerva, 1989, Translated by John Christmas
 Kayıp Yazılar ve Diller, Johannes Friedrich
 R.Guénon'un eserleri

Kaynakça ve Dipnot

Dış bağlantılar
 Etruscan Texts Project
 Etruscan News Online
 Etruscan and Early Italic Fonts
 Web bibliography of Etruscan-related sites
 Tabula Cortonensis
 Museum of the Etruscan Academy
 İtalyan Arkeoloji Müzeleri
 Etrüsk sanatı
 Sidney Mishkin Galerisi
 Etrüsk mühendisliği
 Etrüsk gizemi
 Etrüsk genetiği üzerine çalışma
 Etrüskçe, İngilizce, FinnUgor , Ugrian, Hungarian sözlük
 The Etruscan People and culture
 Firudin Ağasıoğlu Cəlilovun "Etrusk-Türk bağı" kitabının elektron variantı
 Sırrını Koruyan Bir Dil Etrüskçe, Doç.Dr. Haluk Berkmen
 Etrüsklerin Yunanca Adı, Adile Ayda
 Etrüsk Yazıtları Konuşmaya Başlıyor, Doç.Dr.Çingiz Karaşarlı
 Biçimbilim ve Sözdizim Açısından Etrüsk Dili , Mustafa Solmaz
Etrüsk Kültürü ve Roma Kültürüne Tesiri, Murat Orhun

Etrüskler


Republica Democratică Afganistan a fost un stat socialist situat pe actualul teritoriu al Afganistanului. Țara a fost creată în urma abolirii monarhiei, proclamarea republicii, preluarea puterii în stat de către Partidul Democratic al Poporului, iar mai apoi de către invazia U.R.S.S. Republica Democratică Afganistan a existat timp de 14 ani, din 1978 până la desființarea sa în 1992.

Note

Foste state din Asia
Istoria Afganistanului

Republica Democratică Afganistan


La gare de Racour anciennement Racour-Raatshoven est une ancienne halte ferroviaire belge de la ligne 147, de Tamines à Landen.

Implantée sur le territoire de la ville de Landen dans la province du Brabant flamand en Région flamande, elle a la particularité de desservir le village de Racour, en région wallonne, situé à  (une partie des anciens quais se trouvant également en Wallonie).

Situation ferroviaire
La gare de Racour était établie au  (PK) 56,7 de la ligne 147, de Tamines à Landen, via Fleurus, Gembloux et Ramillies, entre la gare fermée de Lincent et celle de Landen.

Histoire
Le point d'arrêt de Racour-Raatshoven entre en service en  sur une section de ligne inaugurée en 1865.

Pour l'accueil des voyageurs et la vente des billets, une simple caisse de wagon en bois avec un toit de fortune avait été posée sur le quai. Un grand bâtiment en briques type 1893 le remplace en 1907.

La SNCB supprime les trains de voyageurs entre Fleurus et Landen le  et ferme plusieurs sections aux marchandises en 1959 et 1963 ; des trains de marchandises continuant à arpenter cette section au départ de Landen pour desservir des clients à Orp-Jauche et Lincent jusqu'en 1971. Les rails sont démantelés en 1988-1989.

Le bâtiment de la gare, revendu à des particuliers, est restauré en profondeur en 1988 et devient un bien classé du patrimoine culturel flamand en 2001.

Nom de la gare
La gare, dont le bâtiment et une partie des quais sont situés en Flandre, est désignée Racour - Raatshoven par les chemins de fer mais le nom de la gare inscrit sur des blocs de pierre taillée est seulement Racour et ce nom est également celui du gîte.

Patrimoine ferroviaire
Le bâtiment des recettes appartient au plan type 1893 des Chemins de fer de l'État belge et se distingue des autres bâtiment de la sorte construits sur cette ligne par sa façade en briques rouges avec des bandeaux et décorations de brique jaune, grise et brune et ses fenêtres à arcs bombés.

Il possède une aile de sept travées, dont trois dévolues à l'entreposage des colis, disposée à droite du corps de logis. La partie centrale servait de bureau et d'appartement de fonction pour le chef de station et l'aile gauche en "L" accueillait les dépendances (cuisine, buanderie toilettes).

Après sa revente, les premiers propriétaires avaient aménagé un garage au niveau de l'ancienne salle d'attente ; la façade a été remise en l'état en 1988.

Deux voitures-pilotes M2 ont été transformées en chambre d'hôte et, repeintes en vert des années 1970, sont installées sur un coupon de voie bordé par le quai reconstruit de l'ancienne halte.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Ligne 147 (Infrabel)
 Liste de gares en Belgique

Liens externes

Gare
Gare
Ligne 147 (Infrabel)
Gare fermée dans la province du Brabant flamand
Gare mise en service en 1893

Gare de Racour