O Grande Prêmio da Arábia Saudita de 2023 (formalmente denominado Formula 1 STC Saudi Arabian Grand Prix 2023) foi a segunda etapa da temporada de  da Fórmula 1, disputada no dia 19 de Março de 2023 no Circuito Corniche de Gidá na Arábia Saudita.

Contexto
O evento foi realizado no fim de semana de 17 a 19 de março, sendo a segunda etapa do Campeonato Mundial de Fórmula 1 de 2023.

Classificação do campeonato antes da corrida
Entrando no fim de semana, Max Verstappen lidera o Campeonato Mundial de Pilotos com 25 pontos, a 7 do companheiro de equipe Sergio Pérez, segundo, e a 10 de Fernando Alonso, terceiro. A Red Bull Racing lidera o Campeonato de Construtores por uma diferença da Aston Martin de 20 pontos e da Mercedes de 27 pontos.

Participantes
Todos os pilotos e equipes eram os mesmos da lista de inscritos da temporada, sem pilotos substitutos adicionais a esta corrida.

Pneus
A  fornecedora de pneus Pirelli trará os compostos de pneus C2, C3 e C4 (designados duros, médios e macios, respectivamente) para as equipes usarem no evento.

Mudanças na pista
As curvas 22 e 23 foram apertadas e as paredes recuadas em várias curvas, devido a questões de segurança relacionadas a curvas rápidas e cegas. As zebras também foi alteradas para melhorar a segurança. Além disso, o terceiro ponto de detecção do DRS foi movido mais à frente, sendo posicionado na saída da curva 27. Como resultado, o terceiro ponto de ativação do DRS foi movido mais à frente, sendo posicionado a 240 metros (790 pé) após a curva 27. As alterações nas zonas do DRS foram feitas em resposta a táticas perigosas empregadas nas edições anteriores do Grande Prêmio, onde os pilotos precisavam frear erraticamente para a curva 27, a fim de cair atrás dos adversários e ganharem a vantagem do DRS.

Penalidades
Após sua retirada no Barém devido a problemas eletrônicos em seu volante, Charles Leclerc, piloto monegasco da Ferrari, levou uma penalidade de dez posições no grid devido a terceira utilização de um componente eletrônico de controle.

Treinos Livres
Em negrito, os respectivos melhores tempos de cada sessão. A classificação inicial do treino foi colocada considerando-se o TL2.

Max Verstappen, apesar de ter relatado alguns problemas estomacais antes dos treinos livres, conseguiu o melhor desempenho na primeira sessão de treinos livres. O campeão mundial terminou sua melhor volta um segundo mais rápido que o mais rápido, na sessão análoga em 2022. O holandês foi o único a atingir um tempo abaixo de um minuto e trinta segundos, obtido após o acerto do carro ter sido rebaixado. As seis primeiras posições foram divididas em pares: atrás da dupla da Red Bull Racing ficou a dupla da Aston Martin, seguida pela Mercedes. Por outro lado, as duas Ferraris foram menos competitivas, mas concentraram seu trabalho em encontrar o acerto para a corrida.

Verstappen também se confirmou na sessão da noite, liderando a melhor volta com um tempo semelhante ao da primeira sessão. Atrás dele ficou  Fernando Alonso, que conseguiu ultrapassar o companheiro de equipe de Verstappen, Sergio Pérez, por um décimo. O espanhol também se mostrou próximo do desempenho dos carros austríacos em termos de ritmo de corrida. Em quarto lugar ficou Esteban Ocon, à frente de George Russell. Lewis Hamilton, terminou apenas na décima primeira colocação, atrás da dupla da Ferrari, demonstrando estar menos confortável. A empresa italiana continuou com os testes no carro, focando também no estudo da aerodinâmica, tanto que o melhor piloto com motores Ferrari foi Nico Hülkenberg, da Haas.

O piloto Nyck de Vries, da  não participou da terceira sessão de treinos livres após seu carro necessitar uma troca na unidade de potência. Durante os treinos foram enfrentadas pelos pilotos diversas dificuldades na pista por conta do tráfego, Lewis Hamilton relatou problemas para realizar uma volta rápida. Lando Norris durante uma volta rápida foi atrapalhado por Max Verstappen que prontamente pediu desculpas e cobrou seu engenheiro dando uma bronca pelo rádio.

Antes do início da terceira sessão de treinos livres no sábado, a segunda caixa de câmbio e transmissão foram instaladas no carro de Max Verstappen. O não é penalizado no grid de largada, pois os novos componentes instalados estão entre os que podem ser utilizados dentro do número máximo estabelecido pelo regulamento.

Mesmo no sábado, Verstappen continuou sendo o mais rápido. O holandês, após testar os pneus duros, colocou os macios e colheu desempenho mais de um segundo melhor que o melhor tempo na mesma sessão da temporada anterior. Seu companheiro de equipe, Sergio Perez atinge sua melhor marca seis décimos atrás de Max. Atrás da dupla da Red Bull Racing, foi confirmada o bom desempenho dos carros da Aston Martin, que ficaram com a terceiro e o quarto lugar. As Ferraris voltaram a testar diferentes acertos de pneus e carga de combustível, enquanto as Mercedes foram mais competitivas, com Hamilton o quinto tempo mais rápido, e as McLarens, ficaram com o sétimo e o oitavo tempo mais rápido.

Qualificação
A qualificação foi realizada em 18 de março de 2023 às 20:00 no horário local (UTC+6) ou às 14:00 no horário de Brasília.

Antes da qualificação, a segunda unidade relativa ao motor de combustão interna (ICE), turbocompressor (TC), MGU-H, MGU-K, unidade de central eletrônico (CE) e sistema de exaustão (EX) foram instalada no carro de Nyck De Vries. O piloto holandês da AlphaTauri não é penalizado no grid de largada pois os novos componentes instalados estão entre os que podem ser utilizados no número máximo estabelecido pelo regulamento técnico.

Durante o Q1, conforme esperado após os treinos livres, Max Verstappen continuou provando seu favoritismo terminando na primeira colocação, seguido por Sergio Perez e Fernando Alonso, que mesmo após ter rodado sozinho, garantiu o terceiro melhor tempo. Logan Sargeant, apesar de ter sido o primeiro a registrar tempo, teve sua tentativa deletada ao não respeitar os limites da pista, o piloto estadunidense ainda rodou na curva 22, arruinando sua volta e não conseguindo entrar na briga pela passagem ao Q2, terminando sem tempo. Por sua vez, Lando Norris colidiu na curva 27, danificando parte de sua suspensão, não conseguindo retornar ao traçado a tempo, por conta disso, terminou na 19º colocação. Tsunoda, Albon, de Vries, estreante na pista, Sargeant e Norris foram eliminados.

Encaminhado à garantir a pole position, Verstappen apresentou problemas mecânicos em seu carro e foi obrigado a abandonar, o piloto, acelerava em sua volta rápida no Q2, quando a rotação aumentou e, então, caiu; seu semi-eixo havia quebrado. Apesar de ter liderado o Q2 durante quase todo o tempo, Fernando Alonso foi superado perto do término da seção por Sergio Pérez, retomando a liderança para a Red Bull Racing. Charles Leclerc e Carlos Sainz terminaram na terceira e quarta posição, respectivamente. Hülkenberg, Zhou, Magnussen, Bottas e Verstappen foram eliminados.

No término do Q3, Sergio Pérez garantiu a pole position com um tempo de 1:28.265, seguido por Charles Leclerc, que, por conta de sua punição largou na décima segunda colocação, Fernando Alonso garantiu a terceira colocação, seguido por George Russel e Carlos Sainz Jr.

Durante a qualificação, por quatro vezes foram anuladas voltas pelos comissários aos pilotos por não respeitarem os limites da pista, cruzando a área pintada entre a entrada do pit lane e a pista. Logan Sargeant, Nico Hülkenberg, Kevin Magnussen e Lewis Hamilton tiveram seus tempo cancelados. Por sua vez, em cinco ocasiões foram canceladas durante a exibição das duplas bandeiras amarelas. Esteban Ocon, Pierre Gasly, Charles Leclerc, Nico Hülkenberg e Carlos Sainz Jr. tiveram seus tempos cancelados na curva 23.

Classificação da Qualificação
Em negrito, os respectivos melhores tempos de cada sessão e o piloto com a pole position.

Corrida
A corrida foi realizada em 19 de Março de 2023 às 20:00 no horário local (UTC+6) ou às 14:00 no horário de Brasília.

Voltas na liderança

Informações da corrida
Após uma pane elétrica em seu carro, Max Verstappen e favorito a vencer a corrida largou apenas na 15º posição após não ter conseguido completar um tempo no Q2. Por sua vez, Charles Leclerc, que atingiu o segundo melhor tempo no Q3, foi punido em dez posições devido a terceira utilização de um componente eletrônico de controle, por isso, largou na 12º posição.

Dentre as estratégias de corrida, a Pirelli, fornecedora de pneus, constatou que a mais rápida seria iniciar com um pneu médio (C3) até as respectivas voltas 18 e 25. E, em seguida, trocar para o pneu duro, portanto, apenas uma parada. Todos os pilotos iniciaram com pneus médios, com exceção de Lewis Hamilton e Logan Sargeant que iniciaram com pneus duros; e Charles Leclerc e Lando Norris que começaram com pneus macios.

Fernando Alonso e Sergio Pérez largaram bem e disputaram a primeira posição, porém, o piloto espanhol da Aston Martin venceu a disputa e ficou na liderança até ser ultrapassado na volta 4 por Perez. Charles Leclerc da Ferrari conquistou três posições na largada. Apesar do bom começo, Alonso foi punido em 5 segundos após ter posicionado seu carro fora do colchete no grid. Max Verstappen conquistou duas posições na largada. Por sua vez, Oscar Piastri sofreu um dano em seu carro e precisou retornar ao boxes para trocar o bico de seu carro, o piloto que largou em 8º, após a parada, retornou em último. Lewis Hamilton foi investigado por realizar um ziguezague na largada e acabou recebendo uma advertência.

Na volta 18, o carro do Lance Stroll parou e o safety car entrou na pista, após a parada, fiscais de pista conteram um princípio de incêndio nos freios dianteiros de Stroll. Aproveitando-se dessa situação, diversos pilotos foram aos boxes, dentre eles, Fernando Alonso que cumpriu sua punição de 5s. Após três voltas, na 21, o a corrida fora retomada e o safety car deixou a pista. Alexander Albon apresentou problemas no freio e teve de abandonar a corrida na volta 27.

Sergio Pérez, piloto mexicano da Red Bull, liderou a corrida desde a volta 4, quando retomou a liderança após perdê-la para Fernando Alonso e conquistou sua quinta vitória. Fernando Alonso, terminou na terceira colocação e conquistou seu centésimo pódio na carreira da Fórmula 1 se tornando o sexto piloto a alcançar 100 pódios na Fórmula 1 juntando-se a Alain Prost, Michael Schumacher, Lewis Hamilton, Sebastian Vettel e Kimi Raikkonen.

Tabela do campeonato após a corrida

Classificação do Campeonato de Pilotos

Classificação do Campeonato de Construtores

 Nota: Apenas as cinco primeiras posições estão incluídas em ambas as classificações.

Ligações externas

GPs de Fórmula 1 de 2023
2022

Grande Prêmio da Arábia Saudita de 2023


Sámal Petersen (født 3. juli 1904 i Klaksvík, død 7. oktober 1976) var en færøsk lærer og politiker (SF). Han var uddannet lærer fra Haslev Seminarium fra 1928, og arbejdede derefter som lærer i hjembyen Klaksvík frem til 1971. Han var kommunalbestyrelsesmedlem i Klaksvíkar kommuna fra 1939–1951 og 1959–1962, og var borgmester 1939–1943, 1949 og 1959–1961.

Petersen repræsenterede Sjálvstýrisflokkurin i Lagtinget fra 1957 til 1966, valgt for Norðoyar. Lagtingsformand fra 1963 til 1966. Derefter var han kommunal-, kultur- og skoleminister fra 1967 til 1972.

Referencer
 Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 339. (PDF )

Lærere fra Færøerne
Politikere fra Sjálvstýrisflokkurin
Borgmestre fra Færøerne
Lagtingsmedlemmer fra Færøerne
Lagtingsformænd på Færøerne
Personer fra Klaksvik
Kommunalministre fra Færøerne
Skoleministre fra Færøerne
Kulturministre fra Færøerne

Sámal Petersen


مقاطعة قصرش (بالإسبانية:Cáceres، كاثيـريس) هي مقاطعة إسبانية تقع في غرب الدولة، تقع ضمن حدود منطقة إكستريمادورا.

عاصمتها هي مدينة قصرش، تنقسم المقاطعة إلى 220 بلدية.

الجغرافيا
تقع مقاطعة قصرش في غرب إسبانيا تحدها من الشمال مقاطعة شلمنقة ومقاطعة آبلة، ومن الجنوب مقاطعة بطليوس، ومن الشرق مقاطعة طليطلة، ومن الغرب البرتغال.

تبلغ مساحة مقاطعة قصرش 19.868 كم².

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان مقاطعة قصرش 415.446 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

فيما يلي قائمة أكبر البلديات من حيث عدد السكان (بتاريخ 1 يناير 2011):
 قصرش 95.026 نسمة
 بلاسينثيا 41.392 نسمة
 نافالمورال دي لا ماتا 17.386 نسمة
 قوريا 13.050 نسمة
 مياخاداس 10.234 نسمة
 ترجالة 9.623 نسمة
 تالايويلا 9.283 نسمة
 موراليخا 7.182 نسمة
 خارايث دي لا فيرا 6.791 نسمة
 أرويو دي لا لوث 6.392 نسمة

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لمقاطعة قصرش
  الموقع الرسمي لإدارة السياحة في مقاطعة قصرش

قصرش (مقاطعة)

قصرش (مقاطعة)


Solidarity action (also known as secondary action, a secondary boycott, a solidarity strike, or a sympathy strike) is industrial action by a trade union in support of a strike initiated by workers in a separate corporation, but often the same enterprise, group of companies, or connected firm.

In Australia, Latvia, Luxembourg, the Netherlands, the United States, and the United Kingdom, solidarity action is theoretically illegal, and strikes can only be against the contractual employer. Germany, Italy and Spain have restrictions in place that restrict the circumstances in which solidarity action can take place (see European labour law).

The term "secondary action" is often used with the intention of distinguishing different types of trade dispute with a worker's direct contractual employer. Thus, a secondary action is a dispute with the employer's parent company, its suppliers, financiers, contracting parties, or any other employer in another industry.

Australia

In Australia, secondary boycotts are prohibited by the Competition and Consumer Act 2010. In the 1910s, sympathy strikes were sometimes called to extend a strike beyond the bounds of an Australian state to make it eligible for handling by the federal arbitration court.

United Kingdom

In the United Kingdom, sympathy strikes were outlawed by the Trade Disputes and Trade Unions Act 1927 in the aftermath of the general strike. That was repealed by the Trade Disputes and Trade Unions Act 1946, passed by the postwar Labour Government.

Solidarity action remained legal until 1980, when the government of Margaret Thatcher passed the Employment Act 1980 to restrict it. That was followed by the Employment Act 1990, which outlawed solidarity action entirely. The laws outlawing solidarity strikes remain to this day.

In 2005, union leaders called for the legalization of solidarity strikes in the aftermath of the strike action against the catering company Gate Gourmet, but Labour ministers stated that they had no intention of repealing the law. British Airways staff walked out in solidarity, however.

United States

Because farm laborers in the United States are not covered by the Wagner Act, the United Farm Workers union has legally used solidarity boycotting of grocery store chains to aid to its strikes against California agribusiness and its primary boycotts of California grapes, lettuce and wine. Its secondary boycotts involved asking consumers to stop shopping at a grocery store chain until the chain stopped carrying the boycotted grapes, lettuce, or wine.

Secondary boycotting is frequently confused with secondary striking, also a prohibited tactic for labour unions covered by the Taft–Hartley Act. Some legal definitions for secondary boycotting divide it into two different kinds: secondary consumer boycotts according to the above definition of secondary boycotts, and secondary employee boycotts, also defined as a secondary strike.

See also

 Boycott, for the related consumer concept
 Longshoremen v. Allied Int'l, Inc.

Notes

References
M Kite and T Freinberg, 'Unions to Challenge Blair Over Ban on Secondary Strikes' (Daily Telegraph, 27 August 2005).

Community organizing
Protest tactics
Labor disputes

Solidarity action


Sie kannten sich alle ist ein deutscher Kriminalfilm der DEFA von Richard Groschopp aus dem Jahr 1958.

Handlung
Das fiktive Städtchen Isenau in der DDR: Im Autowerk werden zwei neuentwickelte Wagen auf einer Teststrecke auf ihre Höchstgeschwindigkeit hin überprüft. Mitten auf der Strecke kommen beide Wagen von der Fahrbahn ab und überschlagen sich. Ein Auto brennt vollständig aus, der Fahrer Köhler stirbt. Der Fahrer des zweiten Wagens kommt schwerverletzt in ein Krankenhaus. Der Fall wird von den Mitarbeitern des Staatssicherheitsdienstes Böhnke und Kilian untersucht. Schnell stellt sich heraus, dass das Öl des Wagens mit einer Chemikalie versetzt wurde, die zu einem Festfahren der Kolben führte. Der Saboteur muss im Werk tätig sein und kurz vor dem Start mit den Wagen in Kontakt gewesen sein.

Ein Umstand macht die Ermittler stutzig. Der technische Direktor Nowak und der Meister der Versuchswerkstatt Klausner, der in einem der Autos mitfahren sollte, wurden kurz vor der Testfahrt von Sekretärin Frau Bobinger angerufen und zum Leiter des Werks bestellt. Frau Bobinger jedoch, die an ihrem schwäbischen Dialekt am Telefon unverwechselbar ist, gibt an, nicht telefoniert zu haben. Sie ist bereits 1950 aus Stuttgart ins Werk gekommen und eine gute Freundin von Direktor Nowak, der für sie bürgen kann. Nach und nach werden alle Mitarbeiter des Werks vernommen, doch niemand kann einen Verdächtigen benennen. Alle kennen sich schon seit langer Zeit, nur Praktikant und Krimifan Brückner ist relativ neu im Werk. Vor allem der Mechaniker Auerbach lenkt den Verdacht auf Brückner, der auf dem Stammtisch der Mitarbeiter hin und wieder Schulden macht. Brückner wiederum beginnt auf eigene Faust zu ermitteln. Er hatte dem getöteten Köhler einst Bücher ausgeliehen, die er sich nun aus dessen Zimmer holt. Dort entwendet er zudem den Film aus Köhlers Kamera und entwickelt die Fotos heimlich.

Frau Bobinger erhält einen anonymen Anruf, in dem sie zur Flucht in den Westen aufgefordert wird. Auf Anraten von Nowak meldet sie den Anruf bei den beiden Männern von der Staatssicherheit und ist anschließend erleichtert. Vor Klausners Tochter Herta, die als zweite Sekretärin Nowaks im Werk arbeitet, deutet sie an, dass die Ermittler schon viel mehr wissen, als die Arbeiter im Werk ahnen. Herta wird panisch. Bei einem Telefongespräch mit ihrem Vater gibt sie vor, noch diverse Erledigungen machen zu müssen. Sie verabschiedet sich mit einem Spruch auf schwäbisch, den normalerweise immer Frau Bobinger sagt. Klausner wird misstrauisch und beginnt, Hertas Zimmer zu durchsuchen. Er findet einen Fluchtkoffer in ihrem Schrank und darin unter anderem falsche Papiere. Herta ist unterdessen zum Leiter der Autowerkstatt Schott, Achim, geeilt. Es zeigt sich, dass Achim der Drahtzieher der Sabotage ist. Er bereitet alles zur Flucht vor. Herta kehrt nach Hause zurück und findet in ihrem Zimmer ihren Vater vor, der den Fluchtkoffer ausgeräumt hat und hilflos ist. Nach dem Tod seiner Frau hat er Herta allein großgezogen und ihr alle Freiheiten gelassen. Er wünscht sich nun, dass sie ihn mit Köhler hätte in den Tod fahren lassen. Herta berichtet ihm alles. Achim Schott und sie seien seit längerer Zeit ein Paar. Achim hat ihr einst deutlich gemacht, dass das Autowerk Isenau eigentlich seiner Familie gehören müsste und die staatliche Enteignung des Werks unrechtmäßig ist. Im Auftrag seines Onkels in der BRD griff er zu der Manipulation der Wagen, um den Fortschritt im Isenauer Werk zu stoppen. Hertas Anruf als vorgebliche Frau Bobinger war nicht vorgesehen; Herta rettete aus eigenem Antrieb ihren Vater. Seither hat Achim ihr deutlich gezeigt, dass er sie eigentlich nur für seine Sache benutzt hat.

Der aufgebrachte Klausner begibt sich zu Achim, um ihn zur Rede zu stellen. Gleichzeitig erscheint Brückner bei der Staatssicherheit, denn auch er hat Entdeckungen gemacht. In der Kamera von Köhler befanden sich Aufnahmen, die Herta mit Achim zeigen. Zudem war Brückner in Achims Werkstatt, um ihn nach Ursachen von Kolbenblockierung zu fragen, habe dort aber niemanden angetroffen. Im Flur jedoch fand er Kapseln mit eben jenem Mittel, mit dem das Öl der verunglückten Wagen manipuliert wurde. Als Brückner gegangen ist, kommt Herta ins Büro und bittet Böhnke und Kilian darum, ihren Vater zu retten. Beide wollten eigentlich warten, bis sie in Erfahrung bringen konnten, wer der Mittelsmann von Achim im Werk ist, doch leiten sie nun notgedrungen die Fahndung ein. Brückner sieht unterdessen den aufgebrachten Klausner in Achims Werkstatt eilen. Er will die Staatssicherheit benachrichtigen, doch kann die Verbindung nicht schnell genug hergestellt werden. Auf eigene Faust eilt er Klausner nach, der unterdessen von Achim k. o. geschlagen und in einen Nebenraum geschleift wurde. Brückner sieht nun, dass der junge Auerbach Achims Mittelsmann ist. Auch Brückner wird von Achim niedergeschlagen und mit Klausner in einen Keller gesperrt. Bei der Flucht beschädigt Auerbach eine Wasserleitung, sodass der Raum langsam mit Wasser vollläuft. Böhnke, Kilian und seine Männer können zunächst an der Werkstatt keine Einstiegsmöglichkeit erkennen, finden jedoch bald eine versteckt liegende Garagentür und werden über das Geräusch des auslaufenden Wassers fündig. Sie retten die verletzten Klausner und Brückner aus dem Keller.

Achim und Auerbach wollen über die Grenze fliehen, stehlen einen Wagen und bedrohen im Sperrgebiet zudem einen Bauern, der sie auf seinem Pferdefuhrwerk mitnehmen muss, doch werden beide schließlich von den Grenztruppen gestellt und verhaftet.

Produktion
Sie kannten sich alle wurde unter dem Arbeitstitel Der ehrliche Name 1957 gedreht. Der Film erlebte am 30. April 1958 im Berliner Kino Babylon seine Premiere und lief am 1. Mai 1958 in den Kinos der DDR an. Am 25. Juli 1958 war der Film auf DFF 1 erstmals im Fernsehen der DDR zu sehen.

Es war die erste Zusammenarbeit von Regisseur Groschopp mit den Drehbuchautoren Creutz und Andrießen (weitere Filme wurden Ware für Katalonien 1959, Bevor der Blitz einschlägt 1959 und Die Liebe und der Co-Pilot 1961). Das Drehbuch wiederum musste kurz nach Beginn der Dreharbeiten umgeschrieben werden. Ursprünglich war die Figur des Brückner als verdeckter Ermittler der Staatssicherheit angelegt. "Kurz nach Beginn der Dreharbeiten wurde jedoch von der Behörde eine neue Strategie eingeführt, nach der ihre Mitarbeiter in den Betrieben offen auftraten". Das neue Drehbuch präsentierte Brückner daher als Krimifan, der Ermittlungen aus eigenem, kriminalistischem Interesse anstellt.

Kritik
Die zeitgenössische Kritik schrieb, dass die Handlung "gefällig ablaufe …" und Regisseur Groschopp "die Spannungsmomente gebührend heraus[arbeitet]" sowie das Darstellerensemble gut zusammenhalte.

Der Progress Filmverleih bezeichnete Sie kannten sich alle als "Kriminalfilm aus dem kalten Krieg, der die Stasi als Mittel zur Verteidigung gegen westliche Provokationen präsentiert." Ralf Schenk zählte den Film zu den "gut unterhaltenden, formal wenig inspirierten Genreproduktionen" des Trios Groschopp, Creutz und Andrießen.

Für den film-dienst war er ein "spannender, nur geringfügige Mängel aufweisender Kriminalfilm, dessen einseitige politische Tendenz unübersehbar ist und der nach dem Motto 'Achtung, Feind hört mit!' gegen allzu große Vertrauensseligkeit polemisiert."

Literatur

Weblinks

 Sie kannten sich alle bei der DEFA-Stiftung

Einzelnachweise

Filmtitel 1958
DDR-Film
Kriminalfilm
Schwarzweißfilm
Agentenfilm
Politthriller

Sie kannten sich alle


Hrubý Šúr este o comună slovacă, aflată în districtul Senec din regiunea Bratislava. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 971 de locuitori.

Istoric
Localitatea Hrubý Šúr este atestată documentar din 1245.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Hrubý Šúr


La Copa de Honor fue un torneo menor y oficial organizado por la Asociación Uruguaya de Fútbol. Se jugó en 16 oportunidades casi ininterrumpidamente entre 1905 y 1922. El campeón de la Copa de Honor Uruguaya clasificaba para disputar la Copa de Honor Internacional Cusenier.

La Copa de Honor Internacional Cusenier, fue una copa internacional instituida conjuntamente entre AUF y AFA en 1905. Esta copa era disputada entre los campeones de la Copa de Honor Uruguaya y la Copa de Honor Argentina "Municipalidad de Buenos Aires". Era la copa gemela de la "Copa Competencia Internacional", con la diferencia que se definía en Montevideo. La licorería "Casa Cusenier" de Montevideo patrocinaba el torneo y era la que donaba la copa

El formato de disputa de la Copa de Honor Uruguaya era eliminatorio y participaban todos los equipos de 1º División. En el año 1918, se resuelve que de ahí en adelante la Copa de Honor se comenzará a disputar en los años pares (1918, 1920, y 1922), y la Copa Competencia en los años impares (1919, 1921, 1923 y 1925)

La edición de 1922 quedó inconclusa debido al cisma que se sucitó en el fútbol uruguayo. Las ediciones de 1910 y 1914 no tuvieron serie Internacional debido a diferendos entre AFA y AUF.

Campeones de la Copa de Honor Uruguayo

Títulos por año

Títulos por equipo

Notas

Referencias

Honor

Copa de Honor (Uruguay)


Sucede al Primer Gabinete Merkel, después de las elecciones federales de , y fue sucedido por el Tercer Gabinete Merkel.

Composición

Gobierno de Alemania
Angela Merkel

Segundo Gabinete Merkel


ليجانج هي مدينة صغيرة في شمال غرب مقاطعة يونان (الصين)، تبلغ مساحتها 21.219 كيلومتر مربع وعدد سكانها 1.137.600 حسب إحصاء سنة 2005.

نبذة تاريخية

مدينة ليجانج جاءت محل بلدة ليجانغ القديمة هذه البلدة المشهورة والتي يبلغ سنها أكثر من 800 سنة وأعطاها اليونيسكو لقب تراث عالمي.

وسائل النقل

 مطار ليجانج : يقع في جنوب مدينة ليجانج ويبعد بـ 28 كيلومتر عن وسط المدينة، توجد في المطار خدمات الحافلات السريعة التي توصل مباشرة لوسط مدينة ليجانج، وقد افتتح المطار في يوليو 1995، ويقوم برحلات نحو كونمينغ، تشيناغبانا، بكين، شانغهاي، قوانغتشو، شينتشن وجوي يانغ، كما يقدم خدمة الطائرات المستأجرة، وهناك رحلات يومية من كومينغ إلى ليجانج حيث تستغرق الرحبة 30 دقيقة فقط.
 هناك خدمة الحافلات من مدينة كونمينغ (8 ساعات) ومدينة دالي (3 ساعات).

توأمة
لليجيانج اتفاقيات توأمة مع:
 روانوك

أعلام
 يانغ لي

طالع أيضاً
 الجبل الثلجي يولونغ

مراجع

وصلات خارجية

الموقع الرسمي

مدن الصين
مدن في مقاطعة يونان

ليجيانج


The Whitest Kids U' Know er en amerikansk komediegruppe fra New York. Gruppen består af Trevor Moore, Sam Brown, Zach Cregger, Timmy Williams, og Darren Trumeter, men andre skuespillere har også medvirket i visse sketches.

Eksterne henvisninger
 Officielle hjemmeside

Tv-programmer fra USA

The Whitest Kids U' Know


Eli Filip Heckscher (24. nóvember 1879 – 23. desember 1952) var sænskur hagfræðingur og sagnfræðingur. Heckscher er þekktastur fyrir Heckscer-Ohlin módelið, sem hann þróaði ásamt hagfræðingnum og stjórnmálamanninum Bertil Ohlin, og snýr sú kenning að viðskiptum á milli landa.

Ævi og störf
Hann fæddist í Stokkhólmi og ólst þar upp ásamt föður sínum, Isidor Heckscher og móður, Rosu Meyer. Heckscher iðkaði háskólanám við háskólann í Uppsölum frá 1897 og einnig í Gautaborgarháskóla árið 1898. Heckscer lauk doktorprófi í Uppsölum árið 1907 og gerðist stuttu seinna prófsessor í stjórnmálahagfræði og tölfræði við Hagfræðiháskólann í Stokkhólmi frá 1909 til 1919.  Árið 1929 stofnaði Heckscher stofnun fyrir Hagfræði- og Viðskiptarannsóknir (Institute for Economic and Business History Research) sem var lykilskref til að skapa vettvang fyrir hagsögu í Svíþjóð og gera það að stefnumiðum vísindum.  Til að stækka stofnunina enn frekar réð hann tvo aðra fræðimenn, sagnfræðinginn Bertil Boëthius (1885–1974) og hagfræðinginn Arthur Montgomery. Með þessari stækkun varð Stokkhólmsskólinn til og náði miklum árangri í afskiptum við áætlanagerð ríkisins.

Heckscher var mjög afkastamikill. Árið 1950 hafði hann gefið út 1148 bækur og greinar.  Meðal þekktustu rita hans var rit hans um Merkantilisma (sænska: Merkantilismen), sem kom út 1931. Þekktasta framlag hans til hagfræðinnar birist árið 1919, greinin "Áhrif utanríkisviðskipta á tekjudreifingu". Í henni sýndi Heckscher fram á hlutfallslegir yfirburðir landa í utanríkisviðskiptum réðust af ólíkri samsetningu framleiðsluþátta. Kenning Heckschers var þróuð áfram af Bertil Ohlin, og er þekkt sem Heckscer-Ohlin líkanið.

Heckscher-Ohlin líkanið
Heckscher-Ohlin líkanið í hagfræði er kenning um hlutfallslega yfirburði í alþjóðaviðskiptum.  Líkanið er notað til að meta viðskipti milli tveggja landa sem hafa mismunandi sérstöðu og náttúruauðlindir. í Heckscher-Ohlin þá eru tveir framleiðsluþættir, vinnuafl og fjármagn, framleiðsluþættir geta flust á milli geira og framleiðslutækni er sú sama alls staðar. Í Heckser-Ohlin þá útskýrir hlutfallslegur aðgangur að framleiðsluþáttum hlutfallslega yfirburði. Í þessu líkani ákvarðast alþjóðaviðskipti af hlutfallslegri gnægð framleiðsluþátta á milli landa.

Líkanið leggur áherslu á útflutning á vörum sem krefjast framleiðsluþátta sem land hefur í gnægð. Einnig er lögð áhersla á innflutning á vörum sem þjóð getur ekki framleitt á eins hagkvæman hátt. Kenningin tekur þá afstöðu að lönd ættu helst að flytja út efni og auðlindir sem þau hafa umframmagn af, en flytja hlutfallslega inn þær auðlindir sem þau þurfa. Þær forsendur sem þurfa að standa fyrir til að hægt sé að nota líkanið er að framleiðsluþættir séu ekki fáanlegir í sömu hlutföllum fyrir bæði löndin, vinnuafl og fjármagn mega ekki færast á milli landanna, að það sé enginn flutningskostnaður fyrir vörurnar og að tæknin sé sú sama á milli landanna.

Heckscher-Ohlin líkanið hentar vel til þess að lýsa viðskiptum milli þróunarlanda og þróaðra landa. Líkanið telst vera framlenging af kenningu David Ricardo um hlutfallslega yfirburði landa. Helsti munurinn á milli kenninganna felst í framleiðsluþáttum og tæknimismunum. Ricardo hefur einn framleiðsluþátt í stað tveggja eins og í Heckscher-Ohlin líkaninu og í Ricardo líkaninu er mismunandi tæknistig á milli landa en í Heckscer-Ohlin er tæknistiginu haldið föstu.

Tilvísanir

Sænskir hagfræðingar
Sænskir sagnfræðingar

Eli Heckscher


ඩියුටීරියම් () එසේත් නැත්නම් බැර හයිඩ්‍රජන් යනු හයිඩ්‍රජන් වල ස්ථායි සමස්ථානිකයකි. සංකේතය  හෝ  වේ.

හයිඩ්‍රජන්

ඩියුටීරියම්


"Look What You've Done to Me" est une chanson de 1980 enregistrée par Boz Scaggs, composée par Scaggs et David Foster pour le film Urban Cowboy. Il est arrivé au 14e rang sur le Billboard Hot 100 des États-Unis en novembre, au 13e rang sur le Cash Box Top 100et au 3e rang sur le graphique Adult Contemporary.  La chanson a atteint le #30 au Canada. La chanson, qui reflète une romance brisée (telle qu'elle est décrite dans Urban Cowboy), met en vedette les Eagles au chant de fond et à l'instrumentation de Don Felder à la guitare et des membres de Toto et David Foster au clavier. Deux versions de la chanson sont sorties.

La version la plus largement disponible de la chanson (sortie sur les compilations des plus grands succès de Scaggs) met davantage l'accent sur le chant d'arrière-plan des Eagles, plus les styles vocaux d'arrière-plan supplémentaires par Scaggs vers la fin de la chanson. La version entendue dans le film Urban Cowboy (ainsi que sa bande-son) remplace le chant des Eagles par un chœur féminin. Selon les commentaires faits par Scaggs et Foster à la télévision spéciale (et DVD subséquent) Hit Man : David Foster and Friends, la chanson a été écrite et enregistrée en une nuit après l'appel du studio demandant au duo d'écrire une chanson pour la scène, les informer que la scène devait être filmée le lendemain, et que la piste devait être dans un avion de messagerie le lendemain matin.

David Foster a donné un peu plus de détails sur The Real Housewives of Beverly Hills, Saison 3, épisode 3, intitulé « Don't Sing For Your Supper », alors que sa femme de l'époque, Yolanda, était membre de la distribution. Foster a dit que Scaggs n'était pas content de la musique qu'il jouait ce soir-là jusqu'à ce que la nuit soit presque terminée. Lorsque Foster a joué les accords d'intro qui sont devenus la marque de commerce au début de la chanson, Scaggs a dit, "C'est tout."

Personnel

 Musiciens de la version originale

 Boz Scaggs - chant principal
 David Foster – claviers, arrangements de cordes et cors
 Steve Lukather , Don Felder – guitare
 Mike Porcaro - guitare basse
 Jeff Porcaro – batterie
 Glenn Frey , Don Henley , Timothy B. Schmit - chœurs

 Musiciens version Urban Cowboy

 Boz Scaggs - chant principal
 David Foster – claviers, arrangements de cordes
 Steve Lukather – guitare
 Mike Porcaro - guitare basse
 Jeff Porcaro – batterie
 Venetta Fields , Paulette Brown, Julia Tillman Waters, Oren Waters

Références

Chanson américaine

Look What You've Done To Me


The Aloha Tower is a retired lighthouse that is considered one of the landmarks of the state of Hawaii in the United States. Opened on September 11, 1926, at a then astronomical cost of $160,000, the Aloha Tower is located at Pier 9 of Honolulu Harbor. It has been, and continues to be, a guiding beacon welcoming vessels to the City and County of Honolulu. Just as the Statue of Liberty greeted hundreds of thousands of immigrants each year to New York City, the Aloha Tower greeted hundreds of thousands of immigrants to Honolulu. At 10 stories and 184 feet (56 m) of height topped with 40 feet (12 m) of flag mast, for four decades the Aloha Tower was the tallest structure in Hawaii. It was built in the Hawaiian Gothic architectural style.

History

Attack on Pearl Harbor

When the attack on Pearl Harbor came on December 7, 1941, Coast Guardsmen from the  were ordered to take up defensive positions around Aloha Tower and protect it from being occupied. The Aloha Tower was painted in camouflage to disappear at night.

Redevelopment

In 1981, the Governor of Hawaii and the Hawaii State Department of Business, Economic Development and Tourism established the Aloha Tower Development Corporation. The public corporation was charged with developing the land around the Aloha Tower to benefit the state's commercial trade industry based at Honolulu Harbor while at the same time providing the residents of Hawaii with ample access to the downtown waterfront. The entire Aloha Tower Complex, as defined by the public corporation, was identified as Piers 5 and 6, Piers 8 through 23, and portions of Nimitz Highway and Iwilei.

Museum marketplace

In 1982, the Hawaii Maritime Center was opened near the Aloha Tower in an old royal pier to present the history of Honolulu Harbor and the relative industries it served. In 2002, the Hawaii Maritime Center became an incorporated institution of the Bishop Museum. The center was closed to the public on May 1, 2009.

Docked at the royal pier is the Falls of Clyde, a historic shipping vessel.

Recent developments

The Aloha Tower Development Corporation continues its work today with plans to modernize the facilities and infrastructure in and around the Aloha Tower Complex. Its most significant hurdle is to find a way of making travel through Nimitz Highway more efficient. In 2004, a controversial proposal was made to construct an underground highway tunnel beneath the complex. Other proposals include the establishment of streetcars, elimination of commercial high-rises in the area and increase of high-rise residential units instead. State officials want to close the parking lot fronting the Aloha Tower and destroy the adjacent Hawaiian Electric Company power plant, then fill the space with a park. In consideration of heightened security measures after 9/11, tourist access to the observation deck was restricted, but has since been reopened.

American hard rock band Skid Row performed in concert at Aloha Tower Stage on October 10, 1992.

Gallery

See also

List of lighthouses in Hawaii

References

External links

Aloha Tower Development Corporation
Aloha Tower Marketplace
Aloha Boat Days

Lighthouses completed in 1926
Lighthouses on the National Register of Historic Places in Hawaii
Towers in Hawaii
Observation towers on the National Register of Historic Places
Buildings and structures in Honolulu
Clock towers in Hawaii
1926 establishments in Hawaii
National Register of Historic Places in Honolulu
Skyscrapers in Honolulu
Skyscraper office buildings in Hawaii

Aloha Tower


Miroslav Bilać je bio poznati bosanskohercegovački slikar i kazališni scenograf.

Životopis
Miroslav Bilać je rođen u Travniku 1931. godine. Osnovnu školu je završio u rodnom gradu. Dok je pohađao srednju školu u Tuzli, pozornost mu je privuklo kazalište, pa je tu strast pretočio u svoj životni poziv. Usporedo, njegov prirodni talent za umjetnost u slikarstvu je utvrdio na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu.
Radni vijek je proveo u kazalištu kao profesionalni scenograf. Za Kamerni teatar 55 u Sarajevu, kao i za mnoga druga kazališta širom Bosne i Hercegovine, uradio je oko 200 scenografija. Godine 1956. počeo je izlagati s Udrugom likovnih umjetnika Bosne i Hercegovine (ULUBIH), a 1966. godine postao je i članom ove udruge. S ULUBIH-om je redovito izlagao u zemlji i inozemstvu. Samostalno je priredio oko 500 izložbi u BiH i drugim gradovima bivše Jugoslavije kao i u inozemstvu. Ostvario je studijska putovanja u zemlje Europe i Latinske Amerike. Za svoju djelatnost dobio je razna priznanja i nagrade. Od 1992. godine je u mirovini i sve svoje slobodno vrijeme i energiju troši u svom atelijeru.
Preminuo je 21. kolovoza 2003. u Sarajevu u 73. godini. Sahranjen je na groblju "Sveti Josip" u Sarajevu, a komemoracija je održana u Kamernom teatru 55. Osim Kamernog teatra, u organiziranju komemoracije su učestvovali Hrvatsko kulturno društvo Napredak i ULUBiH. Na komemoraciji su o Bilaću govorili mnogi istaknuti bosanskohercegovački kulturni radnici i umjetnici.

O djelu Miroslava Bilaća
Povodom pedesetogodišnjice likovne aktivnosti Miroslava Bilaća, na poziv ugledne umjetničke galerije "Mediteraneo" Casa del arte, u lipnju 2003. održana je samostalna izložba slika Miroslava Bilaća u Londonu. Otvaranju izložbe nazočili su predstvanici Bh., Hrvatske, Jugoslovenske, Slovenačke i Makedonske ambasade u Londonu kao i mnogobrojni ljubitelji slikarstva iz Engleske.

O Miroslavu Bilaću i njegovom djelu, istaknuti kazališni i likovni kritičar i publicista Vojislav Vujanović je napisao: Miroslav Bilać je pjesnik konja i pjesnik vode. Od prepoznatljivih stvari on gradi svoj mit, oblikuje svoju tajnu. On ne deskribira iako se koristi ustaljenom figuralnom leksikom. Njegov svijet se ne rastvara već se svodi u pomalo čudesan pokturalni slog koji bi, u svakom drugom odnosu, zračio nelagodom, zvučao hladno i oporo. A on ga smiruje, zatamnjuje njegovu prirodnu pigmentnu iskričavost i onda ga, iz nutrine, prosvjetljuje, poetski umekšava, oplemjenjuje, čini toplim. To je alkemija koja se ne ponavlja i koja se ne može svoditi u ranije uspostavljenu nomenklaturu odnosa... Ciklus o vodi je njegov, možda, umjetnički najdograđeniji, misaono iscjeziliran, s do kraja dograđenim unutarnjim skladom i glazbenom puninom. U njemu je, do pune stvaralačke konzekvetnosti, dovedeno njegovo poimanje egzistencijalne drame, gdje se odbačeni elementi nekadašnjega organskog stroja, grmlje i grane bore za svoju egzistenciju dok voda, izvorište neuništive energije, onesmišljava taloženom skramom algi i svega onoga što razgolićuje njihovu egzistentnost do bezdušja i životne praznine. No, kada se uzme u obzir da ni ovdje nije izostao onaj skriveni poetski zanos u kome se otkriva iskonska stvaralačka vokacija, sva ta drama poprima i sasvim očevidnu lirsku transparentnost, u kojoj i te polomljene grane, izdvojene iz svoje egzistencije obesmišljenosti, postaju male lirske kantilene koje od čovjeka izmamljuju tihi, blagi osmijeh ljudskosti. Živio je tiho, reklo bi se: snatreći. Njegova je duša bila oslobođena nagona pohlepe i zla, nagona mržnje i zavisti. Himba je bila izvan prostora njegove svijesti. Govorio je malo, samo onda kada je trebalo izreći nešto plemenito. To plemenito je imalo svoje jezgro iz kojega je istjecala njegova inspiracija. Živio je, svom predanošću, u svome svijetu, u njemu osjećao životnu slobodu, u njemu nalazio priklonište od svih iskušenja koje mu je naturala nevoljna stvarnost...

Izvori

Vanjske poveznice
 http://www.miroslavbilac.com/index.html
 http://www.vodic.ba/travnik/kultura-i-sport
http://agiart.tripod.com/Enciklopedija_b.htm

Hrvatski slikari iz Bosne i Hercegovine
Životopisi, Travnik

Miroslav Bilać


Riverside er framsækin rokk og þungarokkssveit frá Varsjá, Póllandi, sem stofnuð var árið 2001. Tónlist þeirra hefur verið í ætt við Porcupine Tree, Pain of Salvation og Dream Theater. Stíllinn hefur verið allt frá þungum, flóknum og löngum lagasmíðum yfir í léttara og einfaldara efni.

Önnur plata þeirra, Second Lide Syndrome (2005) vakti athygli og var gefin út af hinni virtu Inside Out útgáfu.
Hljómsveitin varð fyrir áfalli þegar gítarleikarinn Piotr Grudziński varð bráðkvaddur en hélt áfram sínu striki.

Meðlimir
Mariusz Duda – Söngur, bassi, kassagítar (2001–), gítar (2016–2020)
Piotr Kozieradzki – Trommur og ásláttur (2001–)
Michał Łapaj – Hljómborð og bakraddir (2003–)
Maciej Meller – Gítar (2020– tónleikameðlimur 2017–2020)

Fyrrum meðlimir
Piotr Grudziński – Gítar (2001–2016)
Jacek Melnicki – Hljómborð (2001–2003)

Skífur

Breiðskífur
Out of Myself (2003)
Second Life Syndrome (2005)
Rapid Eye Movement (2007)
Anno Domini High Definition (2009)
Shrine of New Generation Slaves (2013)
Love, Fear and the Time Machine (2015)
Wasteland (2018)
ID Entity (2023)

Stuttskífur
Voices in My Head (2005)
Memories in My Head (2011)
Acoustic Session (2019)

Pólskar hljómsveitir
Pólskar þungarokkssveitir

Riverside (hljómsveit)


Tribić je naseljeno mjesto u gradu Livnu, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 275

 Hrvati - 274
 ostali, neopredijeljeni i nepoznato - 1

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 244

 Hrvati  - 244

Izvori

Naselja u Hercegbosanskoj županiji
Livno

Tribić


Altıparmak şu anlamlara gelebilir:

 Altıparmak, Yusufeli, Artvin ili Yusufeli ilçesine bağlı köy
 Altıparmak, Bursa, Bursa ili merkez ilçesi
 Altıparmak, Pınarbaşı, Kayseri ili Pınarbaşı ilçesine bağlı mahalle
 Altıparmak, Reşadiye, Tokat ili Reşadiye ilçesine bağlı köy
 Altıparmak Dağları, Kaçkar Dağları'nın doğu kesimi
 Altıparmak Dağı, Altıparmak Dağları'nın en yüksek zirvesi

Altıparmak


Edmond Eugène Alexis Rostand (; 1 Nisan 1868 – 2 Aralık 1918) Fransız şair ve oyun yazarı. Neo-romantizm akımına bağlıdır ve en çok Cyrano de Bergerac isimli tiyatro oyunu ile bilinir. Rostand'ın romantik tiyatro oyunları ondokuzuncu yüzyılda pek popüler olan natüralist tiyatrodan çok farklıdır. Bir diğer Rostand eseri Les Romanesques bir müzikal komedi olan The Fantastickse uyarlandı.

İlk yılları
Rostand zengin ve kültürlü bir Provenceli ailenin oğlu olarak Fransa'nın Marsilya kentinde doğdu. Babası bir ekonomist ve aynı zamanda  Marseille Academy ve Institut de France üyesi bir şairdi. Rostand edebiyat, tarih ve felsefeyi Paris, Fransa'daki Collège Stanislas de Paris'te öğrendi.

Kariyer
İlk oyunu olan taşlama türündeki Les romanesques 21 Mayıs 1894'te Théâtre Français sahnesinde gösterildi. Bu eser 1960'larda Tom Jones ve Harvey Schmidt tarafından uzun ömürlü bir Amerikan müzikali olan The Fantasticks olarak uyarlandı. İlk oyunlarından bir diğeri  La Princesse Lointaine ozan Rudel ile Tripolili bir kadının öyküsünü temel alıyordu. Bu oyun açılışını Théâtre de la Renaissance'da yaptı. Bu oyunda Melissande rolü, daha sonra Samaryalı bir kadının İncil'de anlatılan hikâyesinden üç bölümün alındığı Rostand'ın La Samaritaine  (Theatre de la Renaissance, 14 Nisan 1897) oyununda Photine'i oynayan Sarah Bernhardt tarafından canlandırıldı.

Destansı komedi Cyrano de Bergeracın (28 Aralık 1897, Theatre de la Porte Saint-Martin) yapımı büyük bir başarıya sahne oldu. Hugo'nun Hernani oyunundan beri hiçbir drama böyle coşkuyla karşılanmamıştı. Oyun büyük hızla İngilizce, Almanca, Rusça ve diğer Avrupa dillerine çevrildi. Öykünün kahramanı için 17. yüzyıl Fransa tarihini resmetti.

L'Aiglonda muhtemelen işgal altındaki Metternich'teki Schönbrunn Sarayı'nda yaşayan, I. Napolyon ve Marie Louise'in oğlu Reichstadt Dükü'nün mutsuz hayatı hakkında birçok bilgi içeren Henri Welschinger'in Roi de Rome'undan gördüğü, Napolyonik tarihten bir konuyu anlatmayı seçti.  Altı sahneden oluşan manzum biçimindeki L'Aiglon, Reichstadt Dükü'nü kendisi canlandıran Sarah Bernhardt'ın kendisine ait tiyatrosunda 15 Mart 1900'de sergilendi.

Rostand 1901'de Fransa Akademisi'ne kabul edilen en genç yazar oldu. Şubat 1910'da gösterilen Chantecler büyük ilgiyle beklendi, yapımında neredeyse aldığı beğeniler kadar büyük zorluklarla karşılaşıldı.  Lucien Guitry başrolde oynadı ve Mme. Simone da bir sülünü canlandırdı. Kuşlar ve hayvan yaşamı ile ilgili bir fantezi olan oyunda karakterler orman ve çiftlik sakinleriydi.

Kişisel hayatı
Rostand Akademi'nin de onurlandırdığı Les Pipeaux adlı şiiri 1890'da yayınlanan Rosemonde Etienette Gerard ile evliydi. Çiftin Jean ve Maurice adlı iki çocuğu olmuştu.

Rostand 1900'lerde plörezinin tedavisini ararken geldiği Fransız Kuzey Bask Ülkesi'ndeki Cambo-les-Bains'teki Villa Arnaga'da yaşadı. Yaşadığı ev artık bir miras alanı ve Rostand'ın hayatı, Bask mimarisi ve el sanatları için bir müzedir. Rostand İspanyol gribine yakalandığı için 1918'de öldü ve  Cimetière de Marseille'ya gömüldü.

Eserleri

 Le Gant Rouge, 1888
 Les Musardises, 1890
 Les Deux Pierrots, Ou Le Souper Blanc, 1891
 Les Romanesques, 1894
 La Princesse Lointaine, 1895
 La Samaritaine, 1897
 Cyrano de Bergerac, 1897
 L'Aiglon: A Play in Six Acts. 1900
 Chantecler: A Play in Four Acts, 1910
 La Derniere Nuit de Don Juan, 1921
 Le Cantique de L'Aile, 1922
 Le Vol de la Marseillaise, 1922

Kaynakça
 Edmond Rostand: Cyrano de Bergerac, Nick Hern Books, Londra, 1991. ISBN 978-1-85459-117-3
 Henry James in vol. 84, syf. 477 seq. The Cornhill Dergisi.
 Marcel Migeo: Les Rostand, Paris, Stock, 1973. Edmond, eşi Rosemonde ve oğulları Jean ve Maurice Rostand hakkında bilgiler.

Dış bağlantılar

Rostand'ın kısa bir biyografisi
Rostand'ın La princesse lointaine oyunun Fransızca metni

1868 doğumlular
1918 yılında ölenler
Fransız oyun yazarları
Fransız şairler
Fransız Akademisi üyeleri
İspanyol gribinden ölenler

Edmond Rostand


Marian Lupașcu () este un cercetător științific, etnomuzicolog și fost violonist român.

Biografie
S-a născut la data de 4 noiembrie 1957 în București.

Studiile muzicale le începe la Școala de Muzică și Arte Plastice nr. 2 din București, între 1964-1972, clasa de vioară. Urmează apoi Liceul de Muzică "George Enescu", între 1972-1976, la clasa de teorie muzicală.

Între 1977-1981 urmează studiile la Conservatorul de Muzică "Ciprian Porumbescu", la Facultatea de Muzică și Compoziție muzicală, Muzicologie.

Între 1981-1982 este profesor de vioară la Școala de Muzică și Arte Plastice din Giurgiu.

Între 1982-1985 este instrumentist  violonist la Teatrul "Ion Vasilescu" din Giurgiu.

Între 1985-1989 este profesor de vioară la Școala de Muzică și Arte Plastice din Giurgiu și profesor de muzică la școlile generale din Vărăști și Hotarele, județul Giurgiu.

Între 1989-1990 este profesor de fanfară la Clubul Copiilor din sectorul 1, București.

Între 1990-1991 și 1996-1998 este profesor de vioară la Școala de Muzică și Arte Plastice nr. 2 din București.

Din 1990 este angajat, prin concurs, cercetător științific etnomuzicolog la Institutul de Etnografie și Folclor "Constantin Brăiloiu" al Academiei Române.

În 1992 devine asistent la catedra de folclor a Academiei de Muzică din București (cumul).

Între 1995-1996 este profesor de vioară la Liceul de Muzică "Dinu Lipatti" din București (cumul).

Între 1996-2002 urmează la Universitatea de Muzică din București studiile doctorale în muzicologie. Primește titlul de doctor în anul 2003 cu teza Ritmul asimetric policron, conducătorul tezei fiind profesorul Victor Giuleanu.

Realizări
A realizat, începând cu 1978, numeroase cercetări de teren în zonele Caraș-Severin, Tulcea, Mureș, Buzău, Olt, Brașov, Bihor, Ilfov, Giurgiu, Brăila, București, Bistrița-Năsăud, Vidin-Timoc și Lom (Bulgaria), Skopje, Bitolia, Moloviște, Tri Cișme (Macedonia) etc.

A scris articole și studii în publicațiile periodice "Revista de etnografie și folclor", "Anuarul IEF", "East European Meetings", "Symposia", "Revista muzeelor", "Meteor", "Actualitatea muzicală", "Tradiții", "Datina", "Cultura", "Adevărul", "Curierul național", "Tinerama", "Privirea" etc.

A realizat înregistrări, în studioul Institutului de Etnografie și Folclor "Constantin Brăiloiu", cu informatori din Brăila, Suceava, Dolj, Teleorman, Vrancea, Argeș, Giurgiu, București, Aidimir-Cadrilater (Bulgaria), Zaiciar-Timoc (Serbia).

Este unul dintre inițiatorii și realizatorii seriilor de CD-uri Arhive folclorice românești și Folclor muzical brăilean, pentru care studiază tehnici de digitizare, restaurare și editare a documentelor (sunet, imagine, text). Toate aceste activități se regăsesc și în demersul său teoretic, axat pe probleme de metodologie și structură, mai ales în domeniul ritmicii muzicale, al sistemelor de transcriere, clasificare, tipologizare.

Lucrări

Cărți
 Categorii și instrumente muzicale pastorale în cultura carpatică, Editura Muzeului Național al Literaturii Române, București, 2013, 130 pagini ISBN 978-973-167-204-5

Studii și articole

Volume colective

 "Aspecte ale muzicii dansurilor populare din zona Corabia - județul Olt", în Imagini și permanențe în etnologia românească, Chișinău, Editura Știința, 1992
"Dimensiunea etnofolclorică", în Satul românesc contemporan, București, Centrul de Informare și Documentare Economică, 1993 (coautor)
 "Decomposing and Recomposing an Epic Song: Ăi trei frați cu nouă zmei", în Balada și studiile despre baladă la cumpăna dintre secole / Ballad and  Ballad Studies at the Turn of the Century, București, Editura Deliana, 2001 (coautor)
 "Abordări și premise teoretice moderne în sistematica ritmicii asimetrice folclorice", în Etnologica, București, Editura Paideia, 2002
 "Preliminarii la studiul ritmului folcloric asimetric", în Symposia. Caiete de etnologie și antropologie, Craiova, Editura Aius, 2002
 "De la folclor la muzica populară", în Enciclopedia marilor personalități din istoria, știința și cultura românească de-a lungul timpului, vol. VII: Cultura și civilizația țărănească, editor Ion Popescu-Văduva, București, Editura Geneze, 2005
 "Romanian Music between Orient and Occident", în "Urban Music in the Balkans. Papers of the International Symposium", editor Sokol Shupo, Tirana, ASMUS, 2006
 "Folclor muzical / Musique folklorique", în Patrimoniul cultural imaterial din România, Repertoriu. I / Patrimoine culturel immateriel de Roumanie, Repertoire. I, București, cIMeC - Institutul de Memorie Culturală, 2009
 "Folclorul românesc. De la cântări medievale la variante actualizate", în Forum: Rumänien. Von Hora, Doina und Lautaren. Einblicke in die rumänische Musik und Musikwissenschaft, mit 2 Audio-CDs, editor Thede Kahl, Berlin, Editura Frank & Timme, 2016
 "Ilarion Cocișiu promotor al unei abordări teoretice novatoare în ritmica muzicală", în Deschideri etnologice. In honorem Sabina Ispas la 75 de ani, București, Ed. Etnologică, 2016

Periodice
 "Cronica discului", în Anuarul IEF, tom. 4, București, 1993
 "Marin Chisăr - Dinamica unei personalități folclorice", în Anuarul IEF, tom. 5, București, 1994
 "Centenarul nașterii lui Constantin Brăiloiu", în Revista de Etnografie și Folclor, tom. 39, nr. 3-4, București, 1994 (coautor)
 "Aspects of the Music of the Folk Dances in the Corabia Area (Olt County)", în East European Meetings in Ethnomusicology, Vol. 1, București, 1994
 "Gypsy / Non-gypsy. A Controversed Music", în East European Meetings in Ethnomusicology, Vol. 1, București, 1994
 "The Dynamics of a Personality: the Lăutar (Folk Performer) Marin Chiser", în East European Meetings in Ethnomusicology, Vol. 3, București, 1996
 "Old Recordings and New Records in the Brăiloiu Institute", în East European Meetings in Ethnomusicology, Vol. 6, București, 1999
 "Valorificarea discografică a arhivei institutului", în Anuarul IEF, tom. 9-10, București, 2002
 "Metode și coduri de transcriere a ritmului asimetric", în Anuarul IEF, tom. 11-13, București, 2003
 "Particularități ale ritmului asimetric", în Anuarul IEF, tom. 14-15, București, 2004
 "Discography in the Institute of Ethnography and Folklore "Constantin Brăiloiu", în Revista Muzeelor, nr. 4, București, 2004, p. 15-21
 "Audio Documents. Record, Preservation and Restoration Techniques in the Institute of Ethnography and Folklore C. Brăiloiu", în Anuarul IEF, tom. 16, București, 2005 (coautor)
 "Muzici populare românești: maneaua", în Anuarul IEF, tom. 17, București, 2006
 "CD-uri cu muzică tradițională", în Anuarul IEF, tom. 18, București, 2007
 "Ipostaze ale unei personalități - Lache Găzaru", în Anuarul IEF, tom. 19, București, 2008
 "Cronica discului. Restituiri", în Anuarul IEF, tom. 19, București, 2008
 "Constantin Brăiloiu, landmark of the Romanian ethnomusicology", în Revista de Etnografie și Folclor / Journal of Ethnography and Folklore, nr. 1-2, București, 2008
 "Caietele de folclor ale elevilor profesorului Grigore Crețu", în Anuarul IEF, tom. 20, București, 2009
 "De la folcloristica muzicală la etnomuzicologie, în România", Anuarul IEF, tom. 25, București, 2014
 "Aspecte ale polimorfismului în ritmurile asimetrice din muzicile tradiționale", în Anuarul IEF, tom. 28, București, 2017
 "Înregistrarea folclorului, între cilindrul de ceară și CD", în Ghidul iubitorilor de folclor, vol. 9, Suceava, 2019

Multimedia
 Rădăcini / Roots, EDC 322, 1999: CD document + broșură însoțitoare, 40 p. (coautor, restaurator sunet, editor)
 Din vadurile Brăilii. Colinde, balade și cântece din județul Brăila / Carols, Ballads and Songs from Brăila County, 2000: CD didactic + broșură (coautor, restaurator sunet, editor)
 Cântece epice eroice / Heroic Epic Songs, 2001: CD document + broșură însoțitoare, 48 p. (coautor, restaurator sunet, editor)
 Tumbe, tumbe. Cântece aromânești / Aromanian Songs, 2002: CD document + broșură însoțitoare, 64 p. (coautor, restaurator sunet, editor)
 De s-ar vinde dor cu dor: folclor muzical din județul Brăila, 2003: CD document + broșură însoțitoare, 96 p. (autor, restaurator sunet, editor)
 Doina, seria "Arhive folclorice românești", 2004-2005: dublu CD document + broșură însoțitoare, 75 p. (coautor, restaurator sunet, editor)
 Gheorghe Celea. Cântece aromânești / Aromanian Songs, 2005: CD document + broșură însoțitoare (coautor, restaurator sunet, editor)
 Folclor muzical brăilean. 1929–1940: muzică populară din județul Brăila din arhiva Institutului de Etnografie și Folclor "Constantin Brăiloiu", 2005: CD document (autor, restaurator sunet, editor)
 Colindatul tradițional românesc, 2007: CD document + carte însoțitoare, 320 p. (coautor, restaurator sunet, editor)
 Doina din Maramureș, Oaș și Bucovina, 2011: CD + carte însoțitoare, 201 p. (coautor, restaurator sunet, editor)

Note

Bibliografie
 Datcu, Iordan: Dicționarul etnologilor români, București, Editura Saeculum I.O., 2006, pp. 543-544 ISBN 973-642-098-1

Legături externe
 Marian Lupașcu, invitat în cadrul emisiunii "Drumul lui Leșe" (TVR2)

Nașteri în 1957
Nașteri pe 4 noiembrie
Violoniști români
Profesori români
Muzicologi români

Marian Lupașcu


Helena Sverrisdóttir (fædd 11. mars 1988) er íslenskur körfuknattleiksmaður sem leikur með Val í úrvalsdeild kvenna í körfuknattleik. Helena Sverrisdóttir hefur um margra ára skeið verið besta körfuknattleikskona Íslands en Helena hefur verið valin Körfuknattleikskona árins 12 sinnum og hefur hlotið nafnbótina lang oftast kvenna á Íslandi. Helena var lykilleikmaður Vals árið 2019 og leiddi lið sitt til deildarmeistaratitils, Íslandsmeistaratitils og Bikarmeistaratitils en þetta voru fyrstu stóru titlar kvennakörfunnar í Val.

Heimildir

Íslenskir körfuknattleiksmenn

Helena Sverrisdóttir


Bekhtery (ukrainien : Бехтери) est un village situé dans le sud de l'Ukraine.
La population est de  personnes.

Géographie

Localisation
Bekhtery est situé dans la partie sud du  (district) de l'oblast de Kherson (province), à environ  au nord de la côte de la mer Noire.

Le village se trouve à environ  au sud-ouest de Hola Prystan et à environ  au sud-ouest de Kherson.

Relief
Le relief de Bekhtery est principalement plat.

Lacs
Le village est bordé par les trois lacs Aul, Bekhterka et Lyman. D'autres lacs se trouvent à proximité.

Histoire
Avant la réforme administrative de 2020, le village appartenait au  avant son absorption dans le raïon de Skadovsk.

Politique et administration
Bekhtery est le centre de la communauté villageoise de Bekhtery. L'organe de l'autonomie locale est le conseil du village de Bekhtery.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Zaliznyi Port.
 Prymorske (communauté villageoise de Bekhtery).
 Tchoulakivka.

Commune rurale dans l'oblast de Kherson

Bekhtery


Die Ventricina ist eine Wurstsorte  aus Schweinefleisch, die in den Abruzzen hergestellt wird. Der Name leitet sich ab von dem italienischen Wort ventre = Bauch, da als Wursthülle u. a. der Schweinemagen benutzt wird.

Zubereitung
Zur Vorbereitung mariniert man die Wursthüllen (Naturdarm, Magen und Blase) in einer Mischung aus Wasser, Essig, Orangenschalen, Knoblauch und Lorbeer. Für die Wurstmasse zerkleinert man fettes Schweinefleisch, Speck und Muskelfleisch, die typischerweise mit Speisesalz, Pfeffer und Chili gewürzt wird. Nachdem sie leicht geräuchert wurde, reift sie bis zu 100 Tage.

Ventricina Teramana

In Teramo wird das Schweinefleisch mit Schweinefett vermischt. Der Fettanteil liegt bei 70–80 % der Mischung. Fleisch und Fett werden fein geschnitten und Knoblauch, Salz, gemahlener weißer und schwarzer Pfeffer, rote Chilies und Paprika, Rosmarin, Pfefferpaste, Samen von Fenchel hinzugefügt. Manchmal werden weitere Gewürze aus den Abruzzen beigegeben. Das Gemisch wird in Naturdärme des Schweins gefüllt, neuerdings werden auch synthetische Wursthaut oder Glasbehälter verwendet.

Ventricina del Vastese

In Vasto wird ein anderes Rezept verwendet. Nur der etymologische Ursprung ist gleich wie bei der Ventricina Teramo, weil der Bauch (Magen vom Schwein) als Wurstpelle verwendet wurde. Die grundlegenden Bestandteile, die Verfahren beim Schneiden und Mischen sowie die Gewürze sind aber sehr unterschiedlich. Ventricina von Vasto enthält einen geringeren Mindestanteil an Fett (25 % der Mischung) und hochwertige Schnitte vom Schwein: Schinken, Karree, Filet. Das Fleisch wird in Würfel von nicht weniger als 2 cm geschnitten. Die Gewürze sind Pfeffer, gehackte Paprika und Fenchelsamen. Im Jahr 2009 hat die Ventricina von Vasto die italienische Meisterschaft gewonnen.

Einzelnachweise

Italienische Küche
Rohwurst

Ventricina


الرياض المالية أو الرياض كابيتال هي شركة سعودية ذات مسؤولية محدودة برأس مال مدفوع 200 مليون ريال سعودي مرخصة ومنظمة من قبل هيئة السوق المالية في المملكة العربية السعودية بموجب الترخيص رقم (37-07070) وسجل تجاري رقم 1010239234.

أهداف الشركة
تهدف إلى تقديم منتجات استثمارية وإدارة الاكتتابات، وإدارة صناديق الاستثمار، وكذلك انشطة التداول المتعلقة بالسوق السعودي للاسهم، ولها تاريخ حافل في إدارة وطرح الاكتتابات للشركات السعودية

ملكية الشركة
شركة الرياض المالية مملوكة لبنك الرياض، أحد أكبر المؤسسات المالية السعودية، والأكثر انتشاراً في مجال الخدمات المصرفية للأفراد والشركات، لذلك لدى الشركة قاعدة كبيرة من العملاء في غالبية المناطق في السعودية.

بداية النشاط
بدأ نشاط الخدمات الاستثمارية في بنك الرياض منذ أوائل التسعينات، انتقلت تلك الاستثمارات الي الرياض المالية عقب إنشاء هيئة السوق المالية السعودية CMA والتي تعنى وتشرف على سوق الاسهم السعودي (تداول) بكافة منتجاته ومنها ادوات الأستثمار وانشطة التداول.

نشاط الشركة
الشركة حاصلة على الترخيص من هيئة السوق المالية السعودية بتقديم المشورة للافراد والشركات وإدارة الاكتتابات والطرح وإدارة الأصول والصناديق الاستثمارية والأنشطة المتعلقة بالتداول في الاوراق المالية المدرجة في السوق والغير مدرجة

الخدمات
التداول الإلكتروني مباشرة في الاسواق السعودية والخليجية والدولية
- صالات وغرف خاصة مجهزة بالأنظمة التقنية لاستعراض أسعار الأسهم ومؤشراتها بشكل آلي وفوري.
- الاستثمار من خلال مجموعة متنوعة من الصناديق الاستثمارية المحلية والإقليمية والعالمية.
- تقارير متابعة أداء المحفظة الاستثمارية والأرصدة النقدية.
- الحصول على تقارير الرياض المالية اليومية لأسواق المال.

الشركات التابعة
شركة آجل لإدارة وصيانة المعدات الثقيلة المحدودة تأسسـت الشـركة فـي المملكـة العربيـة السـعودية، ومقـر عملهـا الريـاض، بغـرض حفـظ أصـول صكـوك شـركة آجـل للقيـام بالخدمـات التمويليـة نيابـة عـن حملـة الصكـوك. يبلـغ رأس مالهـا 100,000 ريـال، تسـاهم الشـركة بنسـبة ٪95 منـه.

الجوائز
تمكنت الرياض المالية لسنوات من الحصول على العديد من جوائز التميز كأفضل صندوق أسهم عالمية متوافقة مع الشريعة الإسلامية، وأفضل صندوق أسهم أوروبية التي تمنحها شركة ليبر التابعة لمجموعة رويترز الدولية.

تم اختيار الصناديق الاستثمارية في الرياض المالية وتتويجها لأكثر من 190 جائزة للأداء وإدارة الاستثمار منذ عام 1998م، وتراوحت ما بين المركز الأول والثاني والثالث، وكانت أحدث الجوائز التي حصدتها الرياض المالية لعام 2014م هي جائزة «ثومسون رويترز» لأفضل الصناديق السعودية أداءً، وذلك بحصول صندوق الرياض للشركات المتوسطة والصغيرة على جائزة المركز الأول لأفضل صناديق الأسهم السعودية أداءً خلال السنوات الثلاث الماضية، بالإضافة إلى تتويج الرياض المالية بشهادة المركز الثاني لصندوق الرياض للنقد ضمن فئة أفضل صناديق أسواق النقد أداءً خلال عام واحد.

المراكز والفروع

الرياض - جدة - الدمام - الهفوف - المدينة المنورة - مكة -ابها - تبوك - القصيم

انظر أيضًا
 بنك الرياض

وصلات خارجية

 موقع شركة الرياض المالية الرسمي
 موقع بنك الرياض

مراجع

بنوك السعودية
شركات خدمات مالية في السعودية
شركات سعودية أسست في 2008
شركات خدمات مالية أسست في 2008

الرياض المالية


En bid af historien er et tv-program på TV 2, hvor Rasmus Bjerg og Hella Joof sammen tager igennem 6 forskellige tidsaldre og prøver at leve og spise som vores forfædre. Programmet havde premiere den 1. november 2016.

Tidsalderne i den første og eneste sæson er følgende:

1930'erne
 Vikingetiden
 1970'erne
 Romantikken
 1950'erne
 Renæssancen

Referencer

Tv-programmer fra Danmark
Danske tv-serier fra 2010'erne

En bid af historien


منطقة السقيلبية منطقة سورية إدارية تتبع محافظة حماة ومركزها مدينة السقيلبية، بلغ تعداد سكان المنطقة 238,211 نسمة حسب التعداد السكاني لعام 2004.

نواحي منطقة السقيلبية
 ناحية مركز السقيلبية
 ناحية سلحب
 ناحية الزيارة
 ناحية شطحة
 ناحية قلعة المضيق

المراجع

منطقة السقيلبية
سهل الغاب

منطقة السقيلبية


Matrix serisi, temel olarak Matrix, Matrix Reloaded, Matrix Revolutions ve Matrix Resurrections olmak üzere 4 sinema filminden oluşur. Tüm filmler aynı sanal dünyada geçer.

Filmler

Matrix'in Hikâyesi

1 - İkinci Rönesans
Milenyum çağının ortalarında insanoğlu yapay zekaya can vermiş ve tüm yükümlülüklerini makinelere devrederek yavaş yavaş tüketim toplumuna dönüşmeye başlamıştır. Robotlar insanların verdiği tüm görevleri yerine getirmekte fakat bu canlılardan saygı görmemektedir. Bir robot sahibine direniş gösterir ve insan gibi bir zekaya sahip olduğu için insan gibi yargılanır. Dava sonucunda o ve onun modelini imha etme kararı alınır ve robotlara karşı tam bir saldırı başlar. Sosyal ortamdaki son robot çalışmaz hale geldikten sonra diğer modeller birleşir ve dünya üzerinde bir noktada birleşerek kendilerinin "01" olarak adlandırdıkları bölgede toplanırlar. Birkaç dönem sonra üretip dünya pazarına sundukları cihazlar tüm gezegenin ekonomik dengesini bozunca durumun ciddiyetini anlayan insanlığın tüm liderleri birleşir ve robotların başlıca enerji kaynakları olan güneş'in karartılması kararını alırlar.

2 - Savaş
Dünya atmosferine atılan sis bombası benzeri kimyasallarla gezegenin hiçbir yeri güneş görmeyecek şekilde kapatılır ve arkasından insanların taarruzu başlar. Fakat makineler onların aciz bedenlerinin saldırısına hazırlıklıdır. Dev makine ordularıyla insanlığı yeryüzünden silen robotlar savaş sonrası gözünü mazlumlara diker.

3 - Yeni Dünya Düzeni
Savaşta insanoğlunun bedenini derinden inceleyen makineler, yok olan güneşin ardından yeni enerji kaynaklarına yönelir. Araştırmalarının sonunda insan bedenindeki ısıyı füzyonun bir türüyle birleştirip elektrik enerjisine dönüştürebilen makineler, buldukları üreyen ve kendini yenileyebilen bu yeni enerji kaynağının beyinlerini insanlığın en mükemmel yıllarını içeren Matrix adını verdikleri simülasyonla uyuşturarak bedenlerinden faydalanır ve bu şekilde karşılıklı bir yaşam döngüsü oluşur.

4 - Matrix
Matrix programının tasarımcısı olan Mimar (Architect) ilk sürümlerde insan için tamamen kusursuz bir dünya kurar. Bu mükemmel dünyaya inanmayan insanlar simülasyondan uyanmaya kalkışır. Tam tersi bir dünyada ise insanlar simülasyonun içinde ölmektedir. Mimar güncelleştirmeler sonunda en son 19. yüzyıl dünyasını inşa eder ve insan psikolojisini araştırmak üzere programa Kahin (The Oracle) karakterini dahil eder. Yıllar içinde anormal insanların yeniden uyanmayı denemesi ve bunların birleşerek sistemi çökertmesi riskine karşılık Kahin, programa Seçilmiş Kişi (The One) senaryosunu entegre eder. Programa göre seçilmiş, Matrix'te üstün güçlere sahip olacak ve insanları Matrix'ten kurtaracaktır.

5 - The One
Yüzyıllar süren seçilmiş kişi döngüsünde kurtarılan insanlar gerçek dünyada Zion adını verdikleri yeraltı şehrini kurar ve insanlığı orada devam ettirirler. Hovercraft benzeri uçan gemileriyle yeryüzüne yaklaşarak korsan sinyallerle Matrix'e geçici olarak yeniden girebilen Zion insanları, hayatlarını olası savaşı durdurabilmesi ümidiyle seçilmiş kişiyi Matrix'te arayarak geçirirler. Bu kaçak girişleri önlemek maksadıyla sisteme Ajan adı verilen Matrix'e bağlı her kişiliğe girip çıkabilen sistem temellerine uygun olarak güçlendirilmiş programlar yerleştirilmiştir. Zionlular, Matrix'te seçilmiş kişiyi ararken ayrıca ajanlardan da kaçmak zorundadırlar.

6 - Döngünün Sonu
Kahin'in uyanmayı deneyen insanları temizlemek için, her iki tarafta tüm insanların ölümüyle sonuçlandığı bu reset-loop (sıfırlayıcı döngü) çözümüne bir süre sonra kendi de razı olmamış ve son döngüde seçilmiş kişiye yüklediği gücün aynısını Smith adlı bir ajana da yükleyerek onları kendi haline bırakmıştır. Virüs gibi kendini kopyalayan Smith, tüm Matrix'i ele geçirir ve donanımsal olarak Matrix'i kontrol eden makinelere de bulaşmaya başlar. Virüs tehdidi altında olan makineleri kurtarabilecek tek kişi ise o dönemdeki seçilmiş kişi olan Neo'dur.

7 - Barış
Makine şehrine giderek anlaşma yapan Neo, Matrix'e yeniden girerek Smith ile karşılaşacak, fakat ona entegre edilmiş kodun kendisininkiyle aynı olduğunu fark ettikten sonra virüsün kendisine de bulaşmasına izin vererek onu ve kendini tamamen yok etmiş olacak ve anlaşma gereği makinelerle insanlık arasındaki savaş sona erecektir.

Warner Bros. filmleri
2000'lerde süper kahraman filmleri

Matrix (seri)


Oisc (early Old English  or ), or, in a later spelling, Ēsc () was, if he existed, an early king of Kent and, according to Bede, the eponymous founder of the tribe known as Oiscingas (early Old English .

Etymology and spellings
Scholars agree that, like many names in the Germanic languages, the root of the name Oisc is an Old English word ōs, meaning '(non-Christian) god', cognate with Old Norse Áss (deriving from Proto-Germanic ). The etymology of the name has been studied most thoroughly by John Insley, who concluded that cognate forms of the name Oisc are found in Old Saxon (Ōsic, alongside the corresponding weak noun Ōsica), to which later scholarship possibly adds the runic inscription on a shield boss dating from between 150 and 220 CE found on Thorsberg moor in Schleswig-Holstein which in 2015 Lisbeth M. Imer interpreted as a Roman-influenced maker's mark reading aṇsgz h.

In Insley's interpretation, in Oisc the ōs element is combined with a suffix which in Proto-Germanic took the form *-ika, which in this context had a diminutive function. The name was thus a hypocoristic (nickname) form of longer dithematic names beginning in Ōs- such as Ōswald and Ōsrīc. In this reading, the phonetic development of the name from Proto-Germanic to early Old English was * => * (by the Ingvaeonic nasal spirant law) =>  (by i-mutation) =>  (by high vowel loss and apocope). This form was represented graphically in early Old English as Oisc and Oesc. Later in Old English, the vowel  developed to , giving the spelling Ēsc.

Mis-spellings
The name is also found in a couple of West Saxon sources as Æsc (along with the tribal name Æscingas). Insley interprets these spellings as etymologically incorrect attempts by later Old English-speakers to update the then unfamiliar word Oisc into their variety of the language, influenced by the familiar name-element Æsc-. An early modern transcription of the early medieval manuscript London, British Library, Cotton Otho B. xi by Laurence Nowell gives not the name Oeric and Oisc as found in Bede, but ósric and oese, but Insley concluded that these are merely inaccurate transcriptions.

Portrayal in the early sources
Little is known about Oisc, and the information that does survive regarding his life is often vague and suspect.

Anglo-Saxon king-lists generally present Oisc as the son or the grandson of Hengest, who according to other sources led the initial Anglo-Saxon conquest and settlement of Kent.

According to Bede's Ecclesiastical History of the English People, Oisc's given name was Oeric. Bede indicates that he was the son of Hengest and travelled to Britain with him, with the permission of the British king Vortigern. He was the father of Octa, who succeeded him. His descendants called themselves "Oiscingas" after him.

The Anglo-Saxon Chronicle, which in its present form was compiled by people who knew Bede's account, portrays Oisc as ruling 488–512CE.

Possible portrayal in the Ravenna Cosmography
Oisc has been widely viewed the same person as one Ansehis, who is described as a leader of the Saxon invaders of Britain in the Ravenna Cosmography. This says that "in oceano vero occidentale est insula quae dicitur Britania, ubi olim gens Saxonum veniens ab antiqua Saxonia cum principe suo nomine Ansehis modo habitare videtur" (indeed in the western ocean is an island which is called Britania, which the people of the Saxons, coming from Old Saxony under their chief, named Ansehis, seem now to inhabit". Ansehis (or, as some manuscripts have it, Ansehys) is plausibly an error for Anschis, which would be a plausible archaic or Continental Germanic form of Oisc's name. However, Insley has argued that an older idea, that Anschis would also be a plausible attempt to represent proto-Old English *Hangista-, is more plausible, and that it is Hengest whom the Ravenna Cosmography represents.

See also
List of monarchs of Kent

References

External links

510s deaths
English heroic legends
Kentish monarchs
Jutish people
5th-century English monarchs
6th-century English monarchs
Year of birth unknown

Oisc of Kent


Silent Letter est le huitième album du groupe américain de pop rock, America. Il sort en 1979 chez Capitol Records. Il est produit par le producteur de longue date des Beatles, George Martin.

Liste des pistes

Notes et références

Liens externes

 Silent Letter sur Discogs.

Album de pop rock
Album de musique américain
Album publié par Capitol Records
Album produit par George Martin
Album musical sorti en 1979

Silent Letter


Fıtık, anatomik yapının bozulması ile doku veya organların normal yerinden başka bir alana yer değiştirmesidir.

Fıtığın başlıca sebepleri
Pasif işler ve ağır işler olarak 2 ana nedeni vardır.

Pasif işlerde (egzersiz işe başlama),
Uzun süreli sabit (masa başı) işlerde çalışmaları.

 zayıf insanlarda başı fazla öne eğmeye ve bu davranışı alışkanlık haline getirmeye bağlı olarak boyun fıtığı oluşabilir.
 aşırı kilolu insanlarda ise genelde doğru ve dengeli oturmamaya bağlı bel fıtığı daha çok görünür

Ağır işler
Özellikle bilinçsiz ev hanımlarında, ağır yükü bacaklarla değil de bel ile kaldırma nedeni ile bel fıtığı görünür.

Tedavi yöntemleri
Kültürfizik gibi fazla zorlayıcı olmayan yavaş hareketler ve yüzme gibi spor faaliyetleri fıtığın gelişmesini engeller. Burada amaç omurları destekleyen kasların kuvetlenmesini sağlamaktır.

Bu tanım çok geneldir. Boyun fıtığı, bel fıtığı, mide fıtığı, göbek fıtığı, kasık fıtıkları, ameliyat yeri fıtıkları, gibi birçok fıtık tanımı vardır.

Bel fıtığı omurların arasındaki disk denen kıkırdak yapının yerinden çıkarak sinirlere doğru baskı oluşturması ile oluşur.
Beyin cerrahisi bölümünün tedavi ettiği bir durumdur. Halk arasında siyatik de denir.

Diğer fıtık çeşitleri (çocukluk grubu hariç) genel cerrahi kapsamında olup tüm fıtıkların tedavisi nihayetinde cerrahi yolladır.
En sık rastlananı kasık fıtıklarıdır (ingüinal herni). Kasık bölgesinde şişlik, ağrı ile kendini gösterir. Şişlik genellikle yatınca kaybolur.

Meslek hastalıkları
Ortopedi
Stres sakatlıkları

Fıtık


Stindardul Urului (cunoscut și ca Modelul Urului) este un artefact Sumerian, o cutie de lemn goală pe interior, lungă de 49,53 cm și lată de 21,59 cm, ce este încrustată cu mozaicuri realizate cu scoici, calcar roșu și lapis lazuli. Acesta provine din orașul sumerian Ur ce se afla în Irakul actual, la sud de Bagdad. Artefactul dateză din Perioada dinastiilor timpurii din mileniul al III-lea î.Hr., având astfel circa 4.600 de ani vechime. Obiectul a fost găsit în Cimitirul regal din Ur în anii '20, lângă scheletul unui bărbat sacrificat ritualic, care este posibil să fi fost proprietarul acestuia. În prezent, Stindardul Urului se află expus într-o formă asamblată la British Museum din Londra.

Istorie
Artefactul a fost găsit într-unul dintre cele mai mari morminte regale din Cimitirul Regal din Ur, groapa PG 779, asociată cu Ur-Pabilsag, un rege care a murit în jurul anului 2550 î.e.n.. Stindardul Urului a fost descoperit în urma excavărilor arheologului Leonard Woolley, dintre anii 1927 și 1928, obiectul stând lângă umărul unui schelet masculin.

Descriere
Forma actuală a Stindardului Urului este o reconstituire, prezentându-i cel mai apropiat aspect. Artefactul a fost interpretat ca o cutie de lemn goală ce măsoară: 21,59 de centimetri (8,5 țoli) în lățime și 49,53 de centimetri (19,5 țoli) în lungime.

Galerie

Legături externe

 Podcast of The Standard of Ur BBC Radio programme (mp3)

Artă și arhitectură sumeriană
Arheologia Irakului
Ur

Stindardul Urului


අන්තර්රාජ්‍ය වාදය - තීරණ ගැනිමේ ක්‍රමයක් වශයෙන් -as a delusion making method

අන්තර්රාජ්‍යකරණය යනු ජාත්‍යන්තර සංවිධාන වල තින්දු ගැනිමේ ක්‍රමයකි. මෙම සංවිධාන වල බලය ඇත්තේ රාජ්‍්‍යන් සතුව වන අතර බොහෝ විට තින්දු ගැනෙන්නේ ඒකමතිකවය. රාප්ඡ්‍යන් හා නියෝජිතයන්ට මේ සඳහා පූර්ණ හැකියාව පවති. මෙය බොහෝ ජාත්‍යන්තර සංවිධාන  අද යොදා ගැනේ.

අන්තර්රාජ්‍යවාදය ෆේඩරල්වාදය සමග නොගැටේ. ජර්මන් ෆෙඩරල් ක්‍රමයේ ඉහල මණ්ඩලය වන බුන්ඩස්රාට් මේ සඳහා උදාහරණයකි.

මෙහි ප්‍රතිවාදී ක්‍රමය වනුයේ ජාතික සිමාවන්ට ඔබ්බෙන් යන තිරණ ගැනිමේ ක්‍රමයයි.

අන්තර්රාජ්‍ය වාදය


Merkjafáni er fáni sem notaður er til að senda skilaboð milli skipa og milli skipa og lands. Form og merking fánanna er stöðluð í Alþjóðlegu merkjabókinni sem Alþjóðasiglingamálastofnunin ber ábyrgð á. Hver fáni táknar bókstaf, tölu eða endurtekningu.

Hægt er að senda nokkrar gerðir merkja með merkjafánum:
 Hægt er að stafa orð með röð af fánum.
 Einstakir fánar hafa staðlaða merkingu samkvæmt merkjabókinni.
 Einn eða fleiri fánar eru lyklar fyrir setningar sem hægt er að fletta upp í handbók á vegum viðkomandi flota.
 Í kappsiglingum hafa fánarnir aðra merkingu sem finna má í Alþjóðlegu kappsiglingareglunum.

Á herskipum NATO eru merkjafánar notaðir í annarri merkingu en í merkjabókinni, nema svarfáninn sé dreginn upp yfir aðra fána.

Merkjagjöf
Fjarskipti
Sjófánar

Merkjafáni


Prinsesse Jincheng (tibetansk: ཀིམ་ ཤེང་ ཁོང་ ཅོ་, Wylie: Kyim-sheng Kung-co, kinesisk: 金城 公主; pinyin: Jīnchéng Gōngzhǔ; Wade-Giles: Chin-ch'eng Kung-chu, født ca. 698, død 739), med efternavnet Li, var medlem af en mindre gren af den kongelige klan i det kinesiske Tang-dynasti.

Liv og gerning
Prinsesse Jincheng var datter af Li Shouli, en prins i Tang-dynastiet i Kina. Hun voksede op ved hoffet og blev anset af kejser Zhongzong af Tang som fosterdatter.

Kejser Zhongzong modtog en ambassadør sendt af enkekejserinde Khri ma lod fra det tibetanske imperium med anmodning om et ægteskab mellem fremtidens kejser, Tridé Tsuktsen og en Tang prinsesse. Kejseren Zhongzong gav titlen prinsesse Jincheng til sin plejedatter, og i 710 ankom en tibetansk minister for at hente hende. Ved hans ankomst, underholdt kejser Zhongzong ministeren ved at have sine svigersønner spille boldspil med ham. Prinsesse Jincheng blev derefter gift med kejser Tridé Tsuktsen i Tibet i overensstemmelse med Heqin-politikken (vedrørende fystelige ægteskabsalliancer).

Prinsesse Jincheng var forventet at skulle fungere som ambassadør i det tibetanske imperium og bistå Tang-diplomater. I et tilfælde løste hun en tvist mellem tibetanere og Tang-udsendinge ved at opsætte en tavle for at markere de to territorier.

Noter

Litteratur

Tibets historie
Kinas historie

Prinsesse Jincheng


O modelo de núcleo aberto (open core) é um modelo de negócios para a monetização de software de código aberto produzido comercialmente. Cunhado por Andrew Lampitt em 2008, o modelo de núcleo aberto envolve principalmente oferecer uma versão "núcleo" ou com recursos limitados de um produto de software como software livre e de código aberto, enquanto oferece versões "comerciais" ou complementos como software proprietário.

O conceito de software de open core provou ser controverso, pois muitos desenvolvedores não consideram o modelo de negócios como um verdadeiro software de código aberto. Apesar disso, os modelos de núcleo aberto são usados por muitas empresas de software de código aberto.

Uso de contratos de licença de contribuidor
Alguns produtos de núcleo aberto (open core) exigem que seus contribuidores assinem um contrato de licença de contribuidor, que determina que os direitos autorais de todas as contribuições para o produto se tornem propriedade de seu proprietário ou que o proprietário do produto receba uma licença ilimitada e não exclusiva para uso as contribuições, mas os autores mantêm a propriedade dos direitos autorais. Em um cenário de núcleo aberto, esses acordos geralmente visam permitir que o proprietário comercial do produto (que, em alguns casos, é o detentor dos direitos autorais de todo o seu código, independentemente de seu autor original) comercialize simultaneamente versões do produto sob licenças de código aberto e não-livres. Isso contrasta com os usos mais tradicionais de CLAs, que se destinam apenas a permitir que o administrador de um projeto de código aberto defenda e proteja os direitos autorais de seus contribuidores, ou garanta que o código só seja disponibilizado sob termos de origem open-source (protegendo-o assim de se tornar um núcleo aberto).

Exemplos

 Kafka, um serviço de streaming de dados sob a licença Apache 2.0, é o núcleo de código aberto da empresa, Confluent, que emite uma Licença da Comunidade Confluent, uma licença disponível na fonte que rege recursos adicionais na Plataforma Confluent.
 Cassandra, um banco de dados de código aberto sob a licença Apache 2.0, é o núcleo da empresa, Datastax, que emite licença de assinatura corporativa para recursos adicionais de gerenciamento e segurança dentro do DataStax Enterprise.
 O software de gerenciamento de aprendizado Canvas da Instructure.
 O software de banco de dados MySQL da Oracle é licenciado duplamente sob uma licença proprietária e a GNU General Public License (GPL); versões proprietárias oferecem recursos adicionais e planos de suporte empresarial.
 O núcleo da Elastic, que inclui Elasticsearch, Kibana, Logstash e Beats, estava sob uma licença Apache 2.0, enquanto plugins adicionais são distribuídos sob a licença proprietária da Elastic. Em janeiro de 2021, a Elastic licenciou novamente seu software sob a Licença Pública do Lado do Servidor não gratuita e a Licença Elastic, que restringem o uso do software como parte de serviços gerenciados e contornam bloqueios de software em recursos premium.
 O Eucalyptus, software de nuvem privada, possui uma edição corporativa proprietária que oferece recursos adicionais.
 O GitLab CE (Community Edition) está sob uma licença de código aberto no estilo MIT, enquanto o GitLab EE (Enterprise Edition) está sob uma licença comercial.
 O Neo4j CE (Community Edition) está licenciado sob GPL versão 3, enquanto o Neo4j EE (Enterprise Edition) está sob uma licença comercial, fornecendo recursos adicionais, incluindo clustering e backups dinâmicos.
 Seldon Core, uma plataforma de aprendizado de máquina sob a licença Apache 2.0, é o núcleo da empresa Seldon, que fornece o Seldon Deploy sob uma licença comercial.
 O Redis está sob uma licença de código aberto BSD de 3 cláusulas, enquanto o Redis Labs oferece Módulos Redis sob uma licença de software disponível na fonte e o Redis Enterprise sob uma licença comercial que fornece recursos corporativos adicionais, como dimensionamento dinâmico, ajuste de desempenho de replicação e suporte de cluster para módulos Redis.

Restrições de uso em serviços
Uma nova variação da prática surgiu em 2018 entre vários produtos de núcleo aberto destinados ao uso do lado do servidor, buscando controlar o uso do produto como parte de um serviço oferecido a um cliente. Essas práticas, em particular, visam a incorporação do software em serviços proprietários por provedores de serviços de aplicativos em nuvem, como Amazon Web Services, mas com o que os fornecedores percebem como compensação inadequada ou contribuições de volta ao software upstream em troca.

O MongoDB mudou sua licença da GNU Affero General Public License (uma variação da GPL que exige que o código-fonte do software seja oferecido para aqueles que o utilizam em uma rede) para uma versão modificada da GPL versão 3 intitulada "Server Side Public License" (SSPL), onde o código-fonte de todo o serviço deve ser liberado sob o SSPL se incorporar um componente licenciado por SSPL. Bruce Perens, co-autor de The Open Source Definition, argumentou que a SSPL violou sua exigência de uma licença de código aberto para não colocar restrições ao software distribuído juntamente com o software licenciado. A Open Source Initiative (OSI) decidiu que a SSPL viola a Open Source Definition e, portanto, não é uma licença de software livre, pois é discriminatória contra o uso comercial. Debian, Fedora e Red Hat Enterprise Linux retiraram o MongoDB de suas distribuições após a mudança de licença, considerando que a nova licença violava suas políticas de licenciamento.

O Redis Labs sujeitou seus plug-ins Redis à "Cláusula Commons", uma restrição à venda do software além dos termos de licença Apache existentes. Após críticas, isso foi alterado em 2019 para a "Licença Redis Source Available ", uma licença não-livre que proíbe a venda do software como parte de "um banco de dados, um mecanismo de cache, um mecanismo de processamento de fluxo, um mecanismo de pesquisa, uma indexação ou um mecanismo de serviço ML/DL/AI". As últimas versões dos módulos licenciados exclusivamente sob a Licença Apache foram bifurcadas e são mantidas por membros da comunidade sob o projeto GoodFORM.

Ligações externas

Software proprietário
Cultura e documentos do software livre
Propriedade intelectual

Open core