The Gunk est un jeu vidéo d'action-aventure développé par Image & Form et édité par Thunderful Publishing. Le jeu est sorti le 16 décembre 2021 sur Microsoft Windows, Xbox One et Xbox Series.

Système de jeu
The Gunk est un jeu vidéo d'action-aventure basé sur une histoire jouée en vue à la troisième personne. Le joueur prend le contrôle de Rani, une pillarde qui est arrivée sur une planète extraterrestre avec sa partenaire Beck. La planète extraterrestre présente divers biomes tels que des canyons, des jungles et des grottes, mais le terrain a été corrompu par un parasite appelé le Gunk, qui nuit à l'environnement et à sa faune. Rani est équipée d'un gant puissant qui peut être utilisé pour aspirer le Gunk, restaurant efficacement l'environnement d'origine. Le joueur devra également combattre des monstres corrompus. Lorsque le Gunk est retiré, la faune prospère et le joueur peut utiliser le scanner pour analyser l'environnement et en savoir plus sur le monde. Toutes les découvertes sont documentées dans un journal de bord que le joueur peut lire.

Synopsis
Les pillardes Rani et Beck arrivent sur une planète extraterrestre pour rassembler des ressources et des plantes extraterrestres, mais découvrent qu'elle est corrompue par une substance noire nommée le Gunk. Alors que Rani envisage de sauver la planète, la méfiance commence à s'envenimer entre les deux amies.

Développement
Le jeu est actuellement développé par Image & Form, le studio à l'origine de la série SteamWorld. L'équipe a commencé à conceptualiser des idées sur un nouveau jeu après la sortie de SteamWorld Dig 2 en 2017, ils voulaient le créer à plus grande échelle et doté d'une infographie 3D. Comme il s'agissait de son premier jeu 3D, Image & Form a décidé d'utiliser Unreal Engine 4, ce qui a permis une transition douce pour l'équipe. Le premier prototype du jeu a été créé par le réalisateur Ulf Hartelius, il comprenait plusieurs mouvements de base des personnages et a vu le joueur « [aspirer] du Gunk gluant sur le sol et regarder les plantes repousser ». L'équipe a estimé que l'expérience était « ridiculement gratifiante » et a décidé d'en faire un projet à part entière. Contrairement aux précédents jeux SteamWorld, qui étaient sortis sur de nombreuses plateformes, les visuels 3D du jeu nécessitaient que l'équipe travaille avec du matériel plus performant. Par conséquent, l'équipe s'est associée à Microsoft pour sortir le jeu exclusivement sur PC, Xbox One et Xbox Series X et Series S.

The Gunk a été officiellement annoncé le 24 juillet 2020 lors du showcase des jeux Xbox Series X. Initialement prévu pour sortir en septembre 2021, le jeu a été reporté au 16 décembre 2021.

Références

Liens externes

Jeu Xbox Series
Jeu Xbox One
Jeu Windows
Jeu vidéo développé en Suède
Jeu Unreal Engine
Jeu vidéo de science-fiction
Jeu d'action-aventure

The Gunk


Notantherinae, podtribus biljaka iz porodice ljepkovki, dio tribusa Psittacantheae. Sastoji se od dva roda  iz Južne Amerike (Čile).

Rodovi
 Desmaria Tiegh.
 Notanthera G.Don

Izvori

Ljepkovke

Notantherinae


An Bambusa papillatoides in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Qi Hui Dai ngan D.Y.Huang. An Bambusa papillatoides in nahilalakip ha genus nga Bambusa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bambusa

Bambusa papillatoides


The Congo pied hornbill (Lophoceros fasciatus) or African pied hornbill is a bird of the hornbill family, a family of tropical near-passerine birds found in the Old World.

The Congo pied hornbill is a common resident breeder in much of equatorial Africa, from The Gambia to western Uganda and northern Angola. This is a bird of mainly forest habitats. The female lays up to four white eggs in a tree hole, which is blocked off during incubation with a cement made of mud, droppings and fruit pulp. There is only one narrow aperture, just big enough for the male to transfer food to the mother and the chicks.

Morphology
This is a large bird,  in length. It has mainly black plumage, with white belly and tail tip. The long, curved black and yellow bill has a medium-sized casque. The sexes are similar, but the female has a smaller casque. Immature birds are duller, have a smaller bill, and no casque. The flight is undulating.

Behaviour
The Congo pied hornbill is omnivorous and eats fruit and insects. It feeds mainly in trees and is attracted to oil palms.

This conspicuous and gregarious bird advertises its presence with its whistling pii-pii-pii-pii- call.

When the chicks and the female are too big to fit in the nest, the mother breaks out and rebuilds the wall. Then both parents feed the chicks.

References

Further reading

Congo pied hornbill
Congo pied hornbill
Birds of the African tropical rainforest
Fauna of Uganda
Congo pied hornbill
Taxa named by George Shaw

Congo pied hornbill


La Copa Mundial de Rugby de 2023 fue la décima edición de la Copa del Mundo de Rugby, torneo internacional de rugby que se celebra cada cuatro años. El 15 de noviembre de 2017 la World Rugby designó a Francia como sede en una votación celebrada en Inglaterra, superando las candidaturas de Irlanda y Sudáfrica.

Candidatos

Una serie de países mostraron su interés en albergar la Copa Mundial de Rugby de 2023, siendo tanto países que ya lo habían hecho en ocasiones anteriores como países que aspiraban a su organización por primera vez. En esta elección se designarían tanto la sede del año 2023 como la del año 2027 (al igual que pasó en la anterior ocasión para los torneos de 2015 y de 2019). Finalmente se decidió que el Mundial 2023 se disputaría en Francia y que posteriormente se definiría la sede del Mundial 2027.
El proceso de selección seguido fue el siguiente:

El proceso de selección comenzó de forma oficial el 14 de mayo de 2015. La World Rugby tiene constancia de cinco potenciales candidatos a albergar la edición 2023, el 6 de mayo de 2015 recibió a representantes de las federaciones de Irlanda, Italia, Sudáfrica, Francia y Estados Unidos. Estas federaciones ya habían anunciado previamente su interés en organizar dicho torneo.

El 3 de julio de 2015 la World Rugby confirmó el interés de cuatro de estas federaciones: Francia, Irlanda, Italia y Sudáfrica.

Candidaturas confirmadas
Después de que la Copa Mundial de Rugby de 2019 se celebre en Japón, la World Rugby ha manifestado interés en el regreso del torneo a países más tradicionales, en cuanto a rugby se refiere, siendo Sudáfrica e Irlanda las candidaturas favoritas.

Francia, que previamente acogió la Copa Mundial de Rugby de 2007, ha expresado su interés en albergar el torneo del año 2023.

El Gobierno de Irlanda y el ejecutivo de Irlanda del Norte, de forma conjunta con la Federación Irlandesa de Rugby, anunciaron de forma oficial el 5 de diciembre de 2014 su intención de lanzar una candidatura para albergar el evento. La candidatura irlandesa propone el uso de recintos tanto de rugby como los destinados a los Juegos gaélicos. Dick Spring, antiguo Viceprimerministro de Irlanda, declaró que tenía constancia de un gran apoyo por parte de los electores hacia la candidatura irlandesa. Spring además expresó la posibilidad de que Croke Park con capacidad para 82.000 espectadores podría albergar la final, mientras que otros estadios dedicados a la práctica de los Juegos gaélicos como Casement Park, Fitzgerald Stadium y Páirc Uí Chaoimh podrían formar parte de la candidatura.

Sudáfrica ha sido considerada como una de las favoritas para albergar la competición de 2023.

Candidaturas retiradas
Tres países expresaron inicialmente su intención de albergar el torneo de 2023, declinando finalmente a seguir adelante con la candidatura.

La federación de Estados Unidos declaró su interés en albergar el torneo de 2023 o de 2027 de la Copa Mundial de Rugby.

Argentina también expresó de forma inicial su interés.

La Federazione Italiana Rugby (FIR) confirmó en marzo de 2015 su intención de albergar la Copa Mundial de Rugby de 2023. En la elección de la sede de 2015, Italia había perdido contra Inglaterra en la elección final por tan sólo tres votos de diferencia. Sin embargo, en septiembre de 2016 retiró su candidatura, debido a que Roma también canceló su postulación a los Juegos Olímpicos de Verano de 2024.

Clasificación

Sorteo
El sorteo de grupos se llevó a cabo el 14 de diciembre de 2020, en París.
 Bombo 1: Los cuatro equipos mejor clasificados
 Bombo 2: Los siguientes cuatro equipos mejor clasificados
 Bombo 3: Los últimos cuatro equipos directamente clasificados
Los dos bombos restantes estaban formados por los ocho equipos clasificados, con asignación a cada bombo basándose en lo anterior a la Copa Mundial de Rugby:
 Bombo 4: América 1, Asia/Pacífico 1, Europa 1, Oceanía 1
 Bombo 5: África 1, Europa 2, ganador del repechaje (Asia/Pacífico 2, África 2, Europa 3, América 3), América 2

Grupos

Sedes

Estos son los nueve estadios seleccionados para la décima Copa Mundial de Rugby de 2023, organizada por Francia.

Equipos
Se ha previsto la posibilidad de aumentar el número de participantes para la edición de 2023. En los últimos mundiales han competido 20 equipos, la misma cantidad que se presentó en Japón 2019.

Primera fase

Durante la fase de grupos, las 20 selecciones clasificadas fueron divididas en cuatro grupos de cinco equipos cada una, en el sorteo que tuvo lugar en París en diciembre 2020. Durante esta parte del torneo los equipos disputaron una liguilla clasificatoria. en la que las selecciones jugaron todas contra todas dentro de cada grupo, una vez. De tal manera que se disputaron 10 partidos por grupo, es decir, 40 encuentros en total durante esta fase.

El sistema de puntuación para cada partido fue el siguiente.
 Se otorgaron cuatro puntos por partido ganado.
 Dos puntos por empate
 Ningún punto para el perdedor
 Un punto extra por anotar cuatro o más tries.
 Un punto extra por perder por siete puntos o menos.
 Si empatan en puntos, se tomará en cuenta el partido entre sí

Grupo A

Partidos

Grupo B

Partidos

Grupo C

Partidos

Grupo D

Partidos

Fase final
Finalizada la fase de grupos, los dos primeros equipos de cada uno de ellos pasaron a la fase final, que consiste en partidos eliminatorios que se juegan en cuatro etapas: cuartos de final, semifinales, partido por el tercer puesto y final. Los equipos que ganan los partidos de cuartos de final se clasifican para las semifinales, y los equipos que pierden los partidos de cuartos de final son eliminados. Los ganadores de los partidos semifinales se clasifican para la final, y los perdedores disputan la final de bronce.

Si los partidos terminan empatados, el ganador se determina mediante los siguientes métodos secuenciales:

 Prórroga: se disputan dos períodos extras de 10 minutos cada uno.
 Muerte súbita: si el resultado continuara empatado tras disputarse el tiempo extra, se jugaría un tiempo adicional de 10 minutos como máximo. El primer equipo que marcara puntos sería declarado ganador.
 Competición de kicks: si después de este período de muerte súbita no pudiera declararse un ganador, se realizaría una competición de kicks desde el suelo.

Cuadro de desarrollo

Cuartos de final

Semifinales

Tercer y cuarto puesto

Final

Retransmisiones

América Latina
En Hispanoamérica los derechos de Copa Mundial de Rugby de 2023 los ha adquirido el canal de televisión ESPN y el servicio de streaming Star+.

En Argentina los derechos de la Copa Mundial de Rugby los adquirió la TV Pública.

En Chile los derechos de la Copa Mundial de Rugby los adquirió Mega.

España
En España los derechos de la fase final de Copa Mundial de Rugby de 2023 los ha adquirido Deportes por M+

Véase también

 World Rugby
 Copa Mundial de Rugby Amateur 2023

Referencias

Enlaces externos
 Página oficial de la Copa Mundial de Rugby

Copa Mundial de Rugby de 2023


Kang Hye Won (hangeul : 강혜원) née le  est une chanteuse, danseuse, actrice et surtout rappeuse sud-coréenne principalement connue pour avoir été membre du groupe de filles nippo-sud-coréen IZ*ONE.

Biographie

Enfance
Hye Won étudie à l'école élémentaire Habuk, puis au collège Bokwang et enfin au lycée Bokwang. Cependant, elle quitte cette école pour rejoindre, ensuite, le lycée Hanlim Multi-Arts où elle était connu pour être très douée en mathématique. En effet, elle est reconnue pour son apparence d'ulzzang et ses anciens selfies sont d'ailleurs très appréciés par ses fans de nos jours.

Ses premières années en tant que trainee
Avant de rejoindre son agence actuelle, c'est-à-dire 8D Entertainment, elle a rejoint deux autres agences et prévoyait d'ailleurs de débuter dans un groupe nommé 'DAYDAY' avec Luri (anciennement de I.B.I) ou encore Lee Min Ju (anciennement de The Ark) mais cela a été annulé.

PRODUCE 48 et le début de sa carrière dans la K-pop
En 2018, Hye Won est candidate de Produce 48 en tant que représentante de l'agence 8D Entertainment. Elle termine huitième au classement final avec 248,432 votes, ce qui lui permet de faire ses débuts dans le groupe IZ*ONE, le . Elle y occupe le rôle de rappeuse secondaire, vocaliste, danseuse et visuelle.

Séparation de IZ*ONE et nouvelle page dans sa carrière publique
Après la séparation d'Iz*One prévue le 29 avril 2021, Hye Won retourne en tant que trainee de 8D Entertainment. Le 21 juillet de la même année, il est annoncé qu'Hye Won commencerait sa carrière en tant qu'actrice dans la troisième saison du web series 'Best Mistake', où elle joue le personnage de  Jin Se Hee. Six jours après, elle fait une apparition dans le clip de la chanson 'Hobby' de Park Jae Jung. En août, Hye Won est confirmée pour être un guest de l'émission de variété de MBC 'How A Family is Made'.

Elle réalise, le 8 décembre, un teaser vidéo sur sa chaîne YouTube qui annonce le début de sa carrière musicale en solo avec un EP se nommant 'W'. C'est le 22 décembre que son EP sort avec le titre principal 'Winter Poem'.

Références

Chanteuse sud-coréenne
Rappeuse sud-coréenne
Naissance en juillet 1999

Kang Hye-won


Salvador Sánchez Colín (Atlacomulco, México. 14 de mayo de 1912 - México, D. F., 14 de mayo de 2002) fue un ingeniero agrónomo y político mexicano, miembro del Partido Revolucionario Institucional, que se desempeñó en numerosos cargos públicos, y además fue Gobernador del Estado de México de 1951 a 1957.

Salvador Sánchez Colín vivió en su pueblo natal hasta los 7 años, partió luego junto con su hermano a la Ciudad de México, quienes vivieron al amparo de un tío. Cursó ahí la primaria hasta que se vio en la necesidad de ayudar en la economía familiar, trabajando en una imprenta. Terminó sus estudios de primaria para luego ingresar a la secundaria, pero continuó trabajando en las actividades del campo.

En 1930 ingresó a la Escuela Nacional de Agricultura, de donde se graduó como Ingeniero Agrónomo. En 1939 se desempeñó por un tiempo como Jefe de Enseñanza Agrícola y profesor de Matemáticas y Botánica en el Instituto Técnico Industrial de Tijuana, B.C., también en 1942 trabajó como Inspector Técnico en Fruticultura en el Banco Nacional de Crédito Agrícola. Realizó estudios de especialización en las regiones productoras de cítricos de Florida, Texas, Arizona y California en los Estados Unidos, de regresó a México, fue nombrado Jefe de la Sección de Fruticultura.

En 1946 se le designó Director General de Agricultura de la Secretaría de Agricultura y Fomento. En 1950 fue elegido Diputado local del Congreso del Estado de México para la XXXVIII Legislatura, por el Distrito de Texcoco. Al siguiente año fue elegido como Gobernador constitucional del Estado de México. Al concluir su sexenio al frente del Gobierno estatal, buscó ser candidato de su partido a la Presidencia de la República, sin embargo no lo consiguió. Para 1969 fundó la Sociedad Mexicana de Fruticultura (SOMEXFRUT), ocupando el cargo de Presidente, de 1970 a 1977, fungió como Director General de la Comisión Nacional de Fruticultura (CONAFRUT) y fue Presidente del Consejo del Desarrollo Agrícola y Ganadero del Estado de México. En 1976 ocupó el cargo de Coordinador General de la Comisión Coordinadora para el Desarrollo Agrícola y Ganadero del estado de México, falleció el 14 de mayo de 2002, sus restos descansan en la Rotonda de Personajes Ilustres del Estado de México, fue y sigue siendo considerado como un miembro del denominado Grupo Atlacomulco.

Véase también
 Elecciones estatales del Estado de México de 1951
 Gobernadores del Estado de México
 Grupo Atlacomulco

Referencias

Nacidos en Atlacomulco de Fabela
Miembros del PRI del Estado de México
Políticos del Estado de México
Gobernadores del Estado de México
Fallecidos en Ciudad de México

Salvador Sánchez Colín


Hold Me Closer est une chanson interprétée par la chanteuse Cornelia Jakobs.

Elle est sélectionnée pour représenter la Suède au Concours Eurovision de la chanson 2022, à l'issue du Melodifestivalen 2022, le . La chanson remporte la deuxième demi-finale du concours et se classe  à l'issue de la finale.

Classements

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes

 Suède au Concours Eurovision de la chanson 2022
 Suède au Concours Eurovision de la chanson
 Concours Eurovision de la chanson 2022

Liens externes

Chanson représentant la Suède au Concours Eurovision de la chanson
Chanson de l'Eurovision de 2022
Chanson en anglais

Hold Me Closer


Clasamentul pe medalii la Jocurile Olimpice de vară din 1956 este o listă cu toate țările care au cucerit medalii la Jocurile Olimpice de vară din 1956 de la Melbourne, în perioada 22 noiembrie – 10 decembrie, cu excepția a probelor de echitație, care au avut loc în iunie în Stockholm. 3.314 sportivi din 72 de țări au participat.

Tabelul medaliilor
Ordinea țărilor din acest tabel este în conformitate cu regulile oficiale publicate în convenția COI și cu informațiile oferite de către Comitetul Olimpic Internațional. Așadar, primele țări sunt luate în ordinea numărului de medalii de aur. Apoi, sunt luate în considerare medaliile de argint, iar mai apoi cele de bronz. Dacă scorul este egal, țările sunt ordonate alfabetic.

Pentru a sorta acest tabel după o anumită coloană, apăsați pe iconița  de lângă titlul coloanei.
Legendă
 Țara gazdă
 România

Referințe
  1956 Melbourne Summer Games  pe Sports Reference

Clasamentul pe medalii
1956


Ingestre Hall est un manoir jacobéen de grade II* du  situé à Ingestre, près de Stafford, dans le Staffordshire, en Angleterre. Anciennement le siège des comtes Talbot puis des comtes de Shrewsbury, le manoir appartient maintenant au Sandwell Metropolitan Borough Council et est utilisé comme centre résidentiel d'art et de conférence.

Histoire
Ingestre est mentionné dans le Domesday Book. Sous le règne d'Henri II, le manoir appartient à la famille de Mutton. Sous le règne d'Édouard III, la maison passe à la famille Chetwynd, par le mariage de l'héritière Isabel de Mutton et de Sir John Chetwynd. Leurs descendants sont élevés à la pairie en 1733 en tant que baron Talbot et plus tard dans le siècle en tant que comte Talbot .

L'imposant manoir est construit en briques rouges, sur le site d'un ancien manoir, en 1613 pour Sir Walter Chetwynd (High Sheriff of Staffordshire en 1607). Un plus tard, Walter Chetwynd, son petit-fils, est créé vicomte Chetwynd en 1717. La fille et héritière du  vicomte épouse l'hon. John Talbot en 1748 et leur fils John Chetwynd-Talbot (qui est plus tard le  baron Talbot, et à partir de 1784 vicomte Ingestre et comte Talbot) héritent du domaine Ingestre .

La maison est rénovée au début du  par l'architecte John Nash pour le  comte, Charles Chetwynd-Talbot. En 1856, le  comte et  vicomte Ingestre, Henry John Chetwynd-Talbot, succède à un cousin éloigné pour devenir le  comte de Shrewsbury. Le manoir est gravement endommagé par un incendie et en grande partie reconstruit en 1882.

En 1895, Charles Chetwynd-Talbot (20e comte de Shrewsbury) fonde le Staffordshire Polo Club à Ingestre Hall .

Le domaine Ingestre de  est démantelé en 1960 lorsqu'il est vendu par le  comte. Le West Bromwich Borough Council (qui devient plus tard une partie de Sandwell MBC) achète le manoir et , et depuis exploite un centre résidentiel des arts sur le site, la vente de 1961 stipulant que le manoir "doit être utilisée à des fins de promotion des arts et de l'éducation".

Références

Liens externes

Monument classé de Grade II dans le Staffordshire

Ingestre Hall


Herman Frasch (25. prosinca 1851. (Oberrot bei Gaildorfu Württemberg) - 1. svibnja 1914. (Pariz) bio je kemičar, rudarski inženjer i izumitelj poznat po svom radu s naftom i sumporom.

Biografija
Bio je sin Johannesa i Friede Henriette (Bauer) Frasch. Oba njegova roditelja bili su porijeklom iz Stuttgarta. Otac mu je bio meštar iz Gaildorfa. Herman je pohađao latinsku školu u Gaildorfu, a zatim je bio šegrt kod prodavača knjiga u obližnjem Schwäbisch Hallu. U dobi od 16 ili 19 godina napustio je školovanje i otplovio iz Bremena u New York, a zatim se vozio vlakom u Philadelphiju. Nakon dolaska u Sjedinjene Države, postao je laboratorijski asistent Johna Michaela Maischa na Farmaceutskom fakultetu u Philadelphiji.

Karijere

Naftna karijera
Godine 1875. godine Frasch je izumio postupak obnavljanja ostataka kositra i postupak izrade bijelog olova od galene. Patentirao je postupak rafiniranja parafinskog voska 1876. godine i prodao patent tvrtki Standard Oil, za koju je postao kemijski savjetnik sa sjedištem u Clevelandu.

Godine 1884. Frasch je prodao ekskluzivnu upotrebu frakcijskog destilacijskog patenta, koji je učinkovitije razdvajao ulje u nusproizvode Imperial Oil. Tada je Imperial unajmio Frascha da im pomogne u preuređivanju njihove rafinerije Silver Star svojim postupkom rafiniranja. Imperial je ponudio Fraschu naknadu od 10.000 američkih dolara, ali nagovorio je tvrtku da mu osigura plaću koja odgovara predsjedniku Imperial Oil-a Fredericku A. Fitzgeraldu. Nakon što je Frasch završio svoj posao na rafineriji u veljači 1885. godine, dao je ostavku i pridružio se članu Imperial odbora John Minhinnick u osnivanju Empire Oil Company. Partneri su kupili rafineriju u Londonu, a Frasch je počeo eksperimentirati na način uklanjanja sumpora u kerozinu rafiniranom iz nafte Petrolia. Naftna polja u okrugu Lambton imala su visok udio sumpora, što je rezultiralo kerozinom koji je stvorio prekomjerni dim i opor miris kad se sagorijeva. Kanađani su nadimak nazvali "skunk oil", a rafinerijama je bilo teško tržiti svoje proizvode u zemlji i inozemstvu. Između 1885. i 1887. Frasch je utvrdio da je miješanjem bakrenog oksida tijekom procesa destilacije uklonjen sadržaj sumpora iz ulja.

Otprilike u isto vrijeme kada je Frasch otkrio, Standard Oil počeo se širiti u Limu u državi Ohio i otkrio da njegovo ulje, poput okruga Lambton, ima visok udio sumpora. Prepoznavši da bi se svako poboljšanje kanadske nafte moglo primijeniti i na ulje iz Ohaja, Standard je u srpnju 1886. godine angažirao Frascha nudeći mu "plaću veću od bilo kojeg drugog znanstvenika u zemlji" i razmjenu njegovih udjela u Carstvu Naftna kompanija za dionice Standard Oil. Kad se Frasch vratio u Sjedinjene Države, počeo je raditi za tvrtku Solar Refining Company, podružnicu Standard Oil-a u Limi, Ohio, i usavršio svoju metodu odsumporavanja. Standard Oil držao je patentni monopol na metodu odsumporavanja do 1905. godine, čineći svoja ulaganja u naftna polja Lima izuzetno profitabilnima za tvrtku. Frasch se neovisno obogatio kada je prodao polovicu svojih Standard dionica nakon što je cijena porasla sa 168 na 820 dolara po dionici, dok je dividenda na dionice koje je zadržao porasla sa 7 na 40 posto.

Karijera sumpora

Tijekom potrage za naftom u Louisiani, u blizini današnjeg grada Sulphur, sumpor je pronađen ispod sloja živog pijeska. Svi pokušaji da se konvencionalnim rudarskim oknima dođu do sumpora završili su katastrofom. Herman Frasch izbušio je tri suhe rupe u blizini, ali sumpor nije bio na njegovom posjedu. Frasch je zaključio da je sumpor povezan s kupolom koja se nalazi na otoku u vlasništvu američke tvrtke Sumpor, 20. listopada 1890. izuzeo je tri patenta za svoj Frasch postupak. Frasch, i njegovi poslovni suradnici Frank Rockefeller i F.B. Squire je potom sklopio ugovor između 50 i 50 s American Sulphur Company o osnivanju nove korporacije pod nazivom Union Sulphur Company.

Godine 1894. Frasch je počeo bušiti bušotinu br. 14 pomoću cijevi od 10 inča, da bi napokon nakon tri mjeseca prošao kroz živi pijesak do kaproka. Zatim je izbušio otvor od 8 inča na dnu ležišta sumpora. Cjediljka, koja se sastojala od perforiranog kućišta od 6 inča, postavljena je na dno epruvete duljine 623 metra. Iznad cjedila bile su veće rupe koje su služile kao izlaz za toplu vodu. Cijev od 3 inča unutar kućišta od 6 inča spustila se na cjedilo i bila spojena na pumpu za usisavanje. Voda iz okolne močvare zagrijavala se u 20-metarskom cilindru promjera 30 inča, iz pare koju su snabdijevala 4 kotla. Pregrijana voda ulijevala se u zdenac 24 sata, a na Božić je rastopljeni sumpor ispumpavan na površinu puneći 40 barela za 15 minuta. Višak je zatim usmjeren u nasip, gdje se stvrdnuo. Kao što je i sam Frasch rekao o prvoj demonstraciji prvog Fraschovog procesa, "Rastopili smo mineral u zemlji i iznijeli ga na površinu kao tekućinu."

Frasch je zatim uklonio pumpu, pomoću zračnog podizača putem komprimiranog zraka. Mjehurići nastaju iz zraka, čineći sumpor manje gustim od okolne vode, podižući tako prozračeni stupac. Troškovi su također smanjeni zamjenom drva i ugljena uljem. Tada je 1911. uveo pumpe za odzračivanje kako bi odveo višak hladne vode.

Godine 1908. Frasch je sklopio sporazum s talijanskom vladom o podjeli svjetskog tržišta izvan SAD-a, gdje je Union Sulphur Co. zajamčena jedna trećina. Troškovi su mu bili petinu troškova sicilijanskog sumpora kopanog u Caltanissetti. Taj je sporazum završio 1912. Nakon što su njegovi originalni patenti istekli, Frasch nije uspio blokirati tvrtku Freeport Sulphur Company da koristi njegov postupak.

Izvori
https://www.britannica.com/biography/Herman-Frasch

https://case.edu/ech/articles/f/frasch-herman

https://digitalcommons.lsu.edu/gradschool_disstheses/3971/

Njemački kemičari
Njemački izumitelji
Rudarstvo

Herman Frasch


Transit (DVD-Titel: Transit – Am Ende der Straße) ist ein Spielfilm des deutschen Regisseurs Philipp Leinemann aus dem Jahr 2010. Der Film war zugleich der Abschlussfilm an der Hochschule für Fernsehen und Film München. Das Drama um einen LKW-Fahrer (gespielt von Clemens Schick) feierte seine Premiere auf dem Filmfest München 2010 und gewann dort den Produzentenpreis beim Förderpreis Deutscher Film. Der Film lief unter anderem auf den Biberacher Filmfestspielen sowie dem Internationalen Filmfestival Shanghai.

Transit wurde von Viafilm in Koproduktion mit Kaissar Film und der Hochschule für Fernsehen und Film München produziert.

Handlung
LKW-Fahrer Martin steht kurz vor der Kündigung. Selbst außerhalb der gesetzlichen Lenkzeiten ist es ihm kaum noch möglich, seine Ladungen fristgerecht abzuliefern. Martin ist am Ende, doch er braucht diesen Job. Widerwillig lässt sich Spediteur Roland zu einer letzten Bewährungstour überreden. Bei einem Zwischenstopp wird Martin von der Prostituierten Ramona gebeten, sie ein Stück mitzunehmen.

Zu diesem Zeitpunkt weiß Martin noch nicht, dass Ramona vor ihrem Zuhälter flieht, der ihnen näher ist, als sie ahnen.

Hintergrund
Philipp Leinemann arbeitete nebenberuflich mehrere Jahre als LKW-Fahrer. Auf der Filmhochschule sprach ihn seine Kommilitonin Arbia-Magdalena Said an, die einen Film im Arbeitermilieu drehen wollte. Die Erfahrung der Tristesse und der Realität des oft verklärten Traums des Abenteuers auf der Straße verarbeitet er in "Transit" zu einem zeitgenössischen Arbeiterdrama. Zur weiteren Recherche führte er auf Autobahn-Raststätten viele Gespräche mit Fahrern. Das Lob über die realistische Darstellung aus Kreisen von Fahrern empfand Leinemann später als eine der wichtigsten Rückmeldungen. Leinemann wollte mit diesem Drama das Schicksal von LKW-Fahrern zeigen "in einer Zeit, in der es unmöglich geworden ist pünktlich zu sein. Sie befinden sich in einer Zwickmühle, entweder sie halten ihre Ruhezeiten ein und riskieren ihren Job, oder sie fahren weiter, um pünktlich anzukommen und verlieren eventuell ihren Führerschein."

Obwohl der Film später vom Bayerischen Rundfunk gekauft wurde, drohte das Projekt zu Beginn zu scheitern, da es ohne Beteiligung eines Fernsehsenders produziert werden musste. Dennoch konnte der junge Filmemacher namhafte Schauspieler gewinnen. Clemens Schick spielt den LKW-Fahrer Martin, der seinem Leben zu entfliehen versucht und dabei auf Ramona, gespielt von Annika Blendl trifft. In weiteren Rollen sind etablierte Schauspieler wie Andreas Hoppe als Spediteur Roland und Bernd Michael Lade als Zuhälter Schäfert zu sehen. Einen Gastauftritt hat Jürgen Vogel in der Rolle des LKW-Fahrers Ditsche.

Kritiken
Die Kritiken zur Fernsehausstrahlung waren überwiegend positiv.

 Jan Wiele schrieb in der Frankfurter Allgemeinen Zeitung (FAZ), Transit sei ein ungewöhnlicher und intensiver Film. Gelobt wurde vor allem die Darstellung von Clemens Schick und Bernd Michael Lade.

 Kino.de schrieb: "Regisseur Philipp Leinemann war selbst eine Zeitlang Fernfahrer und zeigt dem Zuschauer mit seinem Film einen ebenso kenntnisreichen wie spannenden Einblick in diese, den meisten Zuschauern wohl fremde Welt. Dabei vermeidet er sowohl Verharmlosung als auch Bloßstellung. Der Film erhielt 2010 auf dem Filmfest München den Förderpreis Deutscher Film, wozu nicht zuletzt das toll aufspielende Ensemble […] beigetragen hat."

Weblinks

Einzelnachweise

Filmtitel 2010
Deutscher Film
Filmdrama
Independentfilm

Transit (2010)


Dram (Ermenice: Դրամ; ISO 4217: AMD) Ermenistan'ın millî para birimidir. Dramın alt birimi "luma" (լումա)dır. "Dram" kelimesi Ermenicede para demektir, Yunanca drahmi (δραχμή) kelimesinden gelmektedir. Ermenistan Merkez Bankası tarafından tedavüle sürülmüştür. Ermeni dramının uluslararası numarası 051'dir.

Tarihçe
Ermenistan'da dram ismi verilen sikkelere 10. yüzyılda rastlanır.

21 Eylül 1991'de yapılan bir referandumdan sonra Ermenistan, Sovyetler Birliği'den ayrılarak bağımsız bir cumhuriyet oldu. Ermenistan Merkez Bankası İsahak İsahakyan başkanlığında 27 Mart 1993'te kuruldu. İlk dram 22 Kasım 1993'te basıldı. O güne kadar kullanımda olan rubleyi piyasadan çekmek üzere, 200 ruble 1 dram karşılığında değiştirilmeye başlandı. (1 USD: 14.5 AMD). 21 Ocak 1994'te 10, 25, 50, 100, 200 ve 500 dramlık banknotlar, madeni paralar 10, 20, 50 luma 1, 3, 5, 10 dram olarak piyasaya sürüldü. 1994 yılında 1.000 ve 5.000 dramlık banknotlar basıldı. İhtiyaçlar doğrultusunda daha sonra 20.000 dramlık banknot basıldı ve Hristiyanlığın Ermenilerce kabulünün 1.700'üncü yılı onuruna hatıra 50.000 dramlık banknotlar piyasaya sürüldü.

Dram ayrıca uluslararası arenada tanınmayan Dağlık Karabağ Cumhuriyeti'nin de para birimidir.

Ayrıca bakınız
 Karabağ dramı

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Ermenistan Merkez Bankası
 Güncel Ermeni Dramı - Avro kuru
 Ermenistan'dan banknotlar

Dram
Dram
Asya para birimleri
Avrupa para birimleri
1993 tanıtımları

Ermeni dramı


En meget gammel herre med kæmpestore vinger er en dansk dukkefilm fra 1989, der er instrueret af Laila Hodell efter manuskript af hende selv og Elisabeth Holst. Filmen er baseret på en novelle af den colombianske digter Gabriel Garcia Marquez fra 1955.

Handling
Pelayo, Elisenda og deres lille barn lever et enkelt liv og slås for at have til dagen og vejen. En dag ændrer deres liv sig radikalt. En gammel mand med vinger ligger i møgbunken på gårdspladsen, som sendt fra himlen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dukkefilm fra Danmark
Danske film fra 1989


Castañedo (asturisch Castañéu) ist eine Parroquia und ein Ort in der Gemeinde Belmonte de Miranda der Autonomen Region Asturien im Norden Spaniens. Die 36 Einwohner (2011) leben auf einer Fläche von 6,57 km². Der Río Narcea durchquert die Parroquia. Belmonte, der Verwaltungssitz der Gemeinde, ist über die "AS-15" in 12,70 km zu erreichen.

Sehenswürdigkeiten
 Pfarrkirche Santa María aus dem 17. Jahrhundert

Weblinks
 Infoseite im Tourismusportal vivirasturias en, es
 Karte von Asturien (PDF; 12,5 MB)

Ort in Asturien
Belmonte de Miranda

Castañedo (Belmonte)


ඩග් යල්මාර් අග්න කාල් හැමර්හල්ඩ් ( 29 ජූලි 1905 – 18 සැප්තැම්බර් 1961) යනු, ස්වීඩන ජාතික රාජ්‍ය තාන්ත්‍රිකයෙක්, ආර්ථික විද්‍යාඥයෙක් සහ, ගත් කතු වරයෙක් විය. එක්සත් ජාතීන්ගේ දෙවන මහා-ලේකම්වරයාවූ ඔහු, 1953 අප්‍රේල් මස සිට, 1961 සැප්තැම්බර් මසදී ගුවන්යානා අනතුරකින් මරණයට පත්වන තුරු තනතුර දැරීය. ඔහු සහ අනෙකුත් තිදෙනෙක් පමණක් මරණාපර  නොබෙල් ත්‍යාගය ලැබූහ. නිලය දරද්දී මිය ගිය එකම එ.ජා. මහා-ලේකම්වරයා වන්නේ හැමර්හල්ඩ් වන අතර, ඔහුගේ මරණය සිදුවූයේ සටන්-විරාම සාකච්ඡා සඳහා යන අතර මගදී විය.

ආශ්‍රිත

1905 උපත්
1961 මරණ

ඩග් හැමර්හල්ඩ්


Koncept Zemlje koja je ravna ploča i nalazi se pri dnu univerzuma je davno odbačena teorija jer je znanost u Europi još u antici čvrsto zauzela stajalište o sferičnom obliku Zemlje: Pitagora u 6. stoljeću prije Krista, a Parmenid u 5. stoljeću prije Krista dokazuju da je Zemlja sferičnog oblika, te se nakon toga u Europi njihove spoznaje nisu dovodile u pitanje. Takvo stajalište o obliku Zemlje je bilo prihvaćeno i kod Arapa i Perzijanaca.

U Kini se smatralo da je Zemlja ravna sve do 16. stoljeća, kada su kršćanski misionari u tu Zemlju donijeli spoznaje o astronomiji - uključujući one o obliku Zemlje - kakve su postojale na Zapadu.

U 19. stoljeću su neki pisci počeli pisati da su Europljani u srednjem vijeku smatrali da je Zemlja ravna, što se nekritičkim prepisivanjem počelo citirati kao činjenicu. Ta zabluda o stanju europske znanosti u srednjem vijeku naziva se "Mit o ravnoj ploči".

Izvori

Vidi još

 Kraljevska jabuka
 Šuplja zemlja
 Atlant
 Atlantida

Sunčev sustav
Pseudoznanost

Ravna Zemlja


Nørre Vosborg Hede er et hedeområde i Stråsø Plantage og ligger sydvest for Holstebro i Vestjylland. Nørre Vosborg Hede er et af de tre store hedearealer i Stråsø Plantage med Sønder Vosborg og Vind Hede som de to andre. Heden har navn efter herregården Nørre Vosborg, som den tidligere har været ejet af.

Heden er sammen med resten af Stråsø Plantage statsejet og administreres fra Klosterhede Statsskovdistrikt.

Natur

Nørre Vosborg Hede er i lighed med andre heder i området præget af lav bevoksning med arter som hedelyng, klokkelyng, mosebølle, tyttebær, revling og den eneste naturlige højere plante, ene. Blandt de knap så almindelige arter finder man fx skovstjerne, guldblomme, tormentil og kattefod. Desuden finder man sjældne arter som vårkobjælde samt forskellige former for gøgeurter samt ulvefod.

Som på de øvrige heder i området har der tidligere levet urfugle på Nørre Vosborg Hede, men denne art er nu uddød i Danmark. I stedet er det fuglearter som gulspurv og skovpiber samt lidt mindre hyppigt rødrygget tornskade og stor tornskade, der lever på heden.

Øst for Nørre Vosborg Hede snor Lilleåen sig, og i den sydøstlige ende af heden ligger Lystlund Sø, hvor det er muligt at bade.

Historie
På Nørre Vosborg Hede ligger fire gravhøje fra bronzealderen, og den højeste er Skovbjerg, hvorfra der er god udsigt over heden.

Heden hørte oprindeligt til Nørre Vosborg, der ligger ved Vemb, nordvest for heden. I slutningen af 1800-tallet blev heden lige som andre store og øde naturområder på Skovbjerg Bakkeø opkøbt af staten med henblik på skovplantning. Enkelte områder fik dog lov til at blive liggende i deres oprindelige former, heriblandt Nørre Vosborg Hede.

I nutiden er heden fredet og plejes i lighed med øvrige hedeområder i statsskovdistriktet ved græsning suppleret med, at de aggressive plantearter som bjergfyr og bævreasp skæres ned for at undgå, at de kommer til at dominere heden. Området er også en del af Natura 2000-område nr. 64 Heder og klitter på Skovbjerg Bakkeø, Idom Å og Ormstrup Hede.

Referencer

Danske heder
Lokaliteter i Holstebro Kommune

Nørre Vosborg Hede


Raymond Hart Massey (født 30. august 1896, død 29. juli 1983) var en canadisk/amerikansk skuespiller, der var kendt for sin førende scenetrænet stemme.

Massey studerede ved Oxford University. Han begyndte sin scenekarriere i 1922 og filmdebuterede i 1931. Massey var en respekteret skuespiller i både britiske og amerikanske film.

Han blev såret i både 1. Verdenskrig og 2. Verdenskrig, hvor han tjente i den canadiske hær.

Raymond Massey er far til skuespillerene Daniel Massey og Anna Massey.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra USA
Skuespillere fra Canada
Personer fra Toronto
Amerikanere i 1800-tallet
Amerikanere i 1900-tallet
Canadiere i 1800-tallet
Canadiere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere

Raymond Massey


David Pierre Guetta (d. 7 Kasım 1967, Paris), Fransız DJ ve prodüktör. 1980 ve 90'larda kulüplerde DJ'lik yapan Guetta, Gum Productions'ı kurdu ve ilk albümü Just a Little More Loveı 2001'de bu şirketin etiketiyle piyasaya sürdü, ardından Guetta Blaster (2004) ve Pop Life (2007) albümlerini piyasaya çıkardı. Son olarak 2009'da One Love adını taşıyan dördüncü stüdyo albümünü yayımladı.

Bu albümden "When Love Takes Over" (Kelly Rowland ile), "Gettin' Over You" (Chris Willis, Fergie ve LMFAO ile) ve "Sexy Bitch" (Akon ile) gibi hit tekliler çıktı. Bu şarkılardan biri Amerika'da ilk 5'e kadar yükselirken aynı zamanda her üçü İngiltere'de 1 numara oldu. Albümden çıkan "Memories"  (Kid Cudi ile) adlı parça da uluslararası alanda başarılı oldu. Guetta'nın dünya çapında on beş milyon kadar albüm sattığı bilinmektedir.

Kariyeri

1984–2000: İlk yılları

Guetta, DJ'liğe 17 yaşındayken Paris'teki Broad Club'da çalışarak başladı. Önceleri popüler şarkılar çalan Guetta, house müziği 1987 yılında Farley Jackmaster Funk'ın bir şarkısını radyoda duyarak keşfetti. Sonraki yıl, gece kulüplerinde kendi setlerini sunmaya başladı. 1990'da, Fransız rapçi Sidney Duteil ile "Nation Rap" adında bir hip-hop düeti yayınladı.

1990'ların ortalarında Le Centrale, the Rex, Le Boy ve Folies Pigalle gibi mekanlarda çıkmaya devam etti. 1994 yılında Amerikalı house vokalisti Robert Owens ile birlikte kaydettiği "Up & Away"i yayınladı. 1995 yılında Le Palace adlı bir gece kulübünün yöneticisi oldu ve bu kulüpte partiler düzenlemeye devam etti.

2001–2006: Just a Little More Love ve Guetta Blaster

2001'de Joachim Garraud ile birlikte Gum Productions'ı kuran Guetta, ilk hit single'ı "Just a Little More Love"ı Chris Willis desteğiyle yayınladı. Guetta'nın ilk albümü Just a Little More Love, 2002'de Virgin Records aracılığıyla piyasaya sürüldü ve 300 bin sattı. İkinci single "Love Don't Let Me Go" aynı yıl yayınlandı. 2003'te adını İbiza'daki bir partisinden alan Fuck Me I'm Famous adındaki derleme albümü piyasaya çıktı. Sonraki yıllarda bu isimde derleme albümler çıkarmayı sürdürdü.

Guetta'nın ikinci albümü Guetta Blaster, 2004'te piyasaya çıktı. Vokallerde JD Davis'in bulunduğu "The World Is Mine" adlı parça da bu albümde yer alıyordu. 2006'da "Love Don't Let Me Go"nun, The Egg'in "Walking Away"i ile bir mash-up mixi Tocadisco tarafından yapıldı ve bu remix, orijinalinden daha başarılı oldu.

2007–2008: Pop Life

2007'de Guetta'nın üçüncü albümü Pop Life yayımlandı. Albüm, İngiltere ve Avrupa genelinde büyük dikkat çekti. İlk single "Love Is Gone" Amerika dans listelerinde zirveye oturdu.

Albümün tanıtımı için dünyanın çeşitli yerlerinde sahneye çıktı. 2008'de eşi Cathy ile birlikte "UNIGHTED" adlı bir organizasyon düzenlediler. Stade de France'da gerçekleşen gecede Tiësto, Carl Cox, Joachim Garraud ve Martin Solveig ile birlikte sahne aldı.

2009–2010: One Love ve uluslararası başarı

16 Haziran 2009'da The Black Eyed Peas, The E.N.D. adlı albümlerinin ikinci single'ı "I Gotta Feeling"i David Guetta prodüktörlüğünde yayımladı. Dünya çapında büyük ilgi gören şarkı, Amerika'nın da aralarında bulunduğu on yedi ülkede bir numaraya yerleşti. Bir milyon ile İngiltere'de ve altı milyon ile Amerika'da en çok kez indirilen şarkı unvanını kazandı.

Guetta'nın dördüncü albümü One Love, Ağustos 2009'da piyasaya çıktı. İlk single olarak seçilen Kelly Rowland vokalli "When Love Takes Over", İngiltere'de ve birçok ülkede bir numara oldu. Ardından gelen Akon vokalli "Sexy Bitch" yine büyük dikkat çekti ve Guetta'yı İngiltere'de bir kez daha zirveye taşıdı. Ardından Estelle vokalli "One Love", Kid Cudi vokalli "Memories" ve Chris Willis, Fergie ve LMFAO destekli "Gettin' Over You" adlı singlelar geldi ve albümün başarısını devam ettirdi. Mayıs 2011 itibarıyla albümün dünya çapında üç milyon kopya sattığı bilinmektedir.

2 Aralık 2009'da 2010 Grammy adayları açıklandı. Guetta "I Gotta Feeling" ile Yılın Kaydı ve The E.N.D. ile Yılın Albümü ödülüne aday gösterildi. Aynı zamanda "When Love Takes Over" ile de iki ödüle aday oldu ve ikincisini kazandı: En İyi Dans Kaydı ve En İyi Remix Kayıt. Son olarak One Love albümü En İyi Elektronik/Dans Albümü ödülü adayları arasındaydı. Bu arada o yıl DJ Mag'ın hazırladığı "Top 100 DJs" listesinin üçüncü sırasında yer aldı.

2010 yılına gelindiğinde Kelly Rowland'ın üçüncü albümü Here I Amden çıkan ilk single'ı "Commander"ın prodüktörlüğünü üstlendi. Şarkı, Billboard Hot Dance Club Songs listesinde zirveye otururken; Belçika ve İngiltere'de ilk ona girmeyi başardı. Guetta ayrıca Rowland'ın "Forever and a Day" adlı parçasının da yapımcısı oldu. Kelis'in o yıl Mayıs ayında çıkan Flesh Tone albümünün ilk single'ı "Acapella"nın prodüktör koltuğunda yine Guetta oturuyordu. Şarkı, Amerika ve İngiltere'nin dans listelerinde bir numara oldu. Guetta, Haziran ayında Flo Rida'nın "Club Can't Handle Me" parçasında yer aldı.

One Loveın yeni basımının çıkıp çıkmayacağı tartışılırken Guetta, bir sonraki single'ı "Who's That Chick?"i duyurdu. Şarkıda Rihanna da yer alıyordu. Albümün One More Love adını taşıyan yeni basımı iki disk halinde Kasım 2010'da piyasaya çıktı.

2011- : Nothing But the Beat
Ağustos 2010'da verdiği bir röportajda sonraki albümü ile ilgili ilk ipuçlarını veren Guetta, yeni soundunda rock etkileri olacağını belirtti: "Dans müziği yapıyor olabilirim, ancak bu Kings of Leon ve Coldplay gibi gruplardan etkilenmeyeceğim anlamına gelmez. 2011 yazında yeni albümüm ve yeni soundumla geri dönmeyi planlıyorum." Mart 2011'de MTV'ye ilk single'ı Flo Rida ve Nicki Minaj destekli "Where Them Girls At" hakkında konuşan Guetta, önceki albümde de yer alan Akon ve will.i.am'ın yanı sıra Ludacris ve Taio Cruz gibi yeni isimlerin de albümde yer alacaklarını duyurdu. İlk single "Where Them Girls At", 2 Mayıs'ta piyasaya çıktı. Ardından 28 Haziran'da Ludacris ve Taio Cruz'un yer aldığı "Little Bad Girl" yayımlandı.

Guetta bu arada Snoop Dogg'un Mart'ta çıkan Doggumentary albümünün ilk single'ı "Wet"in bir remiksini yaptı. "Sweat" adını taşıyan remiks, albümde bonus parça olarak yer aldı. Parça aynı zamanda Guetta'nın Nothing But the Beat albümünde de yer aldı.

22 Haziran 2011'de Nothing But the Beat adını taşıyan beşinci albümünün 30 Ağustos'ta yayımlanacağını duyurdu. Albümde yer alacak isimler arasında Usher, will.i.am, Snoop Dogg, Akon, Jennifer Hudson, Sia, Timbaland ve Dev'i saydı. Albümün üçüncü single Usher vokalli "Without You" olurken; albümdeki üç parça albümden önceki üç hafta boyunca internette satışa çıktı: Sia vokalli "Titanium", Afrojack ile yaptığı enstrümantal "Lunar ve Jennifer Hudson vokalli "Night of Your Life".

7 Eylül 2012'de albümün 2. parçası olarak "Nothing But the Beat 2.0" yayınlandı. Albümün ilk parçasına ek olarak "She Wolf (Falling To Pieces)", "Play Hard", "In My Head", "Just One Last Time", "Every Chance We Get We Run", "Wild One Two", "What The Fuck", "Titanium (Spanish Version)" ve "I'm A Machine" şarkıları yer aldı. Guetta albümün bu kısmında Sia, Akon, Nervo, Taped Rai gibi isimlerle çalıştı. Albümün "Play Hard" ve "Just One Last Time" parçaları birçok DJ tarafından yeniden düzenlendi ve bunlar ayrı CD'ler halinde satışa çıktı.

Özel hayatı

Guetta'nın babası Fas göçmeni Yahudi, annesi Belçika kökenlidir. Eşi Cathy Guetta ile 2014 yılında boşandı ve Cathy Guetta'dan Tim Elvis (2004 doğumlu) Angie (2007 doğumlu) adlarında 2 çocuğu vardır. Kız kardeşi Natalie Guetta aktrisir.

Diskografi

 Just a Little More Love (2002)
 Guetta Blaster (2004)
 Pop Life (2007)
 One Love (2009)
 Nothing But the Beat (2011)
 Nothing But the Beat 2.0 (2012)
 Listen (2014)
 7 (2018)

Ödülleri

Kaynakça

Dış bağlantılar

1967 doğumlular
Paris doğumlular
Fransız DJ'ler
Fransız elektronik müzisyenleri
Yaşayan insanlar
Belçika asıllı Fransızlar
Fas Yahudisi asıllı Fransızlar

David Guetta


Centre Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Centre Township (Indiana)
 Centre Township (Kansas)
 Centre Township (Berks County, Pennsylvania)
 Centre Township (Perry County, Pennsylvania)

Siehe auch:
 Center Township

Centre Township


Aage Basse Gustav von Kauffmann (født 14. juni 1852 i København - død 2. juni 1922 i Vedbæk) var en dansk arkitekt, der arbejdede i Rhein-Main-Gebiet og særligt i Frankfurt am Main, hvor han var meget succesfuld.

Galleri

Eksterne henvisninger

Arkitekter fra Danmark

Aage von Kauffmann


Sidney Iking Bateman (né le  à Saint-Louis (Missouri)) est un ancien acrobate et un catcheur (lutteur professionnel) américain. Il travaille actuellement à la , dans la division , sous le nom de Reggie.

Début de carrière
Sidney Iking Bateman est l'un des huit enfants d'une fratrie née à Memphis, dans le Tennessee, le 13 mars 1993 - mais il a été élevé à Saint-Louis, dans le Missouri. Il a joué au football américain et au basket-ball avec le cirque comme passe-temps secondaire, mais a abandonné ces activités lorsque, à l'âge de 16 ans, il a rejoint un gang appelé les Crips des 50 Hundred GST (Geraldine Street Thugs). Pendant sa première année de lycée, l'un de ses amis a été tué par balle par un membre d'un gang rival, ce qui a poussé Sidney à abandonner la vie de gang et à se concentrer à nouveau sur ses aspirations de cirque.

Carrière dans le catch professionnel

World Wrestling Entertainment (2020–...)
Le , Bateman a signé un contrat avec la WWE. Dans l'épisode du  de SmackDown, Bateman, sous le nom de ring Reginald Thomas, peu après raccourci en Reginald, a fait ses débuts en tant que sommelier français de Carmella, où il l'assistera tout au long de sa feud avec Sasha Banks. Dans l'épisode de SmackDown du , Reginald a fait ses débuts sur le ring dans un match inter-genre, face à Banks, qu'il a perdu. Sa relation avec Carmella a pris fin dans l'épisode du 5 mars de SmackDown, lorsqu'elle l'a viré. Après une courte alliance avec Sasha Banks, Reginald a ensuite managé l'équipe de Nia Jax et Shayna Baszler de mars à juillet, mais l'équipe s'est retournée contre lui dans l'épisode de Raw du 19 juillet. Plus tard dans la soirée, il a remporté le 24/7 Championship en battant Akira Tozawa, marquant ainsi sa première victoire de titre à la WWE.

Dans l'épisode de SmackDown du 30 juillet, son nom de ring a été raccourci en Reggie. En plus de raccourcir son nom, il a également abandonné son accent français, déclarant qu'il n'était pas réellement français et qu'il avait seulement agi comme s'il l'était parce que Carmella avait besoin d'un sommelier et que cela lui permettait d'être pistonné pour devenir un lutteur de la compagnie. Le , il est devenu le champion avec le plus long règne 24/7. Dans l'épisode de Raw du 8 novembre, Reggie a perdu le 24/7 Championship au profit de Drake Maverick, mettant fin à son règne de 113 jours ; il a toutefois repris le titre à Maverick une minute plus tard après une série de changements de titres. Dans l'épisode de Raw du , Reggie a perdu le titre face à Cedric Alexander, mettant fin à son second règne de 12 jours. Il a ensuite aidé Dana Brooke à conserver le titre pendant quelques mois, puis l'a invitée à sortir le jour de la Saint-Valentin, mais elle a refusé. Il l'a ensuite battu par un tombé par vengeance pour remporter le titre pour la troisième fois. Une semaine plus tard, Reggie perdait à nouveau le titre au profit de Dana Brooke après s'être couché sur le ring, bien qu'il se soit défait deux fois d'un compte de deux coups de pied et qu'il ait joué à des jeux d'esprit, Dana a marqué le pinfall avec un baiser sur Reggie. Ils ont ensuite commencé à sortir ensemble, Reggie l'aidant une fois de plus à conserver le titre. Le , ils se sont fiancés (kayfabe).

Vie privée
Bateman est père de famille et a fait du cirque, notamment pour le Cirque du Soleil. Il s'est entraîné au Circus Harmony pendant sept ans et à Montréal pendant trois autres.

Palmarès

 WWE 24/7 Championship (3 fois)

Récompenses des magazines

Références

Liens externes

Catcheur de la World Wrestling Entertainment
Catcheur américain
Catcheur masqué
Champion 24/7 de la WWE

Reggie (catcheur)


Daniele Negroni (* 31. Juli 1995 in Arona, Italien) ist ein deutsch-italienischer Sänger, der 2012 durch die neunte Staffel der Castingshow Deutschland sucht den Superstar bekannt wurde, in der er den zweiten Platz belegte.

Leben
Nach Deutschland zog Negroni 1996 zusammen mit seinem Bruder Enrico und seiner Mutter Renata, nachdem sich die kaufmännische Angestellte von seinem italienischen Vater scheiden ließ. Aufgrund von Erziehungsschwierigkeiten zuhause lebte er ab dem Alter von 14 Jahren im Don-Bosco-Jugendwohnheim in Regensburg. Dort erwarb er den Hauptschulabschluss, besuchte die Berufsschule und wurde aktiv zu seiner DSDS-Teilnahme 2012 unterstützt. Er brach seine Ausbildung zum Koch für die Castingshow ab, als ihn sein Chef vor die Wahl stellte. Danach zog er wieder zu seiner Mutter nach Nersingen (Landkreis Neu-Ulm), wo auch sein jüngerer Bruder Luca wohnt, der bei dortigen Dreharbeiten ebenfalls zu sehen war.

Negroni nahm seit seinem sechsten Lebensjahr Gesangs- und Schlagzeugunterricht und war zusammen mit seinem Bruder in der Schulband, mit der er einige Auftritte hatte. Zudem lernt er Gitarre spielen.

Karriere
Seine erfolgreichste Single in Deutschland ist seine zweite Single Absolutely Right aus seinem Debütalbum Crazy. In Österreich und der Schweiz ist seine Debütsingle Don't Think About Me aus demselben Album am erfolgreichsten. In Österreich wurde sein Debütalbum mit Gold ausgezeichnet, auch in Deutschland erhielt das Debütalbum Goldstatus. Seine bisher verkauften Ton- und Bildträger belaufen sich weltweit auf etwa 130.000 Einheiten, von denen 110.000 in Deutschland verkauft wurden.

Beeinflusst wurde er durch James Blunt, James Morrison, Cro, Sido und Xavier Naidoo. Zudem wird die Band Caligola als Einfluss für sein Debütalbum Crazy genannt.

2012: Teilnahme bei DSDS

2012 nahm Daniele Negroni an der neunten Staffel der Castingshow Deutschland sucht den Superstar teil. Im Recall auf den Malediven sagte Juror Dieter Bohlen zu ihm, dass er Starappeal hätte. Durch eine homophobe Äußerung einem Konkurrenten gegenüber, für die er sich in der folgenden Sendung entschuldigte, erreichte er Presseresonanz.

Vor dem Finale wurde auf der Internetseite des Senders RTL eine Seite veröffentlicht, die Negroni als Gewinner hervorgehen ließ. Dabei handelte es sich nach Angaben von RTL um einen technischen Fehler der Firma Print Your Ticket. Die Seite wurde wieder aus dem Internet genommen.

Negroni belegte im Finale den zweiten Platz hinter dem Schweizer Luca Hänni. Laut der BILD habe Negroni im Finale bis 21:40h geführt, zwischenzeitlich sogar mit 59,36 %. Am Tag des Finales erschien seine Version des Siegertitels Don't Think About Me als Download in Deutschland, Österreich und der Schweiz. Da diese Version des Songs vor dem Ende des Finales vor der Hännis in den Download-Charts stand, ging die Presse davon aus, dass Negroni gewinnen würde. Nach dem Finale sagte auch Dieter Bohlen, dass er dachte, dass Negroni gewinnen würde.

Auftritte bei Deutschland sucht den Superstar
Legende:

Nach DSDS

Nachdem der Titel Don't Think About Me Platz vier in den deutschen, Platz drei in den österreichischen und Platz zwei in den Schweizer Singlecharts (hinter Luca Hännis Version des Songs) erreichte, wurde der Song am 11. Mai 2012 dort ebenfalls als Audio-CD veröffentlicht. Der Song hielt sich sechs Wochen in den deutschen und österreichischen und drei Wochen in den Schweizer Singlecharts.

Negroni wurde nach dem Ende der Staffel von Volker Neumüller gemanagt und unterschrieb nach dem Finale einen Plattenvertrag bei Universal.

Am 25. Mai 2012 erschien seine zweite Single Absolutely Right in Deutschland, Österreich und der Schweiz. Der Song wurde von Dieter Bohlen geschrieben und mit Marvin Gayes Song I Heard It Through the Grapevine verglichen. Das Musikvideo wurde am 19. Mai in Berlin gedreht und am 25. Mai auf der Internetseite clipfish.de veröffentlicht. Am 25. Mai trat Daniele in der Finalshow der Castingshow Deutschlands sucht den Superstar Kids auf und präsentierte seine zweite Single Absolutely Right. Am 1. Juni präsentierte Daniele den Song bei The Dome 62 und am 3. Juni im ZDF-Fernsehgarten. Zudem trat Negroni am 28. Juni auf der Berliner Fanmeile und am 28. Juli 2012 im Legoland Deutschland auf. Die Autogrammstunde im Legoland musste aus Sicherheitsgründen abgebrochen werden. Die Single stieg auf Platz 15 der deutschen, Platz 18 der österreichischen und auf Platz 20 der Schweizer Singlecharts. Der Song hielt sich sieben Wochen in den deutschen, vier Wochen in den österreichischen und zwei Wochen in den Schweizer Singlecharts.

Das Album Crazy erschien ebenfalls am 25. Mai in Deutschland, Österreich und der Schweiz. Das Album wurde innerhalb von fünf Tagen aufgenommen und von Dieter Bohlen produziert. Das Album erreichte Platz fünf auf iTunes, Platz zwei auf amazon.de und Platz eins auf Musicload. Zudem wurde der Song Don't Leave Me aus dem Album bei amazon.de Aufsteiger des Tages. Das Album stieg auf Platz zwei der deutschen (hinter Ballast der Republik von Die Toten Hosen) und Schweizer (hinter My Name Is Luca von Luca Hänni) und auf Platz eins der österreichischen Albumcharts ein. Das Album konnte sich eine Woche an der Spitze dieser Charts halten. In Deutschland schaffte das Album es auf Platz eins der Newcomercharts. Es hielt sich zwölf Wochen in den Schweizer Albencharts. Zudem stiegen die Songs Oh Jonny (Platz 62) und Forgive Forget (Platz 45) aus dem Album in die Schweizer Singlecharts ein. In die österreichischen Singlecharts stiegen sowohl Oh Jonny (Platz 68) und Forgive Forget (Platz 64), als auch Cello (Platz 75) ein. Alle Songs konnten sich eine Woche sowohl in den österreichischen, als auch den Schweizer Singlecharts halten. Am 23. Juli 2012 wurde das Album in Österreich mit Gold ausgezeichnet.

Negroni warb im Juli 2012 zusammen mit Ardian Bujupi, Sarah Engels und Luca Hänni für die zehnte Staffel von Deutschland sucht den Superstar.

Am 10. August 2012 wurde die von Dieter Bohlen geschriebene dritte Single I Like It Hot in Deutschland, Österreich und der Schweiz veröffentlicht. Das Musikvideo wurde Ende Juli in Barcelona gedreht und am 2. August auf der Internetseite myvideo.de veröffentlicht. Am 29. August 2012 präsentierte Daniele die Single bei The Dome 63. Die Single stieg auf Platz 45 in die deutschen Singlecharts ein.

Negroni gewann den Napster Fan-Preis in der Kategorie Musiker, welcher am 7. September 2012 verliehen wurde. Vom 3. November bis 23. Dezember 2012 ging Negroni in Deutschland, Österreich und der Schweiz auf Tournee. Die Tour unter dem Namen Daniele Negroni Live & Crazy 2012 beinhaltete 17 Konzerte.

2013 ging Negroni zusammen mit Luca Hänni auf Tournee unter dem Motto Thank You to the Fans, die zehn Konzerte in Deutschland, Österreich und der Schweiz umfasste.

Negroni wurde für sein Album Crazy in der Kategorie "Bester Künstler Rock/Pop National" sowie "Newcomer national" für den Musikpreis Echo 2013 nominiert. 2013 gewann er außerdem durch Fanvoting den "Goldenen Pinguin" in der Kategorie "Newcomer des Jahres" der österreichischen Jugendzeitschrift Xpress. Außerdem wurde er für den Nickelodeon Kids' Choice Award in der Kategorie "Lieblingsstar Deutschland / Österreich / Schweiz" nominiert.

2013 erschien das Album Bulletproof, Singleauskopplungen waren Hold on My Heart und Why Do I Do.

Nachdem er im Juli 2014 gemeinsam mit anderen ehemaligen Kandidaten an den Konzerten "DSDS - Live on Tour" in Österreich mitgewirkt hatte, war Negroni im Oktober/November 2014 auf Solotour in Deutschland und Österreich mit dem Programm "Mit Sichahaiit" unterwegs, inzwischen in deutlich kleineren Locations.
Im Januar 2015 wurde er zum Botschafter des Bundesverbandes Kinderhospiz ernannt.
Im Sommer 2015 wechselte Negroni sein Management.

Im Januar und Februar 2018 nahm Negroni an der 12. Staffel der Reality-Show Ich bin ein Star – Holt mich hier raus! teil und belegte wie bei DSDS den zweiten Platz. Im Juli und August 2022 war er Teilnehmer der Reality-Show Das große Promi-Büßen auf ProSieben. Negroni erreichte das Finale und gewann zusammen mit Carina Spack und Daniel Köllerer die Show.

Diskografie

Studioalben

EPs
 2017: Balloons Full of Water
 2018: Too Far

Singles

Weitere Singles
 2013: Why Do I Do
 2015: Into the Light
 2017: Balloons Full of Water (feat. Patrick Miller)
 2017: Only You
 2018: Too Far
 2018: Breathing
 2018: Tausende Lieder (feat. AXXIK & Leines)
 2019: Primadonna
 2019: Geschenk
 2020: Blacklist
 2020: Tanzen

Auszeichnungen für Musikverkäufe

Künstlerauszeichnungen und Nominierungen

|-
| 2012
| Napster-Fanpreis
| Daniele Negroni
| Musiker
|
|-
| 2013
| Echo
| Daniele Negroni
| Bester Künstler Rock / Pop National
|
|-
| 2013
| Echo
| Daniele Negroni
| Newcomer National
|
|-
| 2013
| Goldener Pinguin
| Daniele Negroni
| Newcomer des Jahres
|
|-
| 2013
| Dude Musikmagazin Preis
| Daniele Negroni
| Sänger des Jahres
|
|-
| 2013
| Nickelodeon Kids' Choice Awards
| Daniele Negroni
| Lieblingsstar: Deutschland, Österreich, Schweiz
|
|-
| 2013
| Bravo Otto
| Daniele Negroni
| Bester Sänger 2012
|
|-
| 2013
| Napster-Fanpreis
| Daniele Negroni
| Musiker
|
|-
| 2014
| Bravo Otto
| Daniele Negroni
| Bester Sänger 2013 bronze
|
|-
| 2014
| Nickelodeon Kids' Choice Awards
| Daniele Negroni
| Lieblingsstar: Deutschland, Österreich, Schweiz
|
|}

Fernsehauftritte (Auswahl)
 2012: Deutschland sucht den Superstar
 2013: Cash Crash (Fernsehserie)
 2014, 2015: Wok-WM (Fernsehserie) (Team Italien)
 2015: ZDF-Fernsehgarten
 2016: Köln 50667 (Fernsehserie) (Gastauftritt)
 2018: Ich bin ein Star – Holt mich hier raus! (Reality-Show)
 2018: Das perfekte Promi-Dinner – Dschungelspezial
 2018: Lass dich überwachen! – Die Prism Is A Dancer Show
 2018: Luke! Die Woche und ich (Gastauftritt)
 2020: CoupleChallenge – Das stärkste Team gewinnt (Reality-Show)
 2019–2020, 2022: Ich bin ein Star – Die Stunde danach (Talkshow)
 2022: Ich bin ein Star – Holt mich hier raus! Die große Dschungelparty
 2022: Das große Promi-Büßen (Reality-Show) (Gewinner)

Weblinks

 DANIELE NEGRONI - News, Bilder, Videos und Konzerttermine - Universal Music

Einzelnachweise

Popsänger
Teilnehmer an Deutschland sucht den Superstar
Teilnehmer an Ich bin ein Star – Holt mich hier raus!
Deutscher
Italiener
Geboren 1995
Mann

Daniele Negroni


Ernesto Baffa (barrio de Floresta, Buenos Aires, 20 de agosto de 1932-Buenos Aires, 11 de abril de 2016) fue un bandoneonista, director de orquesta y compositor argentino, considerado una importante figura vinculado a la música de tango. En 1985 recibió el Diploma al Mérito de los Premios Konex en la disciplina Conjunto de Tango / Tango de Vanguardia, junto a su compañero Osvaldo Berlingieri por su dúo Baffa - Berlingieri, tras una trayectoria que comenzó en 1967 creando clásicos del tango como Ritual, Chumbicha, Boulevard y BB.

Biografía

Era hijo de un albañil que había emigrado desde Cosenza, Italia. Desde niño estudió música y tuvo profesores como Francisco Sesta y Marcos Madrigal. Debutó en la orquesta de Héctor Stamponi en 1948 y en 1953 ingresó en la de Horacio Salgán sustituyendo como primer bandoneón a Leopoldo Federico

Su excelente sonido y su dominio del instrumento quedaron expresados cabalmente en muchos de los solos que realizó con dicha agrupación: "Responso", "Entre tango y tango" y la milonga "Homenaje". En 1959, pasó a la orquesta de Aníbal Troilo, en la que permaneció casi 15 años.

Agrupaciones

Ernesto Baffa integró agrupaciones como la famosa orquesta BAFFA-BERLINGIERI. Junto al genial guitarrista Ubaldo De Lio formó el cuarteto BAFFA-DE LIO, con el cual realizó innumerables presentaciones, tocando varios años en el conocido local de tango ¨El viejo Almacén¨. En sus comienzos, el cuarteto fue integrado por Rubén Nazer en piano y Gabriel De Lio en bajo eléctrico. Luego, la formación quedaría compuesta por Ernesto Baffa en bandoneón, Ubaldo De Lio en guitarra, Ado Falasca en piano y Sergio Paolo en bajo eléctrico.

En muchas ocasiones, Ernesto Baffa se presentó con su trío, cuya conformación fue cambiando a través del tiempo, variando de bandoneón, piano y bajo eléctrico a bandoneón, guitarra y bajo eléctrico. Los tríos más conocidos fueron integrados por Oscar De Elia en el piano, Juan José ¨Pichi¨ Sandri y Rubén Castro en guitarra, con el acompañamiento en el bajo eléctrico del músico Sergio Paolo, con quien trabajó por más de 13 años.

Giras

Ernesto Baffa realizó innumerables giras en Argentina, Japón, España, Francia, Uruguay, Bolivia y otros países.
En el Año 1992 fue convocado para la actuación en diversos recitales del Festival de Les Allumés en Nantes, Francia junto
a su trío que conformaban en ese momento Oscar De Elia en piano y Sergio Paolo en bajo eléctrico , en la foto se
lo puede ver en el saludo final de una presentación en el Theatre Graslin en la ciudad de Nantes.

Fallecimiento
Ernesto Baffa murió el lunes 11 de abril de 2016; en sus últimos años se encontraba muy débil y su cuadro se había agravado luego de una caída que le produjo la fractura de su cadera. Permaneció internado durante dos meses y medio en una clínica porteña.

Discografía
 1966: "For Export! - Junto a Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 1967: "Baffa-Berlingieri y su Orquesta Típica con Carlos Paiva" - Junto a Carlos Paiva y Osvaldo Berlingieri - RCA CAMDEN
 1967: "3 Para el Tango" - Junto a Roberto Goyeneche y Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 1968: "Melodía de arrabal" - Junto a Roberto Goyeneche y Osvaldo Berlingieri - RCA CAMDEN
 1968: "Goyeneche" - Junto a Roberto Goyeneche y Osvaldo Berlingieri - RCA CAMDEN
 1969: "Ciudad Dormida" - Junto a Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 ????: "Las Grandes Creaciones" - Junto a Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 ????: "Roberto Rufino / Baffa-Berlingieri" - Junto a Roberto Rufino y Osvaldo Berlingieri - RCA CAMDEN
 1971: "Para la muchachada" - RCA VICTOR
 1972: "A paso firme" - POLYDOR
 1975: "Mato y voy" - POLYDOR
 1976: "A Don Julio De Caro" - Junto a Tito Reyes - PHONOGRAM
 1976: "Orgullo tradicional" - POLYDOR
 1978: "En Estereo" - Junto a Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 1978: "Señero" - MICROFON ARGENTINA S.A.
 1979: "Color de tango" - MICROFON ARGENTINA S.A.
 1980: "Tango sin edad" - MICROFON ARGENTINA S.A.
 1981: "Baffa - Berlingieri y su Orquesta Típica" - Junto a Osvaldo Berlingieri - RCA VICTOR
 1982: "Con La Precisa" - POLYGRAM DISCOS S.A.
 1984: "Cuarteto 2 x 4" - Junto a Ubaldo De Lio - CBS
 1984: "Buenos Aires hoy" - POLYDOR
 1985: "Te quiero bandoneón" - POLYGRAM DISCOS S.A.
 ????: "Bien acompañado"
 ????: "Bandoneón para siempre" - POLYDOR
 ????: "A nivel porteño" - POLYDOR
 1991: "Con todo mi corazón" - DISCOS ALMALI S.R.L.
 1992: "Al Amigo Daniel Scioli" - DISCOS ALMALI S.R.L.
 1996: "Ernesto Baffa" - DISCOS MELOPEA
 1996: "Ernesto Baffa y su gran orquesta" - MUSICA & MARKETING S.A.
 1996: "Calavereando" - MUSICA & MARKETING S.A.
 1997: "Maestros del Tango" - Junto a Osvaldo Berlingieri - BMG ARIOLA ARGENTINA S.A.
 2003: "Dos al corazón" - Junto a Ubaldo De Lio - DISTRIBUIDORA BELGRANO NORTE
 2006: "Baffa de Buenos Aires" - PHANTOM
 2008: "Todo corazón"  - DISTRIBUIDORA BELGRANO NORTE
 2009: "Buen Amigo" - DISTRIBUIDORA BELGRANO NORTE
 2011: "Cadeneando las palabras" - Junto a Tito Reyes - DISTRIBUIDORA BELGRANO NORTE
 2012: "Pa´Que Aprenda El Caprichoso!..." - DISCOS MELOPEA

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos
  Baffa-Berlingieri Trío, Tango Responso  , con Sergio Paolo en Bajo Eléctrico
 Selección de Tangos Cuarteto Baffa-De Lio , con Oscar De Elia en Piano y Sergio Paolo en Bajo Eléctrico
 Quejas de Bandoneón Baffa Trío , con Rubén Castro en Guitarra y Sergio Paolo en Bajo Eléctrico.
 Danzarín Baffa Trío , con Oscar De Elia en Piano y Sergio Paolo en Bajo Eléctrico.
 Recordando este Vals Baffa-De Lio Trío , con Sergio Paolo en Bajo Eléctrico.
 Pablo Baffa Trío , con Rubén Castro en Guitarra y Sergio Paolo en Bajo Eléctrico.

Bandoneonistas de tango de Argentina
Compositores de tango de Argentina
Directores de orquesta de Argentina
Músicos_de_la_ciudad_de_Buenos_Aires
Diplomas al mérito Konex

Ernesto Baffa


ملعب رينزو باربيرا (سابقا كان يسمى ملعب لا فافوريتا) ملعب متعدد الاستخدامات لعدة رياضات يقع في مدينة باليرمو الإيطالية . يعتبر الملعب الرئيسي لمباريات نادي باليرمو . تم افتتاحه في سنة 1989 ويتسع لحضور 37619 متفرج .

مراجع

كرة القدم في صقلية
ملاعب كأس العالم 1990
ر
نادي باليرمو
ملاعب رياضية في باليرمو
ملاعب الدوري الإيطالي

ملعب رينزو باربيرا


Grasbach heißen folgende geographische Objekte:

Ortschaften:
 Grasbach (Gemeinde Alberndorf), Ortschaft von Alberndorf in der Riedmark, Bezirk Urfahr-Umgebung, Oberösterreich
 Grasbach (Gemeinden Herzogsdorf, St. Gotthard), Ortschaft von St. Gotthard im Mühlkreis und Herzogsdorf, Bezirk Urfahr-Umgebung, Oberösterreich
 Grasbach (Gemeinde Schenkenfelden), Ort bei Schenkenfelden, Bezirk Urfahr-Umgebung, Oberösterreich

Gewässer:
 Grasbach (Böllinger Bach), linker Zufluss des Böllinger Bachs auf seinem Namensabschnitt Grundelbach beim Hof Untere Mühle von Bonfeld, Stadt Bad Rappenau, Landkreis Heilbronn, Baden-Württemberg
 Grasbach (Eger), im Unterlauf Hirtenbach, linker Zufluss der Eger (Elbe) im Weißenstädter See bei Weiherhöfen, Stadt Weißenstadt, Landkreis Wunsiedel im Fichtelgebirge, Bayern
 Grasbach (Große Gusen), Quellfluss der Großen Gusen, Oberösterreich
 Grasbach (Milz), linker Zufluss der Milz nach Waltershausen, Markt Saal an der Saale, Landkreis Rhön-Grabfeld, Bayern
 Grasbach (Nahe), rechter Zufluss der Nahe (zum Rhein) in Ebernburg, Stadt Bad Kreuznach, Landkreis Bad Kreuznach, Rheinland-Pfalz

Grasbach


Portowoje  ist ein russischer bzw. ukrainischer Ortsname:
 Portowoje, Stadtteil im Moskauer Rajon von Kaliningrad, Oblast Kaliningrad, Russland, siehe: Nasser Garten, ehemaliger Stadtteil von Königsberg (Preußen)
 Portowoje (Leningrad), Siedlung im Rajon Prioserski, Oblast Leningrad, Russland
 Portowoje (Krim), Dorf im Rajon Rosdolne, Autonome Republik Krim, Ukraine

Portowoje


Emydoidea blandingii o Emys blandingii es una especie de tortuga de la familia Emydidae de Estados Unidos y Canadá. Se encuentra en peligro de extinción a lo largo de gran parte de su distribución.

Descripción
La tortuga Blandingii es una tortuga de tamaño mediano con un promedio de longitud de caparazón de 18 a 23 cm, con un máximo de 25,5 cm. Una característica distintiva de esta tortuga es el color amarillo brillante de la barbilla y de la garganta. El caparazón, o cubierta superior, es abovedado, pero ligeramente achatado a lo largo de la línea media, y es oblongo, visto desde arriba. El caparazón es moteado con numerosas manchas amarillas o de color claro o rayas sobre un fondo oscuro. El plastrón, o concha inferior, es de color amarillo con manchas oscuras dispuestas simétricamente. La cabeza y las patas son de color oscuro, y por lo general pintadas o con manchas amarillas. La tortuga Blandingii es también llamada la tortuga de semi-caja ("semi-box"), pues aunque el plastrón está articulado, los lóbulos plastrales no se cierran tan fuertemente como las tortugas de caja.

Reproducción
Las tortugas Blandingii suelen necesitar 14-20 años para alcanzar la madurez sexual. El apareamiento se produce probablemente en abril y a principios de mayo, con el inicio de nidificación a principios de junio y que dura todo el mes. El tamaño de la nidada varía de región a región. En Nueva York, el tamaño de la nidada oscila desde 5 hasta 12 huevos, con un promedio de ocho.

comportamiento
La tortuga Blandingii pasa el invierno cerca del agua, en el barro o bajo la vegetación o residuos. Durante la temporada de anidación, una tortuga Blandingii hembra se puede encontrar a más de un kilómetro de donde se hibernado. Se trata de omnívoros, comen crustáceoss y otros invertebradoss, peces, ranas, cangrejos, carroña, bayas y restos vegetales. Es capaz de capturar peces vivos. La tortuga Blandingii puede vivir hasta los 80 años de edad.

La tortuga Blandingii es una tortuga tímida y puede sumergirse en el agua y permanecer en el fondo durante horas cuando está alarmada. Si se encuentra lejos del agua, la tortuga se cerrará dentro de su caparazón. Es muy suave y casi nunca intenta morder, es muy ágil y buena nadadora.

Distribución y hábitat

Esta especie tiene su centro de rango en los Grandes Lagos, y se extiende desde el centro de Nebraska y Minnesota hacia el este por el sur de Ontario y la orilla sur del lago Erie hacia el este hasta el norte de Nueva York, con unas poblaciones aisladas en el sureste de Nueva York, Nueva Inglaterra y Nueva Escocia. Investigaciones recientes en el norte de Nueva York sobre la gama de esta tortuga, sobre todo en las inmediaciones de las Thousand Islands, a lo largo del río San Lorenzo, indica que se encuentra en calas aisladas y bahías de malas hierbas, y más al interior en aguas poco profundas, pantanosas y lagunas. No suelen frecuentar en el canal principal de los ríos.

Estado de conservación
La principal amenaza para las tortugas Blandingii es la fragmentación y destrucción del hábitat, así como la depredación de nidos por poblaciones anormalmente grandes de depredadores. Es una especie en peligro de extinción en la Lista Roja, en Nueva Escocia y en algunos estados de Estados Unidos. Los estados de EE.UU. en la que se considera en peligro de extinción son Indiana, Illinois, Maine, Nebraska, Massachusetts, Dakota del Sur y Misuri. Blandingii está también plenamente protegida en Míchigan como una especie de preocupación especial. En Canadá las tortugas Blandingii han sido catalogadas como amenazadas o en peligro de extinción en toda su extensión. Las poblaciones de los Grandes Lagos en Ontario y Quebec y la población de Nueva Escocia están en peligro de extinción.

Referencias
 Rhodin 2010, pp. 000.138–000.139
 Rhodin 2010, pp. 000.105–000.106
 van Dijk, P.P.; Rhodin, A.G.J. (2010). "Emydoidea blandingii". IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.1. International Union for Conservation of Nature. http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/7709. Retrieved 8 October 2011.
 https://web.archive.org/web/20090114065704/http://el.erdc.usace.army.mil/tessp/profile.cfm?Type=Freshwater%20Turtle&Name=Blanding's%20Turtle&View=Species
 "Minnesota State Symbols—Unofficial, Proposed, or Facetious". Minnesota State Legislature. http://www.leg.state.mn.us/leg/unsym.aspx. Retrieved 2011-02-25.
 DNR, Michigan
 : Blanding's Turtle Great Lakes / St. Lawrence population, Species At Risk Public Registry
 Blanding's Turtle Nova Scotia Population, Species At Risk Public Registry
 Rhodin, Anders G.J.; Paul van Dijk, Peter; Inverson, John B.; Shaffer, H. Bradley (2010-12-14). "Turtles of the World 2010 Update: Annotated Checklist of Taxonomy, Synonymy, Distribution and Conservation Status" (pdf). Archived from the original on 2010-12-15. https://web.archive.org/web/20110717125632/http://www.iucn-tftsg.org/wp-content/uploads/file/Accounts/crm_5_000_checklist_v3_2010.pdf. Retrieved 2010-12-15.

Enlaces externos

 Blanding's Turtle Fact Sheet
 Michigan Dept. of Natural Resources Blanding's Turtle (Emys blandingii)
 Blanding's Turtle – Emydoidea blandingii Species account from the Iowa Reptile and Amphibian Field Guide
 Blanding's Turtle, Natural Resources Canada

Emydidae
Reptiles del Neártico
Taxones descritos por John Edwards Holbrook
Animales descritos en 1838

Emydoidea blandingii


Der Gerichtsbezirk Kirchdorf an der Krems ist ein dem Bezirksgericht Kirchdorf an der Krems unterstehender Gerichtsbezirk im politischen Bezirk Kirchdorf (Oberösterreich).

Geschichte
Der Gerichtsbezirk Kirchdorf an der Krems wurde durch einen Erlass des k.k. Oberlandesgerichtes Linz am 4. Juli 1850 geschaffen und umfasste ursprünglich die 26 Steuergemeinden Dauersdorf, Goritz, Gundendorf, Hammersdorf, Kirchdorf, Klaus, Lungdorf, Manndorf, Maysdorf, Mitterinzersdorf, Mittermicheldorf, Mitterndorf, Mitterschlierbach, Oberdürndorf, Oberinzersdorf, Obermicheldorf, Oberschlierbach, Pettenbach, Pratsdorf, Seisenburg, Siezendorf, Steyrling, Unterdürndorf, Unterinzersdorf, Untermicheldorf und Unterschlierbach.

Der Gerichtsbezirk Kirchdorf an der Krems bildete im Zuge der Trennung der politischen von der judikativen Verwaltung
ab 1868 gemeinsam mit den Gerichtsbezirken Windischgarsten und Grünburg den Bezirk Kirchdorf.

Per 21. Jänner 1893 musste die Gemeinde Nußbach des Gerichtsbezirks Kirchdorf Teile des Gemeindegebietes an die neugebildete Gemeinde Adlwang bzw. den Gerichtsbezirk Grünburg abgeben werden.

Mit der Bezirksgerichts-Verordnung der österreichischen Bundesregierung wurde am 12. November 2002 die Auflösung des Gerichtsbezirks Grünburg beschlossen. Dem Gerichtsbezirk Kirchdorf wurden in der Folge per 1. Jänner 2003 die Gemeinden Grünburg, Molln und Steinbach an der Steyr zugewiesen, der Gerichtsbezirk Steyr erhielt gleichzeitig die Gemeinden Adlwang und Waldneukirchen von Grünburg.

Im Zuge der Diskussion über eine Verwaltungsreform sowie Budgeteinsparungen kam es schließlich zur Entscheidung, auch den Gerichtsbezirk Windischgarsten aufzulösen, dessen Gebiet in der Folge per 1. Jänner 2013 an den Gerichtsbezirk Kirchdorf gelangte. Seit 2013 sind dadurch die acht Gemeinden Edlbach, Hinterstoder, Rosenau am Hengstpaß, Roßleithen, St. Pankraz, Spital am Pyhrn, Vorderstoder und Windischgarsten Teil des Gerichtsbezirks Kirchdorf.

Gerichtssprengel
Der Gerichtssprengel umfasst nach mehreren Gemeindezusammenlegungen und den Erweiterungen 2003 bzw. 2013 mit den 23 Gemeinden Edlbach, Grünburg, Hinterstoder, Inzersdorf im Kremstal, Kirchdorf an der Krems, Klaus an der Pyhrnbahn, Kremsmünster, Micheldorf in Oberösterreich, Molln, Nußbach, Oberschlierbach, Pettenbach, Ried im Traunkreis, Rosenau am Hengstpaß, Roßleithen, St. Pankraz, Schlierbach, Spital am Pyhrn, Steinbach am Ziehberg, Steinbach an der Steyr, Vorderstoder, Wartberg an der Krems und Windischgarsten den gesamten Bezirk Kirchdorf.

Literatur

Weblinks
 Statistik Austria: Ortsverzeichnis Oberösterreich 2005

Einzelnachweise

Bezirk Kirchdorf
Kirchdorf an der Krems

Gerichtsbezirk Kirchdorf an der Krems


El río Tatarka  es un río del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia, afluente del Kalaly, que es tributario del Yegorlyk, que lo es del Manych Occidental, de la cuenca del Don.

Nace en las llanuras del nordeste del krai de Krasnodar, en el límite entre los raiones de Novopokróvskaya y Bélaya Glina, 5 km al sureste de Vosjod. Tiene una cuenca de 169 km² y discurre en sus 31 km de longitud en dirección predominantemente este, sin atravesar ninguna localidad hasta su desembocadura en el Kalaly a la altura de Komunar, formando la frontera entre el krai de Krasnodar y el Krasnogvardéiskoye de Stávropol.

Enlaces externos y referencias

Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde este enlace.
Este artículo es una traducción parcial de su correspondiente en la edición en ruso de Wikipedia, Калалы.

Ríos del krai de Krasnodar
Ríos de la cuenca del Don de Rusia

Río Tatarka (Kalaly)


Bibliotheca Alexandrina () er et moderne bibliotek og kulturcenter i Alexandria i Egypten.

Biblioteksbygningen ligger ud mod Middelhavet og blot omkring 100 meter fra dets antikke forgænger Biblioteket i Alexandria med det tilknyttede historiske forskningscenter Museion. Den arkitektoniske udformning af den nye biblioteksbygning med dens helt unikke arkitektur blev organiseret af Unesco og vundet af det norske arkitektfirma Snøhetta, i konkurrence med over 500 internationale bidrag.

Opførelsen af biblioteket er finansieret i samarbejde mellem Egyptens regering og en række arabiske lande suppleret med en række internationale donationer, og de samlede omkostninger til opførelsen anslås til omkring 2 milliarder danske kr (i 2002-priser).

Biblioteksbygningen og kulturcentret stod færdigt i 2002 og blev indviet den 23. april 2003. Bibliotekets i alt 85.000 m² rummer plads til omkring 2.000 besøgende forskere og studerende, hvortil der er etableret læsepladser på syv terrasser (etager) med et samlet arbejds- og studieområde på 20.000 m². Biblioteket har umiddelbart plads til omkring 4 millioner bøger og kapaciteten kan øges til omkring 8 millioner bøger. Dertil kommer omfattende samlinger af digitaliseret materiale i samarbejde med Internet Archive.

Referencer

Eksterne henvisninger
 www.bibalex.org - official website for Bibliotheca Alexandrina

Biblioteks- og informationsvidenskab
Biblioteker i Egypten
Kultur i Egypten
Alexandria

Bibliotheca Alexandrina


Yüzük parmağı insan elinde sağ el baz alındığında dördüncü parmaktır. Serçe parmak ile orta parmak arasında yer alır. Yüzük parmağının adı çiftlerin evlendiklerinde yüzüklerini sol ellerinin yüzük parmaklarına takmalarıdır. Bu geleneğin sebebi ise eski bir Latin Avrupa inancıdır. İnanca göre sol elin yüzük parmağında bulunan damarlardan biri kalp ile doğrudan bağlantılıdır.

Diğer dillerde kullanımı

Yüzük parmağı kavramı birçok Avrupa dilinde aynı biçimde kullanılmaktadır.

 Çekçe: prsteníček
 Danca: ringfinger
 Felemenkçe: ringvinger
 İngilizce: ring finger
 Fransızca: annulaire
 Almanca: Ringfinger
 İbranice:קמיצה
 Macarca: gyűrűsujj
 İzlandaca: baugfingur
 İtalyanca: dito anulare
 Latince: digitus annularis
 Norveççe: ring(e)finger
 Farsça:'انگشت انگشتری'
 Lehçe: palec serdeczny
 Portekizce: dedo anelar
 Rumence: degetul inelar
 İspanyolca: dedo anular
 İsveççe: ringfinger
 Tamilce: Mothira Viral
 Türkçe: Yüzük parmağı

 Yüzük parmağı bazı dillerde adsız parmak olarak anılır;

 Bulgarca: безименен пръст
 Çince: mo ming ji
 Fince: nimetön sormi
 Japonca: nanashi-yubi
 Latince: digitus medio proximus
 Litvanyaca: bevardis
 Farsça: binàme
 Rusça: bezymyannyi palets
 Sanskritçe: anáman
 Tatarca: atsyz parmak
 Azerice: adsız barmaq

Parmaklar

Yüzük parmağı


ඉස්ලාම් (අරාබි : الإسلام; අල්-ඉස්ලාම්) යනු මුහම්මද් නැමති හත් වන සියවසේ, අරාබීය සහ ආගමික චරිත්යක් වූ ඉස්ලාමීය ශාස්තෘවරයාගේ ඉගැන්වීම් පදනම් කොට ඇරඹි ඒකදේවවදී අබ්රහාමීය ධර්මයකි. ඉස්ලාම් යන වචනයේ අරුත වන්නේ "අවනතිය" නොහොත් මුළුමනින්ම දෙවියන් (අරාබි: الله ; අල්ලාහ්) ට යටත් වීමයි. ඉස්ලාමයේ අනුගාමිකයෙකු, මුස්ලිම්වරයෙකු "අවනත වන්නා (දෙවියන්ට )" ලෙස හඳුන්වයි. මුස්ලිම්වරු බිලියනයක සිට බිලියන 1.8ක් පමණ සිටින අතර, ඉස්ලාමය ක්රිස්තියානු ධර්මයට පසු ලොව විශාලතම ආගම වේ.

මුස්ලිම්වරු විශ්වාස කරනුයේ දෙවියන් අල්-කුරානය දෙවියන්ගේ අවසන් මාර්ගෝපදේශකයා වන මුහම්මද් ට ලබා දුන් බවත්, අල්-කුරානය සහ සුන්නහ්ව (මුහම්මද්ගේ වචන සහ ක්රියා) ඉස්ලාමයේ මූලධර්ම මූලාශ්ර වන බවයි. ඔවුන් මුහම්මද්ව නව ආගමන ආරම්භ කරුවෙකු ලෙස නොසලකන නමුඳු, අබ්රහාම්, මෝසස්, යෙසුස් සහ අනෙක් ඒක දේව වාදී ශාස්තෘවරුන්ගේ මුල් ආගමික දර්ශනය ප්රකෘතිමත් කල පුද්ගලයෙකු ලෙස සලකයි. ඉස්ලාමිය සම්ප්රදායට අනුව, යුදෙව්වරුන් සහ ක්රිස්තියානිවරුන්, දෙවියන් විසින් මෙම ශාස්තෘවරුන්ට ලබා දුන් දේව වැකි, වැකි වෙනස් කිරීමෙන් හෝ වැරදි අර්ථ දැක්වීමකින් හෝ මෙම ආකාර දෙකින්ම විකෘති කර ඇති බව ව්ශ්වාස කෙරේ.

ඉස්ලාමය තුළ නොයෙක් ආගමික වතාවත් පවත්වයි. අනුගාමිකයන් සමන්ය වශයෙන් ඉස්ලාමයේ "කුළුණු පහ", හෙවත් මුස්ලිම්වරු ප්රජාවක් වශයෙන් එක්සේසත් කරන යුතුකම් පහ පිළිපඳිය යුතුය. මෙම "කුළුණු පහ"ට අමතරව, ඉස්ලාමීය නීතිය (ශරියාව ) ජීවිතයේ සහ සමාජයේ සකලාංගවලට අදාළව තීරණ සම්ප්රදායක්ද ගොඩ නඟා ඇත. මෙම සම්ප්රදාය තුළ ආහාර පිලිබඳ නීති සහ බංකු ක්රමයේ සිට  යුධෝපක්රම සහ ශුභ සාධනය සහ විවිධ ප්රායෝගික කරුණු සලකා බැලෙයි.

සියලුම මුස්ලිම්වරුන් වාගේ ප්රධාන නිකායන් දෙකක් වන, සුන්නි (85%) සහ ෂිආ (15%) වලින් එකකට අයත් වේ. මෙම නිකාය භේදය ඇති වීමට හේතු පාදක වූයේ හත් වන සියවසේ අග භාගයේ මුස්ලිම් ප්රජාවෙහි දේශපාලනික සහ ආගමික නායකත්වය තුළ ඇති වූ මත භේදයකි. ඉස්ලාමය මද පෙරදිග මෙන්ම අප්රිකාවේ සහ ආසියවේ සමහර පෙදෙස්වල ප්රමුඛ ආගම වේ. චීනය, පෙරදිග යුරෝපයේ බෝල්කන් අර්ධද්වීපයේ සහ රුසියාවේ ද, විශාල මුස්ලිම් ප්රජාවක් දක ගත හැක. තවද, බටහිර යුරෝපය වැනි ලොව අනෙක් කොටස් වලද විශාල වශයෙන් සංක්රමණික මුස්ලිම් ප්රජාවක් දක්නට ලැබේ. මුස්ලිම්වරු 20% පමණ අරාබි රටවලද, 30%ක් ඉන්දීය අර්ධද්වීපයේද, 15.6% ලොව විශාලතම මුස්ලිම් ජනගහනය සිටින ඉන්දුනීසියාවේද ජීවත් වේ.

ඉස්ලාම් යනු


Buclovany este o comună slovacă, aflată în districtul Bardejov din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2016 număra 212 locuitori.

Istoric
Localitatea Buclovany este atestată documentar din 1345.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Buclovany


Strophios (), ist eine Figur der griechischen Mythologie.

Er war der Sohn von Pylades und Elektra; sie nannten ihn nach seinem Großvater, dem Herrscher von Phokis. Strophios war Bruder des Medon und Neffe des Orestes, welcher einst in Phokis in Sicherheit gebracht worden war.

Literatur

Anmerkungen

Person der griechischen Mythologie

Strophios (Sohn des Pylades)


Onthophagus merus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente por Péringuey em 1901.

Referências

Ligações externas

merus
Coleópteros descritos em 1877

Onthophagus merus


An Panicum schinzii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Eduard Hackel. An Panicum schinzii in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Panicum

Panicum schinzii


Doamna Elisabeta Movilă (Elisabeta de Lozna, n. în a doua jumătate a secolului al XVI-lea – d. după 1620, Constantinopol) a fost soția lui Ieremia Movilă, domn al Moldovei în perioadele 1595-1600 și 1600-1606. A fost și regenta fiilor ei Constantin și Alexandru, în perioadele în care aceștia au ocupat tronul Moldovei.

Soția lui Ieremia Movilă, cunoscută în istoriografia românească și ca Elisafta, a fost una dintre figurile cele mai marcante în galeria doamnelor române. A fost o femeie mândră, ambițioasă, iar alături de Anastasia Duca este considerată cea mai frumoasă doamnă pe care a avut-o Moldova. Ambiția ei a fost comparată de istoricii noștri cu cea a Doamnei Chiajna.

Biografie
Originea Elisabetei a fost disputată. Nicolae Iorga și Petre P. Panaitescu susțin că a fost fiica lui Toma Csomortany (Csomortány Tamás), proprietar al unei întinse moșii la Lozna, lângă Liov, iar Sever Zotta a susținut că a fost fiica unui grec, Gheorghe Kataratos (numit și Lozinski sau Islozeanu), proprietarul moșiei Lozna de lângă Dorohoi. Dar faptul că a fost catolică indică faptul că a fost mai degrabă fiica lui Toma Csomortany, ungur polonizat.

Căsătoria ei cu Ieremia Movilă a avut loc în Polonia la sfârșitul anului 1591, când Ieremia Movilă, întors din Tirol, s-a stabilit provizoriu la Lozna. În anul 1592 li se naște primul copil, Maria, iar în acest an familia Movilă se află la moșia Ustie pe Nistru a lui Ion Simion de Sluczk, împreună cu numeroasa lor familie compusă din surori cumnați și veri, și aici au stat pentru următorii trei ani, iar aici a căpătat în anul 1593 diploma de indigenat polon.

Doamnă a Moldovei

Ieremia este pus în scaunul Moldovei, cu ajutor polon, în vara anului 1595, iar Elisabeta îl urmează în Moldova de abia în iarna lui 1596, după ce trupele lui Ieremia îl înving și alungă pe Ștefan Răzvan, domnul țigan susținut de Mihai Viteazul și de căpetenia tătară Ahmed Bey. Astfel își începe Elisabeta anii domniei la Iași și încearcă, în liniștea anilor dintâi, răspândirea catolicismului în Moldova. Episcopul catolic Querini se lăuda, într-o scrisoare adresată Papei, că la o slujbă de sărbătoare (Corpus Domini) au fost prezenți domnul țării, boierimea, oastea și chiar mitropolitul Gheorghe, fratele lui Ieremia. Dar, deși evlaviosul domn se lăsa înduplecat să participe la slujbele catolice, prin stăruințele doamnei, și deși a dăruit 300 de scuzi pentru împodobirea bisericii catolice din Suceava, nu a putut fi înduplecat să renunțe la ortodoxism, iar copii lor au fost educați în religia țării.

În această perioadă, a primilor ani ai domniei, se naște primul fiu, pe care-l botează Constantin și pentru a-i asigura un loc ferit de primejdii, Ieremia cumpără în jurul anului 1599 moșia de la Ustie. În acealași an Mihai Viteazul a cucerit Ardealul, iar polonezii l-au înștiințat pe Ieremia că acesta intenționa să intre în Moldova, dar Ieremia, căruia i se născuse și cel de-al doilea fiu Alexandru, petrecea liniștit la Iași, amăgit de Mihai care-i trimise-se o solie în martie 1600 pentru a-i peți una dintre fete pentru fiul său Nicolae Pătrașcu. În același timp, Mihai Viteazul a trimis o solie și la Suceava, lui Sigismund Báthory, aflat aici în exil, să-i propună mâna fiicei sale Florica, deși acesta era căsătorit cu Maria-Christina, arhiducesă austriacă. Astfel, prin aceste manevre, Mihai i-a făcut să creadă că dorește o alianță, iar în mai 1600, când oștile lui Mihai au pătruns în Moldova, Ieremia petrecea la nunta unei rude pe Trotuș fiind extrem de surprins și nepregătit. Solicitarea suportului militar din Polonia a fost tardiv și a trebuit să se retragă în fugă cu Elisabeta, familia, boierii și o mică oaste de câteva sute de ostași în cetatea Hotinului. De aici, și-a trimis soția și copiii la Camenița, iar mai apoi și el, în urma unei bătălii pierdute rapid, s-a retras la moșia de la Ustie și de acolo a reluat negocierile cu polonezii pentru a-și recăpăta Domnia.

La Camenița, Elisabeta a devenit ostateca ducelui de Zamoisky și a starostului Cameniței, care-i solicitau lui Ieremia plata datoriilor. În primăvara anului 1601 izbucnește ciuma în oraș, iar Elisabeta a trăi clipe de groază, deoarece cu toate măsurile luate îi mureau pe rând servitorii și i-a murit și o soră sub ochii ei. La 23 aprilie 1601, logofătul Dan Danovici, solul lui Simion Movilă, relatează într-o scrisoare în ce hal se afla Doamna Moldovei: ce necăjită, ce bolnavă, ce bântuită este de frica morții înainte de timp. Toate acestea iau sfârșit în septembrie 1601, când după vestea morții lui Mihai Viteazul, Ieremia Movilă își recapătă scaunul, iar familia se reunește la Iași. Dar liniștea familiei nu durează mult, deoarece în septembrie 1602, Simion Movilă este alungat din Țara Românească se întoarce la fratele său, învins și falit, cerându-i bani să-și plătească oștirea. Cum Ieremia era plin de datorii, nu a avut bani să-l ajute, iar ostașii acestuia au ocupat moșia de la Ustie în februarie 1603, amenințând cu devastarea castelului. Ieremia i-a scris regelui polon, la 17 ianuarie 1603, să-l ajute, dar scrisoarea a rămas fără răspuns. Nicolae Iorga susține că această întâmplare a reprezentat începutul urii dintre cei doi frați Movilă. Ura Elisabetei, începuse mai devreme, pe vremea când a fost ținută ostatecă la Camenița, printre ciumați.

La 25 mai 1603, în cetatea Sucevei are loc căsătoria fiicei lor Chiajna cu Mihai Wiszowiecki, rutean ortodox, unul dintre cei mai mari magnați ai Poloniei, Iar în urma acestei căsătorii, regele Poloniei a trimis doi delegați, un arhiepiscop și castelanul de Liov, la Ustie pentru a cerceta disputa dintre ostașii lui Simion și Ieremia. Delegații hotărăsc că ostașii care ocupau moșia trebuie să plece, iar domnului Moldovei sau fratelui Simion le-au dat un răgaz de șase luni pentru plata datoriei. Ieremia, pentru a salva moșia sfârsește a plăti datoria, după o nouă amenințare adresată de ostași în noiembrie 1603.

În iarna lui 1606 Elisabeta naște cel de-al treilea fiu, Bogdan., iar în vara aceluiași an, în iunie, Ieremia Movilă moare și astfel va începe lupta Elisabetei pentru protejarea tronului Moldovei pentru fii săi.

Doamnă Regentă a Moldovei
Încă din anul 1599, Ieremia a primit un privilegiu acordat de către Poarta Otomană, în care sultanul consemna că atâta vreme cât va fi plătit tributul, ar putea fi pe viață domn al Moldovei și după moartea lui îi va urma fiul. Simion însă, a uzurpat tronul lui Constantin, iar Elisabeta împreună cu fiii săi au părăsit țara, fără a apuca să pună o piatră funerară pe mormântul soțului ei decedat. Exilul Elisabetei nu a durat mult, deoarece Simion a încetat din viață la 14 septembrie 1607. Astfel, Elisabeta a început lupta împotriva Marghitei, văduva lui Simion care avea cinci fii: Mihail, Gavril, Moise, Petre și Ion. Cel mai mare, Mihai, în vârstă de 13-14 ani, s-a urcat în scaunul Moldovei la data de 23 septembrie 1607. Elisabeta a fost ajutată de ginerii săi, care adunaseră o armată de 30.000 de ostași din diferite colțuri ale Poloniei, iar în octombrie 1607 l-au alungat pe Mihail Movilă din Iași. În noiembrie acesta s-a întors, dar a fost învins definitiv în decembrie 1607 la Ștefănești, lângă Prut.

Elisabeta a triumfat și s-a autointitulat Doamnă a Țării Moldovei și nestingherită de răposatul său soț a început să-i umple de daruri pe călugării catolici, iar daniile semnate de fiul său erau semnate cu ajutorul Doamnei mamei mele, Doamnă și făcătoare de bine. În același timp, văduva lui Simion s-a refugiat cu fiul său Mihăilaș la Târgoviște unde a pus la cale căsătoria acestuia cu Anca, fiica lui Radu Șerban, domn al Țării Românești. Dar nunta nu a mai avut loc, deoarece Mihail moare și a fost îngropat în Mănăstirea Dealu, alături de Mihai Viteazul. Marghita, cu fiii săi Gavril, Moise și Ion se refugiază în Ardeal, iar Petru a trecut Nistrul și s-a stabilit la Kiev, unde a devenit mitropolit, începând cu anul 1618. Zilele de liniște ale Elisabetei, au fost tulburate de Marghita, care nu a încetat a unelti pentru drepturile fiului său Gavril, iar boierii moldoveni credincioși ramurii Simion s-au înfășișat de două ori sultanului chestionând cum putea suferi el ca Domnul Moldovei să fie impus de poloni? Elisabeta a reacționat de fiecare dată trimițând pungi pline de galbeni, asigurându-l pe sultan că domnul Moldovei este supusul și umilul său sclav. Astfel, boierii uneltitori au sfârșit ciomăgiți în fața ușei Înaltei Porți.

În anul 1611 Radu Șerban, alungat de către unguri de pe scaunul Țării Românești, se refugiază sub protecția lui Constantin în Moldova. Radu Șerban a convins-o pe Elisabeta să facă un act de închinare către Împăratul Germaniei, protectorul domnului fugar. Vestea acestui gest a ajuns la Istanbul, iar sultanul a hotărât înlocuirea lui Constantin Movilă cu Ștefan Tomșa al II-lea. Elisabeta a fost nevoită să se retragă cu întreaga familie în cetatea Hotinului. Ștefan Tomșa însă a decis să nu atace femeile, copiii și bătrânii refugiați la Hotin, scriindu-i disprețuitor regelui Poloniei că nu are de gând să-l urmărească pe Constantin, un tânăr ce nu putuse învăța a domni.

Constantin, cu ajutor polon și al cumnaților săi, strânse o oaste destul de numeroasă care a fost pusă sub comanda lui Zolkiewsky, biruitorul moscoviților de la Kluszyn și au pornit spre Iași pentru a-l înlătura pe Ștefan Tomșa. Ștefan primise însă ajutor de la turci și tătari și o numeroasă armată condusă de Hussein Aga i-a așteptat la Cornul lui Sas, lângă Ștefănești. Armata lui Constantin Movilă a fost învinsă la 19 iulie 1612, iar Constantin a fost răpit de către tătari și în drum spre hanul tătar, aflându-se într-o luntre pentru a trece Niprul, s-a înecat în apele râului.

Elisabeta, aflată la Ustie, a primit vestea răpirii fiului ei și a ginerelui său, Potocki, soțul Mariei, dar nu a știut de moartea lui Constantin. În septembrie 1612 îi asigura pe călugării din Liov că le va ridica o biserică când se va întoarce fiul său de la tătari. În februarie 1613 îi scria lui Leon Sapieha, cancelarul Lituaniei să o ajute să-și elibereze fiul, Măria Sa Domnul, fiul meu iubit, care a căzut în mâinile păgânilor. De abia în toamna lui 1613, la un an și câteva luni de la bătălia de la Cornul lui Sas, a primit o scrisoare de la hanul tătarilor prin care a fost anunțată de moartea lui Constantin.

După aflarea veștii morții lui Constantin, Elisabeta a adunat bani pentru a plăti o armată pentru a porni un război împotriva lui Ștefan Tomșa și a-l pune domn pe cel de-al doilea fiu al său, Alexandru. Până în vara lui 1615 a strâns o armată de aproximativ 12.000 de oșteni care a pornit către Iași avându-i în frunte pe ginerele Wisznowiecki și pe principele Samuel Corecki. La Camenița, armata a fost întâmpinată de boierii moldoveni nemulțumiți, iar Petre, pârcălabul Hotinului, le-a înmânat cheile cetății Hotin. După ocuparea Hotinului, armata lui Alexandru a înaintat spre Iași și au fost întâmpinați de armata lui Tomșa pe dealul Tătărașilor. Tomșa a fost învins și nevoit să se refugieze la Târgoviște și astfel a început scurta domnie a lui Alexandru, care avea la acea vreme doar 15 - 16 ani, vârsta la care murise fratele său Constantin. Elisabeta a triumfat și a devenit, din nou, Doamnă a Țării Moldovei.

Ștefan Tomșa, sprijinit de domnul Țării Românești, Radu Mihnea, și de Schender Pașa, pornește în primâvara lui 1616 o nouă ofensivă împotriva lui Alexandru. Curtea lui Alexandru se retrage la Hotin, iar la sfârșitul lui martie Ștefan Tomșa a fost învins în fața zidurilor cetății. În mai puțin de trei ore, oastea de vreo 12.000 de turci, tătari și munteni a fost nimicită, iar Ștefan Tomșa, Radu Mihnea și Schender Pașa au fost puși pe fugă.

Elisabeta s-a crezut victorioasă, dar Schender Pașa, umilit, a solicitat sprijinul Pașei Ibrahim al Silistrei și împreună au stabilit sfârșitul Movileștilor, prin susținerea la Istanbul a strămutării lui Radu Mihnea ca domn în Moldova și numirea lui Alexandru Iliaș, domn al Țării Românești.

În dimineața zilei de 25 iulie 1616, un sol de-a lui Radu Mihnea a înștiințat curtea de la Iași de numirea sa ca domn al Moldovei și îl sfătuia pe Alexandru să se retragă în Polonia. Elisabeta, care deși a fost înștiințată de uneltirile lui Schender Pașa, nu a dorit să le dea crezare, fiind convinsă că turcii îi vor accepta fiul ca domn, se găsea acum din nou în situația de a lua calea Hotinului.

Sfârșitul
În seara zilei de 23 august 1616, calea caravanei Movileștilor, aflată în retragere spre Hotin, a fost tăiată de o ceată de aproximativ 2.000 de tătari în drumul dintre Hârlău și Botoșani, în apropierea lacului Dracșani. Mica ceată de oșteni a Movileștilor nu a putut face față numărului mare de turci și tătari care-i înconjurau din trei părți, iar Elisabeta și familia sa au fost luați prinzonieri în timpul nopții. A doua zi, aflată captivă într-o căruță și văzându-i pe boierii săi fideli aliniați la marginea drumului le-a strigat: Boieri, boieri, rușinatu-m-au păgânul! și poruncind căruțașului să oprească a cerut niște foarfece și și-a tăiat părul și i-a poruncit unuia dintre boieri să-l așeze la Mănăstirea Sucevița pe lespedea mormântului soțului ei, Ieremia Movilă. Părul ei castaniu se găsește și astăzi într-o cutie de argint în formă de măr, atârnată de bolta bisericii.

Elisabeta a fost dusă la Istanbul, forțată să se convertescă la islam și și-a găsit sfârșitul în haremul sultanului, cândva după anul 1620.

Referințe

Bibliografie
 Constantin Gane, Trecute vieți de doamne și domnițe, vol. 1, Editura ziarului "Universul", București, 1933

Lectură suplimentară
 M. M. Székely, "Înrudirile doamnei Elisabeta Movilă", în vol. De potestate. Semne și expresii ale puterii în Evul Mediu românesc, Iași, 2006
 Nicolae Iorga, "Doamna lui Ieremia Vodă", extras din Analele Academiei Române. Memoriile Secțiunii Istorice, s. ÎI, t. XXXII, 1910

Familia Movilă
Soții de domni și domnitori
Nașteri cu dată necunoscută
Decese cu dată necunoscută
Regenți
Românce din secolul al XVI-lea
Românce din secolul al XVII-lea
Decese în 1620
Decese în Constantinopol

Elisabeta Movilă