Trirema (din  "cu trei rânduri de rame"), sau triera (din , triērēs,, "trei rânduri de vâslași"), era o navă de război din antichitate, cu trei rânduri de rame suprapuse, de tip galeră, care a fost folosită de vechile civilizații maritime din Marea Mediterană, în special de fenicieni, grecii antici și romani.

Numele triremei provine de la cele trei rânduri de rame din fiecare bord, cu câte un vâslaș la fiecare ramă. La început, trirema a fost o dezvoltare a penteconterei, o veche navă de război cu un singur rând de 25 de rame pe fiecare parte, și a biremei (în , diērēs), o navă de război cu două rânduri de rame în fiecare bord, de origine feniciană. Fiind o navă rapidă și manevrabilă, trirema a dominat teatrele de luptă din Marea Mediterană în perioada dintre secolul al VI-lea î.Hr. și secolul al IV-lea î.Hr., după care a cedat rolul dominant unor nave cu tonaj mai mare ("quadrireme" și "quinquereme"). Triremele au jucat un rol vital în Războaiele Medice, crearea imperiului maritim atenian, și decăderea acestuia în urma Războiului Peloponesiac.

Termenul "triremă" este uneori folosit și pentru referire la galera medievală cu trei rânduri de vâslași pe fiecare parte a navei.

Istoricii moderni au opinii diferite cu privire la proveniența triremei, Grecia Antică sau Fenicia, și la datarea dezvoltării acestei vechi nave de luptă.

Istorie

Origini

Reprezentări pe vase de ceramică, sau pe fragmente din acestea, ale unor nave cu două rânduri de vâsle (bireme), sunt frecvente începând cu secolul al VIII-lea î.Hr.

În secolul al II-lea, Clement al Alexandriei, bazându-se pe scrieri anterioare, atribuie în mod explicit inventarea triremei sidoniților. Potrivit lui Tucidide, trirema a fost introdus în Grecia antică de către corintieni, în secolul al VIII-lea î.Hr. corintianul Ameinocles construind patru astfel de nave pentru cei din Samos. Acest lucru a fost interpretat de către autorii de mai târziu, Plinius cel Bătrân și Diodor din Sicilia, ca o dovadă că trirema ar fi fost "inventată" în Corint, dar cercetătorii moderni consideră că apariția triremelor este anterioară celor relatate de Tucidide, cel mai probabil acest tip de navă avându-și originea în Fenicia.

Utilizare timpurie și dezvoltare

Herodot menționează că faraonul egiptean Neco al II-lea (610-595 î.Hr.) a construit trireme pentru navigația pe Nil, Marea Mediterană și Marea Roșie, dar această relatare este contestată de istoricii moderni și atribuită unei confuzii, deoarece în secolul al V-lea î.Hr. "triērēs" era folosit în sens generic de "navă de război", indiferent de tipul acesteia. Prima referire certă la utilizarea triremelor în luptele navale datează din anul 525 î.Hr., când, potrivit lui Herodot, tiranul Policrate din Samos a fost în măsură să contribuie cu 40 de trireme la forța persană de invazie a Egiptului (Bătălia de la Pelusium). Tucidide arată în mod clar că în perioada Războaielor Medice majoritatea navelor grecești aveau vâslașii așezați pe două niveluri (penteconterele și ploia makrá - "navele lungi").

Prima bătălie navală importantă în care au fost implicate triremele a fost  (494 î.Hr.), din timpul , în care flota polisurilor ioniene a fost învinsă de către flota persană compusă din escadre feniciene, cariene, cipriote și egiptene.

În perioada războaielor persane

La începutul secolului al V-lea î.Hr. flota ateniană nu poseda decât câteva trireme, ea bazându-se în principal pe pentecontere și triacontere.. Implicarea într-un conflict cu  insula vecină Aegina, care poseda o flotă redutabilă, a făcut ca autoritățile din Atena să înceapă construcția a 200 de trireme, folosind în acest scop veniturile de la minele de argint nou descoperite din Laurion.

Prima ciocnire a noii flote ateniene cu forțele navale persane a fost Bătălia de la Artemisium (480 î.Hr.), în care ambele părți au suferit mari pierderi, lupta terminându-se indecis. Bătălia navală decisivă a avut loc la Salamina, unde flota de invazie a lui Xerxes a fost învinsă în mod decisiv, această bătălie marcând punctul culminant al celei de-a doua invazii persane a Greciei. Un an mai târziu, în august 479 î.Hr., simultan cu Bătălia de la Plateea, ultima bătălie terestră din cadrul Războaielor medice, flota aliaților greci repurta o victorie decisivă împotriva flotei persane în Bătălia de la Mycale. Dubla victorie din bătăliile de la Plateea și Mycale a marcat încheierea invaziilor Imperiului Persan în Grecia continentală, aliații greci reluând apoi ofensiva împotriva perșilor, dar de data aceasta în insulele Mării Egee și în Asia Mică.

După victoriile navale de la Salamina și Mycale, orașele din Ionia au fost eliberate și în anul 478 î.Hr. a fost înființată Liga de la Delos, sub egida Atenei. Treptat, predominanța Atenei a transformat această ligă într-un eficient "imperiu atenian". Sursa și fundamentul puterii ateniene consta din puternica sa flotă militară, compusă din peste 200 de trireme. Aceasta, nu numai că i-a asigurat controlul Mării Egee și loialitatea aliaților, ci și a protejat rutele comerciale și transporturile de cereale de la Marea Neagră, care asigurau aprovizionarea populației orașului. În plus, deoarece a oferit locuri de muncă permanente pentru cei mai săraci cetățeni ai orașului, flota a jucat un rol important în menținerea și promovarea noii forme de democrație ateniene. Puterea maritimă a Atenei este primul exemplu de "talazocrație" din istorie. Alte mari puteri navale ale epocii erau, în acea perioadă, Siracuza, Corfu și Corint.

În timpul războiului peloponesiac
Triremele au jucat un rol crucial în timpul războiului peloponesiac, desfășurat în perioada 431-404 î.Hr. între Liga peloponesiacă (dominată de Sparta) și Liga de la Delos (în fruntea căreia se afla Atena), război determinat de lupta pentru hegemonie în Grecia antică.

Dacă Sparta se baza îndeosebi pe armata sa terestră compusă din redutabilii hopliți, puterea Atenei și a aliaților săi se datora flotei militare, triremele jucând pe atunci rolul navelor de linie din epoca modernă. Cu toate succesele spartanilor în luptele duse pe uscat, aceștia și-au dat seama că nu pot cuceri Atena, foarte bine protejată de zidurile sale. Nici o strategie de asediu pe termen lung nu avea sorți de izbândă, atâta vreme cât Atena rămânea "stăpâna mării", iar prin dublele ziduri ("zidurile lungi") care o legau de portul Pireu avea acces neîngrădit spre căile navigabile care o uneau cu aliații ei. Însă, după ce Sparta a reușit să atragă Imperiul Persan ca aliat, a avut fondurile necesare pentru a construi noi escadre de nave de luptă necesare pentru a combate flota ateniană. Bătăliile navale în care au luptat escadre de trireme au fost esențiale în echilibrul de putere dintre Atena și Sparta. Atena a fost învinsă în cele din urmă din cauza dezastruoasei expediții din Sicilia, când a pierdut atât o mare parte din hopliții săi cât și cea mai mare parte din flota de trireme. Bătălia finală a fost cea de Aegos Potamos, Sparta și aliații ei impunând condiții dure Atenei învinse.

Caracteristici

Dimensiuni
Dimensiunile la care ajunseseră penteconterele (30-35 m lungime) reprezintă aproape un maximum pentru o navă obișnuită, construită din lemn: la o lungime mai mare exista riscul ruperii chilei din cauza eforturilor ce apar în timpul navigației pe o mare agitată (îndeosebi în momentul în care prova și pupa se află pe crestele a două valuri succesive, iar mijlocul navei pe talpa valului). Dar pentru a mări viteza navei era nevoie de mai mulți vâslași. Pentru a se realiza acest scop, dar fără a lungi și mai mult coca, constructorii navali au ales soluția suprapunerii rândurilor de vâslași, rezultând tipurile de nave cu câte două rânduri suprapuse de rame (biremele, sau dierele) sau trei rânduri (triremele, sau trierele).

Săpăturile arheologice efectuate de Dragatsis și Wilhelm Dörpfeld, în 1880, în portul Zea din Pireu, care a fost principalul port militar al Atenei antice, au furnizat o descriere generală a triremei ateniene, care avea o lungime maximă de 40 m și o lățime maximă de 6 m. Aceste dimensiuni sunt confirmate de Vitruviu, care afirma că spațiul individual alocat fiecărui vâslaș era de 2 coți.; cum cotul doric era de cca 0,49 m, acest lucru conduce la o lungime a navei de aproximativ 37 m.

Construcție
Metodele de construcție a navelor antice din lemn (printre care și triremele) diferă față de cele din la practica modernă. Construirea unei trireme era foarte scumpă, necesitând circa 6000 de zile de muncă/om pentru a o finaliza. Practica mediteraneeană era aceea de a construi în primul rând coca la exterior, iar coastele navei ulterior. Pentru consolidarea carenei hull erau utilizate cabluri (hypozōmata) montate în chilă și întinse prin intermediul unor vinciuri.

Un factor important, care influența designul unei trireme, era materialul lemnos disponibil pentru construcție. Cele mai des folosite esențe lemnoase erau pinul, bradul și cedrul. În primul rând, alegerea lemnului depindea de locul unde se construia trirema. Astfel, în Siria și Fenicia, triremele se confecționau din lemn de cedru, deoarece pinul (care este mai rezistent la degradare) nu era disponibil. Lemnul de brad era de asemenea folosit, deoarece este mai ușor decât lemnul de pin. Utilizarea combinată a pinului și bradului, pentru cadru și structura internă, reprezenta un compromis între durabilitate și greutate.

Triremele aveau nevoie de lucrări de întreținere relativ dese, cu scopul de a le menține flotabilitatea, ca înlocuirea de odgoane, vele, cârme, vâsle (parexereisiai) etc. De asemenea, carena unei trireme se putea îmbiba cu apă dacă este lăsată pe mare pentru prea mult timp. În scopul de a preveni acest lucru, se obișnuia ca navele să fie scoase din apă în timpul nopții, fiind trase pe plajele locale. Utilizarea esențelor ușoare de lemn permitea ca nava să poată fi trasă pe uscat de mai puțin de 140 de oameni. Dezavantajul tragerii pe uscat a triremelor, în timpul nopții, era acela că lăsa trupele vulnerabile la atacuri surpriză. Triremele bine întreținute aveau o durată de exploatare chiar și de 25 de ani. Astfel, în timpul Războiului peloponesiac, Atena a fost nevoită să construiască circa 20 de trireme pe an, pentru a menține flota sa de 300 de trireme (pierderile mari fiind cele cauzate de bătăliile navale, nu de uzura navelor).

Pintenul

Pe etrava triremei se fixa un pinten de bronz ("rostru"), arma principală a acestui tip de navă de război, cu care se spărgea bordajul navelor inamice. Acest pinten era plasat la nivelul liniei de plutire, pentru a provoca daune cât mai mari navei adversarului, chiar pentru a o scufunda. Manevrele prin care se urmărea străpungerea bordajului navelor inamice au devenit o tactică generalizată pentru această navă agilă care era trirema.

Conform reprezentărilor de pe ceramica antică, la început pintenii aveau o formă conică, dar începând din secolul al VI-lea î.Hr., constructorii de nave din Samos montează pinteni în formă de rât de mistreț pe pentecontere, apoi și pe trireme. Pe monedele grecești antice apar diferite modele de astfel de pinteni: de formă conică, cu o lamă verticală, cu trei vârfuri sau mai sofisticate, cum ar fi "râtul de mistreț". Greutatea acestor pinteni de bronz putea ajunge până la 200 kg.

Elementele decorative
Triremele erau decorate cu diverse ornamente și figuri pictate. Aceste decorațiuni erau utilizate atât pentru a arăta bogăția și puterea aristocratului care construise nava cât și pentru a o face înfricoșătoare pentru inamic. Portul de origine al fiecărei trireme era scos în evidență de către o statuie din lemn a unei zeități specifice, amplasată deasupra provei navei.

Un element decorativ specific triremei era "ochiul" (în , ophthalmos) pictat pe ambele laturi ale provei. Aceste elemente sunt menționate în inventarul triremelor din secolul al IV-lea î.Hr. De asemenea, aceste elemente decorative ("ochii") apar pe vasele ceramice din antichitate. Cea mai veche reprezentare de acest fel figurează pe cratèrul lui Aristonothos, găsit la Cerveteri, în Etruria, vas datat în prima jumătate a secolului VII î.Hr.

Propulsie și performanțe

Forța principală de propulsie provenea de la cele 180 vâsle (kōpai), aranjate pe trei rânduri, cu un om la fiecare vâslă. Tucidide consemnează că vâslașii corintieni își duceau "fiecare vâsla lui, pernița (hypersion) și lațul (legătura) pentru vâslă". De asemenea, trirema avea două catarge: cel principal (histos megas) și un mic trinchet (histos akateios), ambele cu vele. Păstrarea direcției de navigație se făcea cu ajutorul a două vâsle mari de cârmă, una la tribord, cealaltă la babord.

Surse clasice indică faptul că trirema era capabilă să navigheze cu o viteză de cca. 6 noduri în regim de croazieră. Există, de asemenea, o referire a lui Xenofon care spune că o călătorie de la Bizanț la Heracleea Pontica dura o zi, ceea ce ar însemna o viteză medie de 7,37 noduri.

Totuși distanța pe care o trirema o putea acoperi într-o zi depindea mult de starea vremii și de gradul de agitație al mării. Într-o zi cu vreme bună, vâslașii, trăgând la rame circa 6-8 ore, puteau deplasa nava între optzeci și o sută de kilometri. Au fost și cazuri rare, în care un echipaj experimentat a fost în măsură să acopere o distanță dublă. Astfel, Tucidide menționează un caz excepțional în care o triremă a parcurs circa 300 km într-o singură zi. Comandanții triremelor erau însă conștienți de faptul că trebuiau să aibă grijă de condiția fizică a vâslașilor, menținând un ritm acceptabil, astfel încât echipajul să nu intre în luptă deja epuizat.

Echipaj
Echipajul complet (plērōma) al unei trireme era de aproximativ 200 de oameni. Acesta era compus din cei 180 de vâslași (eretai), care asigurau propulsia navei motiv putere, și un detașament de circa 20 de luptători complet înarmați (hoplitēs, hopliți). Comandantul navei era trierarhul.

Unul dintre cele mai interesante aspecte referitoare la oamenii care compuneau echipajul unei trireme ateniene este faptul că și la bordul navei se regăseau convingerile democratice ale cetățenilor. Spre deosebire de echipajele galerelor romane și a celor medievale, vâslașii de pe triremele Atenei și ale altor cetăți din Ligii de la Delos nu erau sclavi, ci oameni liberi. Bogații și săracii vâsleau cot la cot, interesul civic făcându-i să treacă peste condițiile foarte grele de la bordul navei. Instruirea echipajelor era de o mare importanță, coeziunea perfectă a acestora în timpul manevrelor dificile din timpul unei bătălii navale putându-se obține doar prin exerciții repetate de foarte multe ori. În discursul său către atenieni, dinaintea începerii războiului peloponesiac, Pericle afirma: "dacă o meserie necesită vreo pregătire tehnică, aceea este cea de marinar. Ea nu admite să fie practicată la întâmplare, ca o activitate complementară, ci dimpotrivă, nicio activitate complementară nu e compatibilă cu ea". Membrii echipajelor triremelor ateniene primeau o soldă zilnică, al cărei cuantum varia (în funcție de disponibilitățile tezaurului public) de la 2 oboli la o drahmă (6 oboli).

În timpul războiului peloponesiac, în flota ateniană au existat și câteva variante atipice de trireme. O variantă a folosit un număr mult mai redus de vâslașilor, astfel încât nava să fie utilizată ca un transportor de trupe. Vâslașii ocupau numai rândul superior de bănci, în timp ce restul spațiului de sub ei era ocupat de hopliți. O altă variantă era adaptată pentru transportul cailor: existau numai 60 de vâslași, lăsându-se restul spațiului navei pentru cai (flota ateniană a avut circa zece astfel de nave).

Trierarhul
Căpitanul navei era trierarhul (triērarchos). De obicei acesta era un cetățean bogat (din clasa pentakosiomedimoi) și era responsabil pentru armarea și întreținerea navei pe o perioadă de cel puțin un an. Nava în sine aparținea însă cetății.

Trierarhia (triērarchia) era una dintre funcțiile importante  din Atena antică, aceasta fiind introdusă la inițiativa lui Temistocle. Instituția trierarhiei era un sistem mixt de a construi nave, în care statul atenian avea doar o anumită participare, iar un cetățean particular (trierarhul), care dispunea de fonduri suficiente pentru completarea cheltuielilor de construcție, avea obligația de a lansa la apă corabia cu tot ce era necesar unei nave de război. De asemenea, trierarhul răspundea de întreținerea navei, precum și de instruirea echipajului și de hrana acestuia.

Deși oferea un mare prestigiu, instituția trierarhiei constituia însă o mare povară financiară, astfel că, începând din secolul al IV-lea î.Hr., această funcție a fost de multe ori îndeplinită în comun de către doi sau mai mulți cetățeni.

Echipajul de punte
Echipajul de punte (hypēresia) era condus de către timonierul triremei (kybernētēs), care întotdeauna era un marinar cu experiență și de multe ori avea calități reale de comandant de navă. Alți membri ai echipajului de punte erau: marinarul de veghe sau observatorul de la provă (prōreus sau prōratēs), șeful de echipaj (keleustēs), intendentul (pentēkontarchos), meșterul constructor de nave (naupēgos), flautistul (aulētēs) care imprima ritmul vâslirii și doi supraveghetori (toicharchoi) care se ocupau de vâslașii de pe cele două borduri ale navei.

Vâslașii

Contrar percepției populare, în flotele militare din Grecia antică echipajele de vâslași nu erau compuse din "sclavi la galere", ci din oameni liberi. În cazul Atenei, serviciul pe navele de război făcea parte integrantă a serviciului militar prestat de cetățenii din clasele de jos, thētai (); uneori  și periecii erau și ei acceptați în echipaje.

Vâslașii erau fost împărțiți, în funcție de pozițiile lor de pe navă, în thranitai, zygitai și thalamitai. Pe o triremă ateniană standard, aceștia erau poziționați astfel:
 62 thranitai pe rândul de sus (thranos însemnând "punte"). Ei vâsleau prin parexeiresia, un suport care permitea includerea de-al treilea rând de rame, fără o creștere semnificativă în înălțime și pierderea stabilității navei. Lor li se cerea o putere și o sincronizare mai mare decât vâslașilor de pe celelalte două rânduri. Deoarece aveau cele mai lungi și mai grele vâsle, erau considerați ca fiind cei cu munca cea mai grea; Aristofan folosește expresia "gloata traniților" pentru a desemna lumea măruntă a Atenei din care proveneau aceștia.
 54 zygitai pe rândul din mijloc, numiți astfel după grinzile (zygoi) pe care stăteau.
 54 thalamitai pe ultimul rând (thalamos înseamnând aa ține"). Poziția lor era cu siguranță cea mai incomodă, fiind așezați sub colegii lor și, de asemenea, expusă la apa ce putea intra prin orificiile prin care ieșeau vâslele, în ciuda utilizării askōma (o husă de piele ce proteja vâsla.

Cei mai mulți dintre vâslași (108 170 - zygitai și thalamitai), din cauza modului de construcție al triremei, erau în imposibilitate de a vedea apa și, prin urmare, vâsleau orbește; astfel încât, coordonarea vâslitului cerea îndemânare și multă practică.

Luptătorii
Pe trireme erau îmbarcați un număr variabil de luptători (epibatai), de obicei 10-20. Astfel, conform lui Plutarh, în Bătălia de la Salamina, fiecare triremă ateniană avea la bord 14 hopliți și 4 arcași (aceștia fiind de obicei mercenari sciți). Herodot povestește că în aceeași bătălie navele de pe Insula Chios aveau 40 de hopliți pe bord la Lade și că navele persane aveau un număr similar de luptători. Acest lucru reflectă practici diferite între atenieni și alte flote, mai puțin profesioniste: flota de trireme ateniană se baza pe viteză și manevrabilitate, fiind favorizată de echipajele bine instruite, în timp ce flotele altor state se bazau pe un număr cât mai mare de luptători îmbarcați, în detrimentul vitezei de deplasare.

În luptă, când două trireme inamice ajungeau să se apropie bord la bord, luptătorii își lansau mai întâi sulițele, apoi încercau să sară pe puntea navei inamice și să lupte corp la corp, cu săbiile. Cârligele lungi serveau atât ca armă cât și pentru remorcarea navele avariate (aliate sau inamice) înapoi la mal. Deoarece prezența prea multor hopliți înarmați pe punte putea duce la instabilitatea navei, aceștia stăteau în mod normal așezați, ridicându-se numai în momentul în care era abordată nava inamică.

Hopliții, care de obicei aparțineau claselor sociale de mijloc, aveau un statut la bordul navei situat imediat după trierarh.

Tactici de luptă
În lumea antică, luptele navale se bazau îndeosebi pe două tactici de luptă: lovirea directă a navei inamice cu pintenul din provă și abordarea.

Utilizarea balistelelor și a catapultelor instalate pe puntea navei a fost destul de răspândită, mai ales în ultimele secole ale mileniului I î.Hr., dar limitările tehnice inerente au făcut ca acestea să nu poată juca un rol decisiv în luptă.

Tactica de lovire directă a navei inamice cu pintenul din provă pentru a provoca daune cât mai mari navei adverse, chiar de a o scufunda, presupunea manevre foarte bine coordonate. Metoda preferată de atac era aceea de a veni spre pupa navei inamice, dar nu direct, ci din lateral, cu scopul de a crea nu doar o singură spărtură în coca acesteia ci de o rupe pe o lungime cât mai mare posibil. Viteza necesară pentru un impact de succes depinde de unghiul de atac; cu cât unghiul este mai mare, cu atât este mai mică viteza necesară. La un unghi de 60 de grade, o viteză de 4 noduri era suficientă pentru a penetra coca navei adverse, în timp ce la un unghi mai mic, de 30 de grade, viteza necesară ar fi fost de 8 noduri. Dacă dintr-un motiv oarecare ținta era în mișcare în direcția atacatorului, chiar și o viteză de impact mai mică era suficientă, mai ales dacă lovitura cu pintenul era reușită chiar la mijlocul navei atacate. O altă metodă de atac era lovirea bord-la-bord a navei inamice, după ce în prealabil ramele de la bordul de atac fuseseră retrase în interiorul triremei; în acest fel erau rupte ramele (vâslele) navei adverse care rămânea imobilizată și putea fi astfel mult mai ușor distrusă.

Tactica de luptă prin abordarea navei inamice era aceeași ca și înainte de apariția triremelor: când două nave adverse ajungeau să se apropie suficient, luptătorii își lansau mai întâi sulițele, apoi încercau să sară pe puntea navei inamice și să lupte corp la corp, cu săbiile. Deoarece triremele îmbarcau doar un număr mic de hopliți și arcași, atunci când se ajungea la o luptă decisivă de acest gen se apela și la vâslași pentru lupta corp la corp.

Escadrele de trireme foloseau mai multe tactici de grup. Astfel, periplous (însemnând în greaca veche "navigare împrejur") presupunea învăluirea sau chiar încercuirea inamicului, astfel încât navele acestuia să poate fi atacate din spate, unde erau mai vulnerabile. Diekplous ("navigare direct prin") implica o șarjă concentrată astfel încât să se facă o breșă în linia navelor inamice, prin care triremele puteau să treacă și apoi să vireze și să atace din spate navele adversarului. Periplous și Diekplous erau tactici ofensive. Ca tactici defensive erau folosite kyklos "cercul") și mēnoeidēs kyklos ("semicercul"; literal, "în formă de semilună") pentru a se contracara manevrele ofensive ale escadrei inamice. În toate aceste tactici și manevre navale, factorul decisiv era capacitatea de a vâsli mai repede și de a vira mai rapid decât adversarul.

O tactică specială era și aceea de a surprinde navele inamice trase la țărm și cu echipajele debarcate pentru aprovizionare sau odihnă. Lupta navală se transforma astfel într-o luptă terestră, în care atacanții aveau avantajul elementului-surpriză. Probabil cel mai celebru caz îl reprezintă confruntarea finală din Războiul peloponesiac, când, în Bătălia de la Aigos Potamos (405 î.Hr.), generalul spartan  a simulat o retragere a flotei sale, apoi, spre sfârșitul zilei a revenit surprinzând flota ateniană acostată și cu echipajele debarcate. Victoria spartanilor în lupta de pe uscat a fost zdrobitoare, fiind urmată de masacrarea celor circa 3.000 de prizonieri atenieni.

Victime
Bătăliile navale din antichitate se soldau de obicei cu numeroase victime, îndeosebi din rândurile celor învinși,

Odată ce o bătălie navală era în curs de desfășurare, apăreau numeroase moduri, pentru cei implicați, în care își găseau sfârșitul. Înecul era probabil cel mai comun mod pentru ca un membru al echipajului să piară. Odată ce o triremă era lovită decisiv cu pintenul de către o corabie inamică, urma panica care îi cuprindea pe oamenii prinși sub punte, cărora le era necesară o perioadă de timp destul de lungă pentru a găsi o cale de salvare. De asemenea, vremea nefavorabilă (furtună, valuri mari) scădea foarte mult șansele de supraviețuire ale echipajului, ceea ce putea duce la o situație dezastruoasă, așa cum s-a întâmplat în bătălia de la Capul Athos din anul 411 î.Hr., unde doar 12 oameni au fost salvați de pe navele scufundate. În bătălia navală de la Salamina se estimează că au murit circa 40.000 de perși și aliați ai acestora. În timpul Războiului peloponesiac, după  (406 î.Hr.), șase trierarhi atenieni au fost executați pentru faptul că nu au salvat câteva sute de oameni de-ai lor care se agățaseră de epavele din apă.

Dacă cei învinși scăpau de la înec, putea fi însă luați prizonieri de către inamic, care îi supuneau de multe ori unor tratamente foarte dure. În Războiul peloponesiac, au fost cazuri în care echipajele capturate au fost aduse la mal iar membrii acestora au fost mutilați prin tăierea degetelor de la mâna dreaptă (pentru a nu mai putea vâsli din nou). Într-o imagine de pe un vas ceramic din secolul al V-lea î.Hr. sunt înfățișați prizonieri legați, aruncați în mare și împinși sub suprafața apei cu ajutorul sulițelor.

Modificări ulterioare

În perioada elenistică, trirema, care dominase teatrele de luptă din Marea Mediterană în secolele VI - IV î.Hr., a fost înlocuită cu nave de luptă cu un deplasament mai mare: "quadrireme" și "quinquereme".

Numărul maxim de bănci pentru vâslași a rămas tot de trei pe fiecare bord, ca și la trireme, dar fiecare ramă era mânuită de mai mulți vâslași.

Principalul motiv al acestei evoluții a fost creșterea grosimii pereților laterali ai carenei pentru o mai bună protecție împotriva atacurilor navelor inamice prin izbire cu pintenul din provă. Creșterea numărului de vâslași de pe fiecare navă a dus inevitabil la utilizarea unor echipaje mai puțin instruite; ne mai fiind suficienți oameni liberi, s-a ajuns la folosirea sclavilor ca vâslași (practică ce s-a prelungit și la galerele din Evul Mediu).

Totuși, trirema a continuat să fie o navă de bază pentru flotele statelor mai mici până spre sfârșitul antichității. În timp ce regatele elenistice și-au permis să dezvolte quinqueremele și chiar nave mai mari, coloniile vechilor polisuri grecești nu puteau să întrețină decât flote de trireme. Chiar și marile puteri navale din antichitatea postclasică (Siracuza, Cartagina și chiar Roma au utilizat în continuare și trireme în flotele lor de război, acestea fiind încă destul de eficiente împotriva navele grele, datorită bunei lor manevrabilități.

Trirema a dispărut practic la începutul Evului Mediu, noile nave de luptă dezvoltându-se pe două direcții: nave mai mari și mai solide, bine înarmate (cum a fost dromonul bizantin, care avea un castel central de lemn, acoperit cu piele și uneori cu plăci metalice, și era echipat cu baliste, catapulte și aruncătoare de foc grecesc) sau nave capabile să navigheze în orice condiții meteorologice și pe distanțe foarte mari (cum a fost drakkarul cu care vikingii străbăteau mările dimprejurul întregii Europe și se aventurau chiar și pe Oceanul Atlantic).

Note

Referințe

Bibliografie

 Herodot, The History, translated by George Rawlinson

 Tucidide, History of the Peloponnesian War, translated by Richard Crawley

Vezi și
 Navă de război - în antichitate
 Galeră

Legături externe

 A Dictionary of Greek and Roman Antiquities: Trireme
 The Trireme Trust

Nave
Nave de război
Istoria navigației

Triremă


معركة خالخين غول ، و(باليابانية:ノモンハン事件) هي اشتباك حاسم غير مُعلن ضمن النزاعات الحدودية السوفيتية اليابانية ودارت بين الاتحاد السوفيتي والجمهورية الشعبية المنغولية واليابان ومانشوكو في عام 1939. سُمي الصراع باسم نهر خالخين غول، الذي يمر عبر ساحة المعركة. في اليابان تُعرف تلك الحرب الحاسمة بواقعة نومونهان وهو اسم قرية نومونهان القريبة على الحدود بين الجمهورية الشعبية المنغولية ومانشوكو. ونتج عن المعركة هزيمة الجيش الياباني السادس.

خلفية الأحداث
بعد احتلال اليابان لمانشوكو في عام 1931، وجهت اليابان أطماعها العسكرية إلى الأراضي السوفيتية التي تحد هذه المناطق. حدثت أول واقعة رئيسية في النزاعات الحدودية السوفيتية اليابانية، وهي معركة بحيرة خاسان، في عام 1938 في بريمورسكي كراي. وحدثت التصادمات بين اليابان والقوات السوفيتية بشكل متكرر على طول حدود منشوريا.

في عام 1939، كانت منشوريا دولة دمية لليابان مثل مانشوكو، وكانت منغوليا دولة شيوعية حليفة للاتحاد السوفيتي، ومعروفة بالجمهورية الشعبية المنغولية. وأكد اليابانيون أن الحدود الفاصلة بين مانشوكو ومنغوليا هي نهر خالخين غول الذي يصب في بحيرة بور. على النقيض، أكدت التحالفات المنغولية والسوفيتية أن الحدود كانت على بُعد 16 كيلو مترًا (9.9 ميلًا) شرق النهر، إلى شرق قرية نومونهان.

كان جيش الاحتلال الرئيسي لمانشاكو هو جيش كوانتونغ الياباني، وتكون من بعض أفضل وحدات اليابان في عام 1939. لكن المنطقة الغربية من مانشاكو كانت تحت حماية الفرقة الثالثة والعشرين المُشكلة حديثًا نسبيًا في هيلار تحت قيادة اللواء ميتشاري كوماتسوبارا، وتضمنت العديد من وحدات جيش مانشاكو ووحدات حرس الحدود وكانت جميعها تحت قيادة الجيش السادس. كانت الفرقة الثالثة والعشرون هي الأحدث والأقل خبرة في جيش كوانتونغ. بالإضافة إلى ذلك، جُهزت الفرقة الثالثة والعشرون بمعدات عتيقة. صنف خبراء الجيش الياباني قدرات الفرقة الثالثة والعشرين القتالي بتقييم «تحت المتوسط»، مقارنة بفرقة الحامية المكلفة بالاحتلال في الصين.

تكونت القوات السوفيتية من الفيلق الخاص السابع والخمسين، المنتشر من منطقة ترانس بايكال العسكرية. وكانوا مسؤولين عن حماية الحدود بين سيبيريا ومنشوريا. تكونت القوات المنغولية بشكل أساسي من ألوية سلاح الفرسان والمدفعية الخفيفة وأثبتت فعاليتها ورشاقتها، لكنها افتقرت إلى المدرعات وعدد القوات الكافي.

في عام 1939، أرسل مجلس الوزراء الياباني التعليمات لجيش كوانتونغ بتقوية حدود مانشوكو مع منغوليا والاتحاد السوفيتي وتحصينها. بالإضافة إلى ذلك، أصبح جيش الكوانتونغ، الذي تمركز لفترة طويلة في منشوريا بعيدًا عن وطنه في جزر اليابان، مستقلًا بذاته بشكل كبير وأكثر ميلًا للتصرف دون إذن من حكومة اليابان، أو أنه قد يخالف أوامرها.

ملخص
رغم أن هذا الاشتباك قليل الشهرة في العالم الغربي، لعب دورًا مهمًا في مسيرة الجيش الياباني التالية في الحرب العالمية الثانية. أكسبت تلك الحرب جيش الكوانتونغ استياء المسؤولين اليابانيين في طوكيو، ليس بسبب الهزيمة بشكل رئيسي، وإنما لأنها بدأت الحرب وصعدتها دون أوامر مباشرة من الحكومة اليابانية. تزامنت هذه الهزيمة مع المقاومة الصينية في الحرب اليابانية الصينية الثانية، إلى جانب توقيع الاتفاق الألماني السوفيتي بعدم الاعتداء (والذي حرم الجيش من سياسته الحربية ضد الاتحاد السوفيتي)، أدى كل ذلك إلى عزل فريق اللواء الإمبراطوري في طوكيو عن سياسات مجموعة الهجوم الشمالية التي يفضلها الجيش، والتي كانت تخطط للاستيلاء على سيبيريا من أجل مصادرها حتى الوصول إلى بحيرة بايكال.

بدلًا من ذلك، تحول الدعم إلى مجموعة الهجوم الجنوبية، التي تفضلها القوات البحرية، والتي سعت إلى الاستحواذ على مصادر جنوب شرق آسيا، خاصة الهند الشرقية الهولندية الغنية بالبترول والمعادن. وماسانوبو تسوجي، الكولونيل الياباني الذي ساعد في حدوث واقعة نوموهان، كان واحدًا من أقوى المؤيدين للهجوم على بيرل هاربر. واللواء ريوكيتشي تاناكا، قائد مكتب الخدمة العسكرية بوزارة الجيش في عام 1941، شهد بعد الحرب بأن «الشخص الأكثر تصميمًا على خوض الحرب ضد الولايات المتحدة ودعمًا لها هو تسوجي ماسانوبو». كتب تسوجي لاحقًا أن خبرته في القوة العسكرية السوفيتية في نوموهان أقنعته بعدم الهجوم على الاتحاد السوفيتي في عام 1941. في 24 من يونيو عام 1941، وبعد يومين من اندلاع الحرب على الجبهة الشرقية، اعتمد قادة الجيش الياباني والقوات البحرية قرارًا «بعدم التدخل في الحرب الألمانية السوفيتية في الوقت الحالي». في أغسطس من عام 1941، أكد كل من اليابان والاتحاد السوفيتي على اتفاقية الحياد. فرضت الولايات المتحدة وبريطانيا حظرًا نفطيًا على اليابان، مما يهدد بوقف المجهود الحربي الياباني، لكن القوى الاستعمارية الأوروبية كانت ضعيفة وتعاني من هزائم سابقة من حروبها مع ألمانيا؛ وقف أسطول المحيط الهادئ للولايات المتحدة وحيدًا في طريق الاستحواذ الياباني على الهند الشرقية الهولندية الغنية بالنفط. نتيجة لذلك، تحول تركيز اليابان في النهاية إلى الجنوب، مما قادهم إلى قرار تنفيذ الهجوم على بيرل هاربر في السابع من ديسمبر من ذلك العام. وعلى الرغم من أن الخطط التي يجري تنفيذها لحرب محتملة ضد الاتحاد السوفيتي (خاصة مع التقدمات الألمانية تجاه موسكو)، إلا أن اليابانيين لم ينووا شن هجوم على الاتحاد السوفيتي. في عام 1941، وقع الدولتان اتفاقية احترام حدود منغوليا ومانشوكو والتعهد بالحيادية تجاه بعضهما البعض. في الحروب الأخيرة بالحرب العالمية الثانية، ألغى الاتحاد السوفيتي اتفاقية الحياد، وغزا الأراضي اليابانية في منشوريا وكوريا الشمالية وأجزاء جنوبية من جزيرة سخالين.

الإرث
بعد الحرب العالمية الثانية، وفي المحكمة العسكرية الدولية للشرق الأقصى، ووجه مندوبو الاتحاد السوفيتي المنتصر الاتهامات إلى أربعة عشر يابانيًا، بـ«بدء حرب عدوانية... ضد الجمهورية الشعبية المنغولية في منطقة نهر خالخين غول» ووجهوا اتهامًا آخرًا بشن الحرب «انتهاكًا للقانون الدولي» ضد الاتحاد السوفيتي. وأُدين كل من كنجي دويهارا وهيرانوما كيتشيرو وسيشيرو إيتاجاكي في هذه الاتهمات. وأُقيم الاحتفال بذكرى هذه الحرب لأول مرة في عام 1969، بمناسبة ذكراها الثلاثين. وبعد الذكرى الخمسين للحرب في عام 1989، تضاءلت أهميتها، لتصبح محلًا للنقاش في الجدالات الأكاديمية والمحاضرات فقط. إلا أن الذكرى جُددت وعادت مرة أخرى مؤخرًا كيوم مهم في التاريخ المنغولي.

مدينة شويبالسان المنغولية، في مقاطعة دورنود حيث كانت الحرب، هي موقع «متحف جورجي كونستانتينوفيتش جوكوف»، الذي أُهدِيَ إلى جوكوف عام 1939. ومدينة أولان باتور بمنغوليا فيها أيضًا متحف باسم «متحف جورجي كونستانتينوفيتش جوكوف»، والذي يحتوي على معلومات عن المعركة. افتُتِح المتحف الأخير في 19 أغسطس 1979 بحضور يوماجيين تسيدنبل وبنات جوكوف الثلاث. وفي الذكرى السبعين والخامسة والسبعين والثمانين للمعركة في أعوام 2009 و2014 و2019 على التوالي، شارك رئيس روسيا الاحتفالات مع رئيس منغوليا والمحاربين القدامى للاتحاد السوفيتي ومنغوليا، وغالبًا ما يتزامن الاحتفال مع زيارة رسمية من إحدى الدول الأجنبية.

في الذكرى السنوية الثمانين عام 2019، عُقد عرض عسكري في شويبالسان بميدان الاستقلال، وتميز بالتشكيلات التكتيكية للمنطقة العسكرية الشرقية من القوات المسلحة للاتحاد الروسي والقوات المسلحة المنغولية، والذين اشتركوا في تدريبات عسكرية روسية منغولية مشتركة لمدة شهر قبل العرض «سيلينجا - 2019». وأُقيمت العروض في كيانات روسيا الاتحادية مثل بورياتيا وياكوتيا وجمهورية ألتاي، وفي بوريات عاصمة أولان أودي، أُقيم عرض في العاصمة، بالإضافة إلى حفل أُقيم في ميدان سخباتار في يوم 28 من شهر أغسطس، والذي قدمت خلاله فرقة ألكسندروف العسكرية الروسية أداءً بمشاركة المطربين المنغوليين.

المراجع

الاتحاد السوفيتي في 1939
اليابان في 1939
منغوليا في 1939
أحداث أغسطس 1939
أحداث مايو 1939
أحداث يوليو 1939
أحداث يونيو 1939
العلاقات السوفيتية المنغولية
العلاقات اليابانية السوفيتية
العلاقات اليابانية المنغولية
تاريخ منشوريا
حروب منغوليا
مسرح عمليات المحيط الهادئ في الحرب العالمية الثانية
معارك الاتحاد السوفيتي
معارك اليابان
معارك تشمل مانشوكو
معارك دبابات ساهم فيها الاتحاد السوفيتي
معارك منغوليا
نزاعات في 1939

معركة خالخين غول


Manuel Peña Rodríguez (1906 - 1970) fue un coleccionista, productor y crítico de cine argentino. Fue el creador del Museo Cinematográfico Argentino y uno de los impulsores de la primera Academia del cine de Argentina, entre otras labores para el progreso de esa disciplina.

Su relación con el cine
Entre 1925 y 1942 realizó extensas y minuciosas notas de cine, entrevistando a estrellas y cineastas en su mejor momento (de Marlene Dietrich a Bette Davis, de Boris Karloff a Errol Flynn) y entre 1933 y 1943 dirigió la sección de cine del diario La Nación. Muchas de sus notas estaban ilustradas con fotografías firmadas por los artistas y dedicadas a los lectores y, por ejemplo, en la edición del 29 de diciembre de 1935, la foto mostraba a Gary Cooper saludando por el nuevo año posando como hombre-sándwich con la propaganda del diario en su cartel. A su erudición, lucidez y honestidad, Peña Rodríguez agregaba su estilo, personalidad y ángulo de enfoque; conocía y apreciaba tanto la escuela crítica norteamericana como la francesa pero no caía en las sutilezas ultraintelectuales de la primera –que llevaban a una visión solamente parcial del cine- ni se conformaba con la precisión técnica y rigor profesionales de la segunda –que podían llevar a perder de vista los valores espirituales-. Al no seguir a los radicalizados de ambas tendencias –muy virulentos en esa época- pudo aplicar una óptica mucho más imparcial a sus trabajos, que fueron realmente valiosos.
En 1941 creó el Museo Cinematográfico Argentino, el primero en su género de Argentina, sobre la base de su colección particular con el propósito de paliar aunque fuera parcialmente la falta de enseñanza cinematográfica en el país ya que Argentina carecía de instituciones que se dedicaran a esa disciplina. El mismo año impulsó con su colega Chas de Cruz la creación de la Academia de Artes y Ciencias Cinematográficas de la Argentina.

En la década de 1960, Peña Rodríguez solicitó un crédito al Fondo Nacional de las Artes para costear el tratamiento de una enfermedad que en definitiva fue la causa de su fallecimiento. Como  no podía pagar la deuda entregó en cambio su colección fílmica que pasó a comienzos de 1970 a manos de ese organismo que, a su vez, lo donó al Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken de la ciudad de Buenos Aires, entonces dirigido por Guillermo Fernández Jurado.

Dentro de esa donación el investigador, historiador y coleccionista Fernando Martín Peña localizó a  comienzos de 2008 una copia del filme Metrópolis que todas las escenas consideradas perdidas en la última restauración llevada a cabo por Martin Koerber en 2001 para la Fundación Murnau y basada en el trabajo de Enno Patalas.

Falleció en Argentina en 1970.

Filmografía

Productor
 Los ojos del siglo (Volumen I) (1957)
 Esperanza (1949)
 Cuando la primavera se equivoca (1944)

Director
 Los ojos del siglo (Volumen I) (1957)

Referencias

Enlaces externos

 Información sobre Manuel Peña Rodríguez en el sitio del cine nacional

Academia de Artes y Ciencias Cinematográficas de la Argentina
Críticos de cine de Argentina
Nacidos en La Coruña

Manuel Peña Rodríguez


ملعب نيلسون مانديلا  ، هو واحد من ملاعب جنوب أفريقيا لاستضافة كأس العالم 2010 يسع لـ 48,000 متفرج وتبلغ تكلفة إنشاءه 270 مليون دولار، وهو يقع في مدينة بورت إليزابيث . وقد بني هذا الملعب ليروي عطش محبي الساحرة المستديرة في المدينة حيث أنه أول ملعـب مخصص لكرة القدم في مدينة بورت إليزابيث، والملعب يطل على ضفاف بحيرة نورث اند مما يضفي جمالاً وجاذبية على المباريات.

يذكر أن هذا الملعب كان واحداً من الملاعب المقررة لاستضافة كأس العالم للقارات 2009 لكنه أعلن عن عدم جاهزيته، وتلعب به خمسة مباريات من دور المجموعات بكأس العالم 2010 إلى جانب مباراة من الدور ثمن النهائي وأخرى من ربع النهائي ثم مباراة تحديد المركزين الثالث والرابع.

ومما يميز تصميم الاستاد ألوان المدرجات التي تتباين بين ظلال متفاوتة من اللون البرتقالي الفاتح إلى الأحمر الداكن مما يعطي الانطباع بامتلاء مدرجات الاستاد حتى لو لم تكن ممتلئة بالفعل.

ولا يوجد ممثل لمدينة بورت إليزابيث حاليا بالدوري الجنوب أفريقي الممتاز رغم العديد من المحاولات السابقة، التي باءت بالفشل، لإيصال منافسات الدوري الممتاز للمدينة.

وهذا الأمر أدى إلى إثارة القلق حول مستقبل استاد نيلسون مانديلا باي على المدى البعيد حيث ألمح فريق إيسترن بروفينس رجبي يونيون إلى رغبته في خوض مبارياته بهذا الاستاد دون أن يتولى إدارته.(SPG)

مراجع

الرياضة في بورت إليزابيث
تأسيسات سنة 2009
صالات موسيقى في جنوب إفريقيا
مبان ومنشآت في بورت إليزابيث
ملاعب اتحاد الرغبي في جنوب إفريقيا
ملاعب رياضية في كيب الشرقية
ملاعب سلسلة سباعيات الرغبي العالمية
ملاعب كأس العالم 2010
ملاعب كرة قدم في جنوب إفريقيا
نيلسون مانديلا
صالات الموسيقى في جنوب إفريقيا
ملاعب كرة القدم في جنوب إفريقيا

ملعب نيلسون مانديلا باي


ARO ("Auto Romania" kısaltılmışı) arazi araçları üreten 1957'de Romanya'da kurulan şirket.

Dış bağlantılar

 Aro Club International
 Sovyet dönemi otomobil markaları

Argeș ili
Romanya merkezli otomotiv şirketleri
Otomobil üreticileri
Otomobil markaları
1957'de kurulan şirketler
2006'da feshedilmiş oluşumlar

ARO


Anđela Bulatović (født Dragutinović 15 Januar 1987 i Titograd, SFR Jugoslavien) er en montenegrinsk håndboldspiller som spiller for Érdi VSE i Ungarn og Montenegros håndboldlandshold.

Referencer

Eksterne henvisninger

Håndboldspillere fra Montenegro
Håndboldspillere ved sommer-OL 2012
Håndboldspillere ved sommer-OL 2016
Olympiske sølvmedaljevindere fra Montenegro
Medaljevindere ved sommer-OL 2012

Anđela Bulatović


Agrilus quadriplagiatus é uma espécie de inseto do género Agrilus, família Buprestidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Fisher, 1921.

Referências

quadriplagiatus

Agrilus quadriplagiatus


Vrdol je bila župa koju su činila skupina sela smještenih u Zabiokovlju. Do prve polovice 19. stoljeća bila su udružena u veliku župu Vrdol. Činila su ju sela Donji Vrdol i Gornji Vrdol. Od 1835. župa ne postoji više, nego je podijeljena na Krstatice i Župu.

Crkva matica za selo Vrdol je crkva Svetog Mihovila u Rašćanima, koja se započela graditi koncem 16. stoljeća, i dovršena je 1601. godine.

Izvori

Naselja u Splitsko-dalmatinskoj županiji

Vrdol


The Codex Bezae Cantabrigiensis, designated by siglum D or 05 (in the Gregory-Aland numbering of New Testament manuscripts), δ 5 (in the von Soden of New Testament manuscript), is a codex of the New Testament dating from the 5th century written in an uncial hand on vellum. It contains, in both Greek and Latin, most of the four Gospels and Acts, with a small fragment of 3 John.

A digital facsimile of the codex is available from Cambridge University Library, which holds the manuscript.

Description
The codex contains 406 extant parchment leaves, from perhaps an original 534 (26 x 21.5 cm), written one column per page with the Greek text on the left face and the Latin text on the right. The text is written colometrically and is full of hiatus. The Greek text of the codex has some copying errors, e.g., errors of metathesis: in ,  (egeneto) was changed into  (enegeto); in ,  (hypelaben)  into  (hypebalen). The first three lines of each book are in red letters, and black and red ink alternate the title of books. As many as eleven correctors (G, A, C, B, D, E, H, F, J1, L, K) have amended the text of the manuscript between the sixth and twelfth centuries.

The following nomina sacra are written in an abbreviated form:  (, Iēsous 'Jesus'),  (, Christos 'Christ'),  (, patēr 'Father'),  (, staurōthē '[he] was crucified'). Other words which usually feature among the nomina sacra are written out in full:  (mēter 'Mother', huios 'Son', sōter 'savior', anthrōpos 'man', ouranos 'sky, David, Israēl, Iērousalēm).

 Codex contents
The manuscript presents the gospels in the Western order Matthew, John, Luke and Mark, of which only Luke is complete; after some missing pages the manuscript picks up with the Third Epistle of John (in Latin) and contains part of Acts.

 Lacunae
 Matthew 1:1–20, 6:20–9:2, 27:2–12; John 1:16–3:26; Acts 8:29–10:14, 21:2–10, 21:16–18, 22:10–20, 22:29–end

 Omitted verses
 Matthew ; ; ; ; ; ;
 Mark
 Luke ; ; ; ; ; ; ; ;
 John

 Supplementations (by a later hand)
 Matthew 3:7–16; Mark 16:15–20; John 18:14–20:13

 Text type
The Greek text is unique, with many interpolations found in no other manuscript. It has several remarkable omissions, and a capricious tendency to rephrase sentences. Aside from this one Greek manuscript, the type of text is found in Old Latin (pre-Vulgate) versions — as seen in the Latin here — and in Syriac, and Armenian versions. Bezae is the principal Greek representative of the Western text-type.

There is no consensus on the many problems the Greek text presents. Since the Latin text occasionally agrees with Codices Bobiensis and Vercellensis against all others, it "preserves an ancient form of the Old Latin", and is a witness to a text which was current no later than 250 CE. Issues of conformity have dogged the usage of the codex in biblical scholarship. "In general the Greek text is treated as an unreliable witness," but it is "an important corroborating witness wherever it agrees with other early manuscripts."

Some of the outstanding features: Matthew 16:2b–3 is present and not marked as doubtful or spurious. One of the longer endings of Mark is given. Luke 22:43f and Pericope de adultera are present and not marked as spurious or doubtful. John 5:4 is omitted, and the text of Acts is nearly 8% longer than the generally received text.

Acts in Codex Bezae differs quite considerably from other manuscripts, which some argue possibly represents an earlier version directly from Luke.

 Notable readings

Codex Bezae Cantabrigiensis contains some extraordinary readings. Below is a selection of some of the more notable or unsupported readings, with text and translation.

{{show
|head-style = background-color: #F0F8FF; text-align: left;
|content-style = background-color: #FFFFFF; text-align: left;
|1 =
|2 =
 (through Isaiah the prophet) : D it vg syr sa arm Diatessaron Irenaeus
 (through the prophet) : Majority Byz

 (by the LORD through Jeremiah) : D it
 (through Jeremiah) :  B C al (by Jeremiah) : Majority Byz

 (descending out of heaven like a dove) :  D it vg syr
 (deceding like a dove) : Majority Byz

 (proceeds out through the mouth)
Omit. : D it
Incl. : Majority Byz

 Matt 5:5, 4: D 17. 33. 130. lat syr Clement Origen Eusebius
 Matt 5:4,5 : Majority Byz

 (falsely)
Omit. : D b c d g h k syr Tertullian Augustine
Incl. : Majority Byz

 (for the sake of righteousness) : D it
 (for my sake) : Majority Byz

 (but whoever will do [them] and should teach [them], the same will be called great in the kingdom of the heavens)
Omit. : D * W bo
Incl. : Majority Byz

 (and whoever should marry her who is divorced, he commits adultery)
Omit. : D it Origen
Incl. : Majority Byz

 : D L W Δ Θ 047 ƒ 33. 118. 700. 892. Byz lat syr mae-1 goth Clement Eusebius
 :  B ƒ 22 279 660* 1192 2786* it syr sa bo Irenaeus Origen Cyprian

 (shut the door and pray to your Father in secret) : D ƒ ƒ 700. syr bo
 (shut the door and pray to your Father who is in secret) : Majority Byz

 (open your mouth) :  D it
 (ask him) : Majority Byz

 (Lebbaeus) : D it Origen
 (Thaddeus) :  B 124 788. 892. 2211. f 17. 130. 892. it vg sa bo
 (Lebbaeus, called Thaddeus) : C L W X Δ Θ ƒ ƒ 22. 33. 565. 579. 700. Byz it syr arm
 Judas Zelotes (Judas the Zealot) : it
 omit. : syr

 (that house or)
Omit. : D arm
Incl. : Majority Byz

 (you shall be caused to stand before governors)
Incl. : D 0171 it syr
Omit. : Majority Byz

 (for it will be given to you in that hour what you should speak)
Omit. : D L it vg Epiphanius
Incl. : Majority Byz

 (Are you the one who is to labor) : D*
 (Are you the one who is to come) : Majority Byz

 (and the lame are walking)
Omit. : D
Incl. : Majority Byz

 (speaks good) : D* it
 (speaks) : Majority Byz (Go, and tell the people this)
Incl. : D it mae-1 Eusebius
Omit. : Majority Byz (he spoke to them)
Omit. : D it syr
Incl. : Majority Byz : (cosmos) D (this age) : N co
 (age) : Majority Byz (whom I beheaded)
Incl. : D it vg
Omit. : Majority Byz (of Philip)
Omit. : D it vg Augustine
Incl. : Majority Byz (on a platter)
Omit. : DIncl. : Majority Byz (it is not permitted) : D it syr Origen
 (it is not) : 1293. Tertullian Eusebius
 (right it is not) : 544. 1010. geo
 (it is not right) : Majority Byz (mute)
Omit. : DIncl. : Majority Byz

 (and he healed them all) : D it sa bo
 (and he healed them) : Majority Byz (lest they should faint in the way)
Omit. : D*
Incl. : Majority Byz (Magadan) : * B D (Magedan) :  Δ lat syr co Eusebius
 (Magdalan) : C N W 33. 565. 579. it mae-1 co
 (Magdala) : L Δ Θ ƒ ƒ 22 892. Byz syr (and adulterous)
Omit. : D it
Incl. : Majority Byz (the son of the saving God) : D*
 (the son of the living God) : Majority Byz (rebuked) : D B* it syr Origen
 (ordered) : Majority Byz (very high mountain) : D Eusebius
 (high mountain by themselves) : Majority Byz (white as snow) : D lat syr bo
 (white as the light) : Majority Byz (So also the Son of Man is about to suffer at their hands)
Incl. in 17:12 : Majority Byz
Place in 17:13 : D it (these little ones who believe in me) : D it vg syr co
 (these little ones) : Majority Byz μαρτύρων (witnesses) : Majority Byz
 omit : D omit: D* it
 (will be bound in heaven, and whatever you should loosen upon the earth) : Majority Byz (they were astonished and they were afraid exceedingly) : D it vg syr
 omit : Majority Byz (or father)
Incl. : Majority Byz
Omit. : D (or wife)
Incl. : Majority Byz
Omit. : D But seek to increase from that which is small, and to become less from that which is greater. When you enter into a house and are summoned to dine, do not sit down at the prominent places, lest perchance a man more honorable than you come in afterwards, and he who invited you come and say to you, "Go down lower"; and you shall be ashamed. But if you sit down in the inferior place, and one inferior to you come in, then he that invited you will say to you, "Go up higher"; and this will be advantageous for you.
Incl. : D Φ it vg syr Juvencus Hilary
Omit. : Majority ByzOmit. : D  33 it syr Irenaeus Origen Eusebius
Incl. : Majority Byz (Take him by his feet and his hands and cast him into the outer darkness) : D it syr Irenaeus Lucifer
 (After binding him by his feet and his hands, cast him into the outer darkness) :  B L Θ 085 ƒ 22 700. 892. it vg syr co Didymus
 (After binding him by his feet and his hands, take and cast him into the outer darkness) : C (M) W Δ (Φ) 0102 33. (565.)(579.) (1241.) (1424.) Byz it syr
 (cast [him] into the outer darkness) : ƒ (Therefore, tell us)
Omit. : D it syr bo
Incl. : Majority Byz (his wife)
Omit. : DIncl. : Majority Byz (from that hour) : D W ƒ 1506 it syr bo Origen
 (from that day) : Majority Byz (and the plate)
Omit. : D Θ ƒ 2* 700. it syr Irenaeus Clement
Incl. : Majority Byz (and of them, ye will scourge in your synagogues)
Omit. : D it Lucifer
Incl. : Majority Byz (But when these things begin happening, look up and lift up your heads, because that your redemption is approaching)
Incl. : D 1093. it
Omit. : Majority Byz (two upon one bed; one taken, and one left)
Incl. : D ƒ it vg Origen
Omit. : Majority Byz
}}

{{show
|head-style = background-color: #F0F8FF; text-align: left;
|content-style = background-color: #FFFFFF; text-align: left;
|1 =
|2 =  (touched) : D*
 (unrolled) :  D K Δ Θ Π Ψ ƒ ƒ 28. 565. 700. 1009. 1010. 1071. 1079. 1216. 1230. 1242. 1253. 1344. 1546. 1646. 2148. 2174. Byz
 (opened) : A B L W Ξ 33. 892. 1195. 1241. ℓ 547 syr bo sa'''
 (On that same day, seeing someone working on the Sabbath, he (Jesus) said to him, 'Man, if you know what you do, blessed are you; but if you do not know, you are cursed and a transgressor of the law.)
Incl. : D
Omit. : Majority Byz

 : D (it syr
 : Majority Byz

 (slave) : D
 (boy servant): Majority Byz

 (But He turned and rebuked them and He said: You do not know what manner of spirit you are of) : D (ℓ 1127) D geo Epiphanius
 : Byz
Omit. :  A B C L Δ Ξ 28. 33. 71. 157. al (Let thine kingdom come upon us) : D
 (May your Holy Spirit come upon us and cleanse us) : 162. 700.
 (May your kingdom come) : Byz
 (May your kingdom come) : C P W Δ ƒ 1241
Omit. : geo

 : D Codex Regius
 : Majority Byz

 (Then Jesus said, "Father, forgive them, for they know not what they are doing")
Omit. :   B D W Θ 0124 31.* 38. 435. 597.* 1241. 1808.* it syr co
Incl. : Majority Byz

 (aromatics)
Omit. : D it syr co
Incl. : Majority Byz

 (Then, upon arriving, they found)
Omit. : D 070 it sa
Incl. : Majority Byz

 (the Lord Jesus)
Omit. : D it
Incl. : Majority Byz

Omit. : D it arm geo
Incl. : Majority Byz

 (sinful)
Omit. : D it
Incl. : Majority Byz

 (from the tomb)
Omit. : D it arm geo
Incl. : Majority Byz

 (Now they were)
Omit. : A D W Γ 788. 1241. ℓ it syr
Incl. : Majority Byz

 (and they stood still)
Omit. : D Cyril
Incl. : Majority Byz

 (and said to them, "Peace be unto you")
Omit. : D it,l,r
Incl. : Majority Byz

 (phantasma) : D Marcion
 (spirit) : Majority Byz

 (and honeycomb of the beehive)
Omit. :   A B D L W P 579. 1079. 1377.* 2411. it syr sa bo
Incl. : Majority Byz

 (from the dead)
Omit. : D sa
Incl. : Majority Byz

 (my Father)
Omit. : D it
Incl. : Majority Byz

 (and he was being uplifted into the sky)
Omit. : * D it
Incl. : Majority Byz

 (upon worshiping him)
Omit. : D it syr
Incl. : Majority Byz

 (praising) D it vg
 (eulogizing)   B C* L syr sa bo geo
 (praising and eulogizing) A C W Δ Θ Ψ ƒ ƒ 33 157 579 Byz it vg syr arm
}}

 History
The place of origin of the codex is still disputed; both Gaul (current France) and southern Italy have been suggested.

The manuscript is believed to have been repaired at Lyon in the ninth century, as revealed by a distinctive ink used for supplementary pages. It was closely guarded for many centuries in the monastic library of St Irenaeus at Lyon. The manuscript was consulted, perhaps in Italy, for disputed readings at the Council of Trent, and was at about the same time collated for Stephanus's edition of the Greek New Testament. During the upheavals of the Wars of Religion in the 16th century, when textual analysis had a new urgency among the Reformation's Protestants, the manuscript was stolen from the monastic library in Lyon when French Huguenots ransacked the library in 1562. It was delivered to the Protestant scholar Theodore Beza, the friend and successor of Calvin, who gave it in 1581 to the University of Cambridge, in the comparative security of England, which accounts for its double name. It remains in the Cambridge University Library (Nn. II 41).

John Mill collated and Johann Jakob Wettstein transcribed (1716) the text of the codex. Both did their editions of the Greek Testament, but both did their work carelessly. A much better collation was made about 1732 by John Dickinson.

The University of Cambridge in 1787 appointed Dr Thomas Kipling to edit a facsimile edition which appeared in two volumes in 1793.

The English cleric Frederick Henry Ambrose Scrivener edited the text of the codex in 1864 (rewritten text of the codex) and in 1899 (photographic facsimile).

The importance of the Codex Bezae is such that a colloquium held at Lunel, Hérault, in the south of France on 27–30 June 1994 was entirely devoted to it. Papers discussed the many questions it poses to our understanding of the use of the Gospels and Acts in early Christianity, and of the text of the New Testament.

 See also
 Biblical manuscript
 Codex Glazier
 List of New Testament Latin manuscripts
 List of New Testament uncials
 Western non-interpolations

 References

 Further reading
 Christian-B. Amphoux, «La grande lacune du Codex de Bèze.» , Vol. 17 (2004) 3–26
 F. H. Chase, The Old Syriac Element in the Text of Codex Bezae. MacMillan, 1893.

 M.-É. Boismard – A. Lamouille, Le texte occidental des Actes des Apôtres. Reconstitution et réhabilitation, 2 vol., Paris 1984.
 F. G. Kenyon, Codex Bezae (1901) JTS, pp. 293–299, at the Internet Archive A. F. J. Klijn, A Survey of the Researches Into the Western Text of the Gospels and Acts (1949–1959), Novum Testamentum, Volume 3, Numbers 1–2, 1959, pp. 1–53.
 W. A. Strange, The Problem of the Text of Acts, (SNTS MS, 71), Cambridge 1992.

 Codex Bezae, Studies from the Lunel Colloquium, June 1994, ed. D.C. Parker & C.-B. Amphoux, Leiden: Brill, 1996.

 Weiss Bernard, Der Codex D in der Apostelgeschichte, Texte und Untersuchungen (Leipzig 1897)
 James D. Yoder, Concordance to the distinctive Greek text of Codex Bezae 1961

 L'Évangile de Luc et les Actes des Apôtres selon le Codex Bezae Cantabrigiensis, annotated translation by Sylvie Chabert d'Hyères. Paris: L'Harmattan, 422 p., 2009.

 External links

 High resolution digital facsimile of the Codex Bezae with full transcription, from Cambridge University Library
 R. Waltz, Codex Bezae at the Encyclopedia of Textual Criticism'' (2007)
 Bible Researcher website discusses the Codex Bezae
 The Gospels and Acts according to codex Bezae; greek and latin text, translation and comments
 History of Research on Codex Bezae
 Codex Bezae and the Da Vinci Code The alleged parchment 1 has been copied from Codex Bezae
 Real secrets and hoaxes, of Da Vinci Code, Rennes-le-Château and Codex Bezae, analyzed on the "Mercure de Gaillon"
 Codex Bezae and Codex Claromontanus
 Catholic Encyclopedia 1910: Codex Bezae
 More information at Earlier Latin Manuscripts

Bezae
Vetus Latina New Testament manuscripts
5th-century biblical manuscripts
Manuscripts held by the University of Cambridge

Codex Bezae


Bullenkuhlen er en by og en kommune i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Rantzau under Kreis Pinneberg. Kreis Pinneberg ligger i den sydlige del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Bullenkuhlen ligger omkring 5 km øst for Elmshorn og tre km syd for Barmstedt. Mellem Bullenkuhlen og Elmshorn går motorvejen A 23 fra Hamborg mod Heide.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side på amtets websted
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2014 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Byer i Slesvig-Holsten
Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Pinneberg

Bullenkuhlen


Oğlakçılar, Sinop ilinin Boyabat ilçesine bağlı bir köydür.

Tarihçe
Köy, 1945 yılından beri aynı adı taşımaktadır.

Coğrafya
Köy, Sinop il merkezine 117 km, Boyabat ilçe merkezine 27 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Boyabat belde ve köyleri

Oğlakçılar


An Habenaria angustifolia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl Sigismund Kunth. An Habenaria angustifolia in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria angustifolia


Simone Margaret Young (født 2. marts 1961) er en australsk dirigent. Hun blev født i Sydney. Hendes far har irske rødder og hendes mor kroatiske. Young blev uddannet på Monte Sant'Angelo Mercy College. Hun studerede komposition, klaver og direktion ved Sydneys musikkonservatorium.

Hun var kunstnerisk leder ved Bergen filharmoniske orkester fra 1999 til 2002, hvor hun afløste Dmitrij Kitajenko.

Dirigenter
Personer fra Sydney

Simone Young


Levant ili levanat (franc. levant, tal. levante: istok) je vlažan i hladan istočni vjetar na Sredozemlju, većinom umjeren, a samo katkad jak. Puše kratkotrajno, a popraćen je oblačnim i kišovitim vremenom.
Kod nas, na istočnoj strani a, levanat je vjetar koji dolazi kao preteča ciklone, na njenom prednjem i vlažnom dijelu. Kao i na Sredozemlju, ne dostiže veće brzine i kratkotrajan je .
Vidović    u svom radu ponovno oživljava nazive kožoderica lli kožoder za vjetar levanat. Taj naziv je prisutan kod nas jako dugo vremena, a zapisan je u svakako najpoznatijoj hrvatskoj komediji Dundo Maroje (napisana 1551. g.): Neće vazda jednako brijeme bit: za slatkijem ljetom dođe i gorka zima; i ti cvijet od ljeposti, kojom se oholiš, mogao bi i kozomor još potlačit. . Kod nas postoje još nazivi levantun za jači istočni vjetar, levantara za jaki, nagli istočnjak. U novije doba, preporuča se zamijeniti naziv ovog vjetra imenom Istočnjak.

U Hrvatskoj se često dešava da iz smjera istoka pušu bura i jugo. Ti vjetrovi, koje nazivamo gregolevanat  u slučaju bure ili širokolevanat  u slučaju juga, imaju sve karakteristike bure ili juga, samo im je smjer puhanja od istoka.

Izvori

Vjetrovi

Levant (vjetar)


جادة عمر المختار أو شارع عمر المختار في مدينة بنغازي، ليبيا. أطلق اسم الشارع تخليدا لإسم المقاوم الليبي الشهير عمر المختار. يعتبر من الشوارع الرئيسية والتاريخية في المدينة، حيث توجد به مجموعة من المعالم التاريخية إضافة للمصارف والمؤسسات العامة. كما يوجد به مبنى المسرح البلدي ببنغازي أقدم مسرح في المدينة وأكبر دور العرض السينمائي بها.
يمتد الشارع في طريق للمشاة فقط حتى ميدان البلدية التاريخي في المدينة ومنطقة «الأقواس» التي يوجد بها محال تجارية. ويتميز بعمارته الكولينيالية والتي تعود لبدايات القرن العشرين في فترة الاحتلال الإيطالي للمدينة. كما يتقاطع مع بدايته بشارع جمال عبد الناصر أو «شارع الاستقلال» أحد شوارع بنغازي الرئيسية.

تعرض الشارع كما حي وسط البلاد في بنغازي لدمار هائل لحق ببنيته التحتية ومبانيه القديمة جراء القتال بالأسلحة الثقيلة والذي شهدته مدينة بنغازي والذي استمر من 2014 حتى 2017.

مراجع

شوارع في بنغازي

شارع عمر المختار (بنغازي)


Ultimate Avengers 2: Rise of the Panther (conocida como Los Últimos Vengadores 2 en español) es la secuela de Ultimate Avengers. La película fue estrenada el 8 de agosto de 2006. La película se estrenó en Cartoon Network (Estados Unidos) en Toonami bloque el 21 de octubre de 2007 con una calificación TV-14.

Argumento
T'Challa, el Príncipe de Wakanda, vuelve desde el mundo exterior para defender el reino está siendo atacado por el extranjero  Chitauri. Herr Kleiser, el extranjero que cambia de forma que luchó con Capitán América en la Segunda Guerra Mundial, el padre de T'Challa, muere en el combate y busca la tienda Wakanda de vibranium, el metal de la Chitauri utilizan para fabricar sus naves y armas. Después de convertirse en rey y asumiendo el alias de Pantera Negra, T'Challa busca la ayuda del Capitán América. El General Nick Fury de S.H.I.E.L.D. da las órdenes de los Ultimate Avengers para unirse, con la excepción de  Thor (que no está disponible) y Hulk (el alter ego de Bruce Banner que se mantiene bajo vigilancia).

A pesar de un malentendido en el que los Ultimate Avengers son atacados por los soldados Wakanda, la  Avispa (Janet Van Dyne, Pym) se lesiona y el escudo del Capitán América ha sido robada, el equipo, junto con Thor, se concentran en la batalla contra los Chitauri. Banner entonces deduce que los rayos gamma debilita el vibranium y envía a Betty a Wakanda con un proyector de rayos gamma. Con esta arma los Chitauri se debilitan, y Iron Man y  Hombre Gigante (Hank Pym) logran destruir el núcleo de energía, que estaba en la nave de los Chitauri. Giant-Man, sin embargo, es fatalmente herido y muere. El equipo de partir con el agradecimiento de Pantera Negra, y al volver a saber que Banner sobrevivió y se convierte en Hulk y escapa.

Crew
 Jamie Simone - Voz Director

La recepción
Ultimate Avengers 2 recibió tanto críticas positivas como negativas. Tiene una valoración 6.8/10 en la Internet Movie Database.

Enlaces externos

 Ultimate Avengers 2: Rise of the Panther Animación @ Edad Marvel

Películas de 2007
Películas y series de Los Vengadores
Películas en inglés
Películas de Estados Unidos

Ultimate Avengers 2


خوان مانويل ماتا غارسيا  هو لاعب كرة قدم محترف من مواليد مدينة فيلافرانكا أوتيس دي أوكا في 28 أبريل 1988. يلعب في مركز الوسط المهاجم مع نادي فيسيل كوبه الياباني مُنذ عام 2023.

مسيرته

بداياته
كانت بدايته في ريال اوفييدو، فلعب معهم لغاية 2003، حيث انتقل بعدها إلى نادي ريال مدريد كاستيا (ريال مدريد ب).

فالنسيا
انتقل إلى فالنسيا في شهر يناير من عام 2008. يعتبر الاعب من أبرز الاعبين في نادي فالنسيا سابقا خصوصا بعد انتقال اللاعبين دافيد فيا ودافيد سيلفا بسبب ازمة النادي الاقتصادية، ولقد عرض كثير من الأندية الحصول على خدمات الاعب لكن إدارة النادي كانت ترفض العروض دائماً.

تشيلسي
بتاريخ 24 أغسطس 2011 انتقل اللاعب إلى صفوف نادي تشيلسي الإنجليزي في عقد يمتد لخمسة سنوات في مقابل مادي وقدره 23 مليون يورو، صرح بعدها ماتا معرباً بسعادته بالانضمام للنادي الأزرق، وأنه تحدث مع صديقه فرناندو توريس بشأن الانضمام للنادي اللندني.

مانشستر يونايتد
في 24 يناير 2014 أعلن مانشستر يونايتد عن انتقال ماتا إليه بصفقة كانت الأكبر في تاريخ النادي، بلغت 37 مليون جنيه استرليني.

إنجازاته

الفردية

الجماعية
  فالنسيا
 كأس ملك إسبانيا: 2007–08
  تشيلسي
 كأس الاتحاد الإنجليزي: 2011–12
 دوري أبطال أوروبا: 2011–12
  مانشستر يونايتد
 كأس الاتحاد الإنجليزي: 2015–16
 الدوري الأوروبي: 2016–17
  غلطة سراي
 الدوري التركي الممتاز: 2022–23
  المنتخب الإسباني
 بطولة أوروبا تحت 19 سنة: 2006
 بطولة أوروبا تحت 21 سنة: 2011
 كأس الأمم الأوروبية: 2012
 كأس العالم: 2010

إحصائيات

روابط خارجية

المراجع

أجنحة كرة قدم
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون إسبان مغتربون في اليابان
رياضيون إسبان مغتربون في إنجلترا
رياضيون إسبان مغتربون في تركيا
رياضيون من أوفييدو
رياضيون من برغش
لاعبو الأستورية
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو الدوري الإنجليزي الممتاز
لاعبو الدوري التركي الممتاز
لاعبو الدوري الياباني للدرجة الأولى
لاعبو المنتخبات الفائزة بكأس العالم
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2012
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو ريال مدريد كاستيا
لاعبو غلطة سراي
لاعبو كاستيليون-ليونية
لاعبو كأس العالم 2010
لاعبو كأس العالم 2014
لاعبو كأس القارات 2009
لاعبو كأس القارات 2013
لاعبو كرة قدم أولمبيون إسبان
لاعبو كرة قدم إسبان
لاعبو كرة قدم إسبان مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية إسبان
لاعبو كرة قدم رجالية إسبان مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في اليابان
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في تركيا
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2012
لاعبو كرة قدم مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم من أوفييدو
لاعبو كرة قدم من مقاطعة برغش
لاعبو مانشستر يونايتد
لاعبو منتخب إسبانيا تحت 20 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إسبانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إسبانيا تحت 23 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إسبانيا لكرة القدم
لاعبو منتخب إسبانيا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي تشيلسي
لاعبو نادي فالنسيا
لاعبو نادي فيسيل كوبه
لاعبو نهائي كأس الاتحاد الإنجليزي
لاعبون فازوا بدوري أبطال أوروبا
لاعبون فائزون بالدوري الأوروبي
لاعبون فائزون ببطولة أمم أوروبا
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1988
مواليد في فيلافرانكا أوتيس دي أوكا

خوان ماتا


Time is the ninth studio album by English rock band Electric Light Orchestra (credited as ELO), released in July 1981 on Jet Records. It is a concept album about a man from the 1980s who is taken to the year 2095, where he is confronted by the dichotomy between technological advancement and a longing for past romance. The record topped the UK Albums Chart for two weeks, though it attracted mixed reviews for its heavy use of synthesizers and stylistic shift away from the orchestral rock of previous ELO albums. It has since gained a cult following, particularly among retrofuturist enthusiasts.

Time is a work of synth-pop that combines elements from 1950s music, new wave, reggae, rockabilly, the Beatles, Phil Spector and the Shadows. The album signalled a departure from the band's sound by emphasising electronics over its usual orchestra. It is also the band's second concept album, the first being Eldorado in 1974. The music video created for its lead single, "Hold On Tight", was the most expensive ever made to that point, with a budget of approximately £40,000. Four more singles followed the album's release: "Twilight", "Ticket to the Moon" (backed with "Here Is the News"), "Rain Is Falling" and "The Way Life's Meant to Be".

The record is considered the first major concept album devoted to time travel as well as ELO's most influential album. The "Prologue" and "Twilight" tracks were used in the 1983 anime opening animation Daicon IV. In 2001, a CD reissue of Time included three additional tracks that were originally left off the LP.

Background and recording

Time followed the albums Discovery, on which ELO had dispensed with their three-man string section (although orchestration was used on the album), and Xanadu, the soundtrack to the 1980 musical film of the same name, which was met with a mixed reception. On Time, bandleader Jeff Lynne chose to emphasise electronics over the band's orchestral sound. He wrote a collection of songs with a theme that focused on time travel and civilisation in the year 2095. The album's musical style draws from the 1950s, new wave, reggae, rockabilly and the work of artists such as the Beatles, Phil Spector and the Shadows. Writing for PopMatters, Kevin Mathews says that the album reflects Lynne's absorption in the UK synth-pop sound popularised by contemporary artists such as Gary Numan, OMD and Human League.

ELO recorded Time mainly at Musicland Studios in Munich, Germany, with some sessions taking place at Polar Studios in Stockholm, Sweden. Three additional songs written in the album's context were recorded, but left off the release: "The Bouncer", "When Time Stood Still" and "Julie Don't Live Here". These songs were originally going to be on a double album of Time, but they were instead issued as B-sides of later singles after Time was reduced to a single album.

Concept and storyline

Lynne's comments on the album's concept are as follows: in 1981, a man drifts into a state of twilight ("Twilight"), where he appears to have entered the year 2095, meets a Gynoid ("Yours Truly, 2095"), and reflects on the 1980s, "back when things were so uncomplicated" ("Ticket to the Moon"). Walking down the same street from a hundred years before, he is dismayed by the plastic flowers and ivory towers which have grown on top of it ("The Way Life's Meant to Be"). As he remains in this future period, he looks out his window depressed, watching the world go by ("Rain Is Falling"). He attempts to send a letter in the form of a dream to his girlfriend in the past, but fails ("From the End of the World").

When asked whether the man's experiences had been a dream all along, Lynne responded: "This is what I'd like to know, because it's baffled me since I wrote it, if he has actually gone [to the future], or if he's just thinking about it. ... It could be real, or it could be a dream... I'm not sure. I'd rather not say, because I don't know either. I'm supposed to, but I don't." Mathews writes: "Like Eldorado, Time contained a prologue and an epilogue ... Although there is hardly any plot to thread the various songs together, the theme remains largely intact ... they embellish, rather than engage." A recurring line that appears in the album's epilogue is: "though you ride on the wheels of tomorrow, you still wander the fields of your sorrow". Rockol's writer says that the protagonist revisits the place he once lived only to find that it has become unrecognisable ("The Way Life's Meant to Be"). Afterwards, he hopes that he may be able to return home with a time machine, "but with all their great inventions and all their good intentions, here I stay" ("Rain Is Falling"). Following his final attempt to return to the past, the protagonist is invited to "hold on" ("Hold On Tight").

Author Adam Roberts calls Time a "future-set rock opera". According to music journalist Mark Beaumont, it is a concept album about a man who is abducted forward in time to the year 2095, while the web publication Rockol and Stereo Review magazine both recognise Time as being about a man who becomes trapped in the future. The News & Advances Ben Cates says it "tells the story of a man living in the year 2095 who glimpses enough of the future to know that he wants to get back to the 1980s".

Release and reception

Contemporary reviews
Time reached number 1 in the UK Albums Chart, maintaining the position for two weeks. The change in the band's sound, particularly the lack of orchestral strings, came as a considerable shock to some ELO fans. Noel Coppage of Stereo Review found the band "has slimmed down some and grown out of its twin-electric-cello phase, but it can still give you a case of the grandiosities. You'll find great sweeps of melody and plenty of high and low and loud and soft sounds for your expensive hi-fi equipment to chew on." Coppage remarked of the album's concept: "Ironically, all he [the narrator] does the whole time is whine about how he misses good old 1981 and the girl he left back there. You want to shake him by the shoulders and say, 'Man, have you no sense of adventure?'"

Deborah Frost of Rolling Stone called the storytelling a "superfluous ... thematic conceit" and said that, with the reliance on synthesised sounds, "If ELO's not careful, they're going to end up becoming the kind of cheese that squirts out of an aerosol can." She described the album as a cross between the Beatles' Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band and the 1960s science fiction television show Star Trek, "yet as long as Jeff Lynne's future-vision Beatlemania comes in near-perfect Top Forty spurts, why moan?" Frank Conte of The Boston Globe opined: "Time doesn't stick together well as a concept but as far as pop sensibilities are concerned, ELO has no worries. Its brand of rock doesn't only sway. It soars."

Retrospective reviews
In his retrospective review for PopMatters, Kevin Mathews says that, despite Lynne's decision to embrace a new, synth-pop sound, "In essence … Time remained a quintessential ELO album." Mathews adds: "Once again, Lynne's melodic craft, technical expertise, production skills and encyclopaedic pop authority made Time a treasure for all true connoisseurs of classic pop music. Surprisingly, this re-issue reveals an artist ahead of his time as Time stands head-and-shoulders above the hip electro-pop records of the day."

The Quietus Joseph Stannard said that Time is a "very good album indeed", highlighting "Twilight" as "the most exciting song ever recorded ... Pulsating, momentous, charged with purpose and overstuffed with hooks, counter-hooks, sub-hooks and semi-hooks, 'Twilight' makes being abducted by time travellers sound like the most fun you can have." Writing in The Guardian, Mark Beaumont listed "Twilight" as the 10th best song of ELO's career "for its space-age cathedral sizzle, warp-speed pacing and the sort of brazen futuristic hooklines that proved they gave that Flash Gordon gig to the wrong band".

AllMusic's James Chrispell assessed the album as less-than-great formulaic work by ELO, noting a resemblance to work by the Alan Parsons Project and Wings rather than Lynne's "fascination with Pepper-era Beatles".

Legacy

According to Beaumont, Time is the most influential album of ELO's catalogue. The book The Time Traveler's Almanac cites it as the first major concept album devoted entirely to time travel. Rockol states that while Time is not one of the most celebrated ELO albums, it has attracted a cult following from those interested in retrofuturism. Among the album's "unexpected" fans are the Flaming Lips and Daft Punk.

In an early 1980s Rolling Stone magazine interview, Steve Winwood said that ELO's Time had influenced him. Ladyhawke has stated that ELO's Time is one of her five favourite albums.

In 1983, the tracks "Prologue" and "Twilight" were used as the soundtrack for the Daicon IV opening animation, an animated music video created for the 1983 Nihon SF Taikai convention. According to academic Mark W. MacWilliams, the convention would go down as "one of the most famous otaku events of all time". "Hold On Tight" was also used in a post-feature short that showcased the production work of Daicon IV. The song was later featured in Coffee Achievers, a 2008 Honda Accord car ad campaign, and included in the 2011 Tom Hanks and Julia Roberts film Larry Crowne.

The 2010 Apples In Stereo album Travellers In Space and Time was heavily influenced by Time.

Track listing

Personnel
ELO
Jeff Lynne – Lead and backing vocals, electric and acoustic guitars, piano, synthesizers, vocoder, production
Bev Bevan – Drums, percussion
Richard Tandy – Acoustic and electric pianos, synthesizers, vocoder, guitars
Kelly Groucutt – Bass guitar, backing vocals

Additional personnel
Bill Bottrell – Engineer
Mack – Engineer
Rainer Pietsch – String conductor

Charts

Weekly charts

Year-end charts

Certifications and sales

References

Electric Light Orchestra albums
Albums produced by Jeff Lynne
1981 albums
Epic Records albums
Science fiction concept albums
Jet Records albums
Synth-pop albums by English artists
Rock operas
New wave albums by English artists
Albums recorded at Polar Studios
Works set in the 2090s

Time (Electric Light Orchestra album)


Postcards from Heaven é o segundo álbum de estúdio lançado pela dupla britânica Lighthouse Family em 1997 pelas gravadoras Wildcard e Polydor Records. O álbum gerou três singles que alcançaram as dez primeiras posições nas paradas do Reino Unido ("Raincloud", "High" e "Lost in Space") e dois entre as trinta maiores posições ("Question of Faith" e "Postcard from Heaven").

Lista de faixas

Desempenho nas tabelas musicais

Tabelas semanais

Tabelas de fim de ano

Certificações

Álbuns de Lighthouse Family
Álbuns de 1997
Álbuns de soul
Álbuns de música pop
Álbuns lançados pela Polydor Records

Postcards from Heaven


Die Route nationale 160, kurz N 160 oder RN 160, war eine französische Nationalstraße.

Sie wurde 1824 zwischen Saumur und Les Sables-d'Olonne festgelegt und geht auf die Route impériale 180 zurück. Ihre Länge betrug 165,5 Kilometer. 1973 wurde der Abschnitt zwischen Saumur und Nuaillé abgestuft und sie übernahm von dort die Trasse der Nationalstraße 161 bis Angers, sodass sich ihr Laufweg so zusammensetzte:

  Angers - Nuaillé
  Nuaillé - Les Sables-d'Olonne

Zwischen 1998 und 2004 wurde die Schnellstraße zwischen La Roche-sur-Yon und Les Sables d'Olonne in Betrieb genommen und auf diese die Nationalstraße 160 gelegt. Dabei wurde die parallel verlaufende alte Trasse in die Nationalstraße 2160 umgewidmet. 2006 erfolgte die Abstufung der N 160 und N 2160.

N 160a
Die Route nationale 610A, kurz N 610A oder RN 610A, war eine französische Nationalstraße und zugleich ein Seitenast der N 160, der in La Roche-sur-Yon den Place Napoléon südlich umlief. Die Straße wurde 1862 als Nationalstraße 149Bis A festgelegt und 1933 in N N160A umgewidmet, da die N149bis in La Roche-sur-Yon in diesem Jahr Teil der N148 wurde. Sie verschwand im folgenden Jahr aus dem Netz der Nationalstraßen.

Weblinks
 Route nationale française 160 auf WikiSara (französisch)
 Route nationale française 160A auf WikiSara (französisch)

160
Straße in Pays de la Loire

Route nationale 160


Dabinović, istaknuta obitelj Hrvata iz Dobrote koja je uz dobroćanske obitelji Dabčevića, Radimira, Ivanovića, Kamenarovića, Tripkovića i druge obilježila društvenu i gospodarsku povijest svojih matičnih sredina širega područja istočnoga Jadrana i Sredozemlja. Dabinovići su jedna od najvažnijih dobrotskih obitelji. Spominju se još u 16. stoljeću.

Od 18. do 20. stoljeća dala je čak 108 pomoraca, od čega 66 kapetana.

Poznatiji članovi obitelji su hrvatski pravnik i povjesničar Antun Dabinović, kapetan duge plovidbe Tihomir koji je prikupljao brodsku terminologiju, surađivao na Pomorskoj enciklopediji i organizirao riječnu plovidbu u Jugoslaviji, kapetan duge plovidbe Niko zapovjednik na brodovima Jugoslavenskog Lloyda. Iz novijih vremena tu je brodovlasnik Božo A. Dabinović, koji je u Ženevi osnovao pomorsku agenciju Dabinović S.A. Ovaj poznati pomorski poduzetnik osnovao je tu tvrtku 1956. u Švicarskoj, a poslije preselio u Monako. Njegov sin je Stefan Dabinović, dobitnik nagrade "21. Novembar", za izuzetan doprinos očuvanju pomorske i kulturne baštine Kotora i Boke kotorske, vlasnik brodarske kompanije "Dabinović" iz Monaka.

Pokraj crkve sv. Eustahija u Dobroti napravljeno je kapetansko groblje, na kojem su pored bratstava Ivanovića, Ivanovića-Moro, Tripkovića, Dabinovića, Kosovića, Marovića, Vulovića, Pasinovića i Petrovića pokopani i Radimiri.

Palača obitelji Dabinović nalazi se šetnicom na poluotoku Plagenti iza palače Radoničić u kojem je danas Institut za biologiju mora.

Izvori

Vanjske poveznice
Radio Dux Dabinović prvi put kupio novogradnju, 27. studenog 2013.

Izvori

Hrvati u Crnoj Gori
Pomorstvo
Dobrota

Dabinović


is a Japanese sweet (wagashi), usually eaten at the beginning of the year. Hanabiramochi are also served at the first tea ceremony of the new year.

Origin
The name "hanabiramochi" literally means "flower petal mochi". The original form of Hanabiramochi is Hishihanabira, a dessert that was eaten by the Imperial family at special events coinciding with the beginning of the year.

Hanabiramochi was first made in the Meiji Era (8 September 1868 – 30 July 1912), but it is now a familiar New Year wagashi.

Form
The exact shape of hanabiramochi is strictly defined by tradition. The white mochi covering is flat and round, folded over to form a semicircular shape, and must have a pink color showing through in the center of the confection, fading to a white at the edge. Unlike a daifuku, the mochi must not completely seal the insides.

In the center of a hanabiramochi is a layer of anko, a sweet bean paste, commonly the white kind made from sweetened mung beans.  In the very center is a thin strip of sweetly flavoured gobo (burdock), which protrudes from the mochi on both sides.

Significance and symbolism
Each element of the hanabiramochi is significant:

The red colour showing through the white mochi is not only appropriate to the celebration of the new year, but also evokes the Japanese apricot/plum (ume) blossom, which in turn represents the purity, perseverance, and renewal associated with the New Year.

The gobo represents pressed ayu, a fish exclusive to East Asia, and a prayer for a long life.

See also
 Sakuramochi
 Hwajeon
 Japanese New Year

References

Japanese cuisine
Wagashi
Chadō
Japanese New Year foods

Hanabiramochi


Ayten Durmuş (d. 1966, Nevşehir), Türk yazar.

Nevşehir'de ilk ve orta öğrenimi gören yazar, Selçuk Üniversitesi Türk Dili ve Edebiyatı Bölümü'nden mezun oldu.Fatih Sultan Mehmet Anadolu İmam-Hatip lisesi'nde  (1992)'den günümüze ögretmenlik yapmaktadır. Bu süre içinde çeşitli makaleleri yayınlandı. İstifa etti ve ilk kitabı "Eşiniz Sİzden Ne İster?" 2000 yılında Nesil Yayınları tarafından yayınlandı. Daha sonra sırayla Geçimsizliğin Çözümü Var, Kişilik İnşasında 365 Adım (Hayatın Önsözü), Çocuklarınız Sizden Ne ister, Çocuğumun Mutluluğu İçin, Ergenlik Dönemi ve Eğitim Döneminde Yüksek Başarı Geleneksel ve Modern Hurafeler Kıskacında Kadın isimli kitapları yayınlandı.

Yazar ulusal ve yerel televizyon ve radyo kanallarında programlar yaptı. Çeşitli dergilerde yazıları yayınlandı.

Halen yazı ve eğitim çalışmalarına devam etmekte ve çeşitli dergilerde yazmaktadır.

Eserleri

 Eşiniz Sizden Ne İster?
 Geçimsizliğin Çözümü Var
 Hayatın Önsözü
 Çocuklarınız Sizden Ne İster?
 Çocuğumun Mutluluğu İçin
 Ergenlik Dönemi
 Eğitim Döneminde Yüksek Başarı
 Geleneksel ve Modern Hurafeler Kıskacında Kadın

Dış bağlantılar
 http://www.aytendurmus.com
 http://www.nesilyayinlari.com/y_kitap.php?yazar=Ayten%20Durmu%FE
 http://www.haber7.com/haber.php?haber_id=138572

1966 doğumlular
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Selçuk Üniversitesinde öğrenim görenler
Yaşayan insanlar
Nevşehir doğumlular
Resim aranan yazarlar
Türk öğretmenler
20. yüzyıl kadın yazarları

Ayten Durmuş


An Schoenus in uska genus han Liliopsida. An Schoenus in nahilalakip ha familia nga Cyperaceae.

Ilarom nga taxa

 Schoenus absconditus
 Schoenus achaetus
 Schoenus acuminatus
 Schoenus andinus
 Schoenus andrewsii
 Schoenus antarcticus
 Schoenus apogon
 Schoenus armeria
 Schoenus asperocarpus
 Schoenus badius
 Schoenus benthamii
 Schoenus bifidus
 Schoenus biglumis
 Schoenus breviculmis
 Schoenus brevifolius
 Schoenus brevisetis
 Schoenus caespititius
 Schoenus calcatus
 Schoenus calostachyus
 Schoenus calyptratus
 Schoenus capillifolius
 Schoenus carsei
 Schoenus centralis
 Schoenus clandestinus
 Schoenus cruentus
 Schoenus curvifolius
 Schoenus curvulus
 Schoenus cygneus
 Schoenus deformis
 Schoenus delicatulus
 Schoenus discifer
 Schoenus efoliatus
 Schoenus elegans
 Schoenus ericetorum
 Schoenus evansianus
 Schoenus falcatus
 Schoenus ferrugineus
 Schoenus fluitans
 Schoenus globifer
 Schoenus grammatophyllus
 Schoenus grandiflorus
 Schoenus griffinianus
 Schoenus hexandrus
 Schoenus humilis
 Schoenus imberbis
 Schoenus indutus
 Schoenus insolitus
 Schoenus kennyi
 Schoenus laevigatus
 Schoenus laevinux
 Schoenus lanatus
 Schoenus latelaminatus
 Schoenus latitans
 Schoenus lepidosperma
 Schoenus loliaceus
 Schoenus longibracteatus
 Schoenus lymansmithii
 Schoenus maschalinus
 Schoenus melanostachys
 Schoenus minutulus
 Schoenus moorei
 Schoenus multiglumis
 Schoenus nanus
 Schoenus natans
 Schoenus nigricans
 Schoenus nitens
 Schoenus nudifructus
 Schoenus obtusifolius
 Schoenus odontocarpus
 Schoenus ornithopodioides
 Schoenus paludosus
 Schoenus pauciflorus
 Schoenus pedicellatus
 Schoenus pennisetis
 Schoenus pleiostemoneus
 Schoenus plumosus
 Schoenus punctatus
 Schoenus pygmaeus
 Schoenus racemosus
 Schoenus rhynchosporoides
 Schoenus rigens
 Schoenus rodwayanus
 Schoenus scabripes
 Schoenus scheuchzeri
 Schoenus sculptus
 Schoenus sesquispicula
 Schoenus setiformis
 Schoenus sinensis
 Schoenus smitinandii
 Schoenus sparteus
 Schoenus subaphyllus
 Schoenus subbarbatus
 Schoenus subbulbosus
 Schoenus subfascicularis
 Schoenus subflavus
 Schoenus sublateralis
 Schoenus sublaxus
 Schoenus submicrostachyus
 Schoenus tendo
 Schoenus tenellus
 Schoenus tenuissimus
 Schoenus tesquorum
 Schoenus trachycarpus
 Schoenus turbinatus
 Schoenus unispiculatus
 Schoenus vaginatus
 Schoenus variicellae
 Schoenus villosus
 Schoenus yarrabensis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Schoenus

Schoenus


José Antonio Romera Navarro (născut la data de 8 septembrie 1987) este un fotbalist profesionist de origine spaniolă care evoluează în prezent pentru Dinamo București în Liga I, pe postul de fundaș dreapta.

Cariera de fotbalist
Născut în Xirivella, Comunitatea Valenciană, Romera nu a jucat la un nivel mai înalt de divizia secundă din Spania.

Romera a jucat în afara orașului său natal înainte de 2012. În vara anului 2012, a mers la FK Dukla Praga, echipă cu care a semnat în luna iulie un contract pe un an. După ce a jucat în liga cehă pentru un sezon, Romera a semnat o prelungire cu doi ani a contractului său, în iulie 2013, avand contract până la data de 30 iunie 2015. Romera a marcat primul său gol în campionat pentru Dukla în cel de-al 28-lea meci jucat, marcând în poarta goală într-un 1-1 împotriva Mladei Boleslav, în August 2013. Al doilea său gol a venit în septembrie 2013 cu o lovitură de cap într-un meci împotriva lui Jablonec într-o remiză 1-1. După ce a petrecut două sezoane la Dukla, Romera a semnat un contract pe trei ani cu Jablonec , în 2014.

În iulie 2016, Romera semnează un contract pe un an cu Dinamo București. In luna mai 2017 își reînnoiește contractul pentru încă un an.

Referințe

Nașteri în 1987
Fundași
Fotbaliști ai FC Dinamo București
Oameni în viață
Fotbaliști spanioli

Romera Navarro


Anna, Condessa Mathieu de Noailles (15 de novembro de 1876 - 30 de abril de 1933) foi uma escritora, poeta e feminista socialista romena-francesa.

Biografia

Vida pessoal
Nascida princesa Anna Elisabeth Bibesco-Bassaraba de Brancovan em Paris, ela era descendente das famílias Bibescu e Craioveşti de boiardos romenos. Seu pai foi o príncipe Grégoire Bibesco-Bassaraba, filho do príncipe valáquio Gheorghe Bibesco e de Zoe Mavrocordato-Bassaraba de Brancovan. Sua mãe grega era a Ralouka  Mussurus, uma musicista, a quem o compositor polonês Ignacy Paderewski dedicou várias de suas composições. Através de sua mãe, Anna de Noailles era tataraneta de Sophronius de Vratsa, uma das principais figuras do Despertar Nacional Búlgaro, através de seu neto Stefan Bogoridi, caimacam da Moldávia.

Em 1897 ela se casou com Mathieu Fernand Frédéric Pascal de Noailles (1873-1942), o quarto filho do 7º Duque de Noailles . O casal logo se tornou o brinde da alta sociedade parisiense. Eles tiveram um filho, um filho, Conde Anne-Jules de Noailles (1900-1979).

Carreira

Anna de Noailles escreveu três romances, uma autobiografia e muitas coleções de poesia. Ela tinha relações amistosas com a elite intelectual, literária e artística da época, incluindo Marcel Proust, Francis Jammes, Colette, André Gide, Frédéric Mistral, Robert de Montesquiou-Fezensac, Rainer Maria Rilke, Paul Valéry, Jean Cocteau, Pierre Loti, Paul Hervieu e Max Jacob .

Um escritor do New York Times em 1929 escreveu que ela era "uma das melhores poetisas da França atual".

Ela morreu em 1933 em Paris, aos 56 anos, e foi enterrada no Cemitério Père Lachaise. Ela era prima do príncipe Antoine Bibesco e da princesa Marthe Bibesco .

Em belas artes
Anna de Noailles foi tão popular que vários artistas notáveis da época pintaram seu retrato, incluindo Antonio de la Gandara, Ignacio Zuloaga, Kees van Dongen, Jacques Émile Blanche e o pintor de retratos britânico Philip de László. Em 1906 sua imagem foi esculpida por Auguste Rodin; o modelo de barro pode ser visto hoje no Musée Rodin em Paris, e o busto de mármore está em exibição no Metropolitan Museum de Nova York.

Prêmios
Anna de Noailles foi a primeira mulher a se tornar Comandante da Legião de Honra na França, a primeira mulher a ser recebida na Real Academia Belga de Língua e Literatura Francesas, e foi homenageada com o "Grand Prix" da Académie Française em 1921.

A Condessa de Noailles serviu como jurada com Florence Meyer Blumenthal na concessão do Prix Blumenthal, uma bolsa concedida entre 1919-1954 a pintores, escultores, decoradores, gravadores, escritores e músicos.

Escritos

 Le Coeur inobrável (1901)
 L'Ombre des jours (1902)
 La Nouvelle Esperança (1903)
 Le Visage émerveillé (1904)
 La Dominação (1905)
 Les Éblouissements (1907)
 Les Vivants et les Morts (1913)
 Les Forces éternelles (1920)
 Les Innocentes, ou La Sagesse des femmes (1923)
 Poema de l'amour (1924)
 L'Honneur de souffrir (1927)
 Exactidão, Paris (1930)
 Le Livre de ma vie (1932)
 Derniers Vers et Poèmes d'enfance (1934)

Referências

Ligações externas

 Site sobre Anna de Noailles, em inglês e francês
 Blog de Anna de Noailles, em inglês
 Um blog suíço sobre Anna de Noailles, em francês
 O Círculo Anna de Noailles na França, em inglês
 Catálogo da Bibliothèque Nationale de France a partir do qual é possível baixar gratuitamente as obras de Anna de Noailles

 Poemas de Anna de Noailles, em inglês
 A escola francesa Anna de Noailles em Bucareste, Romênia

Escritores da Roménia
Franceses de ascendência romena
Franceses de ascendência grega
Poetas da França
Nobreza da França
Sepultados no Cemitério Père-Lachaise
Princesas da Romênia
Mortos em 1933
Nascidos em 1876
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Anna de Noailles


Die 2. Emmy-Verleihung fand am 27. Januar 1950 im Ambassador Hotel in Los Angeles, Kalifornien, USA statt. Wie im Vorjahr waren lediglich in Los Angeles produzierte TV-Shows und ansässige Fernsehstationen nominiert.

Nominierungen und Gewinner

Programmpreise

Moderatorenpreise

Sonderpreise

Weblinks
 2nd Primetime Emmys Nominees and Winners (Emmys)
 Emmy Awards: 1950 (IMDb)

1950
Preisverleihung 1950
Filmjahr 1950
Preisverleihung in Los Angeles
Ambassador Hotel (Los Angeles)

Primetime-Emmy-Verleihung 1950


Brammer er en kommune og en by i det nordlige Tyskland, beliggende i Amt Nortorfer Land i den sydøstlige del af Kreis Rendsborg-Egernførde. Kreis Rendsborg-Egernførde ligger i den centrale del af delstaten Slesvig-Holsten.

Geografi
Brammer ligger omkring 15 kilometer syd for Rendsborg ved Oksevejen i Naturpark Aukrug i et skovrigt område. Kommunen kan nåes via Landesstraße 328 (tidl. Bundesstraße 205), Bundesautobahn 7 og jernbanen fra Rendsborg mod Neumünster.

I landsbyen Brammerau og dens omgivelser løber Brammer Au. Vandreruten Naturparkweg der går gennem fem naturparker i Slesvig-Holsten, går gennem kommunen.

Eksterne kilder/henvisninger

 Kommunens side  på amtets websted.
 Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2013 (XLSX-Data) (Fortschreibung auf Basis des Zensus 2011)

Kommuner i Slesvig-Holsten
Byer i Slesvig-Holsten
Byer i Kreis Rendsborg-Egernførde

Brammer


Cynosurus est un genre de plantes de la famille des Poacées.

Liste d'espèces
Selon  :
 Cynosurus balansae Coss. & Durieu
 Cynosurus coloratus Lehm. ex Steud.
 Cynosurus cristatus L.
 Cynosurus echinatus L.
 Cynosurus elegans Desf.
 Cynosurus junceus Murb.
 Cynosurus peltieri Maire
 Cynosurus polybracteatus Poir.
 Cynosurus turcomanicus Proskur.

Selon  :
 Cynosurus cristatus L.
 Cynosurus echinatus L.

Selon  :
 Cynosurus balansae Coss. & Durieu (1854)
 Cynosurus coloratus Lehm. ex Steud. (1841)
 Cynosurus cristatus L. (1753)
 Cynosurus echinatus L. (1753)
 Cynosurus elegans Desf. (1798)
 Cynosurus fertilis Lens ex Loisel., Fl. Gall., ed. 2 (1828)
 Cynosurus junceus Murb. (1900)
 Cynosurus obliquatus Link (1844)
 Cynosurus peltieri Maire (1931)
 Cynosurus polybracteatus Poir. (1798)
 Cynosurus turcomanicus Proskur., Byull. Moskovsk. Obshch. Isp. Prir., Otd. Biol., n.s. (1976)

Selon  :
 Cynosurus cristatus L.
 Cynosurus echinatus L.
 Cynosurus elegans Desf.

Selon  :
 Cynosurus balansae Coss. & Durieu
 Cynosurus coloratus Lehm. ex Steud.
 Cynosurus cristatus L.
 Cynosurus echinatus L.
 Cynosurus elegans Desf.
 Cynosurus junceus Murb.
 Cynosurus peltieri Maire
 Cynosurus polybracteatus Poir.
 Cynosurus turcomanicus Proskur.

Selon  (Attention liste brute contenant possiblement des synonymes) :

Notes et références

Liens externes

Cynosurinae
Genre de Poaceae (nom scientifique)

Cynosurus


El LII Campeonato Mundial de Halterofilia se celebró en Gettysburg (Estados Unidos) entre el 4 y el 8 de octubre de 1978 bajo la organización de la Federación Internacional de Halterofilia (IWF) y la Federación Estadounidense de Halterofilia.

En el evento participaron 185 halterófilos de 35 federaciones nacionales afiliadas a la IWF.

Medallistas

Medallero

Enlaces externos
Base de datos iat.uni-leipzig.de .

1978
Halterofilia en 1978

Campeonato Mundial de Halterofilia de 1978


Wilhelmus Josephus Jongmans (1878-1957) est un professeur d'université et botaniste néerlandais.

Publications
 Jongmans W. Fossilium Catalogus. II. Plantae. Pars 39.

Références

Liens externes

Botaniste néerlandais
Naissance en août 1878
Décès en octobre 1957
Décès à 79 ans

Wilhelmus Josephus Jongmans


An Fimbristylis cuneata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Ethirajalu Govindarajalu ngan S.K.Varma. An Fimbristylis cuneata in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fimbristylis

Fimbristylis cuneata