Constituția din decembrie (în ) este o denumire generică a celor cinci legi de bază (Staatsgrundgesetze) și a Legii delegației (Delegationsgesetz), care au fost aprobate de Împăratul Austriei, Francisc Iosif I, în 21 decembrie 1867 și care au intrat imediat în vigoare. Constituția din decembrie a avut validitate doar în țările cisleithanice ale Dublei Monarhii, până la prăbușirea din octombrie/noiembrie 1918. Conform Compromisului austro-ungar din iunie 1867, Legea delegației a fost stabilită și publicată cu același conținut în limba maghiară în Regatul Ungariei; în afară de aceasta, constituția din Transleithania se deosebea în mod considerabil de cele cinci legi de bază din Cisleithania.

Legea reprezentării
Legea constituțională a reprezentării (în ) a fost singura parte a Constituției din decembrie care nu era întru totul nouă, ci aducea unele modificări esențiale Patentei din februarie 1861.

 Țările Coroanei maghiare ies de sub competența Consiliului Imperial.
 Se introduce un control al Consiliului Imperial asupra guvernului în special prin consolidarea dreptului de interpelare.
 Întru protejarea parlamentarilor de atacurile guvernului, imunitatea acestora, deja legiferată din 1861, este introdusă în constituție.

Numărul membrilor Camerei reprezentanților a crescut în mai multe etape iar modul de alegere al acestora s-a schimbat cu timpul în cadrul procesului de democratizare a Cisleithaniei. În 2 aprilie 1873 numărul lor în Consiliul Imperial a crescut de la 203 la 353, în 14 iunie 1896 la 425 și în 21 ianuarie 1907 la 516 de reprezentanți. La alegerile din 1907 s-a introdus votul universal, egal, secret și direct pentru bărbați.

Legea drepturilor cetățenești
Legea constituțională a drepturilor cetățenești (în ), concepută pe modelul Constituției din martie 1849, a fost singura lege a Constituției din decembrie preluată în bună parte de constituțiile austriece ulterioare. Cuprindea următoarele articole:

 Art. 1: cetățenie austriacă pentru toți locuitorii Cisleithaniei (nu mai e în vigoare)
 Art. 2: egalitate în fața legii
 Art. 3: egalitate de șanse în ocuparea unei funcții publice pentru toți cetățenii Cisleithaniei
 Art. 4: libertate de mișcare a persoanelor
 Art. 5: inviolabilitatea proprietății
 Art. 6: libertate de staționare
 Art. 7: desființarea oricărei forme de oprimare feudală (iobăgia fusese desființată în 1848)
 Art. 8: libertatea persoanei ("Habeas Corpus")
 Art. 9: inviolabilitatea locuinței
 Art. 10: inviolabilitatea corespondenței
 Art. 11: dreptul la petiție
 Art. 12: libertate de asociere și de adunare
 Art. 13: libertatea presei
 Art. 14: libertate religioasă
 Art. 15: libertate de practică religioasă în public pentru religiile recunoscute prin lege
 Art. 16: libertate de practică religioasă în privat pentru credincioșii altor religii
 Art. 17: libertatea științei și cercetării
 Art. 18: libertatea alegerii profesiei
 Art. 19: egalitatea limbilor
 Art. 20: permisiunea de a suprima temporar și local articolele 8, 9, 10, 12 și 13 potrivit unei legi speciale (emise în 5 mai 1869) (nu mai e în vigoare)

Legea pentru instituirea unei Curți Imperiale de Justiție
Legea constituțională pentru instituirea unei Curți Imperiale de Justiție (în ) a apărut la inițiativa Comitetului constituției. Modelele ei au fost variate, constând pe de o parte în planurile pentru o Curte Imperială de Justiție prezente în Constituției din martie 1849, iar pe de altă parte într-o reglementare niciodată activată a Patentei din februarie potrivit căreia Consiliul de stat (desființat în 1868) trebuia să poată decide și asupra conflictelor de competență și a aspectelor disputate ale dreptului public.

Curtea Imperială de Justiție a dreptului public și-a început activitatea în 1869 și a existat până în 1918. Curtea își avea sediul în Viena.

Legea puterii judecătorești
Legea constituțională asupra puterii judecătorești (în ) a apărut la inițiativa Comitetului constituției. Garanta, printre altele, independența justiției, separarea judiciarului de executiv, revenirea la principiul acuzării în cadrul procedurii penale (acuzarea, sentința etc. se pot face doar pe cale instituțională prin avocați, curte etc.), reintroducerea juriului pentru procesele politice sau de presă și — noutate esențială, dar neremarcată în epocă — instituirea Curții administrative. Intrarea în activitate a Curții administrative s-a produs însă abia la 2 iulie 1876.

Legea practicii puterii guvernamentale și penale
Legea constituțională asupra practicii puterii guvernamentale și penale (în ) a apărut tot la inițiativa Comitetului constituției și a fost un pandant al Legii puterii judecătorești, având în vedere că reglementa puterea executivă. Statua neresponsabilitatea monarhului și responsabilitatea miniștrilor. Monarhul rămânea conducătorul suprem al forțelor armate; dreptul de emitere a decretelor de către miniștri a fost reglementat.

Legea delegației
Inoficial numită "Legea delegației" (acest titlu nu apare în Foaia legilor imperiale), Legea despre afacerile comune ale tuturor țărilor monarhiei austriece și despre metoda abordării lor (în ) este una dintre cele patru propuneri legislative ale guvernului de la Viena ajunse spre dezbatere în Consiliul Imperial în iunie 1867 și era pandantul austriac al articolului XII/1867 din noua constituție a Ungariei, articol care trata despre compromisul austro-ungar. Numele scurt și inoficial al legii este datorat faptului că legislația în privința afacerilor comune ale monarhiei urma să se facă prin intermediul unor întruniri anuale paralele ale delegațiilor Consiliului Imperial și Dietei Ungariei; compromisul financiar era realizat de două delegații mai mici care se întruneau din zece în zece ani pentru a negocia procentele cu care Cisleithania și Transleithania participau la bugetul celor trei ministere comune imperiale și regale.

Fiecare dintre cele două delegații cuprindea 60 de membri din care o treime făceau parte din Camera Domnilor, respectiv din Camera magnaților și două treimi din Camera Reprezentanților Cisleithaniei, respectiv a Transleithaniei. Proiectele de lege (în privința acordului financiar) cu care cele două delegații trebuiau să aibă de-a face aveau la bază, în fiecare din cele două state, criterii eminamente politice — ceea ce era inevitabil având în vedere că nu existau dezbateri între cele două delegații: acestea se întruneau de regulă concomitent, dar separat, într-una din cele două capitale. Acordurile se realizau dacă proiecte identice câștigau majoritatea în fiecare delegație, independent de cealaltă.

Dacă se adeverea că, în ciuda mai multor încercări, scopul nu era atins, potrivit § 31 al Legii delegației fiecare dintre cele două delegați putea convoca o ședință plenară a ambelor, lucru menționat și de § 15 al legii; cealaltă delegație nu putea refuza participarea. În acest caz, aveau drept de vot un număr egal de membri din cele două delegații, chiar dacă într-una dintre ele erau prezenți mai mulți membri decât în cealaltă. În această situație, voturile pro și contra erau numărate împreună, nu erau separate pe delegații. Cum în viziunea părții austriece ședințele comune simbolizau ideea de imperiu unitar, ceea ce nu corespundea viziunii maghiarilor, partea maghiară a evitat în mod riguros să se ajungă la ședințe comune.

Potrivit  § 1 al legii, afaceri comune erau exclusiv:

 a) afacerile externe
 b) forțele armate, exemplificate perfect de marina militară, însă cu excepția, printre altele, a problematicii recrutării
 c) finanțarea punctelor a) și b).
În conformitate cu aceste puncte, au fost create ministere comune pentru externe și pentru război, precum și un minister al finanțelor comune. Ministerul de război k.u.k. era responsabil doar pentru Armata Comună și pentru Marina Militară, dar nu pentru cele două forțe de apărare separate ale Cisleithaniei și Transleithaniei (k.k. Landwehr, respectiv Honvéd).

Mai departe, potrivit § 2 al legii, anumite domenii nu erau administrate în comun, însă în ambele parlamente — nu și în delegații — erau tratate pe baza unor legi identice, iar deciziile erau luate în mod corespunzător (afaceri dualiste):

 a) comerțul (în special legislația vamală)
 b) taxele indirecte din producția industrială
 c) politica monetară
 d) posesia rețelelor feroviare care se potrivesc intereselor ambelor state
 e) stabilirea sistemului de apărare

Legături externe
 Textul german original, la alex.onb.ac.at
 Die Dezemberverfassung , la verfassungen.de — toate textele constituționale ale țărilor Coroanei, inclusiv ale Bucovinei, online

Note

Drept în Austro-Ungaria
Constituții abrogate

Constituția din decembrie


Araripesuchus é um gênero de crocodiliforme extinto que existiu durante o período Cretáceo do final da era Mesozóica cerca de 125 a 66 milhões de anos atrás.Araripesuchus patagonicus was described from a patagonian specimen (MUC-PV 269) in 2000.

Atualmente são conhecidas seis espécies de Araripesuchus. Eles são geralmente considerados notosuchianos (pertencentes ao clado Mesoeucrocodylia), caracterizados por seus variados tipos de dentes e elementos cranianos distintos. Este gênero é composto por seis espécies: A. buitreraensis, descoberto na Argentina, A. wegeneri, descoberto em Camarões e Níger, A. rattoides, descoberto no Níger, A. tsangatsangana, descoberto em Madagascar, A. gomesii (espécie-tipo), descoberto no Brasil e outra espécie descoberta na Argentina, A. patagonicus.

Descoberta

O nome do gênero foi cunhado em 1959 com a descrição da espécie-tipo Araripesuchus gomesii, um crocodiliano notosuchia do famoso Grupo Santana da Chapada do Araripe no Brasil. O holótipo utilizado para descrever o gênero, 423-R, está atualmente sob os cuidados da Divisão de Mineralogia e Geologia do Departamento Nacional da Produção Mineral do Rio de Janeiro. 423-R consiste em um único crânio articulando com parte de uma mandíbula inferior. Um espécime mais completo, AMNH 24450 é mantido pelo Museu Americano de História Natural. Uma segunda espécie, A. wegeneri foi descrita em 1981. Esta espécie foi descoberta a partir de depósitos do Cretáceo Inferior do Níger no continente africano, em oposição à paleodistribuição sul-americana das outras espécies do gênero. O espécime tipo para a espécie, GDF-700, consistindo de alguns elementos de mandíbula fragmentados, reside no Museu Nacional de História Natural da França, em Paris.

Araripesuchus patagonicus foi descrito a partir de um espécime patagônico (MUC-PV 269) em 2000. Outra espécie a ser atribuída ao gênero foi Araripesuchus buitreraensis, descrita em 2005. Esta espécie foi descrita a partir de um único crânio (MPCA-PV 235) recuperado de depósitos do Cretáceo Superior no que hoje é a Argentina. Com 130 milímetros, o crânio é o maior espécime de Araripesuchus descoberto até hoje. Uma quinta espécie, Araripesuchus tsangatsangana, foi descrita em 2006. O espécime tipo desta espécie foi descoberto nos últimos depósitos do Cretáceo Superior da ilha africana de Madagascar. A análise deste espécime solidifica a posição de A. wegneri como membro do gênero. A. tsangatsangana é o geologicamente mais jovem conhecido deste gênero. A sexta espécie, A. rattoides, foi encontrada nos leitos Kem Kem do Saara em local semelhante aos espécimes de A. wegeneri encontrados por Sereno e Larsson, e é conhecida apenas de partes de ossos dentários, até o décimo quarto alvéolo . Foi descrito no mesmo artigo como Kaprosuchus, Laganosuchus e Anatosuchus; os quatro foram, portanto, popularizados pelos autores como 'RatCroc', 'BoarCroc', 'PancakeCroc' e 'DuckCroc' respectivamente.

Descrição

Seu comprimento era de cerca de 1–1,8 m com um peso de 40 kg. O Araripesuchus pode ser distinguido por suas bordas abauladas lateralmente do focinho, sendo a protuberância a mais proeminente ao redor da área de um dente maxilar aumentado. O focinho e a pré-maxila também são mais lisos que a maioria dos crocodiliformes, sem forames ou a textura rugosa típica. Existem seis espécies válidas dentro deste gênero, todas com estrutura maxilar ou dentária ligeiramente diferente. A. gomesii, A. wegeneri e A. tsangatsangana todos têm uma leve concavidade da margem alveolar externa da pré-maxila vista da superfície ventral; A. rattoides também pode ter essa característica, embora esta parte de seu crânio não seja conhecida, pois o dentista sugere que esse seria o caso. A. rattoides também tinha a característica distintiva de um primeiro dente dentário altamente alargado e apontando para a frente referido como incisiforme, assemelhando-se aos incisivos alongados encontrados em roedores (daí o epíteto específico).

Todas as espécies de Araripesuchus tinham órbitas relativamente grandes e, portanto, olhos. Eles também tinham osteodermas finas que cobriam todo o corpo, várias fileiras deles nas costas e pares dorsais ao longo da cauda. Cada lado da cauda também tinha uma única fileira de osteodermas, até no ventre, emparelhadas na maior parte da barriga e na parte inferior também. As osteodermas não eram fortemente quilhadas, o que, juntamente com os ossos longos dos membros e articulações do ombro, quadril e tornozelo que sugerem uma postura ereta, indicam que o Araripesuchus provavelmente era mais ativo em terra do que na água.

Animais do Cretáceo
Crocodilos pré-históricos
Espécies fósseis descritas em 1959

Araripesuchus


Alexandra "Aleka" Papariga (, * 5. November 1945 in Athen) ist eine kommunistische griechische Politikerin. Sie war von 1991 bis April 2013 Generalsekretärin der Kommunistischen Partei Griechenlands (KKE).

Biografie
Papariga stammt aus einer linken Familie. Schon ihre Eltern waren  Mitglieder der KKE und kämpften im Widerstand gegen die deutsche Besatzung.
Papariga absolvierte die Historisch-archäologische Abteilung der Philosophischen Fakultät der Universität Athen. Danach war sie acht Jahre lang im Rechnungswesen verschiedener Unternehmen tätig und arbeitete gleichzeitig als Privatlehrerin. Seit 1976 ist sie ausschließlich in Partei und sozialen sowie politischen Funktionen tätig.
Papariga ist verwitwet und hat eine Tochter.

Politische Laufbahn
Ihre ersten politischen Schritte machte Papariga 1961 als 16-Jährige in der griechischen Friedensbewegung und als Mitglied der Jugendbewegung der damals einzigen legalen linken Partei EDA (Vereinigte Demokratische Linke). Vor der Militärdiktatur 1967 bis 1974 war sie in diversen Schüler- und Studentenbewegungen aktiv, so im Vorstand der Schüler-Organisation und dann im Vorstand der Studentenorganisation "Demokratische Lambrakis-Jugend". Während der Militärherrschaft schloss sie sich der illegalen KKE an und war in der Solidaritätsbewegung für politische Gefangene aktiv.

Nach dem Ende der Militärdiktatur wurde sie Mitglied des Präsidiums des Parteiausschusses der Stadt Athen (KOA) und war in der kommunistischen Frauenorganisation aktiv, der sie dann bis 1981 vorstand.

1978 wurde Aleka Papariga erstmals ins Zentralkomitee gewählt, seit 1986 ist sie Mitglied des Politbüros der KKE. Im  Februar 1991 wurde sie auf dem 13. Parteitag zur Generalsekretärin der KKE gewählt – als erste Frau, gleichzeitig auch als erste griechische  Parteiführerin. Sie wurde seitdem stets wieder gewählt, bis sie im April 2013 erklärte, nicht mehr für diese Position zu kandidieren. Dem griechischen Parlament gehört Papariga seit der Wahl 1993 als Abgeordnete des zweiten Athener Wahlkreises an.

Weblinks

  auf der Webseite der  Kommunistischen Partei Griechenlands

Einzelnachweise

Abgeordneter (Griechenland)
Parteifunktionär (Griechenland)
Grieche
Geboren 1945
Frau

Aleka Papariga


John Leslie Prescott, baron Prescott (født 31. maj 1938) er en britisk fagforeningsmand og politiker, der var vicepremierminister fra 1997 til 2007. Han var også næstformand for Labour Party fra 1994 til 2007.

Medlem af parlamentet
Fra 1970 til maj 2010 sad John Prescott i Underhuset som repræsentant for Hull øst-kredsen.

I juli 2010 blev han adlet som Baron Prescott, af Kingston upon Hull i grevskabet Øst Yorkshire, og han trådte ind i Overhuset som The Lord Prescott.

Næstformand for Labour
I maj 1994 døde John Smith, der var leder af Labour, pludseligt. John Prescott stillede op både til posten som partiets leder og til posten som næstformand.

På partiets kongres i juli 1994 blev Tony Blair valgt som leder, mens John Prescott blev næstformand.

I 2007 forlod både Blair og Prescott partiets ledelse.

Minister
Fra 1983 til 1994 havde John Prescott forskellige poster som skyggeminister (ordfører for oppositionen).

John Prescott var vicepremierminister fra 1997 til 2007. Fra 1997 til 2001 var han minister for transport, miljø og regioner, mens har var førstesekretær for staten fra 2001 til 2007.

John Prescott er ofte blevet kritiseret for sine markante synspunkter. I marts 2013 foreslog han således, at dronning Elizabeth 2. af Storbritannien skulle abdicere.

I Storbritannien er partiledere og tidligere ministre medlemmer af Statsrådet på livstid, og de tiltales som højtærede.

Da John Prescott blev valgt til næstformand for Labour i 1994 forsøgte han forgæves at holde sig udenfor Statsrådet. I juli 2013 tog John Prescott konsekvensen af sine republikanske synspunkter, og han trådte ud af statsrådet.

Næstformænd for Labour (UK)
Vicepremierministre fra Storbritannien
First Secretaries of State
Transportministre fra Storbritannien
Life peers

John Prescott, baron Prescott


é um filme de animação japonês de 2013 produzido pelo estúdio Wit e dirigido por Ryōtarō Makihara. Foi lançado no Japão em 8 de junho de 2013 e uma adaptação para mangá será publicada na revista Bessatsu Margaret da editora Shueisha.

Enredo
A história se passa em uma sociedade tecnologicamente avançada na qual os robôs podem ser programados para se comportar como um humano completo. Após um trágico acidente de avião, um robô, também conhecido como Q01, é enviado a uma pequena cidade japonesa para ajudar uma pessoa que acabou de perder um ente querido. Ao tentar curar o coração melancólico, o passado do casal é desenterrado.

Produção
O filme original foi revelado na edição de janeiro de 2013 da revista Bessatsu Margaret da editora Shueisha. Ryōtarō Makihara dirigiu o filme, com Izumi Kizara escrevendo o roteiro e o mangaká Io Sakisaka criando os designs dos personagens originais. Hitomi Hasegawa, Hirotaka Katō e Atsuko Nozaki são os diretores de animação e Shōji Hata o diretor de som. O filme foi lançado no Japão em 8 de junho de 2013. Yōko Hikasa cantou a música tema "Owaranai Uta" (Unending Poem).

Em julho de 2013, a Funimation anunciou que havia adquirido os direitos da obra para um lançamento norte-americano.

Recepção
Theron Martin do site de notícias Anime News Network atribuiu ao filme uma classificação B+. Em sua crítica, ele sentiu que o filme não foi longo o suficiente para entregar seu impacto emocional, mas deu crédito à sua pontuação suave e discreta, esforço artístico de qualidade e dublagem em inglês bem lançada, concluindo que "Se você está procurando por um sutil conto romântico e não se importe com um grande pedaço de truques, este deve se encaixar na conta."

Ligações externas
Site oficial

Filmes do Japão de 2013
Filmes em língua japonesa
Filmes de anime de 2013
Funimation
Animes e mangás de romance

Hal (filme de 2013)


Angelo Rossitto (* 18. Februar 1908 in Omaha, Nebraska; † 21. September 1991 in Los Angeles, Kalifornien) war ein kleinwüchsiger US-amerikanischer Schauspieler. Er war nur 88 Zentimeter groß.

Leben
Rossitto wurde von John Barrymore entdeckt und hatte sein Leinwanddebüt mit Barrymore in dem späten Stummfilm Der Bettelpoet (1927). Er spielte auch 1932 im kontroversen Film Freaks von Tod Browning und 1938 in Child Bride von Harry Revier. In den 40er Jahren spielte er an der Seite von Bela Lugosi. Über Jahrzehnte gehörte Rossito zu den meistbeschäftigten kleinwüchsigen Schauspielern in Hollywood, ab den 1950er-Jahren kamen neben Filmen auch zahlreiche Fernsehauftritte hinzu. In der Krimiserie Baretta hatte er in den 1970er-Jahren eine wiederkehrende Rolle als Schuhputzer und Polizeiinformant "Little Moe". Seine letzte große Rolle war an der Seite von Mel Gibson im Film Mad Max – Jenseits der Donnerkuppel von 1985.

Filmografie (Auswahl)
 1927: Die letzten Tage von San Francisco (Old San Francisco)
 1927: Der Bettelpoet (The Beloved Rogue)
 1928: Die Teufel der Nordsee (The Viking)
 1932: Freaks (Freaks)
 1935: Ein Sommernachtstraum (A Midsummer Night's Dream)
 1939: Der Zauberer von Oz (The Wizard of Oz)
 1944: Das Spinnennest (The Spider Woman)
 1944: Ali Baba und die vierzig Räuber (Ali Baba and the Forty Thieves)
 1950: Zorros Tochter (Bandit Queen)
 1950: Der Baron von Arizona (The Baron of Arizona)
 1950: Buschteufel im Dschungel (Pygmy Island)
 1957: Invasion of the Saucer Men
 1967: Doctor Dolittle
 1971: Draculas Bluthochzeit mit Frankenstein (Dracula vs. Frankenstein)
 1973: Little Cigars
 1975–1977: Baretta (Fernsehserie, 11 Folgen)
 1978: Detektiv Rockford – Anruf genügt (The Rockford Files; Fernsehserie, Folge The Competitive Edge)
 1980: Der unglaubliche Hulk (The Incredible Hulk; Fernsehserie, Folge Sideshow)
 1980: Galaxina
 1981: Die total verrückte Highway-Polizei (Smokey Bites the Dust)
 1983: Das Böse kommt auf leisen Sohlen (Something Wicked This Way Comes)
 1985: Mad Max – Jenseits der Donnerkuppel (Mad Max Beyond Thunderdome)
 1987: Die Nacht der Schreie (The Offspring)
 2018: The Other Side of the Wind [1970–1976 gedreht]

Weblinks

Einzelnachweise

Stummfilmschauspieler
Filmschauspieler
US-Amerikaner
Geboren 1908
Gestorben 1991
Mann

Angelo Rossitto


نجمة بلاسكيت HR 2422 Monocerotis هي نجمة تبعد عن الأرض ب حولاي 6600 سنة ضوءيية وقد سماها جون ستانلي بلاسكيت. وهي إحدى أكبر النجوم الثنائية المعروفة، حيث أن كتلها الاجمالية حوالي مائة مرة أكبر من الشمس.

مراجع

أجرام فهرس هنري درابر
أجرام مسماة بتسميات النجوم المتغيرة
أجرام هيباركوس
اكتشافات جون ستانلي بلاسكيت
عمالقة عظمى نوع-O
عمالقة نوع-O
فهرس النجوم الساطعة
كوكبة وحيد القرن
مسح بون الفلكي
نجوم النسق الأساسي نوع-O
نجوم ثنائية

نجم بلاسكيت


زعفران
نبات
 زعفران (بشاريات الغربي)
 زعفران (لون)
 زعفران (مركز السديره)
 الزعفران، وهو جنس من النبات يضم أنواعًا عديدة.
 الزعفران، وهو نوع من النبات.
طيب
 الزعفران، وهو نوع من الأفاويه.
جغرافيا
 الزعفران بلدية بدائرة حاسي بحبح ولاية الجلفة الجزائرية.
 زعفران، وهي قرية بولاية قبلي بالجنوب التونسي.
 الزعفران، قرية تابعة لمركز الحامول بمصر.
 الزعفران (غزة)، وهو حي في المحافظة الوسطى في قطاع غزة.
 الزعفران قرية تابعة لولاية صحار بمحافظة شمال الباطنة في  سلطنة عمان.
 الزعفران إحدى مدن الجمهورية اليمنية.
منشآت معمارية
 قصر الزعفران في حي العباسية في القاهرة.
 دير الزعفران  أو دير مار حنانيا يقع في محافظة ماردين بتركيا

زعفرانة
 زعفرانة، وهي قرية بولاية القيروان بالجمهورية التونسية.
 زعفرانة، وهي قرية بولاية الكاف بالجمهورية التونسية.
 زعفرانة قرية بمحافظة المنيا في مصر.

زعفران (توضيح)


ليونيل بيريز ( في باغنولز سور كيز)  لاعب كرة قدم فرنسي معتزل كان يجيد اللعب في مركز حارس مرمى .

لعب بيريز في أندية بوردو (1993-1996) نيم بالإعارة (1994-1995) لافال بالإعارة (1995-1996) سوندرلاند (1996-1998) نيوكاسل يونايتد (1998-2000) سكونثورب يونايتد بالإعارة (1999) كامبريدج يونايتد بالإعارة (2000) كامبريدج يونايتد مجددا (2000-2002) إنفيلد (2002-2003) ستيفيناغ بوروه (2003-2004) .

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون مغتربون
أشخاص على قيد الحياة
حراس مرمى كرة قدم رجالية
رياضيون فرنسيون مغتربون في إنجلترا
رياضيون من غارد
فرنسيون من أصل إسباني
لاعبو الدوري الإنجليزي الممتاز
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو تشيلمسفورد سيتي
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو ستيفيناغ بوروه
لاعبو سكونثورب يونايتد
لاعبو سندرلاند
لاعبو كامبريدج يونايتد
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم فرنسيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إنجلترا
لاعبو لافال
لاعبو نيم
لاعبو نيوكاسل يونايتد
مواليد 1967

ليونيل بيريز


Irene Pardes (født 4. juli 1990) er en spansk fodboldspiller, der spiller som midtbane for Paris Saint-Germain Féminines og Spaniens kvindefodboldlandshold.

Eksterne henvisninger

 Profil hos Athletic Bilbao

Kvindelige fodboldlandsholdsspillere fra Spanien
Fodboldspillere fra Paris Saint-Germain Féminines

Irene Paredes


الزمهلوية فيلم كوميدي رياضي مصري عرض عام 2008، يقوم الفيلم بعرض مشكلة قائمه بإطار جديد جدا بحيث يتيح للمشاهد الوقوف والتفكير بعقلانيه كيف أن الشعب العربي يلتفت إلى توافه الأمور ويتجه إلى التعصب في الأمور الترفيهية والتي وجدت للترفيه والتوحد وليس لخلق العداء وينسى المآسي الحقيقية والتي يمر بها الوطن العربي دون الدخول في التفاصيل.

قصة الفيلم
عائلتان تقيمان في منطقة واحدة كل عائلة منها متعصبة لفريق من الفرق الكبري، الاولي للنادي الأهلي والثانية لنادي الزمالك، مما يخلق العداء المستحكم فيها بينهم، يقوم الشاب ابن العائلة الثانية باللعب لصالح الزمالك والدفاع عن النادي فيصطدم بإبنه العائلة الأهلوية إلا أنهما يقعان في الحب فيحاول الشاب الزملكاوي التقرب من حبيبته رغم تعصبه إلا أنه يقابل بالكراهية من عائلة حبيبته ويشترك في اللعب في إحدي المباريات ويحتدم الصراع إلا أن الحب يتغلب علي التعصب الكروي.

الشخصيات

فريق العمل
 مخرج: أشرف فايق
 كاتب: عصام حلمى (مؤلف-سيناريست)
 منتج: يحي أبو شنب (إنتاج)
 موسيقى: عمرو إسماعيل (مؤلف موسيقي)
 مدير التصوير: محمد شفيق
 مهندس صوت: طارق علوش
 منتج فني: سيد أمين
 ديكور: حمدي عبد الرحمن
 توزيع: النصر - أوسكار - الماسة

مراجع

وصلات خارجية

 صفحة الفيلم على موقع السينما
 صفحة الفيلم على موقع في الفن

أفلام أحمد الحلواني
أفلام أحمد عزمي
أفلام بشرى
أفلام رياضية مصرية
أفلام صلاح عبد الله
أفلام عزت أبو عوف
أفلام كوميدية مصرية
أفلام مصرية إنتاج 2008
أفلام حمدي السخاوي
أفلام حجاج عبد العظيم
أفلام هالة فاخر
أفلام إيمان السيد

الزمهلوية (فيلم)


أييون بنيوما (Άγιον Πνεύμα) هي مدينة في سيرري في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 2033   نسمة.

مراجع

مدن اليونان
سيرس (مقاطعة)
أماكن مأهولة في سيرس (مقاطعة)

أييون بنيوما (سيرري)


Steven Brett Guthrie (* 18. Februar 1964 in Florence, Alabama) ist ein US-amerikanischer Politiker. Seit 2009 vertritt er den Bundesstaat Kentucky im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Brett Guthrie absolvierte im Jahr 1987 die US-Militärakademie in West Point. Danach war er bis 1990 Offizier in der United States Army, deren Reserve er bis 2002 angehörte. Nach seiner aktiven Militärzeit studierte er noch bis 1997 an der Yale University. Danach arbeitete er für die in Bowling Green ansässige Firma Trace Die Cast Inc., deren Vizepräsident er wurde.

Politisch schloss sich Guthrie der Republikanischen Partei an. Zwischen 1999 und 2008 saß er im Senat von Kentucky. Bei den Kongresswahlen des Jahres 2008 wurde er im zweiten Wahlbezirk von Kentucky in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 3. Januar 2009 die Nachfolge von Ron Lewis antrat, der nicht mehr kandidiert hatte. In seiner ersten Legislaturperiode war er Mitglied im Ausschuss für Bildung und Arbeit sowie im Ausschuss für Verkehr und Infrastruktur. In beiden Ausschüssen war er noch in jeweils drei Unterausschüssen vertreten. Seit 2011 gehörte er dem Ausschuss für Energie und Handel sowie drei Unterausschüssen an. Nach bisher sechs Wiederwahlen in den Jahren 2010 bis 2020 kann er sein Amt bis heute ausüben. Seine neue Legislaturperiode im Repräsentantenhauses des 117. Kongresses läuft bis zum 3. Januar 2023.

Brett Guthrie ist verheiratet und lebt privat in Bowling Green.

Quellen
 Wiederwahl 2016 bei Ballotpedia

Weblinks

 Webpräsenz beim Kongress

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Kentucky
Mitglied des Senats von Kentucky
Mitglied der Republikanischen Partei
Oberleutnant (United States Army)
Absolvent der United States Military Academy
US-Amerikaner
Geboren 1964
Mann

Brett Guthrie


An Juncus tenageia in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jakob Friedrich Ehrhart ngan Carl von Linné d.y.. An Juncus tenageia in nahilalakip ha genus nga Juncus, ngan familia nga Juncaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Juncus

Juncus tenageia


Yes, My Darling Daughter é um filme de comédia estadunidense de 1939, dirigido por William Keighley e estrelado por Priscilla Lane.

Elenco
 Priscilla Lane ...Ellen Murray
 Jeffrey Lynn ...Douglas 'Doug' Hall
 Roland Young ...Titus 'Jay' Jaywood
 Fay Bainter ...Ann 'Annie' Murray
 May Robson ...Granny Whitman
 Genevieve Tobin ... tia Connie Nevins
 Ian Hunter ...Lewis Murray
 Robert Homans ...Sargento Murphy
 Spencer Charters ...Angus Dibble
 Lottie Williams ...Martha

Produção
De acordo com um artigo da revista Liberty, Lewis Seiler inicialmente deveria ter dirigido o filme.

Filmes dos Estados Unidos de 1939
Filmes em língua inglesa
Filmes em preto e branco
Filmes da Warner Bros.
Filmes com trilha sonora de Heinz Roemheld
Filmes baseados em peças de teatro
Filmes dirigidos por William Keighley

Yes, My Darling Daughter


Davina Ittoo ou Davina Itoo, romancière mauricienne, est le nom de plume de Sandiabye Ittoo, née le 2 août 1983 à Quatre Bornes. Elle écrit en français.

Elle est lauréate du prix Jean-Fanchette en 2015 et remporte le prix Indianocéanie en 2019.

Biographie
Élève à l'école de la Visitation RCA, elle poursuit des études secondaires au collège Queen Elizabeth. Puis elle part en France où elle s'installe pendant douze ans. Elle étudie à la Sorbonne et en 2015 est titulaire d'un doctorat de littérature française portant sur les mythes bibliques dans l'œuvre d'Albert Cohen.

À son retour à l'île Maurice, elle est maître de conférences à la Open University of Mauritius où elle enseigne la littérature française et la phonétique.

Le prix littéraire mauricien Jean-Fanchette, présidé par J.M.G. Le Clézio, reçu pour sa nouvelle, La Proscrite, l'encourage sur la voie de la fiction. Un premier roman est publié en 2019 : Misère obtient le prix Indianocéanie 2019 et est finaliste de plusieurs prix.

En 2021, elle publie un second roman, Lorsque les cerfs-volants se mettront à crier, toujours ancré sur la société mauricienne et la place des femmes.

Œuvre

 La Proscrite et autres nouvelles, auto-édition, 2015
 Misère, éditions Atelier des Nomades, 2019
 Lorsque les cerfs-volants se mettront à crier, éditions Project'îles, 2021

Prix et distinctions

 prix Jean-Fanchette 2015 pour la nouvelle La Proscrite
 prix Indianocéanie 2019 pour son roman Misère
 finaliste du prix Vanille – Œuvre de fiction 2020 pour Misère
 finaliste du grand prix du roman métis 2020 pour Misère
 finaliste du prix Orange du livre en Afrique 2021 pour Misère
 finaliste du prix Athéna 2021 pour Misère

Notes et références

Liens externes

Écrivain mauricien du XXIe siècle
Femme de lettres mauricienne
Écrivain francophone
Naissance à Quatre Bornes
Naissance en août 1983
Universitaire mauricien
Romancière francophone

Davina Ittoo


Lawrence Daniel Huculak OSBM (Vernon, Canadá, 25 de janeiro de 1951) é um ministro canadense e arcebispo greco-católico ucraniano de Winnipeg.

Lawrence Daniel Huculak nasceu na pequena cidade canadense de Vernon em 1951. Na idade de 18, Huculak entrou na Ordem Basiliana de St. Josaphat Kunzewitsch com. Fez sua primeira profissão em 3 de setembro de 1972. Após a profissão perpétua em 26 de junho de 1977, foi ordenado sacerdote em 28 de agosto de 1977 pelo Bispo de New Westminster, Jeronim Isidor Chimy OSBM.

Foi nomeado bispo da Eparquia Greco-Católica Ucraniana de Edmonton em 16 de dezembro de 1996. Em 3 de abril de 1997, o Arcebispo de Winnipeg, Michael Bzdel CSsR, o consagrou bispo. Os co-consagradores foram o Bispo de New Westminster, Severian Stefan Yakymyshyn, e o Bispo de Saskatoon, Cornelius John Pasichny. A entronização ocorreu em 6 de abril de 1997 em Edmonton.

Lawrence Daniel Huculak foi nomeado arcebispo de Winnipeg em 9 de janeiro de 2006. A cerimônia de entronização ocorreu em 11 de fevereiro de 2006.

Lawrence Daniel Huculak foi o principal consagrador nas ordenações episcopais de Kenneth Anthony Adam Nowakowski, Daniel Kozelinski Netto e Bryan Joseph Bayda, e co-consagrador nas ordenações de Paul Patrick Chomnycky e David Motiuk.

Em 8 de julho de 2020, o Papa Francisco o nomeou membro do Pontifício Conselho para o Diálogo Inter-religioso.

Ver também

Bispos católicos do Canadá

Lawrence Daniel Huculak


ක්‍රි.පු 1 වැනි සියවසේ සිට ජාත්‍යන්තර වෙළෙදාමේ පුරෝගාමියෙකු වූ ඇක්සුමයිට් රාජ්‍යය එම සියවසේ අගභාගය වන විට ඉස්ලාම්වරු වෙළෙදාමේදී නැගීසිටීමත් සමඟ අඩාල විය.

අප්‍රිකා මහද්වීපයේ ඊසාන දිගින් වූ ඉතියෝපියාව හා එරිත්‍රියා රාජ්‍යයන් මැදිකොට වු ඇක්සුම් අධිරාජ්‍යය පුරාණ ඉන්දු-රෝම මුහුදු වෙළෙඳ මාර්ගයේ වැදගත් කේන්ද්‍රස්ථානයක් ලෙස සැලකිණි.

ක්‍රි.පු 1 වැනි සියවසේදී ලියැවුණු "Periplus of the Erythraean Sea" කෘතියේ සඳහන් පරිදි ඇක්සුම් අධිරාජ්‍යය ඇත්දත් අපනයනය සඳහා මහත් ප්‍රසිද්ධියක් උසුලා ඇත. එම කෘතියේ වැඩිදුරටත් සඳහන් වන්නේ එකල මෙම අධිරාජ්‍යය සොස්කේල්ස් (Zoscales) නම් පාලකයෙක් යටතේ පාලනය වූ බවයි. මොහු ඇක්සුම් රාජ්‍යයට අමතරව රතු මුහුද ආශ්‍රිත වූ ඇඩියුලිස් (Adulis) හා ඇවලයිට්ස් (Assab) නම් වරායන් දෙකද පාලනය කර ඇත.

ඇක්සුම් රාජ්‍යය වඩාත් වැදගත් වීමට එහි පිහිටීම මහත් සේ ඉවහල් වේ.ඊට හේතුව නම් මෙම අධිරාජ්‍යය ඉන්දු-රෝම මුහුදු වෙළෙඳ මාර්ගයේ පිහිටීමයි. ක්‍රි.ව 100 පමණ වන විට මෙම මුහුදු වෙළෙඳාම වඩාත් දියුණු තත්ත්වයකට පත්වීම ඇක්සුම් රාජ්‍යයට වාසි දායක විය. එහි ප්‍රතිඵලයක් ලෙස ඇක්සුම් රාජ්‍යය යටතේ පාලනය වුණු ඇඩියුලස් වරාය අප්‍රිකානු අපනයනයන් සඳහා භාවිතා වුණු ප්‍රධානතම නැව්තොට බවට පත්විණි.

ක්‍රි.පූ 1 පමණ වන විට ඇඩියුලස් වරාය පිහිටි කියෝපයිට් නම් භූමි ප්‍රදේශයද ඇක්සුම් රාජ්‍යයට ඈදා ගැනුණු අතර දෙවන හා තෙවන සියවස වන විට රතු මුහුදෙන් දකුණු භූමි ප්‍රදේශය දක්වා ඇක්සුමටයිට් අධිරාජ්‍යය විහිදී තිබිණි.

සටහන්

{|

|Axumite_Kingdom

අප්‍රිකාවේ ඉතිහාසය

ඇක්සුමයිට් අධිරාජ්‍යය


Hippeastrum angustifolium é uma planta perene bulbosa da família Amaryllidaceae, nativa de uma área  do SE do Brasil ao Paraguai e NE da Argentina.

Taxonomia
Descrito por Ferdinand Albin Pax em 1890.

Referências

Bibliografia

 , in

 H. angustifolium.
GBIF: Hippeastrum angustifolium

angustifolium
Flora da América do Sul
Flora do Brasil

Hippeastrum angustifolium


Selimiye Camiî, Osmanlı padişahı II. Selim döneminde Mimar Sinan'ın yaptığı ve Osmanlı'nın önceki başkenti Edirne'de bulunan bir külliyedir. Mimar Sinan'ın 80 yaşında yaptığı ve "ustalık eserim" şeklinde nitelendirdiği Selimiye Camii, gerek Mimar Sinan'ın, gerek Osmanlı mimârîsinin en önemli eserleri arasında sayılır.

Caminin kitâbesine göre, yapımına 1568 (Hicrî: 976) yılında başlanmıştır. Caminin 27 Kasım 1574 Cuma günü açılması planlanmış olsa da ancak II. Selim'in ölümünün ardından 14 Mart 1575'te ibadete açılmıştır.

Mülkiyeti Sultan Selim Vakfı'ndadır. Bugün şehrin merkezinde bulunan caminin yapıldığı alanda inşasına Süleyman Çelebi devrinde başlanan, Yıldırım Bayezid devrinde geliştiririlen Edirne'nin ilk sarayı (Saray-ı elik) ve Baltacı Muhafızları haremi bulunmaktaydı. Kaynaklarda söz konusu bu alandan Sarıbayır ya da Kavak Meydanı isimleriyle de bahsedilir.

2000'de UNESCO tarafından Dünya Mirası Listesi'ne dahil edilen Selimiye Camii ve külliyesi, 2011'de ise Dünya Mirası olarak tescil edildi.

Tarihçe

Edirne'nin seçilmesinin nedeni
Sultan'ın caminin yapılacağı şehir olarak neden Edirne'yi seçtiği kesin olarak bilinmemektedir. Evliya Çelebi Seyahatname adlı eserinde padişahın rüyasında İslam peygamberi Muhammed'i gördüğünü ve onun kendisinden Kıbrıs'ın fethi anısına bir cami yaptırmasını istediğini yazmıştır. Ancak caminin yapımına başlanmasından üç yıl sonra 1571'de fethedildiği bilindiğinden bu iddianın doğruluk payı olamaz. Bu konudaki daha gerçekçi yorumlarda ise o dönemde İstanbul'da yeni bir büyük camiye ihtiyaç duyulmadığı, Edirne'nin Rumeli'deki Osmanlı egemenliğinin merkezi konumunda olduğu ve Selim'in gençlik yıllarından beri şehre ayrı sevgi beslediğine dikkat çekilir.

Kubbe
Bir tepe üzerinde bulunan Selimiye'de daha önceki hiçbir camide ya da antik çağ mabedinde görülmemiş bir teknik kullanılmıştır. Daha önceki kubbeli yapılarda, asıl kubbe kademeli yarım kubbelerin üzerinde yükselmesine rağmen, Selimiye Camii 43,25 metre yüksekliğinde, 31,25 metre çapında, tek bir lebi ile örtülmüştür. Kubbe, 8 sütuna dayanan bir kasnak üzerine oturtulmuştur. Kasnak, filayaklarına 6 metre genişliğinde kemerlerle bağlıdır. Mimar Sinan, bu şekilde örttüğü iç mekana verdiği genişlik ve ferahlıkla birlikte mekanın bir kerede kolayca anlaşılmasını sağlar. Kubbe aynı zamanda camiinin dış görünüşünün ana hatlarını da belirler.

Minareler
Caminin dört köşesinde bulunan, her biri özel üç şerefeli 380 santimetre çapındaki minareler 70,89 metre yüksekliğindedir. Minarelerin alem dahil yükseklikleri bazı kaynaklara göre 84, bazılarına göreyse 85 metredir. Cümle kapısının iki yakınındaki minarelerin şerefelerine üç ayrı yoldan çıkılır. Diğer iki minare tek merdivenlidir. Öndeki iki minarenin taş oymaları çukur, ortadaki minarelerin oymaları ise kabarıktır. Minarelerin kubbeye yakın olması, camiyi göğe doğru uzanıyormuş gibi gösterir. Bu caminin en büyük özelliği Edirne'nin her tarafından görülmesidir.

İç süslemeler
Caminin mermer, çini ve hat işçilikleri de önemlidir. Yapının içi İznik çinileriyle süslüdür. Büyük kubbenin tam altındaki hünkar mahfili, 12 mermer sütunludur ve 2 metre yüksekliktedir. Çinilerin bir kısmı 1877-1878 Osmanlı-Rus Savaşında, Rus generali Mihail Skobelev tarafından sökülerek Moskova'ya götürülmüştür.

Avlu
Yapının, kuzeye, güneye ve avluya açılan 3 kapısı vardır. İç avlu, revaklar ve kubbelerle süslüdür. Avlunun ortasında mermerden özenle işlenmiş bir şadırvan vardır. Dış avluda ise sıbyan mektebi, darül kurra, darül hadis, medrese ve imaret bulunmaktadır. Sıbyan mektebi günümüzde çocuk kütüphanesi, medrese ise müze olarak kullanılmaktadır. Geçmişte cami meşalelerle aydınlatılmakta idi. Meşalelerden çıkan is, hava akımı oluşturmak üzere özel olarak yapılan bir delikten dışarı çıkmaktaydı.

"Ters Lale" motifi
Caminin müezzin mahfilinin mermer ayaklarından birinin altında ters bir lale motifi bulunmaktadır. Rivayete göre, caminin yapılacağı arsa üzerinde bir lale bahçesi bulunmaktaydı. Bu arsanın sahibi, başlarda arsasının satılmasını istememiştir. En sonunda, Mimar Sinan'dan camide bir lale motifi olmasını isteyerek arsasını satmıştır. Mimar Sinan da lale motifini ters olarak yapmıştır. Lale motifi bu arsada bir lale bahçesi olduğunu, ters olması ise sahibinin tersliğini temsil etmektedir.

Dünya Mirası Listesi
28 Haziran 2011 Salı günü, Paris'te yapılan UNESCO Dünya Mirası Komitesi toplantısında Edirne Selimiye Camii ve Külliyesi'nin Dünya Mirası Listesi'ne adaylığını değerlendirdi ve komite oybirliğiyle Selimiye Camii ve Külliyesi'nin Dünya Mirası Listesi'ne girmesine karar verdi.

Böylelikle Drina Köprüsünden sonra bir Osmanlı eseri daha Dünya Mirası Listesi'ne girmiş oldu.

Fotoğraflar

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Selimiye Cami
 Sinan'a Saygı Projesi internet sitesi, Sinan ve eserleri ile ilgili kapsamlı bilgi
 Sinan'ın kaleminden Selimiye Cami

Edirne'deki Osmanlı camileri
Mimar Sinan'ın eserleri
Selatin camileri
Türkiye'deki Dünya Mirasları
Türk lirası üstünde görünen yapılar
1574'te tamamlanan yapılar
16. yüzyılda tamamlanan camiler

Selimiye Camii


El pitajo coronado o pitajo copetón (Silvicultrix frontalis), es una especie de ave paseriforme de la familia Tyrannidae perteneciente al género Silvicultrix, anteriormente incluido en Ochthoeca. Algunos autores sostienen que se divide en dos especies. Es nativo de regiones andinas del noroeste y oeste de América del Sur.

Distribución y hábitat
El grupo de subespecies frontalis/albidiadema se distribuye a lo largo de la [[cordillera de los [Andes]] desde el noreste de Colombia, por Ecuador hasta el noroeste de Perú; el grupo spodionota/boliviana a lo largo de los Andes desde el centro de Perú hasta el centro de Bolivia.

Esta especie es considerada de poco común a localmente bastante común en sus hábitats naturales: los bosques enanos, bordes de bosques montanos y enmarañados de matorrales, generalmente en elevaciones de 100 a 200 m abajo del límite del bosque; también en bosques de Polylepis (en Ecuador) y en bambuzales muertos o en suelos musgosos. Entre 2800 y 4000 m de altitud, ocasionalmente bajo hasta los 1600 m y raramente a los 1300 m.

Sistemática

Descripción original
La especie S. frontalis fue descrita por primera vez por el naturalista francés Frédéric de Lafresnaye en 1847 bajo el nombre científico Tyrannula frontalis; su localidad tipo es: «Pasto, Perú, corregido para Pasto, Colombia».

Etimología
El nombre genérico femenino «Silvicultrix» en latín significa 'aquel que habita en los bosques'; y el nombre de la especie «frontalis», en latín moderno que significa 'frontal', 'con cejas'.

Taxonomía
El grupo de subespecies sureño S. frontalis spodionota/boliviana es considerada como especie separada de S. frontalis, el pitajo de Kalinowski (Silvicultrix spodionota) por el Congreso Ornitológico Internacional (IOC)  con base en los estudios de García-Moreno et al. (1998).

La forma propuesta S. frontalis orientalis (, 1924), de Ecuador, es considerada indivisible de la nominal.

Subespecies
Según la clasificación Clements Checklist/eBird se reconocen cuatro subespecies, con su correspondiente distribución geográfica:

 Grupo politípico frontalis/albidiadema:
 Silvicultrix frontalis frontalis (, 1847) – Andes orientales de Colombia (Norte de Santander hasta Cundinamarca).
 Silvicultrix frontalis albidiadema (, 1848) – Andes occidentales y centrales de Colombia, Ecuador (ambas pendientes) y noroeste de Perú (al sur hasta el este de La Libertad).

 Grupo politípico spodionota/boliviana:
 Silvicultrix frontalis spodionota (, 1896) – Junín, oeste de Cuzco (en la Cordillera de Vilcabamba) y adyacencias del noreste de Ayacucho, en el centro de Perú.
 Silvicultrix frontalis boliviana (, 1935) – Andes del centro y sur de Perú (San Martín al sur hasta Huánuco, y valle del Urubamba en el sur de Cuzco) y Bolivia (pendiente oriental de La Paz hacia el sureste hasta el oeste de Santa Cruz).

Referencias

Enlaces externos
 Videos, fotos y sonidos de Silvicultrix frontalis en eBird.
 Sonidos y mapa de distribución de Silvicultrix frontalis en xeno-canto.

Aves de América del Sur
Animales descritos en 1847
frontalis
Taxones descritos por Frédéric de Lafresnaye

Silvicultrix frontalis


Afrocarpus mannii er sígrænt tré (að 15m hátt) frá São Tomé og Príncipe.

Tilvísanir

Gagnviðarætt

Afrocarpus mannii


Alice i eventyrland er en dansk børnefilm fra 1972 instrueret af Gert Fredholm og efter manuskript af Sandra Holm og Claus Weeke.

Handling
Filmatisering af Det Lille Teaters opførelse, skrevet og iscenesat af S. Holm og Birgitte Livbjerg.

Medvirkende

 Merete Arnstrøm
 Rudy Hassing
 Birte Norst
 Torben Hellborn
 Svend Erik Larsen
 Maria Stenz
 Lasse Lunderskov
 Kay Waarning

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Dukkefilm fra Danmark
Børnefilm fra Danmark
Danske film fra 1972

Alice i eventyrland (film fra 1972)


Letifuglar (fræðiheiti: Bucconidae) eru skordýraætandi fuglar sem finnast frá Suður-Ameríku upp til Mexíkó.

Spætufuglar

Letifuglar


An Pothos cylindricus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Karel Presl. An Pothos cylindricus in nahilalakip ha genus nga Pothos, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pothos

Pothos cylindricus


95802 Francismuir este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
95802 Francismuir este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Needville de Joseph A. Dellinger. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,40 ua, o excentricitate de 0,21 și o înclinație de 0,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 95001-96000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2003
Centura de asteroizi
Asteroizi cu nume de oameni

95802 Francismuir


O Forte Lookout, também conhecido como Reduto A, é uma fortificação defensiva erguida durante a Guerra Civil Americana nos arredores de Camden, Arkansas.

História
O brigadeiro-general Alexander T. Hawthorn, natural de Camden, recebeu a tarefa de organizar as defesas da cidade. De janeiro a março, as tropas confederadas e o trabalho escravo trabalharam para desenvolver uma série de cinco redutos, principalmente para proteger contra ataques terrestres do sul e oeste da cidade. O major-general da União Frederick Steele, no comando das forças que ocupam Little Rock, recebeu ordens para se mover para o sudoeste, de modo a efetuar uma junção com a campanha do Red River do major-general Nathaniel Prentice Banks, um esforço para tomar Shreveport, Louisiana e, eventualmente, ganhar uma posição da União no Texas. A força de Steele deixou Little Rock a 23 de março de 1864, passando pelo pouco povoado sudoeste do Arkansas. O seu avanço foi interrompido na Batalha de Prairie D'Ane (9 a 13 de abril). Precisando de provisões, Steele ordenou que a suas forças marchassem sobre Camden, que ocuparam no dia 15 de abril após ter sido abandonada pelo seu pequeno número de defensores. Durante a breve ocupação (dez dias) da União, as defesas foram expandidas com trincheiras e terraplanagens adicionais. Steele foi solicitado a reconsiderar a ocupação contínua de Camden depois de as iniciativas relacionadas ao abastecimento terem sido adiadas em Poison Spring (18 de abril) e Marks 'Mills (25 de abril), e retirou-se de Camden em direção a Little Rock a 26 de abril.

As defesas de Camden foram expandidas depois de as forças confederadas reocuparem a cidade. Um ponto fraco conhecido de ambos os lados, a zona ribeirinha, foi fortificado em outubro de 1864. No final do ano, uma trincheira completa cercou a cidade.

Ver também
 Lista de marcos históricos nacionais em Arkansas
 Forte Southerland, o outro reduto sobrevivente

Lookout
Rio Ouachita

Forte Lookout (Arkansas)


Marko Vasiljević (ljetopisac), hrvatski ljetopisac iz Bosne i Hercegovine
 Marko Vasiljević (glumac), srpski glumac

Marko Vasiljević


Ursa Major Technologies est une entreprise aérospatiale américaine fondée en 2015 et basée à Berthoud, dans le Colorado. L'entreprise produit des moteurs-fusées et les vend à des sociétés de lancement de fusées.

L'entreprise fabrique le moteur-fusée Hadley brûlant oxygène liquide et kérosène et produisant 5 000 livres de poussée, nommé d'après un personnage de The Veldt de Ray Bradbury.

Ses clients commerciaux comprennent C6 Launch Systems, une compagnie aérospatiale canadienne développant un petit lanceur de satellites, et la start-up de lancement américaine . Elle travaille également avec  pour équiper son lanceur hypersonique GoLauncher1 et avec Stratolaunch pour son véhicule hypersonique Talon-A.

En 2017, Ursa Major Technologies a levé 8 millions de dollars avec la participation du Space Angels Network.

En décembre 2021, l'entreprise a clos son plus grand cycle de financement à ce jour : une série C de 85 millions de dollars américains dirigée par des fonds et des comptes gérés par la société BlackRock.

En janvier 2022, l'entreprise comptait 141 employés.

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Relativity Space
 Isar Aerospace
 Rocket Factory Augsburg
 PLD Space
 Masten Space Systems

Entreprise ayant son siège au Colorado
Entreprise du secteur spatial ayant son siège aux États-Unis

Ursa Major Technologies


Gülbank, gülbenk, gulvang, gulbang ya da gulweng  Farsça gül + ses anlamına gelen bang'tan "gül sesi" anlamındadır. Abdülbaki Gölpınarlı ayrıca bülbül sesi biçiminde Türkçeleştirilmiştir.  Terim olarak ise Mevlevilik, Bektaşilik, Halvetilik, Kadirilik, Rufailik gibi tarikatlarda hep bir ağızdan yüksek sesle söylenen alkış, dua içerikli sözlü edebiyat ürünü anlamı taşır. En eski örnekleri Mir'âtü'l-Mekâsıd fî Def'i'l-Mefâsid'de kayıtlıdır.

Terceman veya tercüman türünün Gülbank yerine eş anlamlı kullanımına rastlansa da gülbankın ayin ve törenlerde belirli nitelikte kişiler tarafından söylenmesine karşılık tercemanların gündelik hayatın akışındaki olaylarda herkesçe söylenebilir nitelikte olmasıyla ayrışırlar.

Gülbanklar genellikle "Allah Allah illallah", "Allah Allah eyvallah" ve "Bism-i şah Allah Allah" girişiyle başlar ve peşinden de okunduğu yer veya duruma uygun iyi dilekler ve temenniler ile devam eder.

Bektaşilerde ve Alevilerde elin göğse ya da sağ elin sol el üzerine konularak "Allah Allah" şeklinde bağırmasıyla başlanır. Çerağ, ikrar, sofra, ölüm, sünnet, aşure ve nevruz gibi ritüellerde okunur. Bunu da sadece Muhammed'in soyundan gelenler okuyabilir. Talibin pirinden gülbank alması ayrıca bir ritüeldir ve çeşitli şartlara bağlıdır.

Mevlevîler;  ayn-i cem, bayram, çerağ, cenaze,  hatim,  hücreye  giriş ve çıkış,  İsm-i  Celâl,  evlilik,  seyahat,  Şeb-i Arûs,  yemeğin  ateşten indirilmesi,  yemek  sonrası,  türbe  ziyareti  törenlerine bir gülbankla başlar ya da bir gülbankla bitirir. Okuyan kişi postnişin, dede ya da şeyh olmalı, dinleyenler okuma esnasında sessiz kalmalıdır. Mesnevi veya Divan-ı Kebir gibi kitaplarından alıntı yaparak başlayabilirler.

Örnekler
Yüksek lisans tezi kapsamında yapılan bir çalışmada çerağ gülbankı şu şekilde örneklenmiştir:

Yeniçeriler, Hacı Bektaş Veli adına şu gülbankı okumuşlardır:
Saraybosna Hacı Sinan Tekkesi'nin  devrân  ve  ayininden  sonra  şöyle  bir  gülbank  okunmaktadır:

Mevleviler'de Şeb-i Arûs töreni bitince şeyh-dede şu gülbankı okur:

Edebî eserlerde kullanımı
Lütfi Kaleli'nin Kardeşlerin Kini romanında Cafer Dede karakteri kadehini kaldırarak bir gülbank okur.

Mustafa Yeşilova'nın Kopo romanında, Molla Ağa yemeğe davet edilir ve sofrada gülbank okur.

Fakir Baykurt'in Kaplumbağalar romanında Kır Abbas karakteri su içmeden önce ellerini açıp gülbank okur.

Kaynakça

Dış bağlantılar
Aday, Erdal. (2018) ŞEYH ÇAKIR (IŞIK ÇAKIR)  OCAĞI İKRAR CEMİ RİTÜELİ (Bir cem ayininde gülbankların okunuşu ve törendeki konumlarına dair örnek)

Sözlü edebiyat

Gülbank


Cele mai populare sporturi din Azerbaidjan sunt fotbalul și șahul. Alte sporturi populare sunt gimnastica, judo, fotbal, haltere, boxul și hochei pe gheață. Relieful muntos al Azerbaidjanului oferă oportunități excelente pentru practicarea de sporturi cum ar fi schi și alpinism. Sporturi nautice sunt practicate în Marea Caspică și în apele interioare. La nivel internațional, Azerbaidjanul a obținut rezultate notabile la șah, haltere și lupte. Azerbaidjanul este, de asemenea, un membru activ al comunității sportive internaționale, fiind membru cu drepturi depline în Federația Internațională de Fotbal Asociație (FIFA), Uniunea Asociațiilor Europene de Fotbal (UEFA), Asociația Internațională a Federațiilor de Atletism (IAAF), Asociația Europeană de Atletism (EAA) și Comitetul Olimpic Internațional (CIO), printre multe altele. De asemenea, a găzduit primele Jocuri Europene. Azerbaidjan a naturalizat mai mulți sportivi și antrenori din Iran, cum ar fi Saman Tahmasebi, Sabah Shariati și Jamshid Kheyrabadi la lupte; și Reza Mehmandoost și Milad Beigi la Taekwando.

Șah

Azerbaidjanul este cunoscut ca una dintre superputerile șahului și, în ciuda prăbușirii Uniunii Sovietice, șahul este încă foarte popular. Campionul mondial Garry Kasparov s-a născut în Baku. Alți jucători de șah din Azerbaidjan cunoscuți la nivel mondial sunt Teimour Radjabov, Shahriyar Mammadyarov, Vugar Gashimov și Zeinab Mamedyarova. Azerbaidjanul a găzduit, de asemenea, mai multe turnee internaționale de șah și concursuri și a câștigat Campionatul European de Șah pe echipe în 2009.

În 2009, președintele azer Ilham Aliyev a emis un ordin pentru a înlesni dezvoltarea șahului în Azerbaidjan din 2009 până în 2014.

Fotbal

Fotbalul este sportul cel mai popular în Azerbaidjan, iar Asociația Federațiilor de Fotbal din Azerbaidjan cu 9.122 de jucători înregistrați, este cea mai mare asociație sportivă din țară. Echipa națională de fotbal a Azerbaidjanului nu a obținut rezultate internaționale notabile. Cele mai de succes cluburi de fotbal din Azerbaidjan sunt Neftci Baku, Baku, Inter Baku, Qarabağ, Gabala și Khazar Lankaran. În 2012, Neftci Baku a devenit prima echipa azeră care s-a calificat în grupele unei competii europeane, învingând-o pe APOEL din Cipru cu scorul de 4-2 la general în faza play-offului din UEFA Europa League 2012-2013.

Referințe

Legături externe
 Comitetul Olimpic Azer

Sportul în Azerbaidjan


Symbols of death are the motifs, images and concepts associated with death throughout different cultures, religions and societies.

Images

Various images are used traditionally to symbolize death; these rank from blunt depictions of cadavers and their parts to more allusive suggestions that time is fleeting and all men are mortals.

The human skull is an obvious and frequent symbol of death, found in many cultures and religious traditions. Human skeletons and sometimes non-human animal skeletons and skulls can also be used as blunt images of death; the traditional figures of the Grim Reaper – a black-hooded skeleton with a scythe – is one use of such symbolism. Within the Grim Reaper itself, the skeleton represents the decayed body whereas the robe symbolizes those worn by religious people conducting funeral services. The skull and crossbones motif (☠) has been used among Europeans as a symbol of both piracy and poison. The skull is also important as it remains the only "recognizable" aspect of a person once they have died.

Decayed cadavers can also be used to depict death; in medieval Europe, they were often featured in artistic depictions of the danse macabre, or in cadaver tombs which depicted the living and decomposed body of the person entombed. Coffins also serve as blunt reminders of mortality. Europeans were also seen to use coffins and cemeteries to symbolize the wealth and status of the person who has died, serving as a reminder to the living and the deceased as well.
Less blunt symbols of death frequently allude to the passage of time and the fragility of life, and can be described as memento mori; that is, an artistic or symbolic reminder of the inevitability of death. Clocks, hourglasses, sundials, and other timepieces both call to mind that time is passing. Similarly, a candle both marks the passage of time, and bears witness that it will eventually burn itself out as well as a symbol of hope of salvation. These sorts of symbols were often incorporated into vanitas paintings, a variety of early still life.

Certain animals such as crows, cats, owls, moths, vultures and bats are associated with death; some because they feed on carrion, others because they are nocturnal. Along with death, vultures can also represent transformation and renewal.

Religious symbols

Religious symbols of death and depictions of the afterlife will vary with the religion practiced by the people who use them.

Tombs, tombstones, and other items of funeral architecture are obvious candidates for symbols of death. In ancient Egypt, the gods Osiris and Ptah were typically depicted as mummies; these gods governed the Egyptian afterlife. In Christianity, the Christian cross is frequently used on graves, and is meant to call to mind the crucifixion of Jesus. Some Christians also erect temporary crosses along public highways as memorials for those who died in accidents. In Buddhism, the symbol of a wheel represents the perpetual cycle of death and rebirth that happens in samsara. The symbol of a grave or tomb, especially one in a picturesque or unusual location, can be used to represent death, as in Nicolas Poussin's famous painting Et in Arcadia ego.

Images of life in the afterlife are also symbols of death. Here, again, the ancient Egyptians produced detailed pictorial representations of the life enjoyed by the dead. In Christian folk religion, the spirits of the dead are often depicted as winged angels or angel-like creatures, dwelling among the clouds; this imagery of the afterlife is frequently used in comic depictions of the life after death. In the Islamic view of the Afterlife, death is symbolised by a black and white ram which in turn will be slain to symbolise the Death of Death.

The Banshee also symbolizes the coming of death in Irish Mythology. This is typically represented by an older woman who is seen sobbing to symbolize the suffering of a person before their death.

Colors

Black is the color of mourning in many European cultures. Black clothing is typically worn at funerals to show mourning for the death of the person. In East Asia, white is similarly associated with mourning; it represented the purity and perfection of the deceased person's spirit. During the Victorian era, purple and grey were considered to be mourning colors in addition to black. Furthermore, in Revelation 6 in The Bible, Death is one of the four horsemen; and he rides a pale horse.

See also

  –

References

External links
 An analysis of symbols of Death on the tombstones of the Knights of the Order of St John at the St John's Co-Cathedral at Valletta, Malta, as appearing in Dane Munro, 'Memento Mori, a companion to the most beautiful floor in the world' (Malta, 2005), 2 vols. .

Cultural aspects of death
Symbols

Symbols of death


Arts et Métiers ParisTech (ENSAM, École nationale supérieure d'arts et métiers) er et fransk ingeniør-institut tilknyttet France AEROTECH.

Instituttet blev oprettet i 1780 og har i dag omkring 6300 studerende.

Bibliografi
 Olivier Vercherand, Anne Téqui, Arts et Métiers, l'école de la technologie, Paris, Le Cherche midi, 2011, 127 p. ()
 Charles R. Day (Jean-Pierre Bardos), Les Écoles d'arts et métiers : l'enseignement technique en France xixe-xxe siècles [« Education for the Industrial World. The Ecoles d'Arts et Métiers and the Rise of French Industrial Engineering, Cambridge (Mass.), Londres, MIT Press »], Belin, 1991 (1897) ()

Noter

Uddannelsesinstitutioner i Frankrig
Tekniske universiteter

Arts et Métiers ParisTech


Dry Ridge est une ville américaine située dans le comté de Grant, dans le Kentucky. Selon le recensement de 2020, sa population est de .

Liens externes

Ville au Kentucky
Comté de Grant (Kentucky)

Dry Ridge (Kentucky)


كاريدا (بالإستونية:Kareda vald) هي بلدية في دائرة يارفا بإستونيا، تبلغ مساحتها 91،6 كلم². يبلغ تعدادها السكاني 827 (إحصائيات 2006).

القرى التي تنتمي إلى هذه البلدية هي إسنا، موسليري، كوويزي، أوتلا، وفودجا. يعود أول ذكر تاريخي لكاريدا إلى عام 1212.

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي (باللغة الإستونية)

كاريدا
بلديات إستونيا
بلديات سابقة في إستونيا

كاريدا


قائمة ببطولات ويمبلدون لسنة 1924:

فردي رجال

 جان بورترا هزم  رينيه لاكوست . النتيجة: 6-1 3-6 6-1 3-6 6-4

فردي سيدات

 كيتي ماكين جودفري هزمت  هيلين ويلس مودي. النتيجة: 4-6, 6-4, 6-4

مراجع

أحداث 1924 الرياضية في لندن
أحداث يوليو 1924 الرياضية
أحداث يونيو 1924 الرياضية
كرة المضرب في 1924

بطولة ويمبلدون 1924


The MTV Video Music Award for Best Direction is an award given to the artist, the artist's manager, and the director of the music video. From 1984 to 2006, the full name of the award was Best Direction in a Video, and in 2007, it was briefly renamed Best Director. The category acquired its current name with the 2008 awards.

The most frequent winners are David Fincher, Spike Jonze and Taylor Swift, with three wins each, although one of Jonze's wins is credited as the "Torrance Community Dance Group".

The most nominated director is David Fincher with eight nominations. Remarkably, seven of Fincher's nominations were achieved in a three-year span (1989–1991), as he was nominated a record three times in both 1989 and 1990. Fincher's recent nomination (and win) occurred over twenty years later in 2013 for his work on Justin Timberlake's "Suit & Tie." Closely following him are Dave Meyers with seven nominations and Francis Lawrence with six. Hype Williams is the director with the most nominations and no wins at five.

The performers whose videos have won the most awards are Madonna and Taylor Swift, whose videos have garnered three direction moonmen respectively. However, Eminem's videos have received the most nominations with seven. Swift is also the only performer to have won three moonmen in this category for her work directing.

Five other performers have won a moonman in this category for their work directing/co-directing their videos: George Michael, Beck, Erykah Badu, Adam Yauch of the Beastie Boys, Kendrick Lamar and Lil Nas X. An additional nine performers have been nominated for their work co-directing/directing videos: Busta Rhymes, Missy Elliott, Christina Aguilera, Jared Leto (as Bartholomew Cubbins), Ryan Lewis, Bruno Mars, Billie Eilish, Tyler, the Creator (as Wolf Haley) and Travis Scott.

Recipients

1980s

1990s

2000s

2010s

2020s

References

See also
MTV Movie Award for Best New Filmmaker

MTV Video Music Awards
Awards established in 1984
Awards for best director


An Panicum stenodes in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni August Heinrich Rudolf Grisebach. An Panicum stenodes in nahilalakip ha genus nga Panicum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Panicum

Panicum stenodes


Berniece Baker Miracle (Venice, 30 de julho de 1919 - Asheville, 25 de maio de 2014) foi uma escritora estadunidense. Ela era meia-irmã da atriz Marilyn Monroe.

Biografia
Berniece Inez Gladys Baker nasceu em Venice, Califórnia, em julho de 1919. Seus pais, Gladys Pearl Baker e Jasper Newton "Jap" Baker (1886–1951), se casaram em 1917 e tiveram seu primeiro filho em 1918, Robert Kermit "Jackie". Após o divórcio, Jasper levou Berniece e seu irmão e os criou em sua terra natal, Kentucky. Gladys logo se casou novamente e deu à luz um terceiro filho, Norma Jean Baker. Em 1933, o irmão de Berniece morreu de insuficiência renal. Dois anos depois, ela frequentou a Pineville High School e se casou com Paris Miracle (1918–1990) em 1938. Sua única filha, Mona Rae Miracle, nasceu em 18 de julho de 1939.

Durante a gravidez, Berniece recebeu uma carta de sua mãe, falando sobre de Norma Jean. As irmãs se conheceram em 1944, depois de trocar cartas e fotos.  Ao mesmo tempo, Norma Jean começou sua carreira de modelo. Ela se tornou atriz com o nome artístico de Marilyn Monroe e morreu em 1962, deixando para Berniece US$ 10.000 em seu testamento. Junto com o ex-marido de Monroe, Joe DiMaggio e seu agente Inez Melson, Berniece organizou o funeral da irmã.

Ao longo de sua vida, Berniece evitou a mídia e trabalhou como inspetora de manufatura, bibliotecária e figurinista. Ela completou 100 anos em julho de 2019.

My Sister Marilyn
My Sister Marilyn: A Memoir of Marilyn Monroe foi publicado em 1 de junho de 1994 (no aniversário de Monroe e 50 anos depois que as irmãs se conheceram). O livro foi escrito em coautoria com sua filha Mona e conta a história dos raros encontros de Berniece com Monroe, até sua morte. O livro também aborda os problemas mentais de sua mãe Gladys, e as infâncias conseqüentemente problemáticas das irmãs, ambas sem a figura materna:

"Compartilhamos a mesma mãe, que cedo em nossas vidas foi diagnosticada como doente mental. Crescemos nos sentindo abandonadas e, embora nos dissessem que éramos bonitas e talentosas, ainda precisávamos de coragem e força.."

O livro de memórias apresenta fotos e recebeu críticas positivas de veículos como Entertainment Weekly, que escreveu: "... este retrato de Marilyn é insubstituível". Continua a ser a única biografia autorizada da família de Monroe.

Ligações externas
Berniece Baker (em inglês) no IMDb

Nascidos em 1919
Mortos em 2014
Naturais de Los Angeles
Escritores dos Estados Unidos
Marilyn Monroe

Berniece Baker Miracle


ජාතියක් යනු තමන්ට පොදු උරුමයක් ඇතැයි (සැබැවින්ම හෝ කල්පිතයක් ලෙස) හඳුන්වාගන්නා මානව කණ්ඩායමකි.

== සිංහලයෝ

== සිංහල
සිංහලයෝ
සමිපූර්ණ ඡනගහනය	c. 14,900,000
විශාල ඡනගහනයක් වෙසෙන ප්‍රදේශ	ශ්‍රී ලංකාව:
   14,800,000 [1]
මැද පෙරදිග:
   100,000[citation needed]
යුරෝපය:
   80,000[citation needed]
තායිලන්තය:
   70,000[citation needed]
USA:
   60,000[citation needed]
කැනඩාව:
   40,000[citation needed]
මලයාසියාව:
   25,325 [2]
සිංගප්පූරුව:
   12,000[citation needed]
මාල දිවයින:
   10,000[citation needed]

භාෂා	සිංහල භාෂාව
ආගම්	බුදු දහම, කිතු දහම. කුඩා ප්‍රමානයන්ගෙන්: ආධ්යාත්මිකයින් සහ අන් ආගමිකයන්,
ඤාති ඡන වර්ග	ඉන්දු-ආර්ය ඡනයා, Dravidians, වැද්දන්
සිංහල ලොව වෙසෙන පෞරාණිකම ජාතීන් අතරින් එකකකි. 1815 මාර්තු 2 දක්වා සිංහලේ හෙවත් සිංහල රාජධානිය නමින් හැඳින්වූ වත්මන් ශ්‍රී ලංකාවේ ප්‍රධාන ඡන කොට්ටාශය සිංහල වන අතර ඔවුන්ගේ මවු බස සිංහල භාෂාව වෙයි. ශ්‍රී ලංකාවේ සිංහලයින් මිලියන 15ක් පමන වෙසෙන අතර, 320,000[citation needed] පමන වෙනත් රටවල වෙසෙයි.

පටුන [සඟවන්න]
1 ඉතිහාසය
2 Genetic and anthropological assessments
3 Geographic diaspora
4 ආගම
5 The modern Sinhalese
6 ආශ්‍රිත ලිපි
7 References
8 Online references
[සංස්කරණය]ඉතිහාසය

ප්‍රාග් ඓතිහාසික යුගයේ සිට ජීවත්වූ යක්‍ෂ, නාග, සහ රාක්‍ෂ ගෝත්‍රකයන්ද බෙන්ගාලයෙන් පිටුවහල් කරන ලද විජය කුමරු ඇතුළු ඉන්දු-ආර්ය සංක්‍රමණිකයීන් පිරිසගෙන් පැවත එන්නන්ද සම්මිෂ්‍රණයෙන් මෙම ජාතිය බිහිවීඇති බවට සාධක ඇත. පණ්ඩුකාභය රජ දවස සිංහල ජාතිය පිලිබඳ සංකල්පය දියුණුවී තහවුරු වූ බවට විශ්වසකෙරේ.
සිංහලයන් පැවත එන්නේ ක්‍රි.පූ. 543ත් ක්‍රි.පූ. 500ත් අතරදී බෙන්ගාලයෙන් පිටුවහල් කරන ලද විජය කුමරු සහ ඔහුගේ හත්සිසයයකගෙන් යුත් පිරිවරගෙන් බවට මහවංශයේ සඳහන් වේ. ක්‍රි.පූ. 4වන ශතවර්යේදී පාලියෙන් ලියැවුනු මහාවංශය සහ ක්‍රි.ව. 13වන ශතවර්යේදී ධම්මකිත්ථි තෙරනුවන් ග්‍රන්තාරූඩ කල චූලවංශය අනුරාධපුර සහ පොලොන්නරු රාජධානි වල ඉතිහාසයට ලිඛිත සාක්ෂි දරයි. අශෝක අධිරාජයා ඔහුගේ පුත් මිහිඳු තෙරනුවන් හරහා ක්‍රි.පූ. 4වන ශතවර්යේදී ශ්‍රී ලංකාවට බුදු දහම හඳුන්වාදුන්නේය. සිංහල ජනයා සහ වැදි ජනයා අතර සුළු වෙනස්කම් ඇති නමුත් වසර 2500ක් තුලදී වුනු මිශ්‍ර වීම් නිසා සිංහල ජනයා අතර වෙනස්කම් ඇත්තේ අල්ප මාත්‍ර තරමින්ය.%E0%B7%83%E0%B7%92%E0%B6%82%E0%B7%84%E0%B6%BD

Notes

ජාතීන්
ජාතිය
සංස්කෘතික විවිධත්වය
Greek loanwords

වාර්ගික කණ්ඩායම


Metrosexuality is a British television comedy drama, which aired on Channel 4 in 2001 as a short-run series of six episodes. It was later re-edited into a single feature for DVD release by TLA Releasing. It depicts the interactions of a racially and sexually diverse group of friends and family living in Notting Hill.

The series was written and created by Rikki Beadle-Blair, who also stars as one of the show's central characters. The cast also includes Noel Clarke, Paul Keating, Mat Fraser, Karl Collins, Pui Fan Lee and Preeya Kalidas. The show features extravagant and colourful costumes and scenery, varied shooting styles and quick pacing.  Much of the music was written and performed by Beadle Blair, who intended the series to feel like a musical.

The show was hailed by critics for its diversity; it depicted a social setting relatively free of racism or homophobia. It was also noted for its inclusion of Fraser, a thalidomide survivor with phocomelic arms, in a role where his disability was simply part of the show's fabric rather than an inherent focus of his character's role.

Plot outline
The story is set over the course of two consecutive weekends in spring, and follows Kwame (Clarke), seventeen and straight, who is trying to reconcile his estranged fathers, Max (Beadle Blair) and Jordan (Collins). He must contend with Max's insistence that he is over Jordan, and Jordan's new relationship with former military man Jonno. Kwame is also trying to attract his love interest, Asha, and provide support to his two best friends: Dean (Keating), a talented footballer struggling with an abusive father and a crush on Max, and skater boy Bambi, trying unsuccessfully to secure a commitment from his older, on-off boyfriend, Robin.

Max's married friends Geri and Daniel descend into a bitter separation after Geri feels Daniel takes her for granted; she is later romanced by Asha's father, Tel. Asha's best friend Jay (Lee) embarks on a new relationship with the enigmatic Flora, despite her own commitment issues. Former drug addicts Peggy and Pablo struggle to adapt to a life of sobriety together - especially when Peggy gets back in touch with their dealer, Dean's brother Marlon (Fraser). Max's sister Cindy finds her relationship with her partner Doris threatened by the reappearance of her first boyfriend, Gabriel.  Kwame's unstable birth mother, Hilly, deals with the death of her cat and reconnects with her estranged parents.

Cast

Kwame O'Reilly - Noel Clarke

Asha - Rebecca Varney

Max - Rikki Beadle Blair

Dean - Paul Keating

Bambi - Davie Fairbanks

Jordan - Karl Collins

Jonno - Silas Carlson

Hilly - Helen Sheals

Cindy - Carleen Beadle

Doris - Dee Dee Samuels

Robin - Michael Dotchin

Jay - Pui Fan Lee

Flora - Preya Kaleedas

Gerri - Frances Lima

Daniel - Matt Harris

Tel - David Squire

Gabriel - Joni Levinson

Pablo - Gavin Delaney

Peggy - Lisa Harmer

Bambi's Mum - Marianne Sheehan

Bambi's Dad - Jonathan Pembroke

Marlon Gittar - Mat Fraser

Alda Gittar - Paddy Glynn

Colin Gittar - Josh Moran

Lola - Danielle Murphy

Cafe Patron - Simon C Gray

Music
The track listing on the soundtrack, officially titled Metrosexuality Songs, is as follows:

1. It's All About Love (The Theme)
2. First To Say
3. You So Lovely
4. I'm Your Guy
5. Cowboy Love
6. House Boy
7. Free To Be Lonely
8. Saturday Thru Sunday
9. Hip-Hop Love
10. Let The One Who Loves You Love You
11. In Your Eyes There Is God
12. Lay Me Down
13. Don't Cry My Baby Love
14. Gangsta Bwoy
15. Gangsta Man
16. All About Punk Love
17. Fly With Me
18. Love Is Power

All songs are composed and produced by Rikki Beadle Blair and Mark Hawkes.
Rikki performs all the music, except "Gangsta Man" (performed by Mat Fraser).
Music runs through most of the movie, and many songs are reprised several times in alternate forms (notably a dance version of the mid-tempo "Free To Be Lonely").
The back cover of the CD has a copyright date of 2000, but the disc itself has a copyright date of 2001.
Tracks 5, 9, 13, and 16 are not full songs; they are short versions of track 1 in various styles of music (downtempo, hip hop, ballad, and rock, respectively).  A jazz version and a reggae version, featured in the movie, are not included on the soundtrack.

References

External links

Channel 4 original programming
Television shows set in London
2000s British LGBT-related drama television series
2001 British television series debuts
2001 British television series endings
2000s British comedy-drama television series
British comedy-drama television shows
English-language television shows
2000s British LGBT-related comedy television series

Metrosexuality (TV series)


Moschidae (Misk geyiğigiller), sınıflandırılmamış infratakım olan pecoraya bağlı bir familyadır.

Özellikler
Misk geyikleri birbirlerine çok benzer. Hatta bu yüzden bazı bilimciler onların tek bir tür olduğunu savunurlar. Boyları 60 cm, uzunlukları 90 cm ve ağırlıkları 10 kg civarındadır. Renkleri çoğunlukla koyu kahverengi olsa da türden türe ufak renk farklılıkları olabilir. Ancak en çok dikkati çeken özellikleri ağızlarından aşağıya doğru sarkan iki uzun dişe sahip olmalarıdır. Bu dişler erkeklerde 7 cm uzunluğa kadar ulaşabilir. İsimlerini veren ve ağır bir koku üreten misk bezeleri cinsel organlarının önünde yer alır. Ayrıca kuyruklarında da çürük kokusuna benzer bir koku üreten diğer bir beze daha bulunur.

Dağılım
Misk geyikleri dağ hayvanlarıdır. Türlerden birisi Himalaya dağlarında, diğerleri Kore'nin, Çin'in, Sibirya'nın, Kazakistan'ın ve Moğolistan'ın dağlık bölgelerinde (örneğin Altay dağları) yaşarlar. 2.500 ila 3.500 metre yükseklik civarında yaşamayı tercih ederler.

Habitat
Çiftleşme zamanının haricinde misk geyikleri kesinlikle yalnız yaşar. İki erkek tesadüfen karşılaşırlarsa, uzun dişlerini silah olarak kullanarak dövüşmeye başlayabilir. Bu dişleri ile birbirleri üzerinde derin yaralar bırakabilirler.

Misk geyikleri gece aktif olurlar. Ot ve yosun ile beslenirler. Kış aylarında ince dallar ve diğer daha sert bitkiler de yiyebilirler.

Bir ya da iki yavru getirirler dünyaya. Bu yavrular doğduklarında benekli olurlar.

Taksonomi
Familya Moschidae

Dış bağlantılar

Kaynakça

Misk geyiğigiller


Pick Your Battles es un álbum en vivo de Melvins lanzado el 7 de abril de 2008 por la compañía Bifocal Media de Brian Walsby, fue una edición limitada de 3.000 copias editadas solo en CD. Pick Your Battles forma parte de la novela gráfica Manchild 4 de Walsby, quien ya había trabajado con Melvins en Manchild 3: The Making Love Demos. El álbum está compuesto de quince pistas, las primeras ocho pertenecen al show que la banda que brindó en 1989 en el Gilman St. Project de Berkeley, CA y los siete restantes en el Paradise Rock Club de Boston, MA en 2008.

Lista de canciones
Koolegged [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Oven [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Cranky Messiah [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Raise a Paw [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Ever Since My Accident [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Green Honey [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Claude [Vivo en Berkeley, CA 1989]
You're Blessened [Vivo en Berkeley, CA 1989]
Nude with Boots [Vivo en Boston, MA 2008]
The Kicking Machine [Vivo en Boston, MA 2008]
Eye Flys [Vivo en Boston, MA 2008]
Rat Faced Granny [Vivo en Boston, MA 2008]
The Hawk [Vivo en Boston, MA 2008]
You've Never Been Right [Vivo en Boston, MA 2008]
Boris [Vivo en Boston, MA 2008]

Personal
Intérpretes:
Buzz Osborne
Coady Willis
Dale Crover
Jared Warren
Lori Black
Masterizador – Nick Petersen
Grabación – pistas de: 1 a 8 por Melvins, pistas de 9 a 15 por Toshi Kasai

Véase también
 Discografía de Melvins

Referencias

Melvins
Álbumes de 2008
Álbumes de Melvins
Álbumes en inglés

Pick Your Battles


Olaylar

 1903 - Alberta, Kanada'da meydana gelen toprak kaymasında 70 kişi öldü.
 1916 - Kut'ül Ammare Kuşatmasında, Halil Kut Paşa komutasındaki 6. Ordu, Irak cephesinde Kut'ül Ammare kasabasında İngiliz Mezopotamya ordusunu teslim aldı.
 1920 - TBMM, Hıyanet-i Vataniye Kanunu'nu onayladı.
 1939 - Avrupa Güreş Şampiyonası'nda, Türk güreşçileri Yaşar Doğu ve Mustafa Çakmak, 66 ve 87 kilolarda Avrupa ikincisi oldu.
 1939 - Almanya'nın Ankara Büyükelçiliğine atanan von Papen güven mektubunu sundu.
 1945 - İtalya'daki Alman birlikleri teslim oldu.
 1945 - Adolf Hitler, Eva Braun ile Berlin'de evlendi ve Amiral Karl Dönitz'i veliahtı tayin etti.
 1945 - Sovyet tankları Berlin'e girdi.
 1945 - Dachau Toplama Kampında tutulanlar, ABD Kara Kuvvetleri'ne bağlı 42. Piyade Tümeni ve diğer 7. Ordu birlikleri tarafından kurtarıldı.
 1949 - Sabahattin Ali'yi öldüren Ali Ertegin'in yargılanmasına başlandı.
 1951 - Helsinki'de serbest stil kategorisinde ilk defa düzenlenen Dünya Güreş Şampiyonası'nı Türk Millî Takımı kazandı.
 1955 - Güney Vietnam'da iç savaş başladı.
 1968 - Hair Müzikali, Broadway'de perdelerini açtı.
 1991 - Bangladeş'te meydana gelen kasırga, en az 138.000 kişinin ölümüne ve 10 milyon kişinin evsiz kalmasına neden oldu.
 1992 - Los Angeles'ta çıkan halk ayaklanmasında, üç gün içinde 54 kişi öldü ve yüzlerce bina tahrip edildi.
 2004 - Oldsmobile, son otomobilini üretti. Şirket, tam 107 yıldır otomobil üretimi yapıyordu.
 2005 - Suriye, 29 yıl süren işgalin ardından Lübnan'dan tamamen çekildi.
 2007 - İstanbul'da Çağlayan Mitingi düzenlendi.
 2011 - Birleşik Krallık'ta Galler Prensi William, Kate Middleton ile evlendi.
 2017 - Türkiye'de Vikipedi'ye erişim engellendi.

Doğumlar
 1785 - Karl Drais, Alman mucit (ö. 1851)
 1806 - Ernst von Feuchtersleben, Avusturyalı hekim, şair ve filozof (ö. 1849)
 1818 - II. Aleksandr, Rus Çarı (ö. 1881)
 1854 - Henri Poincaré, Fransız matematikçi (ö. 1912)
 1863 - William Randolph Hearst, Amerikalı gazete yayımcısı ve siyasetçi (ö. 1961)
 1880 - Ali Fethi Okyar, Türk asker ve siyaset adamı (ö. 1943)
 1892 - Müfide Ferit Tek, Türk romancı (ö. 1971)
 1893 - Harold Clayton Urey, Amerikalı kimyacı ve Nobel Kimya Ödülü sahibi (ö. 1981)
 1899 - Duke Ellington, Amerikalı caz müzisyeni (ö. 1974)
 1901 - Hirohito, Japonya'nın 124. İmparatoru (ö. 1989)
 1906 - Eugène Ehrhart, Fransız matematikçi (ö. 2000)
 1907 - Fred Zinnemann, Avusturya asıllı Amerikalı film yönetmeni ve En İyi Yönetmen Akademi Ödülü sahibi (ö. 1997)
 1924 - Annette Chalut, Fransız hekim ve direnişçi
 1943 - İlker Başbuğ, Türk orgeneral ve 26. Genelkurmay Başkanı
 1954 - Jerry Seinfeld, Amerikalı komedyen
 1957 - Daniel Day-Lewis, İngiliz oyuncu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1958 - Michelle Pfeiffer, Amerikalı sinema oyuncusu
 1963 - Aykut Gürel, Türk besteci ve müzisyen
 1967 - Dan Ariely, psikoloji profesörü ve davranışsal ekonomisttir
 1967 - Latif Doğan, Türk şarkıcı
 1967 - Master P ya da iş dünyasında kullandığı adıyla P. Miller, Amerikalı rapçi, yapımcı, aktör ve yatırımcı
 1968 - Kolinda Grabar-Kitarović, Şubat 2015 yılından Şubat 2020'ye kadar Hırvatistan Cumhurbaşkanı olarak görev yapan Hırvat siyasetçi
 1969 - İzel Çeliköz, Türk şarkıcı
 1970 - Andre Agassi, Amerikalı tenisçi
 1970 - China Forbes, Amerikalı şarkıcı ve söz yazarı
 1970 - Uma Thurman, Amerikalı sinema oyuncusu
 1973 - David Belle, Fransız oyuncu
 1974 - Anggun, Endonez-Fransız şarkıcı
 1975 - Ziynet Sali, Kıbrıs Türkü müzisyen
 1976 - Taner Gülleri, Türk futbolcu
 1976 - Fabio Liverani, İtalyan millî futbolcu
 1977 - Titus O'Neil, Amerikalı profesyonel güreşçi ve emekli profesyonel futbolcu
 1979 - Lee Dong-Gook, Güney Koreli futbolcu
 1980 - Bahar Yanılmaz, Türk oyuncu
 1982 - Cengiz Coşkun, Türk model ve oyuncu
 1982 - Kate Nauta, Amerikalı oyuncu, manken ve şarkıcı
 1983 - David Lee, Amerikalı profesyonel basketbolcu
 1983 - Mehmet Aslan, Türk oyuncu ve siyasetçi
 1983 - Semih Şentürk, Türk futbolcu
 1984 - Paulius Jankunas, Litvan basketbolcu
 1984 - Melike İpek Yalova, Türk oyuncu
 1987 - Sara Errani, İtalyan tenisçi
 1988 - Emre Pürselim, Türk futbolcu.
 1988 - Elías Hernández, Meksikalı futbolcu
 1988 - Tevfik Mahlufi, Cezayirli orta mesafeci
 1989 - Domagoj Vida, Hırvat futbolcu
 1991 - Jung Hye-sung, Güney Koreli oyuncu
 1992 - Sebastian Holmén, İsveçli futbolcu
 1992 - Bilal Özhan, Türk futbolcu
 1993 - Andrei Marc, Rumen profesyonel futbolcu
 1996 - Katherine Langford, Avustralyalı aktris
 2006 - Xochitl Gomez, Amerikalı oyuncu
 2007 - Sofía de Borbón, İspanya Kralı VI. Felipe ve Letizia Ortiz'nın ikinci çocuğu

Ölümler
 1380 - Siena'lı Katerina, Dominikan Tarikatı'nda çalışan ama rahibe olmayan üyesi ve mistik (d. 1347)
 1688 - Friedrich Wilhelm, Brandenburg elektörü ve Prusya Dükü (d. 1620)
 1771 - Francesco Bartolomeo Rastrelli, İtalyan kökenli Rus mimar (d. 1700)
 1870 - Juan Crisóstomo Falcón, Venezuela devlet başkanı (d. 1820)
 1924 - Ernest Fox Nichols, Amerikalı eğitimci ve fizikçi (d. 1869)
 1933 - Konstantinos Kavafis, Yunan şair (d. 1863)
 1944 - Bernardino Machado, 1915-16 ve 1925-26 dönemlerinde Portekiz cumhurbaşkanı (d. 1851)
 1945 - Matthias Kleinheisterkamp, II. Dünya Savaşı sırasında Nazi Almanyası'nın Waffen SS generali (d. 1893)
 1947 - Irving Fisher, Amerikalı ekonomist (d. 1867)
 1951 - Ludwig Wittgenstein, Avusturya kökenli İngiliz filozof (d. 1889)
 1951 - Osman Batur, Kazak direniş lideri (Doğu Türkistan'ın bağımsızlığı için Çinlilere karşı mücadele veren halk kahramanı) (d. 1899)
 1954 - Zekai Apaydın, Türk diplomat ve siyasetçi (d. 1884)
 1956 - Wilhelm Ritter von Leeb, Alman mareşal (d. 1876)
 1967 - Anthony Mann, Amerikalı film yönetmeni ve aktör (d. 1906)
 1979 - Muhsin Ertuğrul, Türk yönetmen, oyuncu ve yapımcı (d. 1892)
 1980 - Alfred Hitchcock, İngiliz sinema yönetmeni (d. 1899)
 1988 - Leman Cevat Tomsu, Türk mimar ve akademisyen (Türkiye'nin ilk kadın mimarı) (d. 1913)
 1992 - Burhan Uygur, Türk ressam (d. 1940)
 2006 - John Kenneth Galbraith, Kanada kökenli Amerikalı ekonomist (d. 1908)
 2008 - Albert Hofmann, İsviçreli bilim insanı (LSD'yi sentezleyen ilk kişi) (d. 1906)
 2009 - Sedat Balkanlı, Türk futbolcu (d. 1965)
 2010 - Avigdor Arikha, İsrailli-Fransız ressam, baskı sanatçısı ve sanat tarihçisi (d.1929)
 2012 - Şükrü Ganem, Libyalı siyasetçi (d. 1942)
 2013 - Parekura Horomia, Yeni Zelandalı siyasetçi (d. 1950)
 2014 - Iveta Bartošová, Çek şarkıcı (d. 1966)
 2014 - Bob Hoskins, İngiliz aktör (d. 1942)
 2014 - Tahir Şeybi, Tunuslu eski millî futbolcu (d. 1946)
 2014 - Gailene Stock, Avustralya-İngiliz balerin ve bale eğitmeni (d. 1946)
 2016 - Alyson Bailes, İngiliz kadın diplomat, politika uzmanı, akademisyen ve dilbilimci (d. 1949)
 2016 - Renato C. Corona, Filipinli yüksek mahkeme başkanlığı yapmış üst düzey hukukçu (d. 1948)
 2016 - Jok Church, Amerikalı animatör ve çizgi film yapımcısı (d. 1949)
 2016 - Chen Zhongshi, Çinli şair ve yazar (d. 1942)
 2018 - Lester James Peries, Sri Lankalı film yönetmeni, senarist ve film yapımcısı (d. 1919)
 2018 - Luis García Meza Tejada, Eski bir Bolivya diktatörü (d. 1929)
 2018 - Michael Martin, Britanyalı İşçi Partili siyasetçi (d. 1945)
 2018 - Özden Örnek, Türk asker ve Deniz Kuvvetleri'nin 20. Komutanı (d. 1943)
 2018 - Rose Laurens, Fransız kadın şarkıcı ve söz yazarı (d. 1953)
 2019 - Carlo Maria Abate, İtalyan otomobil yarışçısı (d. 1932)
 2019 - Dilber Ay, Türk şarkıcı, söz yazarı ve sunucu (d. 1956)
 2019 - Eldon A. Bargewell, Tümgeneral rütbesindeki Amerikalı eski üst düzey asker (d. 1947)
 2019 - Gino Marchetti, Amerikan futbolcusu (d. 1926)
 2019 - John Llewellyn Moxey, Arjantin doğumlu İngiliz film ve televizyon yönetmeni (d. 1925)
 2019 - Leslie Allan Murray, Avustralyalı şair, tarihçi, romancı, egitimci ve eleştirmen (d. 1938)
 2019 - Josef Šural, Profesyonel Çek futbolcu (d. 1990)
 2019 - Ellen Tauscher, Amerikalı siyasetçi ve diplomat (d. 1951)
 2020 - Philippe Breton, Fransız Roma Katolik piskopos (d. 1936)
 2020 - Germano Celant, İtalyan sanat tarihçisi (d. 1940)
 2020 - Lenora Garfinkel, Amerikalı mimar (d. 1930)
 2020 - Denis Goldberg, Güney Afrikalı insan hakları aktivisti ve siyasetçi (d. 1933)
 2020 - Yahya Hassan, Filistin kökenli Danimarkalı şair ve aktivist (d. 1995)
 2020 - İrrfan Khan, Hint aktörü (d. 1967)
 2020 - Martin Lovett, İngiliz çellist (d. 1927)
 2020 - Dick Lucas, Amerikan futbolcusu (d. 1934)
 2020 - Noel Walsh, İrlandalı futbolcu (d. 1935)
 2021 - Pierre Bézard, Fransız hukukçu (d. 1932)
 2021 - Amris, Endonezyalı siyasetçi ve general (d. 1957)
 2021 - Hans van Baalen, Hollandalı siyasetçi (d. 1960)
 2021 - Rajendrasingh Baghel, Hint siyasetçi ve tarımcı (d. 1945)
 2021 - Anne Buydens, Almanya doğumlu Belçikalı-Amerikalı aktris, hayırsever ve film yapımcısı (d. 1919)
 2021 - Johnny Crawford, Amerikalı aktör, şarkıcı, müzisyen ve bando şefi (d. 1946)
 2021 - Zhang Enhua, Çinli millî futbolcu (d. 1973)
 2021 - Billie Hayes, Amerikalı tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu (d. 1924)
 2022 - Joanna Barnes, Amerikalı aktris, gazeteci ve köşe yazarı (d. 1934)
 2022 - Taz Stereo Nation, Hint asıllı İngiliz şarkıcı, besteci ve aktör (d. 1967)

Tatiller ve özel günler
 Dünya Dans Günü

0429
29

29 Nisan


Cryptologia is a journal in cryptography published six times per year since January 1977. Its remit is all aspects of cryptography, with a special emphasis on historical aspects of the subject. The founding editors were Brian J. Winkel, David Kahn, Louis Kruh, Cipher A. Deavours and Greg Mellen. The current Editor-in-Chief is Craig Bauer.

The journal was initially published at the Rose-Hulman Institute of Technology. In July 1995, it moved to the United States Military Academy, and was then published by Taylor & Francis since the January 2006 issue (Volume 30, Number 1).

See also

 Journal of Cryptology
 Cryptogram
 Cryptology ePrint Archive

References

External links
 Cryptologia home page

Cryptography journals
History of cryptography
Academic journals established in 1977
Rose–Hulman Institute of Technology
1977 establishments in Indiana

Cryptologia


Gülyazı, Kızılören - Afyonkarahisar ili Kızılören ilçesine bağlı köy
 Gülyazı, Çarşamba - Samsun ili Çarşamba ilçesine bağlı mahalle
 Gülyazı, Uludere - Şırnak ili Uludere ilçesine bağlı köy

Gülyazı


Kuća Petrinović (Ismaelli) u gradiću Visu, Podloža 5/7, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Kuća Petrinović je smještena na sjeveroistočnom uglu obalnog trga u Kutu u Visu na koji gleda dužim južnim pročeljem, zapadnom stranom je oslonjena na susjednu kuću, dok je istočnim pročeljem okrenuta crkvi sv. Ciprijana. Izvorno katnica kasnije je nadograđena za još jedan kat. Građena je fino obrađenim klesancima, te pokrivenačetverostrešnim krovom. Na prvom katu u osi pročelja okrenutog trgu je balkon koji počiva na tri dvostruke ukrašene konzole. Ograđen je kamenim stupićima "dvostruke kruške" i ugaonim stupićima ukrašenim biljnim ukrasom. Vrata balkona završavaju lukom s reljefnim cvijećem i ljudskom glavom u tjemenu. Kuća po svom obliku ima odlike baroknog sloga 17. stoljeća.

Zaštita
Pod oznakom Z-7181 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambene građevine".

Izvori

Zaštićene stambene građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Visu

Kuća Petrinović (Ismaelli) u Visu


Gerald Cleaver may refer to:

Gerald Cleaver (musician) (born 1963), American jazz drummer
Gerald B. Cleaver, American physicist

Gerald Cleaver


Tibetisch-buddhistische Wandmalereien sind in Tibet, Ladakh, Nepal und Himachal Pradesh verbreitete, für tibetisch-buddhistische Tempel und andere religiöse Orte charakteristische Wandmalereien. Sie lassen sich seit dem 11. Jahrhundert in Nachfolge kaschmirischer Wandmalereien nachweisen.

Geschichte

Erste Kontakte mit dem Buddhismus hatte Tibet im 7. Jahrhundert, nach einer Unterbrechung dann erneut ab dem 10. Jahrhundert. Um den tibetischen Buddhismus zu bereichern, entsandte der König Yeshe Ö den jungen Mönch Rinchen Sangpo, der nicht nur mit einer umfangreichen Schriftensammlung zurückkehrte, sondern auch mit 32 kaschmirischen Künstlern.

Seit dem 11. Jahrhundert lässt sich in tibetischen wie ladakhischen Wandmalereien in Klöstern der Einfluss des kaschmirischen Stils nachweisen. Mit der Islamisierung Kaschmirs ging diese Kunst dort verloren, Wandmalereien dieser Epoche aus Ladakh, Nepal und Himachal Pradesh aber stehen deutlich in seiner Tradition. Ab dem 12. Jahrhundert war Tibet selbst zum Zentrum des heute oft als Lamaismus bezeichneten Buddhismus und seiner Kultur geworden.

Inhalte

Motive der Wandmalereien sind historische Figuren wie die buddhistischen Gründerfiguren Padmasambhava und Tsongkapa, aber auch Götter und Göttinnen des esoterischen Pantheons, Mystiker, Abbildungen von Lamas, Szenen aus dem Leben dem historischen Buddha und seiner früheren Leben. Von großer Bedeutung sind Mandalas, die als Meditationshilfe dienen. Zum Ende des 12. Jahrhunderts veränderte sich die Ikonographie und es treten "zornvolle Gottheiten" und Yab-Yum-Figuren auf.

Technik

Die Wandmalereien entstehen nach Art der Seccomalerei, also auf trockener Oberfläche. Der Untergrund ist ein meist mehrschichtiger Lehmputz, dessen oberste Schicht so glatt wie möglich ausgeführt wird. Dieser wird noch durch eine weiter glättende, üblicherweise weiße Grundierung abgeschlossen. Als Material für die Grundierung wird meist Kaolin, Kreide oder Gips verwendet, aber auch andere weiße, beständige Mineralien kommen in Frage.

Für eine erste Gliederung des Werkes werden dann Vorstudien ausgeführt. Dies schloss üblicherweise die geometrische Strukturierung ein, zur Ausrichtung von Mandalas wurden Kompasse eingesetzt. Figuren wurden grob skizziert und danach ihre Konturen, üblicherweise mit schwarzer Farbe, präzisiert. Sich wiederholende Gestaltungen werden gelegentlich durch den Einsatz von Schablonen erstellt.

Traditionellerweise wurden zur Beschleunigung und Vereinfachung des Kolorierens der verschiedenen Ornamente und Figuren Farbcodes eingesetzt. Zu diesem Zweck erhielt jeder Abschnitt eine Nummer von 1 bis 9 oder ein Kürzel für den Farbnamen. Die eigentliche Malerei erfolgte entweder mittels Auftrag einer halbflüssigen Paste oder durch einen Stempel, der aus einer zuvor gefertigten Matrize hergestellt und dann auf die vorbereitete Wand aufgebracht wurde.

In Abhängigkeit von der endgültig sichtbaren Farbe eines Gemäldes, wurden spezielle Farben für die Untermalung eingesetzt. So bekamen Ockertöne zum Beispiel eine Untermalung in hellem Gelb. Ähnlich wie in tibetischen Gemälden, wurde die Malerei mit Schattierungstechniken versehen, entweder al secco oder al fresco. Die Schattierung konnte durch Glasuren oder mittels eines al secco-Verfahrens wie einer Schattierung durch winzige Farbpunkte, die auf die Oberfläche der Malerei aufgetragen wurden.

Manche Wandgemälde wurden ausgeschmückt mit Ornamenten in Pastiglia, einer Art Relieftechnik. Details wurden mit kleinen Pinseln unter Verwendung einer Vielzahl von Farben erreicht: Schwarz, Weiß, Ocker oder Rot. Feine Ornamente wurden mit Gold ausgeführt und entweder durch Blattgoldauflage oder durch Vermengung eines Pulvers mit einem Bindemittel aufgebracht.

Nachweise

Buddhismus in Tibet
Bildende Kunst (Buddhismus)
Wandmalerei

Tibetisch-buddhistische Wandmalereien


Apidya (titled  in Japanese characters below the title) is a horizontally scrolling shoot 'em up video game developed by German studio Kaiko and released by Play Byte in 1992 for the Amiga. It was Kaiko's second game developed. Despite being labelled II in the title it is not a sequel to any game, but has the digits placed there simply for a gag.

Gameplay

The game is a horizontally scrolling shooter, with some elements similar to early, classic shoot 'em ups. The story revolves around Ikuro, whose wife Yuri has been poisoned by Hexaae, an evil lord of black magic. Ikuro uses magic to transform into a deadly bee and vows to find an antidote for Yuri and wreak revenge on Hexaae.

The player controls a bee capable of launching a number of projectiles which can damage or destroy enemy targets. The game uses the power-up bar system pioneered by Gradius. Destroyed enemies sometimes leave a power-up in the form of a red-and-yellow flower. The player may collect these flowers and activate new weapons and enhancements. A 'build-up' weapon, similar to the 'beam' weapon in R-Type, also features. If the fire button is held down for a second or two, the bee produces a hissing noise and releasing the fire button will then cause the bee to fire a large, organic projectile (a giant bee stinger) which can wipe out waves of small enemies, or damage larger ones.

If the player's bee is hit by enemy fire or crashes into the terrain, a life will be lost and the current stage is restarted except for the end bosses of the first 3 stages, that will continue till all lives are lost. Once all lives are lost the game ends. A co-operative two-player mode is possible, in which the second player controls a smaller companion drone, which can launch small projectiles and shield the first player. The drone can sustain 5 small projectiles per life but won't survive large projectiles or collisions and the stage doesn't reset if it dies, the large bee is the alpha which must survive to advance. The alpha bee dying resets the stage as with normal play minus end stage bosses for the first 3 stages. An alternating two player mode is also possible.

The game consists of five themed levels: a meadow, a pond, a sewer filled with mutated enemies, a bio-technological machine and a final level where the player must battle five final bosses. The final level offers plenty of points for slain enemies, offering a semi status quo for players as they will recover some lost lives from restarting the level.
Each level is divided up into a number of stages (usually three where the last is the end boss, that doesn't reset upon losing a life only on credit). There is also a number of hidden bonus levels. In the first two levels, nearly all the enemies are real creatures which may be found in a meadow or pond. The later levels feature mutant and inorganic creations. During "Techno Party", the bee morphs into a more mechanized form for the duration of that level. The first boss is unique, it cannot be harmed so the player must survive till it vacates the game.
There are four difficulty settings. When the difficulty is set to "easy", it is not possible to play the last level, the ending sequence is skipped and the player is directed straight to the end credits.

Music
The musical soundtrack to the game was composed by game musician Chris Huelsbeck. A high-quality arrangement of the soundtrack was released as a CD album in 1992. The soundtrack of level 4 features several samples from L.A. Style's James Brown Is Dead.

There have also been live performances of the game's music:

 An Apidya suite was performed live by a full symphonic orchestra in 2003 at the Symphonic Game Music Concert series in Leipzig, Germany.
 Music from Apidya was part of the 2006 PLAY!, a Video Game Symphony concert in Stockholm, Sweden.
 Music from Apidya (as well as many of Hülsbeck's other works) was played by a symphonic orchestra at the Symphonic Shades concert in 2008.
 Music from Apidya was featured on the Amiga Power; Album with Attitude.
 Music from Apidya as a tribute do the Amiga, featured on album Project Paula - Amiga performed and mixed by Volkor X in 2017.

Reception
The game was largely praised as a fine example of the shoot 'em up genre. Amiga Power magazine described the game as offering "more playability than any other shoot 'em up" and awarded the game 89% in 1992. Amiga Format magazine awarded the game 90%.

Legacy
An unofficial GBA Apidya technical demo followed years later, and an unofficial Windows remake of the first level was released in 2002 but neither was ever completed.

References

1992 video games
Amiga games
Amiga-only games
Horizontally scrolling shooters
Japan in non-Japanese culture
Multiplayer and single-player video games
Video games about insects
Video games about shapeshifting
Video games scored by Chris Huelsbeck
Video games developed in Germany
Fictional bees
Kaiko games

Apidya