Kuća Muslin u selu Ogorju Gornjem, općina Muć, predstavlja zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Kuća Muslin u selu Ogorje Gornje u zaseoku Muslini je stambeno gospodarska katnica izduženog pravokutnog tlorisa, s dvostrešnim krovom. Građena je na kosom terenu i djelomično je ukopana u teren. Glavnim pročeljem je orijentirana na jug. Prostor u prizemlju, tzv. izba, koristio se za držanje stoke, a kat i potkrovlje za stanovanje. Dograđeni dio je prizemnica s otvorenim ognjištem. Građena je polovicom 19. stoljeća.

Zaštita
Pod oznakom Z-86 zavedena je pod vrstom "nepokretno kulturno dobro - pojedinačno", pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambeno-poslovne građevine".

Izvori

Zaštićene stambeno-gospodarske građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Muć

Kuća Muslin u Ogorju Gornjem


Norge deltog i OL første gang i Sommer-OL 1900 og har deltaget i alle OL efter det, bortset fra Sommer-OL 1904 og Sommer-OL 1980. I sommer-OL frem til 2012 har Norge taget 148 medaljer. I vinter-OL frem til 2018 har Norge taget 368 medaljer og er med det den mest vindende nationen nogensigne i vinter-OL

Norge har vært arrangør for OL to gange: Vinter-OL 1952 og Vinter-OL 1994.

Medaljeoversigt

Eksterne henvisninger
 Norges OL-statistik  på Sports-reference.com

OL

Norge ved OL


Cha-cha-cha (ya da okunuşuyla ça-ça-ça), Küba kökenli bir Latin Amerika dans ve müzik türüdür. Ça-ça-ça müziği ilk kez 1953'te Kübalı viyolonist ve besteci Enrique Jorrin tarafından ortaya konulmuştur. Bu dansın adı chachachá olarak da yazılır. Ritmi danzon dansındaki dördüncü vuruşa değişiklik getirilerek elde edilmiştir.

Ayrıca bakınız
 Merengue
 Salsa (dans)
 Bachata
 Mambo
 Samba
 Rumba
 Tango

Dış bağlantılar
 Cha Cha Cha Dansının Ortaya Çıkışı
 Çok dinlenen Cha Cha Cha müzikleri
 Nuno ve Vanda'nın Cha Cha Cha Dans Gösterisi
 Cha cha cha videoları
 Cha cha cha Dans videoları
 Popüler Cha Cha Cha Dans Videoları

Tarzlara göre müzik
Danslar
Latin dansları

Ça-Ça-Ça


An Trisetum foliosum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jason Richard Swallen. An Trisetum foliosum in nahilalakip ha genus nga Trisetum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Trisetum

Trisetum foliosum


Charles Victor Daremberg () a fost un medic, bibliotecar și istoric medical francez.

Biografie
Născut din părinți necunoscuți, Charles-Victor Daremberg a început studii de medicină în orașul natal Dijon și le-a continuat la Paris. A lucrat ca bibliotecar al Academiei de Medicină din Paris, apoi al Bibliotecii Mazarin. De asemenea, a fost lector la Collège de France și titular al catedrei de istoria medicinei.

A efectuat mai multe misiuni în diferite biblioteci din Europa cu scopul de a cataloga, descrie și colaționa manuscrisele medicale păstrate acolo.

A desfășurat o activitate intensă în domeniul filologiei clasice, fiind autorul unor traduceri din operele lui Galenus (1841) și Hipocrate (1843). Singurele traduceri franceze disponibile astăzi ale tratatelor lui Galenus îi sunt atribuite lui.

Este cunoscut publicului universitar pentru contribuția sa la elaborarea din 1850 până în 1870, împreună cu arheologul Edmond Saglio, a lucrării de referință Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines, care  a fost publicată ulterior în 10 volume între 1873 și 1919.

Opere
 BIUM Bibliothèque d'histoire de la médecine et de l'art dentaire - Bibliothèque interuniversitaire de médecine et d'odontologie, Medica, Collection de rééditions de textes anciens.
 în colaborare cu Edmond Saglio, Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines, 10 vol., publicate din 1877 până în 1919. Index de articole online pe situl mediterranees.net

Note

Legături externe
 Académie nationale de médecine
 BIUM Bibliothèque d'histoire de la médecine et de l'art dentaire - Bibliothèque interuniversitaire de médecine et d'odontologie, Medica, Collection de rééditions de textes anciens.

Nașteri în 1817
Decese în 1872
Medici din secolul al XIX-lea
Medici francezi
Articole din domeniul proiectului Franța
Pages with unreviewed translations

Charles Victor Daremberg


În România, drepturile omului sunt în general respectate de autorități. Totuși, există îngrijorări în ceea ce privește abuzurile din partea forțelor de ordine, discriminarea minorității rome și a minorităților sexuale, corupția guvernamentală, condițiile precare din închisori și independența judiciară compromisă. România s-a clasat pe locul 59 din 167 de țări într-un studiu al revistei financiare The Economist privind starea democrației în 2015, fiind descrisă ca o "democrație defectuoasă", asemenea altor țări din Europa Centrală și de Est. De asemenea, într-un studiu publicat de Bertelsmann Stiftung, care măsoară calitatea democrației în 41 de țări aparținând UE și OCDE, România a ocupat locul 38. Primul studiu sociologic făcut în România arată o slabă cunoaștere a drepturilor omului și a instituțiilor naționale menite să le apere. 72% dintre români recunosc că nu sunt bine informați în privința drepturilor pe care le au, dar 80% dintre ei consideră că în România le sunt încălcate drepturile civile.

Într-un studiu APADOR-CH din septembrie 2015 se arată că Guvernul (ministere, agenții guvernamentale), instanțele de judecată și Parlamentul sunt instituțiile care încalcă cel mai des drepturile omului în România. La nivel perceptiv, același studiu relevă că cele mai discriminate categorii de persoane sunt cele cu o altă orientare sexuală decât heterosexuală (67%), infectate cu HIV (66%), de etnie romă (65%), cu handicap (63%) și femeile (50%).

Conform Constituției României, România este stat de drept, democratic și social, în care demnitatea omului, drepturile și libertățile cetățenilor, libera dezvoltare a personalității umane, dreptatea și pluralismul politic reprezintă valori supreme, în spiritul tradițiilor democratice ale poporului român și idealurilor Revoluției din decembrie 1989, și sunt garantate. Constituția României consacră capitolul II al "Titlului II. Drepturile, libertățile și îndatoririle fundamentale". România, în calitatea sa de membră a Organizației Națiunilor Unite, a semnat "Declarația universală a drepturilor omului" și este parte la cele două pacte adoptate în cadrul ONU: "Pactul internațional privind drepturile civile și politice" și "Pactul internațional privind drepturile economice, sociale și culturale". România este din 1994 stat parte la "Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale" și se supune jurisdicției Curții Europene a Drepturilor Omului de la Strasbourg. De asemenea, în cadrul Uniunii Europene, România a semnat în decembrie 2007 Tratatul de la Lisabona care conține "Carta Drepturilor Fundamentale".

Drepturile omului în Constituția României
Titlul II al Constituției este intitulat "Drepturile, libertățile și îndatoririle fundamentale". Acest titlu cuprinde atât drepturi absolute, cât și drepturi relative. Alături de Constituție, există o serie de alte legi care întregesc sistemul drepturilor și libertăților fundamentale (precum Codul Civil, Codul Penal) și care reglementează relația dintre stat și cetățenii săi. Toate legile, hotărârile și deciziile trebuie să fie în conformitate cu Constituția.

În circumstanțe speciale, drepturile unei persoane pot fi restrânse. Exercițiul unor drepturi sau al unor libertăți poate fi restrâns numai prin lege și numai dacă se impune, după caz, pentru: apărarea securității naționale, a ordinii, a sănătății ori a moralei publice, a drepturilor și a libertăților cetățenilor; desfășurarea instrucției penale; prevenirea consecințelor unei calamități naturale, ale unui dezastru ori ale unui sinistru deosebit de grav. Măsura trebuie să fie proporțională cu situația care a determinat-o, să fie aplicată în mod nediscriminatoriu și fără a aduce atingere existenței dreptului sau a libertății.

Drepturi politice
Constituția României recunoaște drepturile electorale ale tuturor cetățenilor. În afară de cetățenii români, cetățeni ai altor țări din UE care locuiesc în România se bucură, de asemenea, de drepturi electorale în alegerile locale și europarlamentare. Rezidenții străini care nu sunt cetățeni ai UE nu au drepturi electorale în România. Potrivit unui raport MIPEX din 2011, România înregistrează cel mai mic scor din cele 31 de țări evaluate în privința participării politice a imigranților.

Un sondaj efectuat de WIN/Gallup International Association în 2014 arată că 49% dintre români consideră că alegerile în România nu sunt libere și corecte.

Alegerile prezidențiale din 2014 au fost marcate de scandaluri privind votul în diaspora. Mii de cetățeni români nu au putut să-și exercite dreptul la vot din cauza numărului mult prea mic de secții de votare prevăzute pentru diaspora. Aceste nereguli au provocat importante mișcări de protest, dar și reacții de indignare din partea unor politicieni și a unor ONG-uri.

Corupția și abuzurile instituțiilor de stat

În România, atât mica corupție, cât și cea la nivel politic sunt o problemă sistemică, potrivit raportului anticorupție al CE. Deși lupta anticorupție a cunoscut un trend ascendent în ultimii ani, iar anchetele Direcției Naționale Anticorupție (DNA) au dus la judecarea unui fost prim-ministru în 2015 și a altor reprezentanți publici importanți, corupția încă afectează multe aspecte ale vieții. Raportul Departamentului de Stat american privind practicile în domeniul drepturilor omului subliniază că mita a rămas un lucru obișnuit în sectorul public. România și Bulgaria sunt singurele membre UE monitorizate prin Mecanismul de Cooperare și Verificare (MCV). MCV a fost instituit la momentul aderării României la Uniunea Europeană în 2007 pentru a remedia deficiențele din reforma sistemului judiciar și din lupta împotriva corupției.

Imaginea României a fost grav afectată de criza politică din 2012, când Comisia Europeană și-a exprimat îngrijorarea cu privire la statul de drept. De asemenea, Comisia a criticat România pentru incapacitatea de a înlătura corupția și influența politică din instituțiile statului. Protestele din 2017, cele mai ample din istoria recentă a României, au avut drept cauză o propunere guvernamentală de dezincriminare a unor forme de corupție.

Brutalitatea forțelor de ordine este și ea o problemă. Poliția Română a fost demilitarizată în 2002, reorganizată și modernizată, astfel încât să fie înlăturate practicile abuzive moștenite din epoca comunistă. Totuși, poliția abuzează uneori de forță și, potrivit raportului Departamentului de Stat al SUA, categoriile cel mai des abuzate de polițiști sunt deținuții, arestații preventiv și romii. În 2016, România a fost condamnată la CEDO pentru abuzurile poliției asupra romilor.

Condițiile din închisori
În penitenciarele din România sunt închise 29.660 de persoane, deși capacitatea de detenție, calculată la 4 m², este de 17.772. Doar în 2014, România a fost condamnată să plătească 196.400 de euro din cauza condițiilor din închisori. Până la jumătatea lunii iulie a anului 2014, Comisia Europeană a Drepturilor Omului a emis 11 hotărâri împotriva statului român pentru condițiile de detenție precare și tratamentul inuman și degradant din închisori. Aceeași Curte a decis în 2017 că condițiile de detenție din penitenciarele din România contravin Convenției Europene pentru Drepturile Omului și arată o disfuncționalitate structurală care necesită adoptarea de măsuri generale de către stat.

Principalele probleme ale penitenciarelor românești, potrivit APADOR-CH, care a făcut rapoarte privind 17 închisori vizitate în cursul anului 2013, sunt: supraaglomerarea, igiena neadecvată, lipsa programelor educaționale și culturale, tratamentul pacienților vulnerabili, lipsa asistenței medicale potrivite, respectiv condițiile de detenție de la secțiile de poliție. O altă problemă este faptul că mulți deținuți împart paturile, ceea ce duce atât la încălcarea demnității, cât și la probleme de igienă. În articolul 78 din Legea 254/2013 este prevăzut dreptul la muncă al deținuțlor. În aceeași lege este prevăzut faptul că Administrația penitenciarului poate încheia contracte de prestări de servicii cu persoane fizice sau persoane juridice, inclusiv penitenciare, interesate în folosirea la muncă a persoanelor condamnate. Cu toate acestea, doar 8.000 din totalul de aproape 30.000 de deținuți lucrează, majoritatea voluntar, adică fără a fi remunerați. În iulie 2017, președintele Klaus Iohannis a promulgat legea prin care deținuții încarcerați în condiții inumane beneficiază de șase zile reduse din pedeapsă pentru fiecare 30 de zile executate.

În medie, un deținut moare la fiecare trei zile în închisorile României. Potrivit unui raport anual al Administrației Naționale a Penitenciarelor, 102 deținuți au decedat în închisoare în 2013, 26 dintre aceștia suferind o moarte violentă. Într-unul din aceste cazuri, cel al lui Cătălin Resmovici, închis la Penitenciarul Giurgiu, autoritățile au declarat că moartea acestuia a survenit după o supradoză de medicamente, deși unchiul său spunea că a filmat trupul după autopsie și că tânărul avea dinții sparți, o gaură în cap, mâna ruptă și organele genitale distruse. Într-un raport al Departamentului de Stat al Statelor Unite se arată că agresiunile din partea gardienilor sunt frecvente, iar uneori deținuții își atacă și abuzează colegii deținuți.

Mult mai puține femei sunt încarcerate în închisorile din România (5,1% din totalul deținuților la sfârșitul anului 2016). Singura închisoare destinată exclusiv femeilor este cea de la Târgșor. Celelalte deținute sunt găzduite în secțiuni mici ale închisorilor pentru bărbați. Deținutele au, în general, un acces adecvat la tratamentele ginecologice. Cu toate acestea, în cele mai multe cazuri, astfel de tratamente sunt asigurate de medici din afara închisorilor. Femeile deținute nu au, de multe ori, condiții sanitare adecvate, situație întâlnită de altfel la toate categoriile de deținuți. Singurul centru terapeutic pentru femei este cel din cadrul Penitenciarului Gherla, finanțat prin Mecanismul Financiar Norvegian 2009–2014. Comunitatea terapeutică este destinată femeilor cu afecțiuni psihice și este dotată cu cluburi, camere de deținere, cabinete psihologice și spații destinate activităților de reintegrare socială.

Condițiile precare din închisori au fost motivele pentru numeroase proteste din partea deținuților, semnificative fiind protestele din decembrie 2006. Atunci, peste 6.000 de deținuți din 25 de penitenciare au refuzat hrana, iar alți 3.000 au protestat verbal față de condițiile din închisori.

Drepturile minorităților etnice
În general, minoritățile etnice s-au bucurat în România modernă de drepturi și libertăți care le-au permis să-și conserve și promoveze specificul etnic sau cultural. Persoanele aparținând minorităților naționale se bucură, pe lângă drepturile universale ale omului, și de Constituția României și de drepturi speciale, cu scopul de a menține identitatea grupului minoritar, cel puțin la nivel cultural, lingvistic și religios.

Constituția României prevede egalitatea cetățenilor și interzice discriminarea pe baza naționalității. De asemenea, recunoaște dreptul de a păstra, exprima și dezvolta identitatea națională. Prin Ordonanța 137/2000, România a devenit prima țară din regiune care a adoptat legislație anti-discriminare. Actul definește discriminarea atât direct, cât și indirect, permite măsuri pozitive sau speciale pentru persoane aparținând grupurilor dezavantajate, în ideea asigurării șanselor egale. Domeniile acoperite sunt: angajare, accesul la bunuri și servicii, educație, accesul la protecția și securitatea socială, libertatea de circulație.

Legislația românească prevede garanții importante pentru participarea minorităților naționale în sfera politică. Ilustrativ este cazul minorității maghiare care joacă un rol activ în viața publică din România. În România sunt recunoscute oficial 18 minorități etnice, fiecare dintre acestea (cu excepția celei maghiare) fiind reprezentate automat în Parlamentul României. Lor li se mai adaugă organizații deja constituite ale slavilor macedoneni (de asemenea, cu un reprezentant în Camera Deputaților), ale rutenilor etc.

Dreptul la educație în limba maternă este și el garantat prin legea învățământului. În conformitate cu Constituția revizuită, persoanele aparținând minorităților naționale au dreptul de a utiliza limba maternă în instanțe, iar această posibilitate nu mai este restrânsă doar la instanțele penale.

Minoritatea maghiară
Minoritatea maghiară se bucură de un statut egal cu cel al populației majoritare, participând prin reprezentanții aleși la administrarea treburilor proprii, dar și ale statului român, iar UDMR, prin prezența sa în Parlamentul României (nouă senatori, 21 de deputați), joacă un rol important în consolidarea sistemului instituțional democratic al României, precum și în realizarea reformelor generale în toate domeniile vieții politice, economice și sociale. Minoritatea maghiară se bucură de școli cu predare în limba maghiară, posturi de televiziune în limba maghiară, limba maghiară folosindu-se în administrație acolo unde populația minoritară de etnie maghiară depășește 10% din populație, existând însă dorința insistentă de autonomie teritorială și pe criterii etnice, ca și o persistență constantă de evitare a folosirii limbii române.

Discriminarea romilor

În ceea ce privește romii, există atitudini negative și comportamente discriminatorii de factură rasistă. Discriminarea socială sistematică a romilor le afectează acestora dreptul și accesul la educație, locuință, îngrijire medicală și oportunități de angajare adecvate. În 2010 45% din șomerii romi au declarat că etnia constituie unul din principalele motive pentru care nu își pot găsi un loc de muncă.

În societatea românească existența rasismului la adresa romilor a fost puternic negată până în prezent dar este tot mai deschis recunoscută public. Potrivit raportului Amnesty International privind drepturile omului, romii se confruntă cu discriminare sistemică, sărăcie extremă, evacuări forțate din locuințe și rasism din partea autorităților. Conform unui studiu al IRES din 2013, romii sunt descriși de respondenți drept hoți și infractori (20%), leneși, dezinteresați și indiferenți (11%), needucați și necivilizați (8%), iar 58% dintre respondenți nu ar accepta ca în familia lor să intre o persoană de etnie romă. Atitudinile rasiste față de minoritatea romă au constituit unele din numeroasele motive pentru conflicte interetnice, notabile fiind cele de la Hădăreni, Craiova și Racoș. Până pe 20 februarie 1856, populația de etnie romă se afla sub sclavie. Robia țiganilor a durat mai mult de cinci secole în Moldova și Valahia și a contribuit seminificativ la situația romilor de astăzi.

Dacă în perioada de dinainte de 1989 nu se discuta această problemă din cauza politicilor asimilaționiste promovate de catre Partidul Comunist, după 1990 fenomenul a răbufnit. Nu de puține ori Amnesty International semnala în anii '90 forme ale violenței comunitare îndreptate împotriva membrilor acestei etnii sub forma raidurilor întreprinse de poliție până la arderi ale caselor de ceilalți membrii ai altor etnii (vezi Incidentele de la Hădăreni). Cu toate acestea, datele Barometrului Incluziunii Romilor (2007) arată că în perioada 1993–2006 intoleranța etnică față de romi a scăzut constant. Motivele invocate sunt atât cele de natură economică (îmbunătățirea situației economice a populației), cultură politică (acceptarea regulilor jocului democratic, a toleranței și respectului interetnic), dar și cauze de natură instituțională (schimbarea legislativă, existența unor programe de incluziune socială).

Un raport al Consiliului Superior al Magistraturii privind accesul la justiție al romilor și altor grupuri vulnerabile a conchis că sistemul judiciar este insuficient de sensibil la discriminare și că regulile privind ajutorul legal nu au reușit să asigure capacitatea reprezentării legale pentru categoriile vulnerabile, printre care romii.

Participarea școlară

Copiii romi au o probabilitate mai mare decât colegii de altă etnie de a abandona școala; aproape 80% dintre tinerii neșcolarizați sunt de etnie romă, iar 38% dintre aceștia sunt analfabeți funcționali.

Segregarea în educație a copiilor romi este o formă gravă de discriminare. Primele cercetări sociologice care tratează fenomenul segregării școlare a
romilor în România pun în evidență tratamentul diferențiat acordat romilor în cadrul claselor și/sau școlilor segregate. O primă cercetare comprehensivă asupra fenomenului segregării școlare a fost realizată de UNICEF, ICCV și ISE cu colaborarea Ministerului Educației și a fost publicată în 2002. În școlile segregate există un nivel mai scăzut al infrastructurii școlare (absența bibliotecii, mobilier sărac, precaritatea sau inexistența laboratoarelor, absența sălii de sport, a materialelor didactice etc.), precum și resurse umane mai puține și mai slab pregătite (pondere ridicată a personalului necalifcat, fluctuație ridicată de personal, navetism). În școlile/clasele formate exclusiv sau preponderent din elevi romi s-a constatat că promovabilitatea la examenul de capacitate este mai scăzută, analfabetismul funcțional este mai ridicat, rata repetenției este mai ridicată și prezența la concursuri și olimpiade este mai mică. Abandonul școlar, deopotrivă în învățământul primar și în cel gimnazial, este mult mai ridicat în școlile segregate comparativ cu celelalte școli. Cu alte cuvinte, există o puternică relație între segregarea școlară, care implică o calitate scăzută a educației, și nivelul abandonului școlar. Școlile segregate influențează în mod negativ participarea școlară, iar segregarea este una dintre cauzele abandonului școlar.

Drepturile imigranților
Numărul imigranților în România este foarte mic, de aproximativ 0,3% din populația generală. În România sunt înregistrați peste 66.000 de imigranți cu forme legale care provin din afara statelor Uniunii Europene, Spațiului Economic European și Confederației Elvețiene. Cadrul juridic care reglementează regimul străinilor în România, al cetățenilor statelor membre UE și SEE, precum și normele de drept care reglementează azilul în România este conferit de OUG 194/2002 privind regimul străinilor în România republicată, cu completările ulterioare, OUG 102/2005 privind libera circulație pe teritoriul României a cetățenilor statelor membre ale UE și ale SEE, aprobată cu modificări și completări prin Legea nr. 260/2005, cu modificările și completările ulterioare și OUG 56/2007 privind încadrarea în muncă și detașarea străinilor pe teritoriul României, aprobată cu modificări și completări prin Legea nr. 134/2008.

Barierele de limbă, diferențele culturale, lipsa de relații sociale în România, nereprezentarea sindicală, precum și absența unui set de informații legate de drepturile de care pot beneficia ca angajați în România fac ca muncitorii străini să reprezinte o țintă ușoară pentru unii angajatori care intenționează să profite de statutul de imigrant al unei persoane. Dacă un angajator încetează contractul de muncă al unui imigrant, acesta devine ilegal în 60 de zile. Odată intrat în ilegalitate, nu mai are soluții de revenire și este deportat.

Atât mesajele unor decidenți politici, cât și o parte a opiniei publice din România, arată o atitudine de respingere față de refugiați. Potrivit unui sondaj IRES din august 2015, doar 43% dintre respondenți spun că sunt de acord ca în localitatea lor să se mute imigranți.

Evaluări

Discriminarea minorităților sexuale

Deși din punct de vedere juridic, situația actuală poate fi considerată stabilă în România, discriminarea lesbienelor, homosexualilor, bisexualilor și a persoanelor transgender este o realitate prezentă în domenii precum serviciile publice, relațiile de muncă, comportamentul și practicile angajaților Poliției Române, sistemul penitenciar, reflectarea în mass-media, chiar și în relațiile de familie. De asemenea, există prejudecăți și stereotipuri privind persoanele transgen din România, acestea fiind considerate de majoritatea românilor anormale. Legea care reglementează capacitatea persoanelor transexuale de a-și schimba identitatea este vagă și incompletă, conducând la inconsecvențe în practica juridică în privința recunoașterii legale a identității de gen și, în unele cazuri, schimbarea identității nu a fost permisă în lipsa intervenției medicale de schimbare de sex. Din cauza procedurii legale anevoioase, în multe cazuri persoanele transexuale nu au putut obține documente care să reflecte identitatea lor de gen, ceea ce a condus la dificultăți în obținerea accesului la toate serviciile pentru care este necesară prezentarea documentelor de identitate (îngrijire medicală, abonament de transport, servicii bancare).

Minoritățile sexuale se consideră cele mai nedreptățite din România, după cei care au SIDA, potrivit Consiliului pentru Combaterea Discriminării. De altfel, într-un raport al Comisiei Europene, intoleranța generală față de homosexuali și lesbiene apare ca fiind de două ori mai mare decât media europeană.

România este una din ultimele țări din Uniunea Europeană care nu recunoaște nicio formă de uniune civilă între persoanele de același sex. Alte state membre UE care nu recunosc astfel de uniuni sunt Bulgaria, Letonia, Lituania, Polonia și Slovacia. România recunoaște, totuși, în urma unei decizii a CCR, dreptul de liberă circulație și ședere al soților de același sex.

Statistici
Un raport al Agenției pentru Drepturi Fundamentale din 2013 arată că 54% dintre respondenții LGBT români au declarat că s-au simțit discriminați sau hărțuiți în ultimul an, în contextul în care puține persoane LGBT își asumă public orientarea sexuală sau identitatea de gen. Potrivit lui Csaba Asztalos, președintele Consiliului Național pentru Combaterea Discriminării, persoanele LGBT reprezintă cea mai marginalizată și discriminată minoritate din țară. În ceea ce privește piața muncii, 22% din respondenți au indicat o formă de discriminare la angajare. De asemenea, cel puțin șapte din 10 persoane transgender și bisexuale nu au spus nimănui din mediul profesional despre orientarea lor sexuală de teama discriminării. O pătrime din intervievați (26%) au fost atacați sau agresați în apropierea casei sau pe stradă. Procentul crește la 35%, în cazul persoanelor transgender. 23% dintre lesbiene și 22% dintre persoanele transgender au fost hărțuite sexual. Unul din 15 respondenți (7%) spune că a fost atacat de un membru al familiei sau de un cunoscut. Aproape o treime din respondenți (29%) spun că nu au depus plângere la poliție pentru că s-au temut că autoritățile sunt homofobe.

Un studiu al Institutului Național de Cercetare Științifică în Domeniul Muncii și Protecției Sociale din 2008 relevă faptul că 60,7% dintre români consideră homosexualitatea un pericol pentru societate, sugerând astfel un nivel ridicat de intoleranță față de membrii minorităților sexuale. Subiecții din mediul rural care rămân mai atașați valorilor tradiționale resping ideea homosexualității în pondere de 70%. Mediul urban, purtător al valorilor modernității printre care se numără și diversitatea și toleranța, este caracterizat de o deschidere mai mare în privința persoanelor cu orientare sexuală diferită de cea a majorității. Același trend se observă în cazul respondenților cu studii superioare, mai toleranți și deschiși la diversitate.

Drepturile femeilor

Statul român garantează egalitatea de șanse între femei și bărbați pentru ocuparea tuturor funcțiilor și demnităților. Orice formă de discriminare bazată pe criteriul de sex este interzisă.

În România, salariul lunar încasat de femei este cu 12,5% sub cel al partenerilor de gen masculin. În ceea ce privește numărul de femei implicate în viața politică, România se situează pe locul 77 din cele 145 de țări analizate în cadrul Raportului Global al Echilibrului de Gen 2015. Numai 20.7% din membrii Camera Deputaților și 14.0% în Senat sunt femei.

Violența asupra femeilor ocupă, în România, primul loc în ceea ce privește cazurile de violență domestică. "Violența împotriva femeilor" a fost recunoscută ca și concept în legislația din România prin ratificarea Convenției de la Istanbul, intrată în vigoare în septembrie 2016. România ocupă primul loc în Uniunea Europeană la capitolul violență domestică. Date oficiale arată că la fiecare 30 de secunde se produce o agresiune fizică asupra unei femei în România. Potrivit unui raport al Agenției pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene, 30% din femeile din România au fost subiectul violenței de natură fizică sau sexuală la un moment dat în viață după vârsta de 15 ani. Legat de experiența de violență în copilărie, un procent de 24% dintre femeile din România spun că au fost supuse la violență fizică sau sexuală de către un adult înainte de vârsta de 15 ani.

La nivel perceptiv, un sondaj INSCOP arată că 30% dintre români sunt de acord cu afirmația că "femeile mai sunt bătute și din vina lor", iar 6,4% susțin că "un bărbat care nu-și bate femeia nu o iubește cu adevărat", în timp ce 7,3% sunt de acord cu afirmația că "femeia este proprietatea bărbatului". Potrivit aceluiași sondaj, 8,1% dintre respondenți cred că "bătaia este ruptă din rai".

Dreptul la avort

În România, dreptul unei femei de a avea sau nu un copil este prevăzut în articolul 28 din Legea nr. 46/2003 privind drepturile pacientului. Articolul 201 din Noul Cod Penal incriminează persoanele care efectuează avorturi ilegale. Avortul este considerat ilegal dacă este efectuat în afara unităților medicale autorizate special pentru a oferi acest serviciu medical, dacă este efectuat fără consimțământul femeii sau dacă sarcina este de peste 14 săptămâni, cu excepția cazurilor când avortul este necesar pentru a salva viața, sănătatea sau integritatea corporală a femeii de la un pericol iminent sau din motive terapeutice. Avortul fără restricții cu privire la motiv este astfel permis în primele 14 săptămâni de sarcină. Totuși, avortul la cerere nu este subvenționat de stat; o femeie trebuie să plătească din buzunarul ei o taxă care variază între 100 și 200 de euro. În ciuda unei legislații relativ liberale privind avortul, femeile din România continuă să recurgă la avorturi ilegale și nesigure. Conform datelor oficiale ale statului, numărul de avorturi ilegale, după care femeile au avut nevoie de îngrijire post-avort din cauza complicațiilor survenite în urma avortului ilegal, a crescut în ultimii ani. Au existat 53 de cazuri de avorturi ilegale înregistrate în anul 2009, 54 de cazuri în 2010, 83 de cazuri în 2011 și 119 cazuri în 2012.

Dreptul la avort a fost deseori contestat de biserică și organizațiile conservatoare. Relevant în acest caz este "Marșul pentru viață", organizat anual în zeci de orașe din România și Republica Moldova. Imixtiunea bisericii este și unul din motivele pentru care România este astăzi una dintre ultimele țări europene în care nu există educație sexuală în școli. Cu toate acestea, România înregistrează cel mai mare număr de nașteri la adolescentele sub 15 ani dintre statele membre ale UE, iar 60% dintre gravide nu merg la medic în timpul sarcinii, din cauza sărăciei și lipsei de educație.

Conform Institutului Național de Statistică și Eurostat, România are cea mai mare rată de femei care recurg la avort din UE, dar și cei mai puțini medici dispuși să le asiste. O cercetare ECPI din anul 2013, vizând peste 60 de spitale din România, arată că numărul unităților medicale în care se fac avorturi la cerere fără să se țină cont de sărbătorile religioase este în scădere: doar trei spitale în 2013 comparativ cu 15 spitale în 2010. Iar numărul unităților medicale în care nu se mai fac deloc avorturi la cerere, în nicio perioadă a anului, s-a dublat față de anul 2010 de la șase spitale la 13 spitale în 2013. Aceeași cercetare notează că s-a înregistrat o schimbare de discurs din partea personalului medical. Femeile sunt mai des stigmatizate pentru că solicită informații despre avortul la cerere și personalul medical face mai des apel la un așa-zis "drept" pe care l-ar avea de a refuza pe motive de religie sau conștiință acordarea acestui serviciu medical. În acest sens, Comitetul ONU pentru Drepturi Economice, Sociale și Culturale și-a exprimat îngrijorarea față de creșterea numărului de cadre medicale care refuză efectuarea serviciului medical de întrerupere de sarcină.

Drepturile copilului

În Romania, toți reprezentanții autorității publice și private autorizate, persoanele fizice și juridice responsabile cu protecția copilului, au obligația să se asigure că drepturile copilului sunt respectate conform literei legii. În afară de Convenția asupra Drepturilor Copilului, sistemul care reglementează aplicarea legii în această privință este completat de Legea 272/2004 și de Convenția de la Lanzarote, referitoare la protecția copiilor împotriva exploatării și abuzurilor sexuale.

Mai multe lacune în sistemul social și politic al României conduc la nerespectarea drepturilor copiilor în anumite circumstanțe. Cele mai frecvente situații sunt acelea în care părinții de sex masculin sunt discriminați în instanță cu privire la primirea custodiei. Magistrații implicați în cauze cu minori nu sunt suficient de bine pregătiți, instanțele de judecată nu se preocupă de acordarea dreptului la legături personale cu ambii părinți după divorț, iar copiii nu sunt asistați psihologic în urma separării părinților, pentru vindecarea traumelor suferite. În România nu există o metodologie de audiere a minorilor în instanță, iar legile vechi încă permit violența părinților în scop educativ.

Recensământul social a 120.000 de gospodării realizat de UNICEF arată că cel puțin un copil din zece este victima unei forme de violență. O altă estimare a Federației Organizațiilor Neguvernamentale pentru Copil (FONPC) arată că doi copii din România sunt, în medie, victime ale unei forme de abuz în fiecare oră. Violența domestică este percepută ca un lucru normal. 60% din populație este tolerantă față de comportamentele violente în cadrul familiei. În 2011 au fost înregistrate peste 11.000 de cazuri de abuz, neglijare și exploatare. Cu toate acestea, se consideră că numărul de cazuri înregistrate reflectă doar o mică parte din cazurile de violență și abuz. Se estimează însă că la fiecare caz raportat există alte 100 neștiute.

În prezent, peste jumătate dintre copiii români (51%) trăiesc sub spectrul sărăciei, iar unii chiar în sărăcie extremă, care le limitează dreptul la creștere și dezvoltare fizică normală. Munca copiilor este utilizată pe scară largă, mai ales în zonele rurale. Potrivit datelor Organizației Internaționale a Muncii, în România aproximativ 80.000 de copii sunt implicați în afaceri ilegale, printre care se numără traficul de droguri și prostituția.

Căsătoriile minorilor
România a luat în ultimii ani măsuri legale pentru a stopa fenomenul căsătoriilor timpurii, de natură a afecta negativ copiii. Astfel, în anul 2007, Legea nr. 288/2007 a egalizat vârsta de căsătorie a ambelor sexe. Conform noului Cod civil al României, intrat în vigoare în octombrie 2011, vârsta legală pentru căsătorie este de 18 ani, conform Art. 272, cu mențiunea că "pentru motive temeinice" se poate aproba legal căsătoria de la 16 ani. Astfel de căsătorii timpurii sunt comune în special în cadrul minorității rome.

Accesul la servicii medicale
Potrivit Asociației Pacienților din România, nouă din zece bolnavi nu își cunosc drepturile în spitale și în fața medicilor. Mulți dintre cei care ajung în spitale își plătesc singuri tratamentele și analizele care, în mod normal, ar trebui să fie gratuite. Au fost reportate numeroase cazuri în care copii și bătrâni au fost abuzați fizic și emoțional de cadrele medicale. Mai mult, lipsa paturilor și a dotărilor din spitalele românești duce la supraaglomerare și, implicit, servicii medicale precare.

Situația bolnavilor de SIDA

Persoanele seropozitive au aceleași drepturi și obligații ca orice altă persoană și trebuie să le cunoască și să se raporteze la ele ori de câte ori prejudecățile sociale ajung să i le refuze, pe nedrept. La fel ca orice persoană sănătoasă, pacienții diagnosticați cu virusul HIV pozitiv au dreptul la educație, la un loc de muncă, la tratament medical, la liberă circulație, la căsătorie, la întemeierea unei familii etc. Aceste drepturi sunt cuprinse în Legea nr. 584 din 29 octombrie 2002, dar și în alte acte normative care reglementează HIV/SIDA.

Cu toate acestea, un raport din august 2006 publicat de Human Rights Watch arată că legislația românească în vigoare prevede puține sancțiuni semnificative pentru cei care discriminează, iar legile care interzic discriminarea persoanelor afectate de HIV sunt rareori puse în aplicare. Nerespectarea confidențialității cu privire la statutul persoanelor seropozitive este frecventă și rareori pedepsită. Personalul medical, personalul școlar, asistenții sociali, oficialitățile și poștașii sunt surse comune de scurgeri de informații, la fel cum sunt și documentele judiciare, certificatele de handicap, precum și analizele medicale pentru angajare. Același raport relevă faptul că pacienții care trăiesc cu HIV se confruntă cu discriminarea în accesul la serviciile medicale necesare, inclusiv îngrijiri stomatologice, dermatologice, specialiști ORL, ginecologice, menținerea sănătății mintale, intervenții chirurgicale de rutină și de urgență, precum și transportul de urgență pentru pacienții care sângerează. Cu toate că persoanele afectate de HIV sunt susceptibile la depresie, anxietate și tulburări psihiatrice, există puține programe naționale de sănătate mintală pentru a le trata. Pacienții cu HIV au de asemenea dificultăți în accesarea medicației pentru infecții oportuniste comune, care, prin lege, ar trebui să fie platită de stat și disponibilă prin farmaciile private sau ale spitalelor.

Același scenariu se aplică și în câmpul muncii. Potrivit cercetării "HIV/SIDA și locul de muncă", realizată de Uniunea Națională a Organizațiilor Persoanelor Afectate de HIV/SIDA (UNOPA) din România, numărul angajatorilor dispuși să angajeze persoane seropozitive este scăzut, angajatorii nu cunosc și nu aplică, decât într-o proporție foarte mică, legislația referitoare la persoanele cu handicap/persoanele seropozitive. Studiul mai evidențiază că numărul persoanelor seropozitive angajate care și-au făcut cunoscut statutul este îngrijorător de mic iar politica la locul de muncă nu este susținută de informare și educare, pentru a ajuta lucrătorii să învețe despre realitățile și miturile transmiterii virusului HIV.

Mai mult de 7.200 dintre copiii și tinerii români între 15 și 19 ani trăiesc cu HIV – cel mai mare grup de acest fel din orice stat european. Marea majoritate au fost infectați cu HIV între 1986 și 1991 ca rezultat direct al politicilor guvernamentale care i-au expus acelor de seringă contaminate și sângelui netestat. În ciuda faptului că România a dezvoltat progresiv accesul la medicamente antiretrovirale, acești copii și tineri trebuie să înfrunte stigmatizarea și discriminarea generalizate care de multe ori conduc la încălcări ale dreptului lor la educație, sănătate, confidențialitate, informație și protecție.

Persoanele cu dizabilități
Legea interzice discriminarea persoanelor cu dizabilități fizice, senzoriale, intelectuale și mintale la locul de muncă, în educație, în accesul la mijloace de transport (fără a menționa transportul aerian), în accesul la serviciile medicale sau la alte servicii.

În multe cazuri, persoanele cu dizabilități se confruntă cu discriminarea autorităților și a societății. Conform unui raport elaborat de Agenția pentru Drepturi Fundamentale a UE (ADF), publicat în iunie 2012, doar 1% dintre persoanele cu dizabilități mintale aveau un loc de muncă. Raportul ADF indică, de asemenea, că persoanele cu dizabilități mintale din instituții, în special copiii, sunt victimele diverselor forme de intimidare, hărțuire și abuz. Conform unui studiu finanțat din fonduri UE și publicat în 2012, 87% dintre respondenți considerau discriminarea (în sensul larg al cuvântului) una dintre marile probleme cu care se confruntă persoanele cu dizabilități.

Între octombrie 2013 și martie 2014, pe baza unor protocoale scrise, încheiate cu Ministerul Muncii și cu Ministerul Sănătății, reprezentanți ai Centrului pentru Resurse Juridice (CRJ) au efectuat vizite neanunțate la centre publice și private destinate copiilor cu dizabilități. În urma vizitelor, CRJ a identificat o serie de încălcări ale unora dintre drepturile pacienților și ale legii. CRJ a constatat că nu există proceduri eficiente de înregistrare și soluționare a plângerilor și că abuzul verbal și fizic al copiilor, sedarea, limitarea excesivă a mișcării, lipsa igienei, condițiile neadecvate, lipsa îngrijirii medicale și lipsa accesului la educație sunt probleme des întâlnite. Aproape 25.000 de copii și adulți cu dizabilități mintale trăiesc în centre rezidențiale, ce funcționează în regim privativ de libertate. Peste 4.000 de persoane cu dizabilități mintale aflate în grija statului au murit între 2010 și 2015, în condiții necunoscute.

Traficul de persoane
Femeile și copiii români sunt victime ale traficului de persoane în România și în alte state europene. Copiii romi sunt în mod deosebit vulnerabili la cerșetorie și criminalitate forțate. România, ca entitate statală din Europa de Est, este în primul rând o țară de origine pentru victimele traficului de persoane. De asemenea, România este și țară de destinație pentru un număr limitat de victime ale traficului internațional de ființe umane, inclusiv victime ale traficului în scopul exploatării sexuale din Republica Moldova și Polonia și victime ale traficului prin muncă din Bangladesh, China, Filipine și Serbia.

Întrucât traficul de persoane constituie o violare a drepturilor omului și o atingere adusă demnității și integrității ființei umane, așa cum se afirmă în toate documentele internaționale în materie, România a adoptat gradual, alături de alte state ale lumii și, în speță, ale Uniunii Europene, un ansamblu de măsuri legislative și de alt ordin, destinate construcției, consolidării și eficientizării continue a dispozitivului național, în contextul consolidării cooperării internaționale, în scopul prevenirii și combaterii acestui fenomen. În legislația națională traficul de persoane este definit în art. 12 și art. 13 ale Legii nr. 678/2001 pentru prevenirea și combaterea traficului de persoane. În februarie 2015, guvernul a aprobat modificările la Codul Penal prin care a înăsprit pedepsele pentru prostituția în rândul copiilor, dar și violul și agresiunea sexuală săvârșite asupra unui minor.

Autoritățile și ONG-urile au identificat 757 de victime în 2014, număr în scădere în comparație cu 896 de victime identificate în 2013. 63% dintre victime (475 de persoane) au fost traficate în scopul exploatării sexuale, iar 25% (188 de persoane) au fost traficate în scopuri de muncă forțată în agricultură și construcții. Legislația românească asigură străinilor victime ale traficului de persoane o perioadă de reflecție de 90 de zile, însă experții au semnalat faptul că aceasta nu a fost întotdeauna respectată în practică. Victimele care cooperează cu autoritățile în vederea identificării traficanților pot primi drept de ședere temporară în țară pe o perioadă de șase luni.

Agenția Națională Împotriva Traficului de Persoane (ANITP) este structura de specialitate, aflată în subordinea Ministerului Afacerilor Interne, cu atribuții de coordonare, evaluare și monitorizare la nivel național a aplicării politicilor în domeniul traficului de persoane de către instituțiile publice, precum și a celor din domeniul protecției și asistenței acordate victimelor acestuia.

Libertatea presei

În 2019, România s-a situat pe locul 47 în clasamentul internațional anual privind libertatea presei, realizat de organizația Reporteri fără frontiere, în scădere cu trei locuri față de anul precedent (când s-a situat pe locul 44). De asemenea, în raportul Freedom House pe anul 2017, starea libertății presei din România a fost descrisă ca "parțial liberă". România este țara a cărei Strategie Națională de Securitate arată că "fenomenul campaniilor de presă la comandă cu scopul de a denigra instituții ale statului, prin răspândirea de informații false despre activitatea acestora, presiunile exercitate de trusturi de presă asupra deciziei politice în vederea obținerii de avantaje de natură economică sau în relația cu instituții ale statului reprezintă o vulnerabilitate a statului român". Într-un articol critic la starea libertății presei în România, Reporteri fără frontiere menționa ca principale nereguli aservirea presei de către patronii cu interese politice (Dan Voiculescu, Sebastian Ghiță, Adrian Sârbu, Alexander Adamescu, Dan Andronic etc.) și "politizarea" și "incompetența" Consiliului Național al Audiovizualului. Tot RSF nota în 2019 că "starea peisajului media actual și puțina considerație a autorităților pentru jurnalism și presă, în general, evidențiază o cenzură politică tot mai mare și o creștere a autocenzurii în redacții". Mai mult, "presa s-a transformat progresiv într-un instrument de propagandă politică: mass-media sunt foarte politizate, mecanismele lor de finanțare sunt puțin transparente, chiar corupte, și politicile editoriale depind de interesele proprietarului mass-media". RSF și-a exprimat îngrijorarea în legătură cu faptul că "autoritățile îi presează în mod constant pe jurnaliști să-și dezvăluie sursele și încearcă să reducă la tăcere orice voce critică împotriva sistemului".

Mai mult de jumătate dintre români (52%) au declarat că presa din România este "mai degrabă dependentă" sau "dependentă", un  român din cinci este de părere că presa este liberă ("complet independentă" sau "mai degrabă independentă"), iar 24% dintre români cred că presa "nu este nici independentă, nici dependentă".

Libertatea religioasă

Constituția și legile țării protejează libertatea religioasă, iar în practică, guvernul respectă, în general, libertatea religioasă. Cu toate acestea, autoritățile locale nu au reușit să răspundă plângerilor de discriminare înaintate de către grupurile religioase minoritare. Lipsa progresului în ceea ce privește retrocedarea bisericilor greco-catolice transferate de către fosta guvernare comunistă Bisericii Ortodoxe Române, în toamna lui 1948, rămâne o problemă semnificativă.

Guvernul recunoaște în prezent un număr de 18 religii și culte religioase. Religiile recunoscute oficial au dreptul să înființeze școli, să primească fonduri pentru construirea de biserici, să plătească salariile clericilor cu fonduri de stat (statul asigura aproximativ 60% din salariile personalului clerical și neclerical în 2012), să subvenționeze locuințele clerului, să difuzeze programe religioase la radio și televiziune, să solicite licențe de difuzare a frecvențelor denominaționale și să beneficieze de statutul de scutit de la impozite.

Au fost raportate cazuri de discriminare socială pe bază de apartenență religioasă, credință sau practici religioase. Unii clerici ortodocși continuă să afișeze ostilitate față de grupuri religioase neortodoxe, împiedicându-le, printre altele, accesul în cimitire. Grupurile religioase minoritare și ONG-urile au fost preocupate de obligativitatea predării religiei în școli promovată de guvern, deși au reacționat pozitiv la decizia guvernului de a interzice afirmațiile discriminatorii din manualele de religie. De altfel, în noiembrie 2014, Curtea Constituțională a decis că obligația de a face cerere pentru ca un elev să nu participe la ora de religie, prevăzută în Legea educației, este neconstituțională.

Căsătoriile între ortodocși și neortodocși (catolici, adventiști etc.) nu sunt permise de canoanele Bisericii Ortodoxe Române (BOR). Astfel de căsătorii sunt permise doar dacă se vor boteza și crește copiii rezultați din căsătorie în canoanele Bisericii Ortodoxe. Solicitările celor care vor să-și unească și religios viața cu un neortodox sunt, de obicei, aprobate prin dispensă. Pe de altă parte, căsătoria dintre ortodocși și necreștini (musulmani, budiști etc.) este absolut interzisă.

Libertatea de întrunire
Libertatea de întrunire este consacrată de articolul 39 din Constituția României, care prevede că "mitingurile, demonstrațiile, procesiunile sau orice alte întruniri sunt libere și se pot organiza și desfășura numai în mod pașnic, fără niciun fel de arme". Desfășurarea adunărilor publice a fost reglementată în 2018 printr-o decizie a Înaltei Curți de Casație și Justiție, potrivit căreia "există obligația de declarare prealabilă a adunărilor publice, atunci când adunările urmează să se desfășoare în piețe ori pe căile publice (drum public, parte carosabilă și trotuar) sau în alte locuri (...) situate în imediata vecinătate a sediilor ori imobilelor persoanelor juridice de interes public sau privat". Decizia ÎCCJ a fost primită cu critici, de vreme ce dreptul de a protesta este garantat de Constituție, iar Legea nr. 60/1991 permite organizarea protestelor cu condiția să fie declarate în prealabil și fără să fie nevoie de o autorizare din partea primăriei. Autoritățile locale pot interzice adunarea dacă se încearcă răsturnarea ordinii sociale, dacă locul de protest este deja ocupat de o altă manifestație sau dacă în zonă se fac lucrări de utilitate publică.

Evaluarea drepturilor și libertăților de către ONG-uri

Tratate internaționale
România, ca stat, a ratificat – obligându-se, astfel, la respectarea prevederilor – o serie de documente internaționale care garantează drepturile omului.

Note

Lectură suplimentară

Discriminare
Rasism

Drepturile omului în România


Mário Augusto Caetano João de Sousa (Luanda, 24 de novembro de 1978) é um professor, economista, literato e político angolano. Foi nomeado Ministro da Economia e Planeamento da República de Angola em 2021.

Biografia
Mário Augusto Caetano João nasceu em 1978 na zona de Maianga, em Luanda, Angola. Viveu a sua infância e adolescência no bairro Alvalade da cidade de Luanda, onde frequentou entre 1982 e 1983 a creche do Alvalade. Chegou a praticar balé na Escola de Dança Contemporânea de Luanda, de 1984 a 1986, bem como treinar basquetebol no Clube Desportivo Primeiro de Agosto de 1994 a 1995.

Chegou a fazer parte do ensino secundário em Luanda até 1990, o retomando na mesma cidade entre 1993 e 1995.

Percurso académico e profissional
Se mudou para Bona, Alemanha, onde viveu entre 1990 e 1992, retornando, depois, para Angola. A experiência em terras europeias lhe faz mudar, em 1995, para Praga, na República Checa, onde cursou e concluiu o ensino médio em 1997. Em 1998 matricula-se no curso de licenciatura em pedagogia e educação física em língua francesa na Universidade Carolina de Praga tranferindo-se, em 1999, para o curso de licenciatura em estudos portugueses na mesma universidade, concluído em 2003.

No seu percurso profissional, começou por trabalhar, em regime parcial, no restaurante McDonald's em Praga, tendo assumido, de 1996 a 2004, as funções de funcionário de base, treinador e coordenador de equipa, até chegar a gerente. Paralelamente, também em regime parcial, leccionava no Liceu Josef Skvorecky de Praga. Mais tarde, de 2004 a 2006, exerceu a função de gestor de comércio e investimentos na Agência para o Investimento e Comércio Externo de Portugal (AICEP), secção comercial da Embaixada de Portugal em Praga.

Em 2004 torna-se mestre em estudos portugueses pela Faculdade de Letras da Universidade Carolina de Praga. Em 2006 torna-se também mestre em economia agrária pela Faculdade de Economia e Gestão da Universidade Checa de Agricultura. Continua os estudos e, em 2009, forma-se mestre e doutor em estudos africanos pela Faculdade de Letras da Universidade Carolina de Praga.

Começou a sua carreira como economista na República Checa ainda em 2006, período em que tornou-se poliglota em inglês, francês, checo, alemão, suaíli, espanhol e italiano. De regresso a Angola, em 2007, começou por leccionar na Universidade Metodista de Angola e foi admitido como funcionário do Ministério das Finanças. Foi Chefe de Intercâmbio e Cooperação das Alfândegas de Angola de 2008 a 2012.

Integrou, de 2008 a 2010, o Grupo Técnico Multissectorial para a implementação do Protocolo sobre Trocas Comerciais da Comunidade de Desenvolvimento da África Austral (CDAA) e, de 2007 a 2012, o Grupo Negocial de Angola para a Negociação dos Acordos de Parceria Económica com a União Europeia.

Tornou-se no primeiro africano (África Subsariana) a ser acreditado pela Organização Mundial das Alfândegas como Conselheiro de Modernização Aduaneira em 2011. Em 2011 ficou destacado no Botsuana onde trabalhou como perito comercial e aduaneiro na Direcção de Comércio, Indústria, Finanças e Investimentos (TIFI, sigla em inglês) da CDAA.

Carreira política e governamental em Angola
Quando retorna a Angola, torna-se militante e membro do Comité Provincial de Luanda do Movimento Popular de Libertação de Angola (MPLA).

Em 2012 é transferido para o Gabinete de Estudos e Relações Internacionais do Ministério das Finanças, tendo exercido, de 2013 a 2015, a função de Chefe do Departamento para a Política e Gestão Macroeconómica e, de 2015 a 2016, de Chefe do Departamento de Relações Internacionais.

Toma distância dos assuntos do governo angolano entre 2016 a 2019 para desempenhar a função de Assessor do Administrador da 25.ª Constituência no Grupo Banco Mundial (GBM) em Washington, DC, Estados Unidos. Em 2019, porém, a convite do governo angolano passa a trabalhar na função de Administrador Executivo da Bolsa de Dívida e Valores de Angola (BODIVA) para a área financeira.

Assumiu, em janeiro de 2020, a função de Secretário de Estado para a Economia. Enquanto Secretário de Estado para a Economia foi responsável por elaborar o Programa de Apoio à Produção, Diversificação das Exportações e Substituição das Importações (PRODESI)

No dia 1 de setembro de 2021 foi nomeado pelo Presidente da República de Angola, João Manuel Gonçalves Lourenço, para exercer o cargo Ministro da Economia e Planeamento e reconduzido a mesma função após as eleições gerais de 24 de Agosto de 2022. Em 2021, após 5 anos sucessivos de crescimento negativo, estimativas apontam para um crescimento de 0,7% do PIB de Angola. Mário Caetano João, na condição de Ministro da Economia e Planeamento de Angola, implementou o Programa de Reconversão da Economia Informal (PREI).

Distinção
 2022 — Prémio Especial de Excelência do Serviço Público Africano

Obras e artigos publicados
 2005 — Historie angolského zemědělství" (História da Agricultura Angolana), (2005)  in Sbornik Prispevku z doktorskeho seminare, vol. 1., Praha: Czech University of Agriculture, Faculty of Economics and Management.

 2006 — Ekonomie angolského zemědělství" (Economia da Agricultura Angolana), (2006)  in M. Caetano Joao, P. Jelinek & A. Knitl (eds.): Lusofonní Afrika 1975–2005 África Lusófona

 2012 — "Centenário da primeira União Aduaneira do mundo" (Centenary of the first Customs Union in the world), (2010) in Suplemento do Espaço Aduaneiro n. 56, Alfândegas de Angola.

 2013 — Economia Internacional Volume: 1: Geografia Económica.

 2018 — Economia Internacional. Volume. 2: Centros, Regiões e Blocos Económicos.

Políticos de Angola
Naturais de Luanda
Economistas de Angola

Mário Caetano


في الرياضيات، الضرب الاتجاهي (أو الضرب التقاطعي أو الجداء المتجهي أو الجداء الشعاعي) هو عملية ثنائية بين متجهين، في فضاء إقليدي ثلاثي الأبعاد، تكون نتيجتها متجه متعامد على المستوي الذي ينتمي له المتجهان طرفا هذه العملية. وهذا بخلاف الضرب القياسي الذي يكون حاصله كمية قياسية.

إذا كان () و() متجهان بينهما زاوية ()، فإن حاصل الضرب الاتجاهي لهما هو:

حيث () هو متجه وحدة عمودي على المستوي الحاوي للمتجهين الأصليين ) و()، و  هو محدد المتجهين.

انظر أيضا
 جداء مباشر
 جداء ثلاثي
 ضرب قياسي
 ضرب المصفوفات
 ضرب ديكارتي
 ضرب خارجي (رياضيات)

مراجع

جبر خطي
عمليات ثنائية
متجهات
هندسة تحليلية

ضرب اتجاهي


Laura Jane Haddock () este o actriță din Anglia.

Filme

Note

Legături externe

Nașteri în 1985
Actrițe de teatru engleze
Actrițe de televiziune engleze
Actrițe de film engleze
Actrițe engleze din secolul al XXI-lea

Laura Haddock


El Rally Cataluña de 2010, oficialmente 46è Rally RACC Catalunya – Costa Daurada (Rallye de España), fue la edición 46º y la duodécima ronda de la temporada 2010 del Campeonato Mundial de Rally. Se celebró entre el 22 y el 24 de octubre y la prueba contó con 344.88 km cronometrados repartidos en dieciséis tramos sobre asfalto y tierra. Se recuperaban de esta manera los tramos de tierra que desde las primeras ediciones no se incluían. El primer día (viernes 22) se disputaron seis tramos que alternaban el asfalto y la tierra, y los dos siguientes (23 y 24) exclusivamente sobre asfalto.

La prueba la ganó el francés Sébastien Loeb a bordo de un Citroën C4 WRC, que lograba de esta manera su sexta victoria consecutiva en la prueba española. Segundo sería el noruego Petter Solberg con un C4 privado, y tercero el español Dani Sordo con el segundo C4 oficial de Citroën. El francés dominó la prueba de principio a fin, marcando siete scratch, mientras que su compañero de equipo, Sordo logró cuatro que no le bastó para hacerse con el segundo puesto de Solberg con también cuatro mejores tiempos.

Ese año el Rally Cataluña, fue también la sexta y última ronda del Campeonato Junior. La clase la ganó el español Yeray Lemes con un Renault Clio S1600, aunque el protagonista fue Aaron Burkart que finalizó cuarto y le bastó para hacerse con el campeonato, que se disputaba con Hans Weijs Jr., que terminó tercero. Este rally fue el último que se disputó en el certamen junior, puesto que para 2011 fue sustituido por la Academia WRC.

Itinerario y resultados

Clasificación final

Campeonato
 Resultados del campeonato tras la celebración del Rally Cataluña:

Campeonato de pilotos

Campeonato de constructores

Referencias

Enlaces externos

 Catalunya 2010 juwra.com
 Lista de inscritos juwra.com

2010
Deporte en España en 2010
Temporada 2010 del Campeonato Mundial de Rally

Rally Cataluña de 2010


Darryl R. Dawkins (January 11, 1957 – August 27, 2015) was an American professional basketball player and coach. He was particularly known for his tenure with the National Basketball Association's Philadelphia 76ers and New Jersey Nets, although he also played briefly for the Detroit Pistons and Utah Jazz late in his career. His nickname, "Chocolate Thunder", was bestowed upon him by Stevie Wonder. He was known for his powerful dunks, which led to the NBA adopting breakaway rims due to him shattering a backboard on two occasions in 1979.

Dawkins averaged double figures in scoring nine times in his 14 years in the NBA, often ranking among the league leaders in field-goal percentage. He also played in the NBA Finals three times as a member of the Philadelphia 76ers in the late 1970s and early 1980s. Dawkins set an NBA record for fouls in a season (386 in 1983–84).

Early life
Dawkins was born in 1957 to Harriet James and Frank Dawkins in Orlando, Florida. His grandmother Amanda Celestine Jones was fond of the young Darryl and personally raised him.

NBA career
As a  senior at Maynard Evans High School in Orlando, Florida, Dawkins averaged 32 points and 21 rebounds to lead his team to the state championship. He was heavily recruited by Division I colleges across the country, and he narrowed his choices to Florida State, Kansas, and Kentucky.

In a surprise move, Dawkins opted to directly enter the NBA draft out of high school instead of attending college. He made this decision because he wanted to make enough money to help his grandmother, mother and siblings to escape poverty. He was the first player to enter the NBA immediately after high school.

Philadelphia 76ers
With the fifth overall pick in the 1975 NBA draft, the Philadelphia 76ers selected Dawkins. He was drafted behind David Thompson, David Meyers, Marvin Webster, and Alvan Adams. He signed a seven-year contract worth $1 million.

Dawkins languished on the Sixers' bench for his first two seasons. In his second season, after playing limited minutes during the regular season, Dawkins was called upon to help the Sixers in their playoff run, to battle Dave Cowens of the Celtics and Moses Malone of the Rockets. The Sixers won both playoff series and advanced to the NBA Finals. Matched up against Portland's Bill Walton, Dawkins helped the Sixers take the first two games before the Trail Blazers won the next four to win the series in six games. In the second game of the series, Dawkins got into a fight with Maurice Lucas, resulting in both players being ejected. Dawkins took his anger out on the 76ers locker room by tearing a toilet out of the wall and dislodging a locker stall and barricading the door with it.

Dawkins' role in helping the Sixers win the Eastern Conference championship established him as one of Philadelphia's top players, on a team that included Julius Erving, George McGinnis, Lloyd Free, and Doug Collins. At 20 years old, Dawkins averaged 11.7 points and 7.9 rebounds in nearly 25 minutes per game, while ranked second in the league in field goal percentage at .575. For the second straight year, the Sixers earned the top seed in the Eastern Division and advanced to the conference finals, but they were defeated by the Washington Bullets in six games.

Prior to the 1978–79 season, Philadelphia traded McGinnis to the Denver Nuggets, clearing the way for Dawkins to be a permanent frontcourt starter. Over the next three seasons, Dawkins and Caldwell Jones split time at the center and power forward positions. In 1979–80, he averaged 14.7 points and a career-high 8.7 rebounds, helping the Sixers back to the NBA Finals, which they lost to the Los Angeles Lakers in six games.

In the 1981 season, Dawkins produced a .607 field-goal percentage, second in the NBA to Artis Gilmore's .670. Dawkins averaged 14 points and 7.2 rebounds for the year, but Philadelphia failed to return to the Finals. The club met the Boston Celtics in the Eastern Conference Finals and lost in seven games.

The 76ers suffered another postseason disappointment in 1982 when they reached the Finals but lost again to the Los Angeles Lakers in six games. Frustrated with the team's inability to handle Lakers center Kareem Abdul-Jabbar, Sixers management traded Dawkins to the New Jersey Nets and Caldwell Jones to the Houston Rockets for Moses Malone, who helped Philadelphia win the NBA championship the following year.

New Jersey Nets
Dawkins was traded to the Nets during the 1982 off-season in exchange for a first-round draft pick. At age 25, Dawkins joined a Nets club that included Albert King, Buck Williams, and Otis Birdsong. His first two seasons with the Nets were successful for both sides, as Dawkins experienced a career renaissance of sorts and the Nets had their most successful seasons to that point.

In the 1982–83 season, Dawkins averaged 12 points and shot .599 from the floor, ranking third in the league in field-goal percentage. The Nets' 49–33 record that year was their best record since the ABA–NBA merger, and remained their best record until the 2001–02 season.

The next season, he poured in a career-high 16.8 points per game on .593 field-goal shooting and grabbed 6.7 rebounds per contest. On November 3, 1983, Dawkins grabbed what would be his largest rebound total as a Net, with 15 during a 112–107 win over the Chicago Bulls. Two days later, on November 5, 1983, Dawkins set the Nets' franchise record for blocks in a single game, with 13. In the first round of the playoffs, the sixth seeded Nets were matched up with Dawkins' former team, Philadelphia 76ers. The Nets won the first two games in Philadelphia of the best-of-five series, which were the first playoff game victories in team history. After Philadelphia won the next two games, the Nets won a decisive game 5 when Dawkins' defense on reigning MVP Moses Malone helped New Jersey overcome a late deficit to win their first playoff series. The Nets playoff series win over the defending NBA champions was ranked as the seventh greatest playoff upset by Sports Illustrated. Despite Dawkins averaging 22.3 points and 7.3 rebounds per game in the following series against the Milwaukee Bucks, including leading all scorers with a career playoff high 32 points in a 106-100 Game 1 win, the Nets would lose the series in six games after losing Game 6, during which Dawkins scored 29 points and grabbed 8 rebounds, by one point, at a score of 98–97. For the playoffs, Dawkins averaged 18.4 points.

With the Nets looking to be a team on the rise led by Dawkins, they entered the 1984–85 with high expectations. However injuries limited him to just 39 games. Dawkins appeared to return to form the following season averaging 15.3 points and shooting .644 from the floor, but an injury midway through the season kept him out of 31 of the team's final 32 games. He only played six games in the 1986–87 season, after a second back surgery in less than two years.

Later career
Dawkins was traded to the Utah Jazz in a seven-player, three-team trade during the 1987 offseason. His tenure with Utah lasted just four games before the Jazz traded him to the Detroit Pistons for a pair of second-round draft picks and an undisclosed amount of cash.

Dawkins' personality was a natural fit on the "Bad Boys" Pistons team, and despite being limited to 14 games over two seasons, he was considered to be one of the leaders of the team. Dawkins was often inactive for games as he was still recovering from his back injuries and dealing with the death of his estranged wife. In his final season in the NBA, the Pistons won the NBA championship, and Dawkins finally earned a championship ring.

Dawkins received a training camp invitation from the Orlando Magic for their inaugural season in 1989, but he opted to play in Italy. He spent several seasons in Italy, playing for Torino, Olimpia Milano and Telemarket Forli. He attempted a comeback in 1994, attending Denver Nuggets training camp, and again in 1995 with the Boston Celtics.

Dawkins set an NBA record by committing 386 personal fouls during the 1983–1984 season. He committed one more personal foul during his career than Michael Jordan, despite playing nearly 350 fewer games.

Signature dunking
In a game against the Kansas City Kings at Municipal Auditorium on November 13, 1979, Dawkins broke the backboard, sending the Kings' Bill Robinzine ducking. Three weeks later he did it again, this time at home against the San Antonio Spurs at the Spectrum. A few days after that the NBA created a new rule that breaking a backboard was an offense that would result in a fine and suspension.

Dawkins named the first backboard-breaking dunk "The Chocolate-Thunder-Flying, Robinzine-Crying, Teeth-Shaking, Glass-Breaking, Rump-Roasting, Bun-Toasting, Wham-Bam, Glass-Breaker-I-Am-Jam." He named other dunks as well: the Rim Wrecker, the Go-Rilla, the Look Out Below, the In-Your-Face Disgrace, the Cover Your Head, the Yo-Mama, the Spine-Chiller Supreme, and the Greyhound Special (for the rare occasions when he went coast to coast). The 76ers also kept a separate column on the stat sheet for Dawkins's self-created nicknames: "Sir Slam" and "Chocolate Thunder." Dawkins also wore gold chain necklaces during games until the end of the 1980 NBA Finals when the NBA banned players from wearing them on court. One gold chain had a cross while the other featured one of his nicknames "Sir Slam" in gold script. He also had a similar necklace that has another nickname "Dr. Dunk" in gold script. Sometimes, Dawkins would also shave his head and have it oiled along with wearing an earring.

At one point, Dawkins claimed to be an alien from the planet Lovetron, where he spent the off-season practicing "interplanetary funkmanship" where his girlfriend Juicy Lucy lived.

Stevie Wonder, who frequently attended Sixers games, gave Dawkins the nickname "Chocolate Thunder".

Post-NBA career
Following his NBA career, Dawkins had a brief stint with the Harlem Globetrotters, followed by a season spent with the Sioux Falls Skyforce of the Continental Basketball Association in the 1995–96 season. During this season, the Skyforce's games against the Florida Beach Dogs were broadcast nationally by ESPN, as the Beach Dogs included another former NBA player, Manute Bol.

Dawkins was the head coach of the American Basketball Association's Newark Express. He was also the player/coach of the Winnipeg Cyclone, a team in the short-lived International Basketball Association in 1999–2000. Dawkins averaged 3.8 points and 3.9 rebounds in 18 games played with the Cyclone.

Dawkins was the head coach of the Allentown, Pennsylvania-based Pennsylvania ValleyDawgs of the United States Basketball League (USBL) until they folded. He was selected as the USBL Coach of the Year in 1999. Dawkins appeared in one game with ValleyDawgs during the 2000 season.

On August 20, 2009, Lehigh Carbon Community College, located in Schnecksville, Pennsylvania, announced Dawkins as head coach of the basketball team. He served in that role from 2009 to 2011.

Other media
On April 7, 1986, he appeared at WrestleMania II as a guest judge for a boxing match between Mr. T (with Joe Frazier, The Haiti Kid) versus Roddy Piper (with Bob Orton and Lou Duva).

In 1989, Dawkins appeared as himself (credited as "The Basketball Star") in the documentary The Big Bang.

Dawkins appears in NBA Ballers and the NBA 2K video games as a reserve member of the 1980s Legends East Team. He also appears in NBA Live Mobile as a Legend based on his 1979–1980 season with the Sixers.

In 2005, Dawkins was one of several former NBA players to audition for an analyst position with ESPN, as part of the network's reality series Dream Job.

Personal life
Dawkins' autobiography Chocolate Thunder: The Uncensored Life and Times of Darryl Dawkins (co-authored with Charley Rosen) chronicles his on- and off-the-court life as an NBA star. In the book, Dawkins chronicled some of the racism he encountered during his NBA career, playing alongside 76ers superstar Julius Erving, and his off-the-court experiences with drugs, partying, and women.

In September 1986, Dawkins eloped with Kelly Barnes of Trenton, New Jersey. The following autumn, the two were planning to divorce when she committed suicide on November 1, 1987, at her parents' home in New Jersey; Dawkins was in Utah with his team at the time. In 1988, Dawkins married a former Nets cheerleader, Robbin Thornton; they divorced after 10 years. Dawkins later remarried; he and his wife, Janice, had three children: Nick, Alexis, and Tabitha, a daughter from Janice's previous relationship  who has Down syndrome.

In 1999, Saturday Night Live named Dawkins the "Man of the Millennium" in a Weekend Update sketch.

Death
Dawkins died on August 27, 2015, in Allentown, Pennsylvania, at the age of 58. The Lehigh County coroner's office announced that an autopsy would be performed on August 27, but according to a statement released by Dawkins' family, the cause of death was a heart attack.

Over 600 people attended his public casket viewing. Among them were former boxing heavyweight champion Larry Holmes, former 76ers teammate Billy Cunningham (who also coached Dawkins for five of his seven seasons with the team), former New Jersey Net Tim Bassett, and modern NBA players Jason Thompson and Karl-Anthony Towns.

See also
 List of National Basketball Association career playoff blocks leaders
 List of National Basketball Association players with most blocks in a game

References

External links

 nba.com historical playerfile
 Career Statistics at basketball-reference.com
 "Remembering the shattered backboards", featuring Darryl Dawkins
 Darryl's Online Memorial Website

1957 births
2015 deaths
African-American basketball coaches
African-American basketball players
American Basketball Association (2000–present) coaches
American men's basketball coaches
American men's basketball players
Basketball coaches from Florida
American expatriate basketball people in Italy
Auxilium Pallacanestro Torino players
Basketball players from Orlando, Florida
Centers (basketball)
Detroit Pistons players
National Basketball Association high school draftees
New Jersey Nets players
Olimpia Milano players
Parade High School All-Americans (boys' basketball)
Participants in American reality television series
Philadelphia 76ers draft picks
Philadelphia 76ers players
Sioux Falls Skyforce (CBA) players
Sportspeople from Allentown, Pennsylvania
Sportspeople from Orlando, Florida
United States Basketball League coaches
Utah Jazz players
20th-century African-American sportspeople
21st-century African-American people

Darryl Dawkins


is a town in Ikoma District, Nara, Japan.

Ikaruga is home to Hōryū-ji and Hokki-ji, ancient Buddhist temples collectively inscribed as UNESCO World Heritage Sites. Other ancient temples include Hōrin-ji, also in the vicinity of Hōryū-ji. The town was named after the Palace of Prince Shōtoku, Ikaruga-no-Miya (Imperial Palace of Ikaruga, or Imperial House of Ikaruga), whose grounds were at Hōryū-ji, thus it is also called Ikaruga-dera (temple of Ikaruga).

As of 31 August, 2021, the town has an estimated population of 28,215, with 11,308 households. The total area is .

Neighboring municipalities
 Nara Prefecture
 Ikoma
 Yamatokōriyama
 Sangō
 Heguri
 Ando
 Kawai
 Ōji

Geography
Tatsuta River (Nara Prefectural Tatsuta Park)
Yamato River
Mount Matsuo

Education

Elementary schools
 Ikaruga Elementary School
 Ikarugahigashi Elementary School
 Ikaruganishi Elementary School

Junior high schools
 Ikaruga Junior High School
 Ikarugaminami Junior High School

High schools
 Hōryū-ji International High School

Notable places

Temples and shrines
 Hōryū-ji
 Hokki-ji
 Hōrin-ji
 Chūgū-ji
 Kichiden-ji
 Mimuroyama
 Ikaruga Shrine
 Ryūta Shrine

Kofun
 Fujinoki Kofun
 Kasuga Kofun
 Okanohara Kofun
 Terayama Kofun

Transportation

Rail
West Japan Railway Company
Kansai Main Line (Yamatoji Line): Hōryūji Station

Road
Japan National Route 25
Japan National Route 168

References

External links

Towns in Nara Prefecture

Ikaruga, Nara


إل بيمبو  أغنية لفرقة الديسكو الفرنسية بيمبو جت، أصدرتها شركة الإنتاج باثي ماركوني في فرنسا في يونيو 1974، وفي المملكة المتحدة في أغسطس 1975. احتلت الأغنية صدارة ترتيب الأغاني الفرنسية والمرتبة العاشرة في ترتيب الأغاني البريطانية. بيع منها 1,3 مليون نسخة في فرنسا وحدها، وما يفوق عن 3 ملايين نسخة في العالم بأسره. كما احتلت الأغنية صدارة ترتيب الأغاني في إسبانيا وإيطاليا والدانمرك وتركيا ولبنان، في حين احتلت المرتبة الثانية في ترتيب الأغاني بالأرجنتين، وكانت الأغنية الأكثر مبيعًا ببلجيكا وسويسرا والمكسيك والولايات المتحدة.

كلمات نسخة مطورة من الأغنية

مواضيع ذات علاقة
 بيمبو جت.
 لا بالنغا.
 سفينة الحب.
 حب لحب.

وصلات خارجية
 استمع للأغنية على موقع imeem.com.

أغان فرنسية

إل بيمبو (أغنية)


Eduardo Braun Menéndez (Punta Arenas, 16 de enero de 1903 - Mar del Plata, 16 de enero de 1959) fue un fisiólogo argentino nacido en Chile que formó parte del equipo de investigaciones de Bernardo Houssay.

Vida y obra

Era originario de Punta Arenas (Chile), y se naturalizó argentino a temprana edad, criándose en Buenos Aires.

Estudió en la Facultad de Medicina (Universidad de Buenos Aires), y eligió medicina cardiovascular y fisiología como sus especialidades. Su tesis doctoral versó sobre la relación entre la glándula pituitaria y el diencéfalo y la presión sanguínea, y fue desarrollada, en 1934, en el Instituto de Fisiología bajo la supervisión del premio nobel en fisiología, Dr. Bernardo Houssay. Después de recibir su doctorado, fue a Inglaterra para estudiar en el University College London, donde investigó el metabolismo cardíaco.

A su regreso de Inglaterra, se unió al equipo de prestigio en el Instituto de Fisiología, con Luis Federico Leloir, Juan Fasciolo, Juan Muñoz, y Alberto Taquini para trabajar por algunos años en el mecanismo de hipertensión nefrogénica. Hizo el descubrimiento más importante en su carrera durante esta investigación, que fue la angiotensina, en 1939.

En el Instituto, Braun Menéndez se convirtió en un líder de investigación en la fisiología cardiovascular en 1945, y se desempeñó como profesor titular y profesor adjunto en la misma área hasta 1946. Dirigió el Instituto de Biología y Medicina Experimental, hasta 1946 y fue también el jefe de electrocardiografía y fisioterapia en el Instituto Municipal de Radiología y Fisioterapia de Buenos Aires. En 1955, regresó ocupando la "silla Houssay" en el Instituto de Fisiología. En 1953 comenzó su labor en el naciente Instituto Católico de Ciencias, integrado por un grupo de científicos destacados, entre ellos Miguel Covián, Luis Federico Leloir, Virgilio Foglia y Venancio Deulofeu, además de Braun Menéndez; estaba bajo el patrocinio del Arzobispado de Buenos Aires y agrupaba a investigadores en conflicto con el gobierno.

Además, fue miembro de la Academia Nacional de Medicina de Buenos Aires y fue honrado con el título de Doctor Honoris Causa por la Universidad de California y de la Universidad de Brasil. Además, fue vicepresidente de la Sociedad Argentina de Biología y secretario de la Asociación Argentina para el Progreso de las Ciencias. También fue presidente de la Sociedad Científica Argentina (1943-1946).

Braun-Menéndez también ayudó a crear la revista científica importante Ciencia y Investigación que publicó su primer número en 1945 y fue dirigida por él hasta 1959, cuando murió. Otra de sus iniciativas fue la Acta Physiologica Latinoamericana, una publicación escrita en varios idiomas, para obras de fisiólogos de América Latina.

El Dr. Braun Menéndez falleció en un accidente aéreo, con su hija, cerca de Mar del Plata, el 16 de enero de 1959. Fue el primer accidente de Austral Líneas Aéreas.

Algunas publicaciones

 . 1952. Aumento del apetito específico para la sal provocado por la desoxicorticosterona: Características. Editor Lumen, 9 pp.

Libros

 . 1963. Bases para el progreso de las ciencias en la Argentina. Universidad Nacional del Sur, Extensión Cultural. Serie Homenajes. Serie homenajes. Editor Universidad Nacional del Sur, Extensión Cultural, 24 pp.

 ------------------------------, . 1946. Renal hypertension. Editor y traductor Lewis Dexter. Edición ilustrada de C.C. Thomas, 451 pp.

 ------------------------------. 1945. Universidades no Oficiales e Institutos Privados de Investigación Científica: conferencia en el Instituto Popular de Conferencias (septiembre 5 de 1945). Editor The Author, 24 pp.

 ------------------------------. 1943. Hipertensión arterial nefrógena. Editor El Ateneo, 475 pp.

 . 1939. The heart-sounds in normal and pathological conditions. Editor Oxford Univ. Press, 258 pp.

 . 1937. Los ruidos cardíacos: en condiciones normales y patológicas. Editor El Ateneo, 279 pp.

Véase también

 Historia de la ciencia en la Argentina

Fuentes

Referencias

Nacidos en Punta Arenas
Fallecidos en Mar del Plata
Alumnado de la Facultad de Medicina de la Universidad de Buenos Aires
Familia Braun
Físicos de Argentina
Cardiólogos de Argentina
Profesores de la Universidad de Buenos Aires
Escritores en español
Escritores en inglés
Académicos de la Academia Nacional de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales
Argentinos nacidos en el exterior
Miembros de la Academia Nacional de Medicina de Buenos Aires
Emigrantes chilenos hacia Argentina
Fallecidos por accidentes aéreos

Eduardo Braun Menéndez


Yuki Kaneko (født 29. maj 1982) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Yokohama F. Marinos og Consadole Sapporo.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yuki Kaneko


نصرت فاتح علي خان (13 أكتوبر 1948 - 16 أغسطس 1997)، موسيقار باكستاني ومغنياً للقوالي؛ وهي موسيقى تعبدية خاصة بالمتصوفة. يعتبر واحداً من أعظم الأصوات المسجلة على الإطلاق وكان يمتلك مجموعة استثنائية من القدرات الصوتية وكان بإمكانه الغناء بمستوى عال من الحدة الصوتية لعدة ساعات متواصلة. حافظ خان على تقليد غناء القوالي المستمرة في عائلته منذ 600 سنة، ويعود إليه الفضل في تقديم موسيقى القوالي إلى الجمهور الدولي. وهو معروف شعبياً بـ «شاهنشاه القوالي» أي «ملك ملوك القوالي».

ولد خان في فيصل آباد، باكستان وأدى لأول مرة أمام الجمهور عندما كان في السادسة عشر من عمره وذلك في أربعينية والده. وأصبح قائد مجموعة القوالي في عائلته عام 1971. وفي أوائل الثمانينات قام بالتعاقد مع شركة التسجيلات في برمنغهام بإنجلترا لنشر إسطواناته وحفلاته. وقد أصدر خان عشرات الألبومات والإسطوانات الموسيقية للأفلام في أوروبا، الهند، اليابان، باكستان، والولايات المتحدة الأمريكية. وقام أيضاً بالتعاون مع فنانين غربيين مصبحاً بذلك فناناً معروفاً في مجال موسيقى العالم. كما قام بجولة عالمية على نطاق واسع وأدى في أكثر من 40 بلداً.

السيرة الذاتية

بداية حياته وتاريخه المهنى

ولد نصرت فتح علي خان في عائلة بنجابية في مدينة فيصل آباد عام 1948 بعد فترة وجيزة من تقسيم الهند حيث هاجرت عائلته على إثر ذلك من مدينتهم الأم جالاندهار في البنجاب الشرقية. كان الطفل الخامس والابن الأول لـفتح علي خان وترعرع مع عائلته المكونة من خمس أخوات أكبر سناً وشقيقه الأصغر فاروق فتح علي خان في وسط فيصل آباد. في البداية لم يكن والده يريد منه متابعة مهنة العائلة بل أراد منه اختيار المسار الوظيفي الأكثر احتراماً ألا وهو الطب، لأنه شعر بأن الوضع الاجتماعي لفناني القوالي قد أصبح متدنياً. مع ذلك أظهر خان اهتماماً كبيراً بفن القوالي مع الكثير من الموهبة والإستعداد مما دفع بوالده إلى الرضوخ في النهاية.

في عام 1971 أصبح خان القائد الرسمي لمجموعة القوالي العائلية بعد وفاة عمه مبارك علي خان، وأول أداء عام له كقائد كان في استديو تسجيل حيث قام بالأداء كجزء من مهرجان موسيقي سنوي تنظمه إذاعة باكستان باسم Jashn-e-Baharan. كان خان يغني في الأساس باللغتين الأوردية والبنجابية وأحياناً باللغات الفارسية، لغة البرج بهاشا، والهندية. وكان أول نجاح كبير له في باكستان أغنية Haq Ali Ali (حق علي علي) والتي أداها بالنمط التقليدي والآلات الموسيقية التقليدية.

في عام 1979 تزوج خان من ناهد ابنة عمه سلامات علي خان وأنجبوا ابنة واحدة اسمها نيدا.

الحياة المهنية اللاحقة

تعاون خان مع بيتر غبريال على أغنية لالإغواء الأخير للمسيح The Last Temptation of Christ في عام 1985، مع الموسيقار الكندي مايكل بروك (على البوم Mustt Mustt (1990)، وأغنية الليل (1996)) ، ، كما أدى مع بيرل جام والمغني ايدي فيدر في عام 1995 في اثنين من الأغاني الرجل الميت الذي يمشى Dead Man Walking كما أنه ساهم في التسجيل الصوتى تحت عنوان للقتلة بطبيعتهم Natural Born Killers.

و لاحقا قامت شركة العالم الحقيقي التي يملكها بيتر غابرييل بنشر خمسة ألبومات لقوالي نصرت التقليدي، جنبا إلى جنب مع بعض من أعماله الغنائية التجريبية التي تضمنت البوم Mustt Mustt وصعود نجم Star Rise. كما قام نصرت بغناء مقدمة دورة الصلاة، والتي شارك في وضعها جوناثان الياس، لكنه توفي قبل أن يكتمل الغناء. حيث جاء ألانيس موريسيت لغناء ما لم ينته اعداده بعد. كما قام بتقديم القوالي التقليدي أمام جمهور دولي في العديد من مهرجانات WOMAD الموسيقية العالمية كما أعيد دمج أغنيته المنفردة نصرت فتح علي خان عن طريق نظام trip hop group Massive Attack الإلكتروني في عام 1998.

كما تم ترشيح ألبومه Intoxicated Spirit  لجائزة جرامي في عام 1997 لأفضل ألبوم للأغنية الشعبية التقليدية.

كما ساهم خان في العديد من الأغاني، والأفلام الباكستانية. قبل وفاته بقليل، قام بتسجيل أغنيتين في فيلمين من أفلام بوليوود، Aur Pyaar Ho Gaya  (والذي ظهر فيه) و كذلك فيلمKachche Dhaage. كما أنه غنى أغنية عنوان فيلم، Dhadkan.

كما ساهم خان في أغنية 'Gurus of Peace' في ألبوم 'فاندي ماتارام'، والتي هي من تأليف أي.أر. رحمان، والتي نشرت في الاحتفال بالذكرى السنوية الخمسين لاستقلال الهند.

وفقا لموسوعة جينيس للارقام القياسية العالمية، فإن نصرت فاتح علي خان يحمل الرقم القياسي العالمي في الإنتاج الغنائي لفنان القوالي، وهو ما مجموعه 125 البوم اعتبارا من عام 2001.. 9.

و أصيب خان بوعكة صحية، حيث أصابه الفشل الكلى وضعف في وظائف الكبد في 11 آب 1997 في لندن، بينما كان في الطريق إلى لوس انجليس من اجل إجراء عملية زرع الكلى. ثم توفي نتيجة سكتة قلبية مفاجئة في مستشفى كرومويل في لندن، يوم السبت 16 أغسطس، 1997، عن عمر يناهز الثامنة والأربعين.  وأعيد جثمانه إلى فيصل آباد، في باكستان، وحضر جنازته جمهوره العريض.

بعد وفاته، استخدم بيتر غابرييل أغنية "Solemn Prayer"، التي قدمها نصرت، على ألبومه فوق (توضيح) وكذلك في الموسيقى التصويرية لفيلم Blood Diamond.

أعضاء فريق القوالى بقيادة نصرت

إن فريق قوالى نصرت قد تغير على مدى ستة وعشرين عاما التي قاد قاد فيها الفريق. ومدرج أدناه لقطة لأعضاء الفريق، حوالي عام 1983 :
 مجاهد مبارك علي خان: ابن عم نصرت الأول، غناء
 فاروق فاتح علي خان: شقيق نصرت، غناء ويؤدي الأرغن
 رحمت علي: غناء ويؤدى الأرغن
 مقصود حسين: غناء
 رهط نصرت فاتح علي خان: ابن شقيق وتلميذ نصرت، غناء
 ديلدار حسين: قرع
 مجاور عباس: الماندولين والإيتار / جوقة، تصفيق باليد
 محمد إقبال نقفي: سكرتير الفريق، جوقة، تصفيق باليد
 أسد علي: الجوقة، تصفيق باليد ابن عم نصرت
 غلام فريد: الجوقة، تصفيق باليد
 كوكب علي: الجوقة، تصفيق باليد

و كان عطا فريد هو العضو الوحيد البارز الذي لم يظهر في هذه القائمة. حيث أنه ولسنوات عديدة، تناوب مع رحمت علي على الغناء والعزف على آلة الأرغن. كما كان من السهل التعرف عليه في شرائط الفيديو منذ أن بدأ العزف على آلة الارغن بيده اليسرى.

هذه اللقطة هي غير ممثلة: حيث أن آلة الأرغن عادة ما تكون آلة موسيقية فحسب. نادرا ما كانت الآلات الموسيقية مثل المندولين الإيتار تستخدم.

الجوائز والتقديرات

نشر العدد المنشور بتاريخ تشرين الثاني / نوفمبر 6، 2006، من مجلة تايم «60 عاما من أبطال آسيا»، حيث كان نصرت على رأس القائمة بوصفه واحدا من كبار الفنانين والمفكرين الإثنى عشر في السنوات ال 60 الماضية

في عام 2007، قام المنتج غاودي بنشر بعض أعمال الفن القوالي، حيث يضم أعمال نصرت الغنائية

الأفلام

أفلام وثائقية

 نصرت فاتح علي خان: le dernier prophète (1996). إخراج جيروم دي ميسولز.
  قد غادر نصرت المبنى  ولكن متى؟ (1997). إخراج فرقد نابي. (و قد ركزت هذه الدراما الوثائقية التي تكو من 20 دقيقة على حياة نصرت الوظيفية في باكورتها.)
 صوت من السماء (1999). إخراج جوزيبي أسارو. نيويورك، الولايات المتحدة: وينستار للتلفزيون والفيديو. (وهذه المادة الوثائقية المؤلفة من 75 دقيقة، متوفرة على شريط دي في دي، حيث تقدم عرضا ممتازا لحياة وأعمال نصرت.)
 سمندر ماين سمندر (2007). فيلم وثائقي تم بثه على شاشة تلفزيون جيو ليعرض بالتفصيل حياة نصرت فاتح علي خان الوظيفية.
 ملك القوالى (2009). فيلم قصير بثته شبكةأخبار فجر حول حياة نصرت الوظيفية.

الأفلام الموسيقية

 مختارات من الموسيقى العالمية والرقصتعرض على الفيديو (1990). الفيديو 14 (30) (جنوب آسيا الرابع). من إنتاج إيتشيكاوا كاتسومورى؛ إخراج ناكاجاوا كيونيكيكو إيتشيهاشى يوجي؛ بالتعاون مع المتحف الوطني للاثنولوجيا، أوساكا. [طوكيو] : جيه في سى، شركة فيكتور في اليابان؛ كامبريدج، ماساشوستس: توزيع شركة راوندر للتسجيلات. كما قام نصرت فاتح علي خان بإداء بعض الأغاني في الاستوديو، منهم (اثنان من الأغاني باللغة الاوردية: الحمد (أغنية في الثناء على الله)، ومنقبة }للخواجا معين الدين تشيشتي، أحد رجال الصوفية في القرن الثالث عشر. تم تصويره في طوكيو، اليابان، في 20 سبتمبر 1987، للفنون المسرحية الآسيوية التقليدية).
 نصرت
! دعوة للحياة في مينى (1998). إنتاج جامعة واشنطن. (87 دقيقة توثيقا للحفلة الموسيقية التي أقيمت في 23 يناير 1993 بقاعة مينى، جامعة واشنطن في سياتل، وذلك خلال إقامة نصرت في برنامج الاثنية هناك.)
 دعوة للعيش في حفلة موسيقية في المملكة المتحدة)دي في دي، المجلدان الأول والثاني. 1-17) [أوسا] ؛ سجلت بين عامي 1983 و1993، ثلاثة عشر الأولى الواردة أدناه:
 العيش في حفلة موسيقية في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 1-
 العيش في حفلة موسيقية (دي في دي مج. 2)
 العيش في حفلة موسيقية (دي في دي مج.ت 3.)
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 4.
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 5
 العيش في حفلة موسيقية (دي في دي مج. 6.
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 7)
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 8)
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 9.
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 10)
 العيش في المملكة المتحدة (دي في دي مج. 11)
 ديجبيث برمنغهام 12 نوفمبر 1983 (دي في دي. 12)
 ديجبيث 30 أكتوبر 1983 (دي في دي. 13)
 Akhiyan Udeek Diyan (دي في دي) [صوت نوبور ]
 جي تون الرب نو مانوانا (دي في دي) [نوبور أغنية]
 يادين فيتشيرى ساجان دايان آيايان (دي في دي) [نوبور أغنية]
 رانج - أي نصرت (دي في دي، المجلدان الأول والثاني. 1-11) [موسيقى اليوم] ؛ سجلت بين عامي 1983 و1993 (نفس المادة كما دي في دي اوسا)
 شريط أشرطة الفيديو في اتش اس، والمجلدات من. 1-21 [أوسا] ؛ سجلت بين عامي 1983 و1993 (نفس المادة كما دي في دي اوسا)
 سينما الأقصر برمنغهام (شريط في اتش اس. 1، 1979)
 ديجبيث برمنغهام (شريط في اتش اس. 2، 1983)
 القديس فرنسيس قاعة برمنغهام (شريط في اتش اس. 3، 1983)
 رويال اوك برمنغهام (شريط في اتش اس. 4، 1983)
 مهفيل الخاص (مركز والاس ولى، لوزلز برمنغهام، نوفمبر 1983) (شريط في اتش اس. 5
 مهفيل الخاص (شريط في اتش اس. 6، 1983)
 سينما ليستر (شريط في اتش اس. 7، 1983)
 العيش في ساوث هول (شريط في اتش اس. 8)
 العيش في برادفورد (شريط في اتش اس. 9، 1983)
 العيش في برمنغهام (شريط في اتش اس. 10، 1985)
 قاعة الله ديتا (شريط في اتش اس. 11، 1985)
 مركز هارو ليجار (شريط في اتش اس. 12)
 جامعة أستون (شريط في اتش اس. 13، 1988)
 جامعة أستون (شريط في اتش اس. 14، 1988)
 مهرجان ووماد براكنيل (شريط في اتش اس. 15، 1988)
 العيش في باريس (شريط في اتش اس. 16، 1988)
 مركز الحور المدني لندن (شريط في اتش اس. 17)
 فندق امبريال ببرمنغهام (شريط في اتش اس. 18، 1985)
 سلوف جيردوارا (SHABADS) (شريط في اتش اس. 19
 عمران خان لمعالجلة السرطان (شريط في اتش اس. 20
 قاعة مدينة برمنغهام (شريط في اتش اس. 21، 1993)

المراجع

وصلات خارجية

 المادة مع موجز حديث صحفي: 1993 (edwebproject.org)

أشخاص من فيصل آباد
بنجابيون
حاصلون على فخر في أداء
شيعة باكستانيون
فنانو شركة إي إم آي للتسجيلات
لاعبو القدمية
لاعبو طبلة
مسلمون باكستانيون
معلمو موسيقى باكستانيون
مغنو أفلام باكستانيون
مغنو فولك باكستانيون
مغنو قوالي باكستانيون
مغنون باكستانيون
مغنون باكستانيون في القرن 20
مغنون باللغة الأردية
مغنون باللغة البنجابية
مغنون باللغة الفارسية
مغنون ذكور باكستانيون في القرن 20
مغنون ذكور في القرن 20
مغنون ذكور هنود في القرن 20
مغنون في القرن 20
مغنون كلاسيكيون باكستانيون
مغنون من فيصل آباد
مغنون ومغنيات باكستانيون
مغنيات أفلام بوليوود
ملحنون في القرن 20
مواليد 1367 هـ
مواليد 1948
مواليد في فيصل آباد
موسيقيو موسيقى العالم باكستانيون
موسيقيون من البنجاب (باكستان)
مؤلفو موسيقى أفلام
وفيات 1418 هـ
وفيات 1997
وفيات بسبب توقف القلب
وفيات بسبب نوبة قلبية
وفيات في لندن

نصرت فتح علي خان


ගණිතයෙහි, ප්‍රතිලෝම ත්‍රිකෝණමිතික ශ්‍රිත (විරල ලෙසින් වක්‍රමිතික ශ්‍රිත  ලෙසින්ද හැඳින්වෙයි) වනාහී සුදුසු පරිදී විෂය පථ සීමාකොට ඇති කල්හී ත්‍රිකෝණමිතික ශ්‍රිතයන්හී ප්‍රතිලෝම ශ්‍රිත වෙති.

ප්‍රති සයින්, ප්‍රති කොස් ආදිය සඳහා සයින්−1, කොස්−1,  ආදී අංකනයන් බොහෝ විට භාවිතා වුවද, මෙම සම්මතය  ශ්‍රිත සංයුතියක් නොව සංඛයාත්මක බලයක් දක්වන සයින්2(x) ආදී ප්‍රකාශනයන්හී පොදු ශබ්දාර්ථ හා සමගින් තර්කානුකූල පිළිගැටුමකට එළඹෙමින්, ගුණීකරණ ප්‍රතිලෝමය සහ  සංයුතිමය  ප්‍රතිලෝමය අතර ආකූලතාවයක් ඇති කරයි.

පරිගණක ක්‍රමලේඛ භාෂාවන්හිදී ප්‍රතිසයින්, ප්‍රතිකොස්, ප්‍රතිටෑන් යන ශ්‍රිත සාමාන්‍යයෙන්  asin, acos, atan ලෙසින් හැඳින්වෙති.  බොහෝ ක්‍රමලේඛන භාෂාවන් විසින්  විචල්‍යය-ද්වයයෙහි  atan2 ශ්‍රිතය සඳහා ඉඩ දක්වන අතර, මෙය විසින්  පරාසය සහිතව,  y / x හී ප්‍රතිටැංජනය ගණනය කරනු ලබන්නේ y හා x අගයයන් දී ඇති විටය.

ප්‍රධාන අගයයන්
ත්‍රිකෝණමිතික ශ්‍රිතයයන් සයෙන් කිසිවක් හෝ එකට-එක නොවන බැවින්, ප්‍රතිලෝම ශ්‍රිතයන් ඇතිවීමේදී ඒවාට සීමා පැනවෙති. එබැවින් ප්‍රතිලෝම ශ්‍රිතයන්හී  පරාසයන් මුල් ශ්‍රිතයන්හී වසමෙහි නිසි  උපකුලක වෙති.

නිදසුනක් ලෙසින්, y2 = x ලෙසින්  යන  වර්ග මූල ශ්‍රිතය අර්ථ දැක්වෙන සේම, y = ප්‍රතිසයින්(x) යන ශ්‍රිතය අර්ථ දැක්වෙන්නේ සයින්(y) = x ලෙසිනි. සයින්(y) = x වන පරිදී y සඳහා බහු අගයයන් ඇත; නිදසුනක් ලෙසින්, සයින්(0) = 0 වන අතර, සයින්(π) = 0 වෙමින්, සයින්(2π) = 0, ආදියද එසේ වෙති. මෙයින් ගම්‍ය වන්නේ ප්‍රතිසයින් ශ්‍රිතය  බහු අගයීය වන බවකි: ප්‍රතිසයින්(0) = 0 වුවද, ප්‍රතිසයින්(0) = π, ප්‍රතිසයින්(0) = 2π, ලෙසින්ද වෙති. එක් අගයයක් පමණක් රිසි වන අවස්ථාවන්හිදී, එහි ප්‍රධාන ඛණ්ඩය වෙත ශ්‍රිතය සීමා කෙරෙයි. මෙම සීමා කිරීම සහිතව, වසමෙහි එක් එක් x අගය සඳහා  ප්‍රතිසයින්(x) යන ප්‍රකාශනය විසින් ලබා දෙනුයේ, ප්‍රධාන අගය ලෙසින් හැඳින්වෙන එක් අගයයක් පමනි. මෙම ගුණාංග හිමි වන්නේ ප්‍රතිලෝම ත්‍රිකෝණමිතික ශ්‍රිත සඳහා පමනි.

ප්‍රධාන ප්‍රතිලෝමයන් පහත වගුවෙහි ලැයිස්තුගත කර ඇත.

x යන්න සංකීර්ණ සංඛ්‍යාවක් වීමට ඉඩ ලදුයේ නම්, y හි පරාසය එහි තාත්වික කොටසට පමණක් අදාල වෙයි.

ආශ්‍රිත

ප්‍රතිලෝම ත්‍රිකෝණමිතික ශ්‍රිත


Der Nationalpark Kirindy-Mitea ist ein Nationalpark in der Region Menabe an der Westküste Madagaskars.
Er liegt zwischen den Flüssen Maharivo und Lampaolo und ca. 90 km südlich der nächsten größeren Stadt Morondava.

Fauna
Im Nationalpark Kirindy-Mitea leben elf Säugetierarten, wovon zehn endemische Arten sind. Dazu gehört auch der Berthe-Mausmaki, der ausschließlich in dieser Gegend vorkommt, des Weiteren 47 Vogelarten, darunter 33 endemische, und 23 endemische Reptilien.

Flora

185 Arten sind in diesem Schutzgebiet nachgewiesen, darunter der Affenbrotbaum (Adansonia grandidieri), der bis zu 40 Meter Höhe erreichen kann, Givotia madagascariensis und Albizzia greveana, deren Holz im traditionellen Schiffbau Verwendung findet, der Colvillera racemosa und Uncarina stellulifera.

Weblinks

Nationalpark in Madagaskar
Nationalpark in Afrika
Geographie (Menabe)

Nationalpark Kirindy-Mitea


Vito Donato Epifani (* 23. Juni 1848 in San Vito dei Normanni; † 15. August 1922 ebenda) war ein italienischer Schriftsteller und Jurist.

Leben
Er war Professor für Wirtschaftswissenschaften an der Universität Neapel, Anwalt für Arme und Unterprivilegierte sowie Autor zahlreicher Essays, Tragödien und anderer literarischer Werke.

Epifani war außerdem für zwei Amtszeiten Bürgermeister von San Vito dei Normanni.

Literatur
 Programma per la democrazia italiana. 1870
 Sistema di economia politica. 1872
 Dogane. 1876
 Sinologia. 1883

Weblinks

Autor
Hochschullehrer (Universität Neapel Federico II)
Bürgermeister (San Vito dei Normanni)
Historische Person (Italien)
Italiener
Geboren 1848
Gestorben 1922
Mann

Vito Donato Epifani


Lanham este o comunitate neîncorporată și loc desemnat pentru recensământ în comitatul Prince George, Maryland. Potrivit recensământului din anul 2010 avea o populație de 10.157 locuitori. Stația New Carrollton (punctul terminus al Liniei Portocalii a Metroului din Washington), precum și o stație Amtrak sunt deasupra Centurei Capitalei în New Carrollton, Maryland. Doctors Community Hospital este situat în Lanham.

Istorie
Casa Thomas J. Calloway a fost înscrisă în Registrul Național al Locurilor Istorice în 2005.

Geografie
Potrivit U.S. Census Bureau, Lanham are o suprafață totală de 9,2 kilometri pătrați, din care 3,5 kilometri pătrați sunt formați de uscat și 0,02 kilometri pătrați sau 0,54%, de apă.

Persoane notabile
 Daryl Ferguson, fotbalist din Barbados
 Robert Griffith, fost jucător în NFL
 Frank Kratovil, fost congresman american
 Jermaine Lewis, fost jucător în NFL
 Guy S. Maloy, Jr., fost general al Armatei Americane
 Peter Tork, muzician: chitaristul bas și clăparul formației americane de muzică pop The Monkees din anii 1960 și ale cărui întâmplări fictive (cu colegii lui de trupă) i-a adus un rol de actor într-un serial de comedie despre membrii trupei.

Referințe

Locuri desemnate pentru recensământ din statul Maryland

Lanham, Maryland


Spergilbaun (fræðiheiti: Vigna unguiculata subsp. sesquipedalis) er afbrigði af augnbaun með langa (35-75 cm) og mjóa, baunabelgi sem eru borðaðir meðan baunirnar eru enn óþroskaðar. Augnbaunir eru einærar hitabeltisplöntur og spergilbaun er aðallega ræktuð í Suðaustur- og Suður-Asíu og sunnanverðu Kína.

Baunir

Spergilbaun


Zajednička NLO mreža, odnosno MUFON (eng. Mutual UFO Network), američka neprofitna organizacija sa sjedištem u gradu Irvine, Kalifornija koja djeluje u svih pedeset saveznih država, kao i u više od 43 države svijeta. Cilj djelovanja organizacije je istraživanje fenomena NLO-a i povezivanje s ostalim svjetskim organizacijama koje se bave istraživanjem tog fenomena u svrhu djeljenja prikupljenih informacija. Organizacija se nalazi pod kritikama zbog toga što se cilj njenog istraživanja smatra pseudoznanstvenim, ali i zbog nedostatka korištenja znanstvenih metoda u istraživanju.

Povijest organizacije

Organizacija je osnovana 31. svibnja 1969. godine pod nazivom "Srednjozapadna NLO mreža" (Midwest UFO Network), koja je djelovala na području država Wisconsin, Michigan, Minnesota, Illinois, Iowa i Missouri. Prvi direktor organizacije bio je Allen Utke, profesor kemije na Sveučilištu Wisconsin. Godine 1970. zamijenio ga je Walter H. Andrus ml., koji je ostao na toj poziciji do 2000. godine.

S vremenom se djelovanje MUFON-a proširilo na gotovo sve američke savezne države, čime je organizacijski i djelovanjem izašlo iz uske regionalne razine, zbog čega je 1973. godine ime organizacije promijenjeno iz sjeverozapadna u "Zajednička NLO mreža" (Mutual UFO Network) i time je zadržan dotadašnji akronim MUFON. Godine 1982. MUFON je organizirao zajednički simpozij više organizacija koje se bave fenomenima NLO-a u Torontu u Kanadi, gdje se javila ideja stvaranja federacije sjevernoameričkih organizacija. Godinu dana kasnije, 1983., stvorena je "Sjevernoamerička UFO federacija" (North American UFO Federation, akr. NAUFOF), na čelu s dr. Richardom Hainesom, koja je potrajala manje od dvije godine. Poslije raspada te federacije, dr. Haines je počeo rad na povezivanju američkih i ruskih ufologa, što je započeto 1994. godine, tijekom MUFON-ovog NLO simpozija u Austinu, Teksas.

Godine 2000. Andrus ml. je sišao s pozicije direktora, a njegovo mjesto preuzeo je John F. Schuessler, jedan od osnivača MUFON-a, koji je umirovljen u studenom 2006. godine. Novim međunarodnim direktorom MUFON-a postao je James Carrion, koji je sklopio ugovor s komapnijom Bigelow Aerospace, ali došlo je do sabotaže projekta, zbog čega je Carrion podnio ostavku 2009. godine. Poslije Carrionove ostavke, vodstvo u organizaciji preuzeo je Clifford Clift, koji je vodio MUFON do siječnja 2012. godine. U veljači iste godine izabran je David MacDonald za novog direktora organizacije, ali je već godinu dana kasnije objavljeno da će direktorsku poziciju preuzeti Jan C. Harzan.

Zanimljivosti

 MUFON UFO Journal je najcpouzdaniji časopis s tematikom NLO-a na svijetu.
 Organizacija drži u svom vlasništvu računalni UFO Case Management System (CMS) s preko 100.000 slučajeva viđenja NLO-a.
 Ima svoju pretplatničku MUFON TV.

Bilješke

Vanjske poveznice

 MUFON - Službene stranice, pristupljeno 10. lipnja 2020.

Ufologija
Neprofitne organizacije

MUFON


Benjamin Satterley (n. 22 august 1986) este un wrestler profesionist englez care în prezent evoluează în AEW sub numele de PAC. A făcut parte timp de șase ani din WWE, unde a luptat sub numele de Adrian Neville sau pur și simplu Neville.

Printre realizările lui în WWE, este de remarcat o centură ca, Campion NXT și două ca, Campion în Perechi de NXT, devenind primul pentru a obține toate titlurile din divizia sa și este fostul  WWE Cruiserweight Championship. A fost invins la raw de catre akira tozawa pierzand titlul dar are câștigat titlul La SummerSlam dar apoi a fost învin de Enzo Amore.

Note

Nașteri în 1986
Wrestleri englezi
Oameni în viață

Pac (wrestler)


Termoliza (câteodată denumită și descompunere termică) este fenomenul de descompunere a moleculelor sub acțiunea căldurii. Temperatura de descompunere a unei substanțe este acea temperatură la care aceasta se descompune.

Exemple
Carbonatul de calciu se descompune termic, prin încălzire la temperaturi ridicate, în oxid de calciu și dioxid de carbon. Ecuația reacției chimice este:

CaCO3 → CaO + CO2

Reacția este folositoare pentru obținerea de var nestins, un produs important la nivel industrial.

Apa oxigenată se poate descompune termic la 400 grade Celsius în apă și oxigen: Intermediar de reacție e radicalul hidroxil.

2H2O2  → 2H2O + O2

Apa se poate termoliza prin trecerea vaporilor de apă pe fierul încălzit până la roșu, experiment realizat prima dată de Lavoisier. Procesul începe spre 750 ° C și este total spre 3 000 ° C. Reacția produce oxigen și hidrogen. Aburul este disociat direct în oxigen și hidrogen deasupra temperaturii de 1700 ° C

Vezi și
 Fotoliză
 Piroliză
 Termochimie

Referințe

Reacții chimice
Termochimie

Termoliză