Marc-André Leclerc (10 octobre 1992 - 5 mars 2018) est un alpiniste et grimpeur canadien. Connu pour ses ascensions en solo de nombreuses montagnes dans plusieurs parties du monde, il réalise les premières ascensions hivernales en solo de la Torre Egger en Patagonie et de la face de l'empereur du Mont Robson.

En 2021, un documentaire intitulé The Alpinist réalisé par Peter Mortimer et Nick Rosen retrace la vie de Marc-André Leclerc et de ses performances sportives.

Enfance
Marc-André Leclerc est né le 10 octobre 1992 à Nanaimo en Colombie-Britannique de Michelle Kuipers et Serge Leclerc. Il est initié à l'escalade à l'âge de huit ans lorsque son grand-père lui achete le livre de Chris Bonington, Quest for Adventure. À neuf ans, Marc-André Leclerc fait sa première expérience d'escalade à Coquitlam, sur un mur d'escalade intérieur d'un centre commercial. Plus tard cette année-là, il rejoint un club à Abbotsford appelé Project Climbing. En 2005, sa famille déménage à Agassiz, près de la chaîne des Cascades, et Leclerc commence à apprendre par lui-même l'alpinisme. Leclerc se rend à vélo à Harrison Bluffs, une zone d'escalade en Colombie-Britannique, pour y grimper et y passer la nuit seul. Quand il a 15 ans, sa mère lui achète un exemplaire de Mountaineering: The Freedom of the Hills. Le livre l'inspire à se joindre au Club alpin de Colombie-Britannique, grâce auquel il se fait rapidement un nom dans la communauté des alpinistes. Il commence à concourir et rapidement à gagner des compétitions.

Vie privée
Leclerc a une sœur aînée, Bridgid-Anne Dunning, et une sœur cadette, Kellyn Kavanagh. Il est né dans la vallée du fleuve Fraser en Colombie-Britannique, au Canada, et réside à Squamish avec sa petite amie , une grimpeuse et alpiniste accomplie. Le couple se rencontre à Squamish en 2012 et en 2016, ils établissent Hidden Dragon (5.12b) sur le mur de puzzle chinois en face du mont Slesse .

Carrière
En 2015, Leclerc passe beaucoup de temps dans le sud de la Patagonie. Le 21 février, il termine sa première ascension en solo de The Corkscrew (5.10d A1) sur le Cerro Torre. Selon l'alpiniste et guide de montagne argentin Rolando Garibotti, l'ascension de The Corksscrew par Leclerc est « de loin la route la plus difficile jamais parcourue en solo sur Cerro Torre et seulement la septième en solo au total ». Plus tard cette année-là, Leclerc réalise la deuxième ascension en solo libre connue du Tomahawk / Exocet Link Up sur Aguja Standhardt en Patagonie, puis procède à l'ascension de la Torre Egger, complétant son triplet solo Torres.

En 2016, Leclerc a termine la première ascension en solo de la voie Infinite Patience sur la face de l'empereur du mont Robson.

Mort
Le 5 mars 2018, Marc-André Leclerc et son partenaire d'escalade, Ryan Johnson, ouvrent avec succès une nouvelle voie sur la face nord des Mendenhall Towers, juste au nord de Juneau en Alaska. Le duo devait retourner au camp de base le 7 mars, mais n'arrive pas, ce qui incite les secours (Juneau Mountain Rescue) à commencer à rechercher les alpinistes disparus. La recherche est interrompue pendant quelques jours en raison des mauvaises conditions météorologiques et lorsque la tempête se termine finalement après quatre jours, l'équipe de recherche découvre des cordes au bas de la voie de descente des grimpeurs. Cela suggère que les grimpeurs ont été frappés par une avalanche, une chute de pierre ou une corniche d'en haut. Leurs corps ne sont pas retrouvés.

Ascensions notables
 2013 − La Tentation de Saint Antoine, Squamish, Première Ascension Libre (5.13a)
 2015 − Mont Slesse, Cascade Range – Northeast Buttress, Solo intégral en hiver, 2e ascension hivernale, première ascension en solo (5.9+)
 2015 − Mount Slesse, Cascade Range – Triple Link-up of East Pillar Direct (5.10+), Navigator Wall (5.10+), Northeast Buttress (5.9+), Solo intégral en 12 heures, 4 minutes
 2015 − Directa de la Mentira – Cerro Torre North Face, Patagonia, Première Ascension (5.10)
 2015 − Ascension en solo du mur de Muir sur El Capitan (5.13c)
 2015 − Reverse Torre Traverse, Patagonie – Première Ascension (5.10a)
 2015 − Le Tire - bouchon – Cerro Torre, Patagonie, Première Ascension Solo (5.10d)
 2015 − Tomahawk/Exocet Link Up – Aguja Standhardt, Patagonie, – Solo intégral à vue (5.8)
 2016 − Mont Robson, Rocheuses canadiennes – Infinite Patience (VI 5.9 M5 WI5, 2200m). Première ascension en solo
 2016 − Mont Tuzo, Rocheuses canadiennes – Face nord -est (M7+ WI6+R, 1 110 mètres). Première Ascension du visage
 2016 − Pilier Est – Torre Egger, Patagonie, Première ascension hivernale en solo (5.10b)
 2017 − Ha Ling Peak, Mount Lawrence Grassi − Cheesmond Express (5.10), Éjaculation prématurée (5.10+), Northeast Face (5.7) Solo intégral
 2017 − Echo Canyon, Rocheuses canadiennes − Grand étage (5.11c) Première ascension en solo intégral
 2017 − Rim Wall, Rocheuses canadiennes − Pinko (5.10). Première ascension en solo intégral
 2018 − Jupiter Shift sur Station-D dans le Slesse Cirque
 2018 − Face nord de la tour principale, Mendenhall Towers. Première Ascension
 2018 − The Theft, Colombie-Britannique, Canada. (M7 WI6+) Deuxième Ascension

Voir également
 Alex Honnold, grimpeur soliste libre américain

Notes et références

Liens externes
 L'Alpiniste, un documentaire 2020 sur Marc-André Leclerc

Alpiniste canadien
Grimpeur canadien
Grimpeur en solo intégral
Franco-colombien
Naissance en octobre 1992
Décès en mars 2018
Alpiniste mort en montagne
Décès à 25 ans
Naissance à Nanaimo
Décès en Alaska

Marc-André Leclerc


En noviembre del año 465 se celebró en Roma un concilio compuesto de los Obispos que habían ido a celebrar la Fiesta de la ordenación del Papa San Hilario o Hilaro. Se cuentan cuarenta y ocho, dos de ellos de las Galias; esto es, Ingenuo de Embrum y Saturno de Aviñón: todos los demás eran del Vicariato de Roma.

Después de que los Obispos y Presbíteros tomaron asiento y manteniéndose los Diáconos en pie, expuso San Hilario que su calidad de primer Obispo le obligaba más que a ninguno otro a tener más cuidado de la Disciplina de la Iglesia, sin lo cual hubiera sido, según dice, tanto más culpable cuanto mayor era su dignidad. Después añadió que se debía poner cuidado en no elevar a los Órdenes Sacros a todos los que hubieran sido casados con otras que no fueran vírgenes, los que lo hubieran sido dos veces, los que no supieran las letras, a los que se hubiera cortado algún miembro o que hubieran tenido penitencia pública.

Luego, habló del asunto de Ireneo que había pasado de una Silla a otra porque cuando murió Nondinario, Obispo de Barcelona, había deseado que fuese su Sucesor. San Hilario se declaró fuertemente contra esta traslación. Los Obispos clamaron también que no se debía permitir que se violara el orden de la Iglesia y que era necesario mantener la Disciplina y los Decretos de la Santa Sede. No obstante, dice Tillemont que esta especie de ruegos o designaciones de Sucesor eran muy ordinarias en los mayores Santos, aunque es cierto, según añade, que por temor del abuso se han opuesto siempre los Papas a ellas.

Sea como quiera, el Papa envió a los Obispos de España, que le habían escrito sobre esto, las Actas del Concilio de Roma, donde se había desechado la traslación de Ireneo, porque Nondinario le había pedido por su Succesor en su testamento, en vista de la prohibición tantas veces repetida en los Cánones de pasar de un Obispado a otro.

Referencias
Diccionario portátil de los concilios, Pons-Augustin, Alletz, 1782

Concilios de Roma

Concilio de Roma (465)


La Coupe d'Asie féminine de hockey sur gazon est un tournoi international féminin de hockey sur gazon organisé par la Fédération asiatique de hockey. L'équipe gagnante devient championne d'Asie et se qualifie pour la Coupe du monde.

Le Japon est la championne en titre qui a remporté l'édition 2022. La Corée du Sud et le Japon ont remporté le plus de titres avec 3.

Les hôtes ainsi que les six équipes les mieux classées de l'édition précédente sont qualifiés directement pour le tournoi, ils sont rejoints par la meilleure équipe de la Coupe AHF féminine ou les deux meilleures équipes si l'hôte est déjà qualifié.

Résultats

Performances des équipes nationales

* = pays hôte

Équipes apparues

Équipes débutantes

Voir aussi
 Coupe d'Asie masculine de hockey sur gazon
 Champions Trophy d'Asie masculin
 Coupe AHF masculine
 Champions Trophy d'Asie féminin
 Coupe AHF féminine

Références

Lien externe
Fédération asiatique de hockey

Coupe d'Asie féminine de hockey sur gazon


Kronisk Granulomatøs Sygdom (CGD) er en arvelig immundefekt, der især giver infektioner med katalasepositive bakterier og svampe pga. defekt NADPH-oxidase. Immundefekten rammer ca. 1:200.000. Forekomsten er højere i England end i Danmark, hvorfor der må forventes at være en del udiagnosticerede danskere med sygdommen. Nogle patienter får først symptomer som voksne og diagnosticeres derfor senere. Kvindelige bærere af den X-bundne type har ofte behandlingskrævende symptomer og følgesygdomme. I perioder kan der gå flere år mellem infektionerne, og hos nogle patienter debuterer sygdommen først i voksenalderen. Nogle patienter har få symptomer og har en normal hverdag, mens andre har hyppige indlæggelser pga. invasive infektioner og granulomer. Autoimmune sygdomme og allergier kan også være det eneste symptom.

Sygdommen kan give mange forskelligartede symptomer pga. kroniske infektioner og inflammation, og bl.a. kan symptomer fra især dybtliggende inflammation, granulomer og lignende ved spiserør, mavesæk, tarme, blære og urinrør forveksles med psykosomatiske sygdomme eller skolefobi, idet de især giver symptomer ved spisning og toiletbesøg.

Ofte er bakteriedyrkninger og almindelige undersøgelser negative på trods af aktiv infektion og diverse somatiske (subkliniske) følgesygdomme som eks. Lupus, Akalasi, Chrons-lignende inflammation, granulomer osv., da patienten ofte ikke har et normalt inflammatorisk respons.

Infektioner
Bakterierne er ofte svære at dyrke , og visse bakterier kræver specielle vækstforhold. Der kan evt. suppleres med PCR, mikroskopi, blodudstryg eller antistofmåling for at påvise infektioner.

Karakteristiske gram-negative bakterier
Karakteristiske gram-negative bakterier:

 Serratia marcescens
 Burkholderia cepacia
 Pseudomonas
 Klebsiella
 Enterobacter
 Escherichia coli
 Acinetobacter
 Salmonella
 Campylobacter

Karakteristiske gram-positive bakterier
Karakteristiske gram-positive bakterier:

 Staphylococcus aureus
 Nocardia
 Mykobacterium
 Actinomyces
 Listeria

Karakteristiske svampe
Karakteristiske svampe:

Svampeinfektioner kommer ofte gradvist, og i starten kan træthed være eneste symptom, dvs. ofte ingen feber og først hoste senere. Svampene kan også inficere huden.

 Aspergillus
 Candida
 Øvrige svampe

Vigtige indikatorer
 Atypiske bakterieinfektioner, herunder katalasepositive eller gramnegative, stavformede bakterier (eks. Serratia) - uanset antal, organ, sværhedsgrad eller patientens alder.
 Svampeinfektioner (eks. Aspergillus)
 Gentagne infektioner. Nogle patienter med sygdommen har dog årelange symptomfri intervaller.
 Invasive infektioner
 Abscesser på hud og andet væv, især Stafylokokabsces på leveren.
 Granulomer hvor som helst i kroppen - ofte i blæren, lungerne, leveren, tyktarmen og munden
 Akalasi-lignende symptomer pga. graunulomer, abscesser, forstørrede lymfekirtler eller inflammation.
 Crohns sygdom
 Lupus Erythematosus
 Øvrige autoimmune sygdomme og allergier

Manglende tegn på trods af bakteriel infektion
Manglende tegn på trods af bakteriel infektion:

 Lavt CRP
 Manglende stigning i antallet af leukocytter
 Ingen klassiske kliniske tegn på infektion på trods af (bakteriel) infektion
 Manglende dyrkningsfund på trods af aktiv infektion, da bakterierne kan være svære at påvise.
 Erytrocytsedimentationshastighed (ESR) kan evt. være forhøjet ved infektion.
 Immundefekterne IRAK4, MyD88 og NEMO: Manglende inflammatorisk respons (lavt CRP, leukocytter, ingen feber)

Symptomer
 Ingen specielle fund ved klinisk undersøgelse

Urinrør
 Tissebesvær, smerter og blæresmerter

Hud
 Øm hud
 Varme eller hævede områder
 Akne, sår i ansigtet eller på andre steder af kroppen, 'børnesår' og lign. (ofte grundet Stafylokokker)
 Sår ved anus
 Dårlig sårheling
 Abscesser
 Candida, Tinea capitis og lign. - især i mund, mave-tarmkanalen og ansigtet
 Gingivitis (tandkødsbetændelse)

Øvrige symptomer
 Hævede lymfekirtler: Ofte bag ørerne eller ved lyske, men også omkring indre organer
 Løbende næse eller bihulebetændelse, øresmerter/-kløe
 Lungebetændelse
 Infektioner, som måske forsvinder med antibiotika, men som bliver ved med at komme tilbage, eller hvor antibiotika ikke rigtig har effekt (kroniske infektioner).
 Manglende vækst, træthed, dårlig almentilstand

Mave-tarmkanal
 Evt. tarminfektioner
 Inflammatorisk tarmsygdom ses hos op til 50 %.
 Leverabscesser (ofte forårsaget af Stafylokokker) ses hos 35 %.
 Symptomer fra især dybtliggende inflammation, granulomer og lignende ved spiserør, mavesæk, tarme, blære og urinrør kan forveksles med psykosomatiske sygdomme eller skolefobi, idet de især giver symptomer ved spisning og toiletbesøg.
 Mavesmerter
 Diarré eller forstoppelse - evt. Chrons-lignende symptomer
 Slim i afføringen
 Fistler eller fissurer - eks. i endetarmen eller tyktarmen
 I nogle tilfælde: Besvær med at spise og synke mad - Akalasi-lignende symptomer - evt. med brystsmerter

Kognitive problemer eller balanceproblemer
 X-bunden Kronisk Granulomatøs sygdom - også bærere:
 McLeod Neuroakanthocytose Syndrom
 (Subklinisk) Lupus, risiko for neurolupus, som også kan give forhøjet intrakranielt tryk.

 P22-mutation: Kendt for at give neurologiske symptomer som eks. svimmelhed og forvirring.
 Akut demyeliniserende encefalitis
 Posterior reversibel encefalopati

Autoimmune manifestationer
 Ifølge et fransk studie har 17 % af patienter med Kronisk Granulomatøs Sygdom mindst 1 autoimmun sygdom.
 Kvindelige bærere af den X-bundne type har ofte et lavere antal fungerende neutrofilocytter med oxidativt burst end raske - ofte helt ned til 5-20 %, og det kan generelt falde drastisk med tiden.

 Lupus-lignende symptomer. Ofte med negativ serologi , selvom patienten har (subklinisk) Lupus. Dette ses især hos bærere af den X-bundne version af Kronisk Granulomatøs Sygdom.
 Hæmofagocytisk Lymfohistiocytose
 Øvrige autoimmune sygdomme, herunder:
 Polymyositis, Dermatomyositis
 Reaktiv/Rheumatoid/Idiopatisk Juvenil artritis/Sacroiliitis
 Mastocytose
 Antiphospholipidsyndrom
 Trombotiske mikroangiopatier
 Vascular Instability Syndrome
 Idiopatisk trombocytopeni (ITP)
 Hæmolytisk anæmi
 Von Willebrands sygdom
 Graves'
 Crohns/Colitis
 IgA-nefropati
 Immunmedieret Encephalitis
 Posterior reversibel encefalopati
 Massiv træthed ses ofte
 Interleukin 8 (IL-8) er ofte forhøjet ved træthed.

Komplikationer

Granulomer og abscesser
 Granulomer - ofte i blæren, lungerne, leveren, tyktarmen eller munden
 Abscesser i hjernen

Knogler
 Septisk arthritis
 Osteomyelitis, eks. ryghvirvler, halshvirvler,  knæ, skulder, brystben og ribben. Kan forekomme uden andre symptomer eller laboratoriefund.
 Mastoiditis (infektion i knoglen bag øret)
 Lupus: Cervikal ustabilitet (især Occipito-Atlanto) og lignende ledproblemer

Sepsis
 Øget risiko for sepsis med de karakteristiske bakterier og svampe, som kan være dyrkningsnegative.

Øvrige
 Nedsat lungefunktion
 Lungefibrose
 Nekrose
 Organdysfunktion

Diagnosticering
 Flowcymetri (DHR)
 NCF4/p40phox kan ikke diagnosticeres vha. rutine-DHR-test.
 Nitroblue tetrazulium (NBT)
 Vær opmærksom på, at især kvindelige bærere af den X-bundne type ofte har mellem 20-80 % leukocytter, der fungerer normalt, selvom de er syge.
 NBT-testen har større fejlrate end DHR-testen, idet milde tilfælde af sygdommen eller nedsat oxidativt burst hos kvindelige bærere af den X-bundne variant lettere overses ved NBT-test. Den kan evt. udføres flere gange over en længere periode for at mindske fejlraten.

 Fuld immundefektundersøgelse
 Genetisk undersøgelse

Genetisk undersøgelse
 CYBB/gp91phox: Kronisk Granulomatøs Sygdom og/eller McLeod Neuroakanthocytose Syndrom, Retinitis pigmentosa, Duchennes muskeldystrofi, Ornithintranskarbamylasedefekt
 Den "originale" X-bundne variant: 67 % af alle tilfælde
 Ny X-bunden variant af Kronisk Granulomatøs Sygdom med 5-15 % cirkulerende neutrofilocytter og monocytter med normalt respiratory burst.

 CYBA/p22phox: Kan også give balanceproblemer/neurologiske symptomer
 6 % af alle tilfælde

 NCF4/p40phox
 1 % af alle tilfælde. Kan ikke diagnosticeres vha. rutine-DHR-test.

 NCF1/p47phox
 20 % af alle tilfælde

 NCF2/p67phox
 6 % af alle tilfælde

Øvrige undersøgelser
 Knoglemarvsbiopsi
 PET eller SPECT til diagnostik af inflammation, desuden obs. lymfadenopati
 Forebyggende billeddiagnostiske undersøgelser med jævne mellemrum kan overvejes, eks. CT, PET eller DEXA.

 X-bunden Kronisk Granulomatøs Sygdom: Test for McLeod Neuroakanthocytose Syndrom - obs. mht. Kell-antistoffer ifm. blodtransfusion

 Test for Lupus
 Er ofte negativ, selvom patienten har Lupus. Dette ses især hos bærere af den X-bundne type af Kronisk Granulomatøs Sygdom.

 Interleukin 8 (IL-8): Associeret med massiv træthed hos bærere af den X-bunde type.
 Erytrocytsedimentationshastighed (ESR)
 Test for Akalasi
 Test for Crohns sygdom

Differentialdiagnoser
 McLeod Neuroakantose
 Glycogen Storage Disease (kan give nedsat oxidativt burst)
 Myeloperoxidasemangel

 Hyper-IgE-syndrom
 Leukocytadhæsionsdefekt
 IRAK-4, MyD88 og NEMO (dårligt inflammatorisk respons: lavt CRP, leukocytter, manglende feber)

 Neutropeni
 Cyklisk Neutropeni
 Idiopatisk CD4+-lymfocytopeni
 Øvrige immundefekter

 Diverse autoinflammatoriske sygdomme (periodiske febersyndromer)
 Lupus (med eller uden Kronisk Granulomatøs Sygdom)
 Polymyositis/Dermatomyositis (kan forveksles med Lupus)
 RAC2 GTPase-mangel

Behandling

Profylaksebehandling

 Antibiotika + svampemiddel + Interferon gamma
 Antibiotika: Trimethoprim/sulfamethoxazole, generelt 5 mg Trimethoprim/kgog evt. andre typer. Ekstra antibiotika 1x før og 2x efter tandlægebesøg generelt.
 0-6 mdr.:120 mg 1x dgl.
 6 mdr-5 år: 240 mg 1x dgl.
 6-12 år: 480 mg 1x dgl.
 Over 12 år: 960 mg 1-2x dgl.
 Svampemiddel:
 Itracozanol: 5 mg/kg op til 200 mg
 Evt. Voriconazol, Posaconazol, Amphotericin B
 Evt. ekstra Fluconazol mod Candida
 Evt. ekstra creme, shampoo (Ketoconazole og lign.) mod (fungale) hudinfektioner
 OBS: Nogle af disse lægemidler er mistænkt for at kunne øge risikoen for Lupus eller forværre eksisterende Lupus.
 Interferon gamma
 3x ugtl. - nedsætter hyppigheden af infektioner med 70 % og giver mildere infektioner end normalt.

Knoglemarvstransplantation
 Er ofte kurativ, men dog forbundet med store risici.
 Har også vist sig effektiv hos voksne patienter.
 Er forbundet med risiko for udvikling af autoimmune sygdomme

Anden behandling
 Andre typer antibiotika og svampemidler
 G-CSF
 Granulocyttransfusion (især ved akut infektion)
 Genterapi?
 Behandling af Lupus-relaterede symptomer og lign.
 Undgå: Havearbejde, skimmelsvamp, at renovere huse, halm, hø og rå løg.
 Solbeskyttelse ved Lupus eller visse medicintyper (eks. Trimethoprim).
 Forebyggelse af infektioner, god håndhygiejne, maske??
 Kostvejledning for bedre almentilstand afhængig af symptomer (glutenfri, mælkefri, sukkerfri, ketogen diæt og lign.)
 Sociale tiltag: Hjælpemidler, hjemmehjælp, dækning af merudgifter og lign.

Referencer

Sygdomme
Immunforsvar

Kronisk granulomatøs sygdom


ලෙසින්ද හැඳින්වෙන, ඕටොනොවී, යනු  බ්‍රහස්පතිගේ ස්වභාවික චන්ද්‍රිකාවකි. 2001 දී   ස්කොට් එස්. ෂෙපර්ඩ්ගේ නායකත්වය දැරූ, හවායි විශ්වවිද්‍යාලයීය තාරකා විද්‍යාඥයින් කණ්ඩායමක් විසින් සොයා ගත් එයට,  යන තාවකාලික නිල නාමය ලබා දෙන ලදි.

කිලෝමීටර 4 ක පමණ විෂ්කම්භයක් සහිත ඕටොනොවී චන්ද්‍රයා, එහි ග්‍රහ ලෝකය වන බ්‍රහස්පතීට කිලෝමීටර මිලියන  24.264 පමණ සාමාන්‍ය දුරකින්,  දින  772.168 ක කාලයක් ගනිමින් එය වටා පරිභ්‍රමණය වෙයි. . එය පරිභ්‍රමණය වන්නේ කක්ෂතලයට 151°  ක (බ්‍රහස්පතිගේ සමකයට 150° ක) ආනතියක්  සහිතව, ප්‍රතිගාමී දිශාවට සහ  0.369 ප්‍රමාණයක  උත්කේන්ද්‍රියතාවයක් සහිතවය.

අක්‍රමවත් ලෙසින් හා ප්‍රතිගාමී චලිතයෙහි යෙදෙමින්,  22.8 සහ 24.1 ගිමී අතර පරාසයක දුරක් බ්‍රහස්පති ග්‍රහ ලෝකයේ  සිට තබමින් සහ, 144.5° සහ 158.3° අතර වන පරාසයක ආනතීන් දරමින් එය වටා පරිභ්‍රමණය වන චන්ද්‍රයින් අඩංගු   පැසිෆේ කාණ්ඩයට මෙම චන්ද්‍රයා අයත් වෙයි.

සියුස්ගේ (බ්‍රහස්පතිගේ) අභිභවනයක්ද,  සහ සමහරක් කතුවරයන් පරිදී කැරිටීස් (ග්‍රාසියස්) ගේ මවද වන, ග්‍රීක පුරාකථාමය චරිතයක් වන   ඕටොනොවී අනුව යමින් 2003 අගෝස්තු මසදී ඕටොනොවී නම් කෙරිණි.

ආශ්‍රිත

බ්‍රහස්පතිගේ චන්ද්‍රයෝ
2001දී සොයාගත් තාරකා විද්‍යාත්මක වස්තූන්

ඕටොනොවී (චන්ද්‍රයා)


Alain Eraly (né en 1954) est un sociologue et un économiste belge, professeur ordinaire de l'Université libre de Bruxelles et membre titulaire de l'Académie royale des sciences, des lettres et des beaux-arts de Belgique.

Biographie
Après des études commerciales, il fait un doctorat en Sciences sociales et un doctorat en Économie appliquée.

De 1990 à 1995, il est adjoint du Président de l'Université libre de Bruxelles (ULB), chargé de la gestion des ressources humaines. De 1995 à 1998, il est directeur de cabinet du Ministre en charge de la mobilité et de l'aménagement et de l'urbanisme à la Région bruxelloise. Il retourne ensuite à l'ULB, où il devient professeur et directeur de l'Institut de Sociologie.

Œuvres

Sociologie
 Le pouvoir enchaîné : Être ministre, Bruxelles, Éditions Labor, 2002, 358 p.,
 L'expression et la représentation. Une théorie sociale de la communication, Paris-Montréal, L'Harmattan, Collection : Logiques sociales, juin 2000. Autres tirages : 2002, 2003.
 Démocratie ou particratie ? : 120 propositions pour refonder le système belge, par  Alain Destexhe, Alain Eraly et Éric Gillet, Bruxelles, Éditions Labor, 2003, 165 p.
 Autorité et légitimité. Le sens du collectif, Toulouse, Erès, coll. « Sociologie clinique », 2015, 249 p.,
 Une démocratie sans autorité?, Toulouse, Erès, 2019, 248 p.,

Roman
 L'étoile de Mirapour, Editions Racine, 2007

Notes et références

Liens externes

Sociologue belge
Naissance en 1954

Alain Eraly


Fracasse est une pièce de théâtre de Jean-Christophe Hembert, créée en 2020 et adaptée du roman Le Capitaine Fracasse de Théophile Gautier.

Intrigue

Fiche technique
 Adaptation : Jean-Christophe Hembert et Loïc Varraut
 Mise en scène : Jean-Christophe Hembert
 Décor : Fanny Gamet, Jean-Christophe Hembert, Seymour Laval
 Costumes : Mina Ly
 Escrime : Stéphane Margot
 Musique : Clément Mirguet
 Lumières : Seymour Laval
 Masques, maquillages, coiffures : Cécile Kretschmar
 Production : Roma Production

Distribution
 Thomas Cousseau : le baron de Sigognac
 David Ayala, Patrick Pineau ou Luc Tremblais : Blazius
 Bruno Bayeux ou Benjamin Gauthier : Matamore / Duc de Vallombreuse
Jean-Alexandre Blanchet : Marquis de Bruyères
François Caron :Hérode
Jacques Chambon : Pierre / Chirriguirri
Caroline Cons : Marquise de Bruyères
Aurélia Dury : Isabelle
Eddy Letexier : Lampourde
Véronique Sacri ou Yasmina Remil : Zerbine
Loïc Varraut : Léandre

Élaboration de la pièce et inspirations
Dans son adaptation dans un style épique de cape et d'épée, Jean-Christophe Hembert a choisi de centrer l'histoire autour de la troupe de comédiens et de l'évolution du personnage de Sigognac, appelé à monter sur le "chariot de Thespis" pour changer de vie en espérant en retrouver le sens.

Il n'hésite pas à invoquer différentes traditions théâtrales (Kabuki, Comedia dell'arte) et intègre également à la mise en scène des éléments de culture contemporaine (manga et musique rock ou metal).

Le choix de l'œuvre est également lié aux possibilités offertes par Théophile Gautier dans la mise en avant du langage et des jeux autour des différents registres d'expression.

La pièce se veut également constituer un hommage au théâtre par la mise en abyme retraçant les vicissitudes de la vie d'une troupe de comédiens en plein  siècle. La pièce de théâtre ne reprend d'ailleurs pas la fin originale du roman. La poursuite d'une vie d'acteur au service de l'art est préférée à une vie de notable, libérée des contraintes de l'argent à la faveur d'un trésor providentiel découvert dans la cour du château des Sigognac,

Diffusion et représentations
La première représentation prévue à l'été 2020, est reportée en raison de la crise sanitaire liée au Covid-19. La pièce a pu débuter une tournée dans toute la France à partir de l'automne 2020. La pièce pu alterner des représentations dans des salles de spectacle, des théâtres comme en extérieur.

En 2020
 22 octobre 2020 à L'Espace des Arts de Chalon-sur-Saône
 6 et 7 novembre 2020 au Théâtre de Grasse
 9 novembre 2021 à l'Avant Seine / Théâtre de Colombes
 14 au 17 novembre 2020 à la Comédie de Clermont-Ferrand
 24 novembre 2020 au Théâtre de l'Olivier, Istres
 1er et 2 décembre 2020 au Liberté, Toulon
 4 décembre 2020 au Forum, Fréjus
 15 au 31 décembre 2020 aux Théâtre des Célestins de Lyon
 19 et 20 janvier 2020 La Comète, Châlons-en-Champagne
 2 février 2020 au Théâtre Alexandre Dumas, Saint-Germain-en-Laye

En 2021
 4 au 6 février 2021 Théâtre Sénart à Lieusaint
 9 au 13 février 2021 au Théâtre de Caen
 17 au 19 février 2021 au Volcan, Le Havre
 2 mars 2021 à la MA Scène nationale, Montbéliard
 6 et 7 mai 2021 au Théâtre Jean Vilar de Suresnes

En 2022
 11 au 15 janvier 2022, au Jeu de paume à Aix-en-Provence
 12 mars 2022 au Casino Barrière à Bordeaux
 3 au 5 avril 2022 au théâtre Le volcan du Havre
 16 et 17 juin 2022 au château du Plessis-Macé

La pièce a également été jouée en Suisse :

 4 mars 2021 à l'Équilibre, Fribourg
 13 avril au 2 mai 2021 et du 27 avril au 15 mai 2022 au Théâtre de Carouge

Accueil critique
La pièce est mentionnée en référence lors d'un colloque international sur Théophile Gautier à Paris en 2021.

Références

Bibliographie
L'avant scène théâtre, n°1488, 6 novembre 2020

Articles connexes
Théâtre dans le théâtre

Liens externes

:Catégorie:Pièce de théâtre française
:Catégorie:Comédie (théâtre)
:Catégorie:Pièce de théâtre se déroulant en France
:Catégorie:Pièce de théâtre de 2020
:Catégorie:Pièce de théâtre se déroulant au XVIIe siècle
Pièce de théâtre française

Fracasse (théâtre, 2020)


Marija (Maca) Žarak, (Benkovac, 1938. – Split, 22. kolovoza 2017.), hrvatska kostimografkinja i istaknuta članica ULUPUH-a

Životopis
Rođena je 1938. u Benkovcu. Od 1963. djeluje kao kostimografkinja. S radom počela u Studentskom eksperimentalnom kazalištu s predstavama Ars longa vita brevis i Viet Rock. Bitan trag ostavila je u prvom razdoblju Teatra &TD. Gostovala je i surađivala u brojnim hrvatskim kazalištima i kazalištima susjednih zemalja. Od 1979. do kraja života živjela je i radila u Splitu kao kostimografkinja HNK Split.Kreacijama je uz tu kuću bila prisutna sve do 2017. godine.

Nagrade
Za svoj rad nagradena je nizom priznanja. Najznačajnije nagrade su:
 na Festivalu studentskih kazališta u Arezzu (1968.) za predstavu Ars longa vita brevis
 Nagrada Sedam sekretara SKOJ-a (1970.)
 na Petnaestom zagrebačkom salonu (1979.) za kreaciju u Shakespeareovoj drami Mjera za mjeru, redatelj G. Paro, SNG Ljubljana
 Nagrada Gavellinih večeri (1986.) za Diderot-Kunderina Jacquesa fatalista, redatelj D. Radojević, HNK Split
 Nagrada Marul (1993.) za kostimografiju predstave Vuci Nehajeva-Gašparovića, redatelj Želimir Mesarić
 Nagrada hrvatskog glumišta za najbolju kazališnu kostimografiju (1993.)
 Nagrada Marul (1994.) za Krležinu Ledu, režija Ž. Orešković
 Nagrada Hrvatskog glumišta (1993.) za najbolje umjetničko postignuće
 Red Danice hrvatske s likom Marka Marulica 1996.
 Biennalna nagrada Rudolf Bunk (2003.)
 Nagrada za najbolju kostimografiju Festivalu hrvatske drame za djecu, predstava Pupoljak Lade Martinac Kralj, redateljice Vedrane Vrhovnik, GKL Split (2010.)

Izvori

Vanjske poveznice
ULUPUH  Stranice članova: Marija Žarak

Životopisi, Split
Hrvatski kostimografi

Marija Žarak


Dolnjotuzlanski okrug bio je jedan od okruga u BiH dok je bila pod Austro-Ugarskom. Sjedište mu je bilo u Dolnjoj Tuzli (Tuzla).
Godine 1895. okrug (nje. Kreise) prostirao se na 8.904 km² na kojem je živjelo 358.990 stanovnika. Obuhvaćao je 1895. područje 10 kotara (nje. Bezirk):
 Bijeljina
 Brčko
 Dolnja Tuzla
 Gračanica
 Gradačac
 Kladanj
 Maglaj
 Srebrenica
 Vlasenica
 Zvornik

Iz ovog okruga brojem stanovnika su se 1879. isticali Dolnja Tuzla s 5.119 i Bijeljina s 6.090 stanovnika.

Izvori

Dolnjotuzlanski

Dolnjotuzlanski okrug


Petru Tarhon () este un biolog, profesor universitar și om de cultură din Republica Moldova. Este doctor habilitat, laureat al Premiului de Stat și Om Emerit în știință și învățământ.

A scris 22 de cărți, printre care:
Urme în calea uitării de: Tarhon, Petru (Text tipărit)
Parcul dendrologic din satul Miciurin (Ghica Vodă), raionul Drochia de: Tarhon, Petru (Text tipărit)
Viața consacrată științei și învățământului de: Tarhon, Petru (Text tipărit)
Apa – izvorul vieții de: Tarhon, Petru (Text tipărit)
Didactica generală a biologiei de: Tarhon, Petru (Text tipărit) Redactor [220]
Parcurile moșierești: le pierdem definitiv?!: [despre parcurile Țaul – Dondușeni, Pavlovca – Briceni, Mândâc – Drochia, unde găsim cele mai reușite modele de arhitectură peisagistică din Europa] de: Tarhon, Petru (Text tipărit) Autor [070]
Savantul Petru Tarhon-exemplu de slujire neamului țării: [Cercetător științific al Muzeului Național de Etnografie și Istorie Naturală] de: JOSU, NINA (Text tipărit)
Rezistența plantelor la factorii abiotici nefavorabili: Îndrumar metodic de: Bîrsan, Ana; Tarhon, Petru (Text tipărit) Autor [070]
Un inovator în muzeologie: [despre Mihai Ursu, directorul Muzeului Național de Etnografie și Istorie Naturală] de: Tarhon, Petru; Pană, Sergiu (Text tipărit) Autor [070]

Tarhon a studiat 50 de parcuri boierești din Republica Moldova.

Referințe

Bibliografie
 Capațina, Grigori. Petru Tarhon. Bazele ecofiziologice ale introducției plantelor lemnoase Magnoliophyta în Moldova. In: Buletin Științific. Revista de Etnografie, Științele Naturii și Muzeologie (Serie Nouă), 2017, nr. 26(39), pp. 114-116. ISSN 1857-0054.
 Cojuhari, Tamara. Petru Tarhon. Viața cum a fost sau destin împlinit. Volumul II. Chișinău: Reclama, 2020, 338 p. In: Buletin Științific. Revista de Etnografie, Științele Naturii și Muzeologie (Serie Nouă), 2021, nr. 34(47), pp. 190-195. ISSN 1857-0054.
 Bârsan, Ana; Bulhac, Ion. Profesorul Petru Tarhon – ilustru savant și pedagog de vocație. În: Buletin Științific. Revista de Etnografie, Științele Naturii și Muzeologie (Serie Nouă), 2016, nr. 24(37), pp. 132-136. ISSN 1857-0054.
 Bulhac, Ion. Savant și pedagog de vocație. Profesorul Petru Tarhon la 75 de ani. În: Literatura și arta, 2005 (13 ian.), p.7.
 Matienco, B.; Bodrug, M.; Toma, S. Savant și pedagog de vocație: Petru Tarhon. În: Moldova Suverană, 2000, 13 ianuarie.
 Melnic, Maria. Petru Tarhon. Urme în calea uitării. In: Buletin Științific. Revista de Etnografie, Științele Naturii și Muzeologie (Serie Nouă), 2010, nr. 12(25), pp. 219-220. ISSN 1857-0054.
 Savant, pedagog, patriot (Petru Tarhon la 70 de ani): Biobliografie. Chișinău S.n., 1999. 83 p.
 Pană, Sergiu. Doctor habilitat, profesor Petru Tarhon – 80 de ani de la naștere și 60 de ani de activitate științifico-didactică. În: Buletin Științific. Revista de Etnografie, Științele Naturii și Muzeologie (Serie Nouă), 2010, nr. 12(25), pp. 232-234. ISSN 1857-0054.
 Prohin, Andrei. Profesorul Petru Tarhon – actant și martor al istoriei. În: Limba Română, 2023, nr. 1-2(279-280), pp. 176-184. ISSN 0235-9111.

Legături externe
 Petru Tarhon în Panteonul Neamului

Nașteri în 1930
Botaniști moldoveni
Decorați cu Ordinul Republicii al Republicii Moldova
Oameni în viață

Petru Tarhon


El chott Melrhir (), también conocido como chott Melghir o chott Melhir, es un chott o lago de sal endorreico localizado en el nordeste de Argelia. Es la parte más occidental de una serie de depresiones, que se extienden desde el golfo de Gabes y se adentran en el Sahara. Se crearon entre el Mioceno y el Pleistoceno temprano como resultado de la compresión que acompañó a la formación de la cordillera del Atlas. Con una extensión máxima de unos 6.700 km², el chott Melrhir es el lago más grande de Argelia. Se encuentra casi en su totalidad por debajo del nivel del mar, y el punto más bajo de Argelia, a -40 m, se encuentra cerca del centro del lago. Su tamaño varía a lo largo del año y suele ser mayor de 130 km de este a oeste. Las ciudades cercanas son Biskra (60 km al noreste), El Oued y Touggourt (85 km al sur).

Hidrología, geología y geografía

Durante la temporada de lluvia en invierno, el lago se llena por la aportación de numerosos wadis (ríos estacionalmente secos) que, en su mayoría, llegan del norte y del noroeste. Los mayores de ellos son el Djedi y el Arab que corren de oeste a este por las laderas de las montañas Aurés. Otros menos importantes son Abiod, Beggour Mitta, Biskra, Bir Az Atrous, Cheria, Demmed, Dermoun, Derradj, Djedeida, Djemorah, Halail, Horchane, Ittel, Mechra, Melh, Mzi, Messad, Oum El Ksob, Soukies, Tadmit y Zeribet. En verano, el lago y la mayoría de los ríos se secan, y el chott Melrhir se convierte en un salar. La evaporación de agua anual varía entre 9,6 y 20 km³, y la evaporación desde el suelo al lado del lago puede alcanzar los 14 km³.

El chott Melrhir está separado del cercano chott Meorouane, que se encuentra al sur-oeste, por una franja de tierra permanente seca, que en algunos lugares tan solo tiene 4 kilómetros de anchura. El fondo del lago está compuesto principalmente de yeso y barro y está cubierto de sal en el verano. El lago emite un olor similar al ajo. Aunque la tierra seca en los alrededores del lago parece cultivable, es casi estéril debido a la alta concentración de sal. Por la misma razón, el suelo absorbe mucha condensación durante la noche que lo mantiene en parte húmedo durante gran parte del día.

Clima

El clima en el chott Melrhir es cálido y seco, con una alta evaporación y precipitaciones bajas. Las temperaturas medias mínimas y máximas son de 11,4 °C y 34,2 °C, respectivamente, y la temperatura mínima es de 0 °C. La precipitación anual es inferior a 160 mm. Los vientos tienen una velocidad de entre 2,7 y 5,3 m/s, y se dirigen sobre todo al sureste, entre junio y septiembre, y al noroeste, entre el otoño y la primavera. Las tormentas de arena son más frecuentes en invierno y verano y duran 39 días por año en promedio.

Flora y fauna

Las aguas poco profundas del lago contienen escasa vegetación compuesta por 72 especies de plantas que se han adaptado al agua salada, como glasswort Parish (Arthrocnemum subterminale), lavanda del mar (Limonium), juncos (Juncus), glasswort (Salicornia), Sarcocornia, junco (Scirpus) y seepweeds (Suaeda). Algunas especies son únicas de Argelia y 14 son endémicas, como la Fagonia microphylla, la Oudneya africana, la Zygophyllum cornutum, la Limoniastrum feii y la Ammosperma cinerea. Crecen hasta unos 30 cm de altura y alojan una avifauna relativamente rica, sobre todo de patos, gangas, hubaras y grandes flamencos.

Las aguas del lago están saturadas de sal con unas concentraciones que llegan a los 0,4 kg/l y mantienen muy pocas especies animales, como el camarón de salmuera. Jabalíes, chacales dorados, liebres y zorros se observaron alrededor del lago. En junio de 2003, el chott Melrhir se incluyó en la Lista Ramsar de humedales de importancia internacional.

Historia
El militar y geógrafo francés François Élie Roudaire propuso en 1874 la idea de excavar un canal para unir la zona de los chotts con el Mediterráneo y crear así un nuevo mar interior. Entre otros beneficios, la masa de agua introducida alteraría materialmente el clima local y ayudaría a convertir la región en un «granero de trigo». Ferdinand de Lesseps, que acababa de triunfar en el canal de Suez, adoptó la idea y con él muchos escritores, científicos y políticos. Finalmente, la idea fue abandonada.

Notas

Enlaces externos

 A detailed report on the lake by the Ministry of Agriculture of Algeria with the map of the area (in French)

Melrhir
Melrhir
Melrhir
Sitios Ramsar en Argelia

Chott Melrhir


Campagne de Prusse et de Pologne (1806-1807)

 Campagne de Prusse et de Pologne (hiver 1812-1813)

Campagne de Prusse et de Pologne


Sorg og glæde er en dansk dokumentarfilm fra 1999 instrueret af Torben Glarbo efter eget manuskript.

Handling
»Sorg og glæde« bringer os til Sarajevo efteråret 1998. Her møder vi Sarajevos Filharmoniske Orkester, der på trods af etniske forskelligheder har eksisteret i mere end 70 år. Orkestrets medlemmer fortæller om borgerkrigens rædsler, og om hvordan de alle fandt håb og overlevelse i musikken. Fælles for deres beretninger er passionen for at spille til glæde for Sarajevos krigshærgede befolkning. Et ønske om at spille for enhver pris selv om deres øvesal var mål for bomber og de selv var i snigskytternes skudlinie på vej til og fra prøverne. Filmen er blevet til efter idé af fotograf Marianne Grøndahl, hvis sort/hvide fotos af musikerne og det ødelagte Sarajevo kombineres med levende billeder og interviews.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1999

Sorg og glæde (dokumentarfilm)


වෝල්ටර් නෝල් () යනු ගණිතඥයෙකි. ඔහු ප්‍රසිද්ධ වන්නේ සම්භාව්‍යය යාන්ත්‍ර විද්‍යාව, තාප ගති විද්‍යාව, සහ සන්තති යාන්ත්‍ර විද්‍යාව සඳහා වන ගණිතමය මෙවලම් සංවර්ධනය සඳහා වේ.

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

Professor Noll's Carnegie Mellon home page
Professor Noll's website
Obituary: Walter Noll, Pittsburgh Post-Gazette, June 11, 2017

2017 deaths
1925 births
20th-century American mathematicians
21st-century American mathematicians
Carnegie Mellon University faculty
Fellows of the American Mathematical Society
German emigrants to the United States
Indiana University alumni
Johns Hopkins University faculty
Academic staff of the Karlsruhe Institute of Technology
Scientists from Berlin
Academic staff of the University of Pavia
Academic staff of the University of Pisa

වෝල්ටර් නෝල්


Espen Krogh (født 23. marts 1994 i Stavanger) er en dansk ungdompolitiker, som var præsident for Nordisk Ungkonservativ Union og præsident for Ungdommens Nordiske Råd. Krogh er ydermere tidligere næstformand i Konservative Studerende og medlem af landsstyrelsen i Ungdommens Røde Kors.

Referencer

Konservativ Ungdom
Konservative Studerende
Ungdommens Røde Kors
Præsidenter for Ungdommens Nordiske Råd
Politikere fra Det Konservative Folkeparti

Espen Krogh


U/21 Europamesterskaberne i fodbold 2019 var den 22. udgave af europamesterskaberne for U/21-landshold, arrangeret af UEFA. Slutrunden blev afholdt 16. - 30. juni 2019 i Bologna, Cesena, Reggio Emilia og Udine i Italien, samt i San Marino. Turneringen fungerede desuden som kvalifikationsturnering til den olympiske fodboldturnering i 2020.

Kvalifikation
Den ene værtsnation, Italien, var selvskreven deltagere, mens den anden værtsnation, San Marino, skulle igennem kvalifikationsturneringen, for at kvalificere sig. I kvalifikationsturneringen deltog 54 landshold (hvilket var rekord), der var fordelt i ni puljer med seks hold i hver. Kosovo og Gibraltar deltog for første gang i en kvalifikationsturnering til en U/21-slutrunde. De ni puljevindere kvalificerede sig til mesterskaberne, mens fire af toerne skulle spille playoff-kampe om de to sidste pladser. I alt blev der fundet 11 deltagere, der udover Italien skulle deltage i slutrunden. De første kampe i kvalifikationen blev spillet 25. marts 2017 og gruppespillet blev afsluttet 16. oktober 2018. De afsluttende playoffkampe blev spillet 12. - 20. november 2018.

Kvalificerede hold
Følgende hold kvalificerede sig til slutrunden:

Noter

Referencer

EM i fodbold
Fodbold i 2019

U/21 Europamesterskabet i fodbold 2019


Anderson Anayasası, 1723 yılında İngiltere Büyük Locası (bugün İngiltere Birleşik Büyük Locası) tarafından, üyeleri arasında bulunan James Anderson'a verilen görev ile yazılmış olan ve bu yasanın ana hatlarına günümüz düzenli Masonluğunca halen riayet edilen, Masonluğun ilk ve en önemli yazılı kurallar dizisi.

Düzenli Masonluğun anayasası olarak kabul edilen metin, 1738, 1764 ve 1815 yıllarında revize edilmiştir. VikiKaynak'ta yer alan, 1723'teki ilk metindir.

Masonluk

Anderson Anayasası


فرناكة إحدى بلديات دائرة عين النويصي التابعة لولاية مستغانم.

مراجع

فرناكة
أماكن مأهولة في ولاية مستغانم

فرناكة


May Robson (født Mary Jeanette Robison; 19. april 1858, død 20. oktober 1942) var en australsk teater- og filmskuespiller. Hun var aktiv som skuespiller fra 1880'erne og medvirkede i over 60 film i løbet af sin karriere. Robson blev Oscar nomineret for sin rolle som Apple Annie i filmen Lady for en dag fra 1933.

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Australien
Personer fra Melbourne
Australiere i 1800-tallet
Australiere i 1900-tallet
Oscar-nominerede skuespillere
Pseudonymer

May Robson


is a town located in Nishimuro District, Wakayama Prefecture, Japan. , the town had an estimated population of 15,678 in 7348 households and a population density of 270 persons per km². The total area of the town is .

Geography
Kamitonda is located in southern Kii Peninsula in southeastern Wakayama Prefecture. It faces the Pacific Ocean to the east, and the Tonda River flows through the town. The town is surrounded by mountains and is divided into five neighborhoods:  Asso, Iwada, Ikuma, Oka and Ichinose.  The most populated is Asso.

Neighboring municipalities
Wakayama Prefecture
Tanabe
Shirahama

Climate
Kamitonda has a Humid subtropical climate (Köppen Cfa) characterized by warm summers and cool winters with light to no snowfall.  The average annual temperature in Kamitonda is 16.6 °C. The average annual rainfall is 2077 mm with September as the wettest month. The temperatures are highest on average in August, at around 26.5 °C, and lowest in January, at around 6.9 °C. The area is subject to typhoons in summer.

Demographics
Per Japanese census data, the population of Kamitonda has increased steadily over the past 60 years.

History
The area of the modern town of Tonda was within ancient Kii Province. The villages of Ichinose and Iwata were established with the creation of the modern municipalities system on April 1, 1889. The two villages merged on September 30, 1956 to form the town of Kamitonda.

Government
Kamitonda has a mayor-council form of government with a directly elected mayor and a unicameral town council of 12 members. Kamitonda, collectively with the other municipalities in Nishimuro District contributes three members to the Wakayama Prefectural Assembly. In terms of national politics, the town is part of Wakayama 3rd district of the lower house of the Diet of Japan.

Economy
The main economic activity of Kamitonda is agriculture, particularly horticulture. The town is one of the main production areas for ume plums used in umeboshi pickles and umeshu liqueur. The  raising of Mandarin oranges is also popular. Traditionally, the town was once noted for production of shell buttons, but this has long been supplanted by imported buttons. Light manufacturing includes the production of textiles and industrial bearings.

Education
Kamitonda has five public elementary schools and one public middle schools operated by the town government and one public high school operated by the Wakayama Prefectural Department of Education. The prefecture also operates two special education schools for the handicapped.

Transportation

Railway
 JR West – Kisei Main Line

Highway
  Kisei Expressway

Local attractions
Kumano Kodo, National Historic Site and World Heritage Site
 KuchiKumano Marathon

Noted people from Kamitonda
Fuyumi Sakamoto, singer
Hiroshi Miyamoto, professional shogi player

References

External links

 Kamitonda official website

Towns in Wakayama Prefecture
Kamitonda, Wakayama

Kamitonda, Wakayama


Tyrant (iz engleskog - tiranin), izmišljeno je čudovište iz japanskog horor serijala videoigara Resident Evil. Prvi se put spominje u Resident Evil 1 1996. godine; njegova inačica T-002.

S vremenom Tyranti postaju najveći negativci u serijalu (uz Alberta Weskera) i jedni od najpoznatijih negativaca u svijetu video-igara.

Oni su stvorenja izložena velikoj količini Progenitor virusa (ili jednog od njegovih inačica - t-,g- i c-virusi).
Izutetno snažni i opasni, veoma ih je teško ubiti.

Vrste i pojavljivanja

Prvi Tyrant kojeg susrećemo je T-002. U prvoj igrici, njega pusti iz kapsule Albert Wesker, a ubiju ga Jill, Chris, Barry i Rebecca.

U Resident Evil 2 upoznajemo se s prvim G-virus Tyrantom - Williamom Birkinom. Ubiju ga Claire i Leon. Pojavljuje se i T-103, prvi masovno proizvođeni Tyrant. Ubiju ga Leon i Ada.

U Resident Evil 3: Nemesis susrećemo Nemesisa: Tyranta NE alfa-tip virusa. Najopasniji je i najpoznatiji Tyrant u serijalu. Za razliku od većine ostalih, inteligentan je i koristi oružje. Ubije ga Jill.

U Resident Evil: Code Veronica možemo vidjeti 2 Tyranta: Bandersnatcha i T-078.

Prvi Tyrant - T-001 - se pojavljuje u Resident Evil 0. Slučajno oslobođen - poraze ga Rebecca i Billy, a ubije Wesker.

091, prvi t+g virus Tyrant se pojavljuje u RE: Dead Aim. Ubije ga Bruce McGivern.

Hypnos T-tip se pojavljuje u RE: Survivor. Ubije ga Ark Thompson.

U spin-offu Outbreak se pojavljuju Tyrant R (ubije ga Ada Wong) i Thanatos.

Ivan - 2 Tyranta tjelohranitelja Umbrellinog operativca Sergeia Vladimira. Izuzetno inteligenti - verzija T-103. Ubije ih Wesker (RE: Umbrella Chronicles).

T.A.L.O.S. - teško naoružani Tyrant kojeg ubiju Chris i Jill (RE: Umbrella Chronicles).

Likovi iz računalnih igara
Filmski likovi

Tyrant


est une série télévisée d'animation japonaise en 26 épisodes de 22 minutes d'après le roman éponyme de Louisa May Alcott, réalisée par Kazuya Miyazaki, produite par Toei Animation, et difusée du  au  sur TV Tokyo.

Au Québec, la série est diffusée à partir du  sur TVJQ, et en France à partir du  sur Canal+ dans Cabou Cadin.

Synopsis
L'histoire se déroule aux États-Unis, pendant la guerre de Sécession. Le docteur March est parti pour le front, laissant à la maison sa femme et ses quatre filles : Margaret (surnommée Meg), seize ans, est mature et raisonnable ; Joséphine (surnommée Jo), quinze ans, le garçon manqué de la famille, est passionnée de lecture et souhaite devenir écrivain ; Elisabeth (surnommée Beth), treize ans, douce, timide et de santé fragile, est la pianiste de la famille ; Amy, neuf ans, coquette et chipie, adore dessiner et peindre et est l'artiste de la famille.

Elles se lient d'amitié avec leur voisin, Théodore Laurence, surnommé Laurie, et son grand-père M. James Laurence. Beth et lui seront particulièrement liés, car elle rappelle au vieux monsieur sa petite-fille Catherine, morte d'une pneumonie. De son côté, Jo parvient à faire publier dans le journal une de ses nouvelles, et Meg tombe progressivement amoureuse du précepteur de Laurie, M. Brooke. Mais un jour, le docteur March tombe gravement malade. Mme March est forcée de se rendre à son chevet, à l'hôpital de Washington. Pour lui permettre de payer son billet de train, Jo se fait couper les cheveux et les vend. En l'absence de Mme March, Beth contracte la scarlatine pour s'être occupée d'une famille dans la misère. Mme March rentre aussitôt à la maison ; Beth guérit, mais sa santé reste affaiblie. Noël approche et les quatre jeunes filles décorent le sapin. Elles ignorent qu'elles vont recevoir le plus beau cadeau de Noël.

Personnages
 Margaret « Meg » March : elle est l'aînée des quatre sœurs. Elle est âgée de seize ans au début de l'anime et de dix-sept ans à la fin. Doté d'une grande beauté et très intelligente, elle prend son rôle d'aînée très au sérieux. Meg travaille comme préceptrice chez les Kings, une riche famille bourgeoise, et les envie souvent pour le luxe dans lequel ils vivent. Son rêve serait d'avoir une grande maison avec des domestiques, de belles robes, des bijoux et beaucoup d'argent. Pourtant, elle tombera amoureuse de M. Brooke, le précepteur de Laurie, qu'elle finira par épouser, bien qu'il soit de condition modeste.
 Joséphine « Jo » March : âgée de quinze ans au début et de seize ans à la fin, elle est la plus turbulente de la famille et un vrai garçon manqué. Intrépide et courageuse, elle regrette infiniment d'être une fille. Elle passe ses journées à tenir compagnie à sa tante March, une vieille dame acariâtre qui la réprimande souvent pour son comportement de garçon et tente, en vain, de lui apprendre les bonnes manières. Sa seule beauté sont ses longs cheveux blonds, qu'elle sacrifiera pour permettre à sa mère de payer le billet de train pour Washington. C'est la première à avoir sympathisé avec Laurie. Jo aime par-dessus tout lire et écrire, et s'entraîne pour réaliser un jour son plus grand rêve : devenir un grand écrivain. Elle écrit une pièce de théâtre que ses sœurs jouent le jour de Noël, six nouvelles qu'Amy brûlera dans un mouvement d'humeur, et une dernière nouvelle qui sera publiée dans un journal local.
 Elisabeth « Beth » March : elle est âgée de treize ans au début et de quatorze ans à la fin. Elle est de tempérament doux et aimable ; bonne et généreuse, elle aime s'occuper des autres, notamment de ses poupées et de Minet, son chaton. Son ambition désintéressée est de rester auprès de sa famille et d'aider ses parents. Elle est également très timide : c'est pour cette raison qu'elle n'est pas scolarisée. Elle passe ses journées à la maison, à aider au ménage. Elle aime beaucoup Jo, qu'elle encourage dans ses projets d'écriture. Passionnée par la musique, Beth ne dispose au début que d'un vieux piano aux touches muettes, mais s'exerce si bien que Laurie la qualifiera de "très grande musicienne". La musique la rapproche de son voisin M. Laurence, à qui elle rappelle sa petite-fille Catherine, et qui lui offrira un magnifique piano. Atteinte de scarlatine pour avoir aidé une famille dans la misère, elle manque de mourir, mais guérit grâce au dévouement de Jo.
 Amy March : âgée de neuf ans au début et de dix ans à la fin, elle est très coquette et aime employer des grands mots, dont elle ne comprend pas toujours le sens. Au début de l'histoire, elle est très orgueilleuse, mais finira par s'adoucir au fil du temps. Scolarisée à l'école du village, elle s'entend très bien avec ses amies qui apprécient de leur côté son tempérament joyeux et spontané. Elle aime beaucoup Meg, qui est pour elle comme une seconde maman, et admire Beth qu'elle prend comme modèle à la fin de l'histoire. Passionnée par le dessin et la peinture, elle est l'artiste de la famille ; son plus grand rêve est d'aller étudier à Rome et de devenir un peintre célèbre exposant ses tableaux dans le monde entier.
  : image de la mère modèle, elle aime beaucoup et également toutes ses filles, et leur apprend à secourir les plus pauvres, à se corriger de leurs défauts (en particulier pour Jo, à qui elle apprendra à maîtriser son impétuosité) et à aimer le travail. Très coléreuse dans sa jeunesse, elle s'est corrigée grâce à son mari qu'elle qualifie d'homme exemplaire et du meilleur exemple possible. Malgré la guerre et l'absence de son mari, elle parvient à faire régner une harmonie presque constante dans la maison. Ses filles l'admirent, surtout Jo, qui s'est promis de devenir aussi bonne qu'elle.
  : pasteur et médecin, il s'est engagé dans l'armée. Il aime tendrement sa femme, qu'il a d'ailleurs aidé à maîtriser sa colère d'autrefois, et a comme elle le souci de faire de ses filles des femmes généreuses et accomplies. Il leur écrit une lettre la veille de Noël, dans laquelle il les exhorte à aider leur mère, à l'épauler dans les moments difficiles et à combattre leurs défauts. C'est cette lettre qui fait prendre aux quatre sœurs la résolution de devenir meilleures et d'aider leur mère le plus possible.
 Théodore « Laurie » Laurence : voisin de la famille March, il vit avec son grand-père M. James Laurence et étudie pour rentrer à l'université. Son père avait épousé une pianiste italienne, au grand dam de M. Laurence, qui ne s'est jamais réconcilié avec son fils car les parents de Laurie sont morts alors qu'il avait trois ans. Laurie et sa grande sœur Catherine, alors âgée de huit ans, ont dû traverser l'Atlantique pour arriver aux États-Unis, ou M. Laurence les a recueilli. Catherine est morte d'une pneumonie à treize ans et Laurie n'a d'autre parent que son grand-père. Excellent pianiste comme sa sœur, son rêve est de devenir un grand concertiste et de voyager à travers le monde. Mais il finira par y renoncer pour prendre la succession de son grand-père. Particulièrement ami avec Jo, il en est secrètement amoureux.
  : grand-père de Laurie, il s'est brouillé avec son fils car ce dernier avait épousé une pianiste italienne. Il a recueilli ses petits-enfants Catherine et Laurie et s'est occupés d'eux jusqu'à la mort de Catherine. Laurie habite toujours avec lui et son grand-père espère qu'il puisse faire des études sérieuses. Il ne supporte pas de le voir jouer du piano, car cela lui rappelle sa dispute avec son fils. Heureusement, il se réconciliera avec la musique en faisant la connaissance de Beth, qui lui rappelle Catherine, et qu'il invitera à venir jouer chez lui. Beth lui offre des pantoufles pour le remercier. Très ému de ce cadeau, le vieux monsieur lui offre un magnifique piano qui appartenait autrefois à sa petite-fille. Sous les apparences, c'est un être très sensible et profondément attristé de la perte de son fils et de sa petite-fille, dont il ne se remettra jamais totalement.

Distribution

Voix originales
 Yuko Takagi : Meg
 Mami Koyama : Jo
 Keiko Han : Beth
 Chiyoko Kawashima : Amy
 Nana Yamaguchi :
 Takashi Tanaka :
 Tsubasa Shioya : Laurie
 Yonehiko Kitagawa :
 Taeko Nakanishi : Narrateur

Voix françaises
 Céline Monsarrat : Jo
 Nadine Delanoë : Meg
 Martine Regnier : Beth
 Aurélia Bruno : Amy
 Monique Thierry :
 Joseph Falcucci : le narrateur,  (épisode #1)
 Éric Legrand : Laurie, (voix principale)
 Jane Val : Hannah, tante March
 Jacques Berthier :
 Jean-Claude Montalban :
 Jacques Chevalier : , le professeur d'Amy
 Marcel Jemma : , l'épicier
 Jean-Pierre Leroux : Laurie (voix de remplacement: épisodes #11 à 14)
 Edgar Givry : Laurie (voix de remplacement: épisodes #15 à 17)
 Michel Bedetti :  (épisodes #23 et 26)

Liste des épisodes

Liens externes

 Wikimini

Série télévisée créée en 1981
Série télévisée japonaise des années 1980
Série télévisée de TV Tokyo
Série d'animation japonaise

Les Quatre Filles du docteur March (série télévisée d'animation, 1981)


Nesøya er en ø i Oslofjorden og tilhører Asker Kommune. Øen har et areal på ca. 3 km² og er via bro over Grønsund forbundet med fastlandet. Fra Nesøya går der kabelfærge over til naboøen, Brønnøya. I vintersæsonen, fra oktober til maj, lægges der en flydebro ud over sundet. Navnet, Nesøya, har øen antageligt fået efter gården, Nes, på fastlandet, som også har givet navn til Neselven og  Nesbru. Denne gård antages at have været en af de ældste i distriktet.

Nesøya er næsten delt af Halsbugten i en nord- og syddel, bundet sammen af tangen, Halsen. Centralt i den sydlige del ligger Nesøytjern Sø Naturreservat. Området er fredet på grund af artsrigdommen i skoven og søen, der også indeholder en ø. Nesøytjernet har en speciel fauna, som det er beskrevet i begrundelsen for at oprette naturreservatet. Søen blev tidligere brugt til isproduktion.

Øer i Oslofjorden
Asker

Nesøya


Langenæsparken er en offentlig park i kvarteret Langenæs i Aarhus C, Danmark. Den liger vest for området Frederiksbjerg langs den buede vej Langenæs Allé mod syd og Aarhus' jernbaneterræn mod nord. Langenæsparken er en af de største parker i byen, og den består hovedsageligt af græsområder med spredte træer, og med et større område dedikeret til sportsfaciliteter. Dette inkluderer fodboldbaner, en grusbelagt løbesti, discgolf og picnicområde. Den blev anlagt i forbindelse med udviklingen af Langenæsområdet i 1970'erne, og i dag er det hovedsageligt et rekreativt område sammen med Frederiksbjerg Bypark mod vest og Rehabiliteringsparken mod syd. Parken ejes af Aarhus Kommune, men kan lejes til arrangementer.

Langenæsparken huser discgolf-klubben Aarhus Disc Golf Club, der har en 4-huls bane i parken. Sportsklubben Aarhus Idrætsforening af 1900 har klubhus i parken og bruger fodboldbanerne til træningsfaciliteter.

Galleri

Referencer

Eksterne henvisninger

 Aarhus Disc Golf Club

Parker i Aarhus

Langenæsparken


Luciano Gregoretti (* in San Severino Marche) ist ein italienischer Drehbuchautor und Filmregisseur.

Gregoretti schrieb zwischen 1965 und 1969 sechs Genrefilme, bei denen er auch als Regieassistent fungierte. 1980 war er als Regisseur und Drehbuchautor zusammen mit Sergio Minuti für den Animationsfilm Il trenino del pianeta favola verantwortlich.

Von 1973 bis 1995 wirkte Gregoretti als Dozent für Regie an der "Accademia di Belle Arte di Macerata". Er zeichnete für die Kulturabteilung der RAI bei zahlreichen Dokumentarfilmen verantwortlich; auch acht Kurzspielfilme stehen in seiner Werkliste. 1975 wurde sein Il verde muove beim "XII Mostra Internaz. del film didattico" ausgezeichnet. Bis ins neue Jahrtausend hinein arbeitete er für didaktische und kulturelle Programme an Dokumentarfilmen.

Filmografie (Auswahl)
 1966: Für 1000 Dollar pro Tag (Per mille dollari al giorno)
 1968: Django, wo steht Dein Sarg? (T'ammazzo!… Raccomandati a Dio) (Drehbuch)
 1980: Il trenino del pianeta favola

Weblinks

Einzelnachweise

Drehbuchautor
Filmregisseur
Italiener
Geboren im 20. Jahrhundert
Mann

Luciano Gregoretti


الكرسي الرسولي أو الكرسي البابوي  هو كيان سياسي قانوني معترف به دوليا يرأسه «أسقف روما» أو رأس الكنيسة الكاثوليكية، المعروف عموما باسم بابا روما أو الحبر الروماني. وتمثل الإدارة البابوية الرومانية الحكومة المركزية في الكرسي الرسولي وهي تمثل مجموعة من الإدارات والهيئات الكنسية والتي يرأسها البابا. وُيعتبر الكرسي الرسولي المتحدث باسم الكنيسة الكاثوليكية. كما يخضع الكرسي الرسولي لكافة القوانين والاتفاقيات الدولية المعمول بها.

يعود تاريخ الكرسي الرسولي إلى العصور الأولى للمسيحية كذلك فان دولة الفاتيكان هي دولة ذات مساحة جغرافية محددة أنشئت بعد معاهدة اللاتران بين الفاتيكان وإيطاليا والتي تهدف إلى استقلالية البابا في إدارة شؤون كنيسته.

يتم الخلط أحيانًا بين الكرسي الرسولي وبين دولة الفاتيكان، ففي حين يقوم السفراء الأجانب بتقديم أوراق اعتمادهم من داخل مدينة الفاتيكان إلا أنهم يقدمون الأوراق إلى الكرسي الرسولي وليس دولة الفاتيكان. كما أن مبعوثي وسفراء البابا الدوليين يقدمون على كونهم من قبل الكرسي الرسولي وليس دولة الفاتيكان.

يدير وزير الخارجية في الكرسي الرسولي علاقات الفاتيكان مع دول العالم المختلفة، عن طريق السفارات والبعثات الدبلوماسية، ويبلغ عدد دول العالم التي تتبادل التمثيل الديبلوماسي والفاتيكان 183 دولة، إضافة إلى عدد من المنظمات والجمعيات العالمية كجمعية فرسان مالطا والاتحاد الأوروبي ومنظمة التحرير الفلسطينية وثمانية وثلاثين منظمة عالمية أخرى، ويعلن الكرسي الرسولي أن انضمامه للمنظمات الدولية يأتِ «تعزيزًا للفكر السلمي الذي يدافع عنه الفاتيكان»؛ أيضًا فإن الفاتيكان يعتبر عضو مراقب في منظمة الأمم المتحدة؛ ولدى معظم دول العالم تمثيل ديبلوماسي مع الكرسي الرسولي بإستثناء 13 دولة معترف بها عالميًا دولة فقط لا تتبادل التمثيل الديبلوماسي مع الكرسي الرسولي، سبعة دول منها إسلامية وهي بروناي، جزر القمر، الصومال، الصحراء الغربية، المالديف، السعودية وأفغانستان وأربعة دول شيوعية وهي الصين، فييتنام، كوريا الشمالية، ولاوس ودولة بوذية وهي بوتان ودولة مسيحية واحدة وهي توفالو. من بين 13 دولة لا تتبادل التمثيل الديبلوماسي مع الكرسي الرسولي فقط أربعة منها لا توجد لديها علاقة من أي نوع مع الكرسي الرسولي وهي بوتان، المالديف، كوريا الشمالية والصين. ومنذ عام 2015 وبالاتفاق مع حكومة فيتنام، أصبح لدى الكرسي الرسولي ممثل بابوي غير مقيم في هذا البلد. أما أحدث دول افتتحت علاقات مع الفاتيكان فهي سلطنة عمان عام 2023.

على الرغم من أن الكرسي الرسولي يُشار إليه أحياناً على أنه «الفاتيكان»، فقد تم تأسيس دولة مدينة الفاتيكان بشكل مميز مع اتفاقية لاتران عام 1929 بين الكرسي الرسولي وإيطاليا لضمان الاستقلال الزمني والدبلوماسي والروحي للمؤسسة البابوية. على هذا النحو، يتم اعتماد السفراء رسميًا لدى الكرسي الرسولي وليس دولة الفاتيكان. وعلى العكس من ذلك، فقد تم الاعتراف بالنيابة الحبرية أو البابويَّة للدول والمنظمات الدولية على أنها تمثل الكرسي الرسولي والكنيسة الكاثوليكية إلى جانب أعضائها البالغ عددهم 1.3 مليار، وليس دولة مدينة الفاتيكان، كما هو منصوص عليه أيضًا في القانون الكنسي للكنيسة الكاثوليكية في عام 1983. وهكذا يشير «الكرسي الرسولي» إلى الكرسي الروماني الذي يُنظر إليه على أنه الحكومة المركزية للكنيسة الكاثوليكية. تُعد الكنيسة الكاثوليكية، بدورها، أكبر مزود غير حكومي للتعليم والرعاية الصحية في العالم، في حين أن الوضع الدبلوماسي للكرسي الرسولي يسهل الوصول إلى شبكتها الدولية الواسعة من الجمعيات الخيرية.

انظر أيضًا
 السلطة الدنيوية للكرسي الرسولي

المراجع

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي للكرسي الرسولي.

الدين والسياسة
حكومة الفاتيكان

الكرسي الرسولي


Terje Andersen (* 4. März 1952 in Tønsberg, Vestfold) ist ein ehemaliger norwegischer Eisschnellläufer.

Andersen hat sich in seiner aktiven Karriere auf die Mittelstrecken spezialisiert. Sein internationales Debüt gab er in Grenoble, Frankreich bei der Eisschnelllauf-Mehrkampfeuropameisterschaft 1973. Dabei gewann er die Einzelstrecke über 500 m, konnte sich aber nicht für die abschließenden 10.000 m qualifizieren. Aufgrund der ständigen Konkurrenz aus dem eigenen Team von Sten Stensen, Kay Stenshjemmet, Jan Egil Storholt und Amund Sjøbrend nahm er nur an einer weiteren internationalen Mehrkampfmeisterschaft teil. Bei den Weltmeisterschaften 1975 in Oslo belegte er insgesamt den 12. Rang.

1976 trat Andersen bei den Olympischen Winterspielen im österreichischen Innsbruck über 1000 m und 1500 m an. Er belegte die Plätze 16 und 15. Danach konzentrierte er sich vermehrt auf die Kurzstrecken. Bei den vier Sprintweltmeisterschaften zwischen 1978 und 1981 platzierte er sich dreimal unter den besten 10.

Seinen größten Erfolg feierte Andersen 1980 als im US-amerikanischen Lake Placid bei den Olympischen Winterspielen über die 1500-m-Strecke die Bronzemedaille gewinnen konnte. Über die 1000 m erreichte er den 12. Rang.

Nach Abschluss seiner aktiven Karriere blieb Andersen dem Eisschnelllauf treu und war zwischen 1997 und 1999 sowie 2003 und 2007 Präsident des norwegischen Eislaufverbandes.

Persönliche Bestzeiten

Weblinks

 Statistik auf der Seite Speedskatingnews

Eisschnellläufer (Norwegen)
Olympiateilnehmer (Norwegen)
Norweger
Mann
Geboren 1952
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1976
Teilnehmer der Olympischen Winterspiele 1980

Terje Andersen


Hüttersbach oder Hüttersbächle können stehen für:
 Hüttersbach (Gengenbach), Hof im Ortsteil Schwaibach der Stadt Gengenbach im Ortenaukreis, Baden-Württemberg
 Hüttersbächle, rechter Zufluss der Kinzig (Rhein) beim Wohnplatz Einach der Stadt Gengenbach im Ortenaukreis, Baden-Württemberg

Hüttersbach


Nicholas Nickleby (titlul original în ) este un film dramatic britanic realizat în 1947 de regizorul Alberto Cavalcanti, după romanul omonim a scriitorului Charles Dickens, protagoniști fiind actorii Cedric Hardwicke, Stanley Holloway și Derek Bond. Acesta este prima adaptare a romanului ca film sonor, după versiunile fără sonor din 1903 și 1912.

Conținut

Distribuție

Vezi și
 Listă de filme străine până în 1989

Note

Legături externe

Filme din 1947
Filme regizate de Alberto Cavalcanti
Filme produse de Michael Balcon
Filme în limba engleză
Filme dramatice
Ecranizări de romane

Nicholas Nickleby (film din 1947)


Kiwiharpalus townsendi es una  especie de coleóptero adéfago de la familia Carabidae y el único miembro del género monotípico Kiwiharpalus.

Referencias

Enlaces externos

  Kiwiharpalus en ION
 Nomenclator Zoologicus
 Carabidae of the World

Stenolophina

Kiwiharpalus


56 getur líka átt við smáskífu Bubba Morthens, 56.

56 (LVI í rómverskum tölum) var í júlíanska tímatalinu hlaupár sem byrjaði á fimmtudegi. Á þeim tíma var það þekkt í Rómaveldi sem ræðismannsár Satúrnínusar og Scipíós eða sem árið 809 ab urbe condita. Það hefur verið þekkt sem árið 56 síðan Anno Domini-tímatalið, hið Kristna tímatal, var tekið upp á miðöldum.

Atburðir
 Vologases 1. réðist inn í Armeníu og hrinti af stað stríði milli Rómaveldis og Parþíu.

Fædd
 Gaius Cornelius Tacitus, rómverskur sagnaritari (d. um 120).

Dáin
 Lucius Volusius Saturninus, rómverskur stjórnmálamaður.

56
51-60

56


Jonathan Hall (* 8. Oktober 1972 in Wollongong, Australien) ist ein ehemaliger australischer Duathlet und Radrennfahrer und heutiger Trainer.
Er war 1997 ITU-Weltmeister über die Duathlon-Kurzdistanz.

Werdegang
Im Alter von zehn Jahren startete Jonathan Hall seine sportliche Karriere als Läufer. Ab Anfang der 1990er Jahre versuchte er sein Glück im Radsport. Obwohl er zur australischen Nationalmannschaft gehörte, scheiterten zunächst seine Versuche, bei einem großen Profiradsportteam unter Vertrag genommen zu werden.

Duathlon seit 1995
Nach seinem Wechsel zum Duathlonsport stellten sich 1995 die ersten großen Erfolge ein: Hall gewann den Powerman Australia und wurde australischer Duathlonmeister. 1996 gewann er unter anderem den Powerman New Zealand und den Duathlon-Gesamtweltcup. Nach dem Gewinn zwei weiterer Powerman-Duathlons erreichte er 1997 seinen größten Erfolg mit dem Gewinn der Duathlon-Weltmeisterschaft über die Kurzdistanz.

Im gleichen Jahr gelangen Jonathan Hall im Straßenradsport drei Etappenerfolge bei der Commonwealth Bank Classic und wurde australischer Meister im Straßenrennen sowie im Einzelzeitfahren. Bei den UCI-Straßen-Weltmeisterschaften 1997 in San Sebastián belegte er im Einzelzeitfahren Platz acht.
Nach diesen Erfolgen wechselte er im Jahr 1998 in den Profiradsport zum Team Festina. 1999 wiederholte er den Gewinn der australischen Meisterschaft im Einzelzeitfahren. Durch einen Knöchelbruch im Jahr 2000 als Folge eines Autounfalls musste Jonathan Hall seine Radsportkarriere unterbrechen.

Nachdem sich sein Radsportteam 2001 aufgelöst hatte, wechselte Jonathan Hall zurück in den Duathlonsport. 2002 gelangen ihm auf Anhieb zwei Siege bei großen internationalen Duathlonveranstaltungen. 2003 wurde Jonathan Hall noch einmal Vizeweltmeister über die Kurzdistanz.

Trainertätigkeit seit 2005
Seit 2005 arbeitet Jonathan Hall überwiegend als Trainer im Bereich Duathlon und Triathlon.
Er betreute unter anderem die australischen Duathleten und Triathleten Erin Densham, Leon Griffin und Brendan Sexton. Im Februar 2012 wurde sein Wechsel in den Führungsstab der Triathlonmannschaft der USA bekannt.

Sportliche Erfolge

Duathlon

 Duathlon

(DNF – Did Not Finish)

Radsport
1995
 Ozeanischer Meister – Einzelzeitfahren
1997
  Australischer Meister – Straßenrennen
  Australischer Meister – Einzelzeitfahren
 drei Etappen Commonwealth Bank Classic
 eine Etappe Vuelta Aragon
 Gran Prix San Antolin

1998
 Classic International Corte Ingles
 Premio Pascual Zamudio
 Premio Nuestra Señora Murgia
 Championship Cantabria Time Trial
 Medina de Pomar
 ein Etappensieg und Gesamtwertung Vuelta Alava
 zwei Etappensiege und Gesamtwertung Vuelta Granada

1999
  Australischer Meister – Einzelzeitfahren

Weblinks
 Porträt von Jonathan Hall auf Powerman.org

Einzelnachweise

Duathlet (Australien)
Radsportler (Australien)
Australischer Meister (Radsport)
Weltmeister (Duathlon)
Australier
Geboren 1972
Mann

Jonathan Hall


Den Britiske Rheinarmé (, forkortet BAOR) var i løbet af årene to militære enheder der bar samme navn og havde opgave, okkupationen af det tyske Rheinland. Den første Rheinarmé blev opstillet efter 1. verdenskrig for at administrere okkupationen af Rheinlandet. Den anden britiske Rheinarmé blev opstillet 2. verdenskrig for at administrere den britiske besættelseszone i Vesttyskland. På grund af en potentiel invasionstrussel fra den sovjetiske Røde Hær blev NATO etableret og herefter ændredes Rheinarméens opgave fra administration af et geografisk område til et militært forsvar.

Den første Rheinarmé
Den første Rheinarmé blev opstillet i marts 1919 for at, sammen med belgiske, franske og amerikanske styrker, besætte Rheinlandet. Styrken bestod oprindeligt af ti infanteridivisioner og en kavaleridivision baseret i nærheden af Køln. I 1922 omorganiseredes Rheinarméen og bestod hefter af to brigader med i alt 17 bataljoner. Efter Locarno-traktaten i 1925 ophørte okkupationen af Rheinlandet og den britiske Rheinarmé blev opløst i 1929.

Øverstkommanderende
 Feltmarskal Herbert Plumer (1918 – 1919)
 General William Robertson (1919 – 1929)
 General Thomas Morland (1920 – 1922)
 General Alexander Godley (1922 – 1924)
 General John Du Cane (1924 – 1927)
 General William Thwaites (1927 – 1929)

Den anden Rheinarmé

Den anden Rheinarmé blev opstillet den 25. august 1945 på baggrund af den daværende 21th Army Group. Arméens oprindelige formål var at administrere de britiske militære distrikter i det besatte Tyskland efter 2. verdenskrig. Efterhånden som den nyetablerede vesttyske civiladministration begyndte at overtage administrationen af området, administrerede Rheinarméen nu kun de militære styrker i de britiske ansvarsområder i Vesttyskland.

Efterånden som man anså en invasion fra Sovjetunionens Røde Hær som en større og større trussel, ændredes BOARs rolle i Vesttyskland fra besættelsesmagt til en forsvarsstyrke. BOAR blev det britiske primære bidrag til NATO efter alliancen blev etableret i 1949. Rheinarméens primære kamptropper var British I Corps. Fra 1952 var chefen for Rheinarméen også øverstkommanderende for NATO's Northern Army Group (NORTHAG) i spændings- eller krigstid. BAOR var på et tidspunkt også bevæbnet med taktiske atomvåben. I 1967 blev styrken reduceret til 53.000 soldater.

I 1993 betød nedskæringer i det britiske forsvar at Rheinarméen blev nedlagt og erstattet af en ny styrke på 25.000 mand benævnt British Forces Germany (BFG) i 1994. Et antal britiske kaserner i det nyligt forenede Tyskland blev nedlagt som følge af den reducerede styrke. De var blandt andet placeret i Soest, Soltau, og Minden.

Øverstkommanderende
 Feltmarskal Bernard Montgomery (1945 – 1946)
 Generalløjtnant Richard McCreery (1946 – 1948)
 Generalløjtnant Brian Horrocks (1948)
 Generalløjtnant Charles Keightley (1948 – 1951)
 General John Harding (1951 – 1952)
 General Richard Gale (1952 – 1957)
 General Alfred Ward (1957 – 1960)
 General James Cassels (1960 – 1963)
 General William Stirling (1963 – 1966)
 General John Hackett (1966 – 1968)
 General Desmond Fitzpatrick (1968 – 1970)
 General Peter Hunt (1970 – 1973)
 General Harry Tuzo (1973 – 1976)
 General Frank King (1976 – 1978)
 General William Scotter (1978 – 1980)
 General Michael Gow (1980 – 1983)
 General Nigel Bagnall (1983 – 1985)
 General Martin Farndale (1985 – 1987)
 General Brian Kenny (1987 – 1989)
 General Peter Inge (1989 – 1992)
 General Charles Guthrie (1992 – 1994)

Referencer

Rheinarme
Etableret i 1919
Etableret i 1945
Ophørt i 1929
Ophørt i 1994

Britiske Rheinarmé


is a district located on the central Owari Region in Aichi Prefecture, Japan.

As of October 1, 2019, the district has a population of 15,630 with a density of 2,529 per km2. The total area is 6.18 km2.

Municipalities
The district consists of one town:

 Toyoyama

Notes

Description
During the old days, the district extended as far as Nagoya Castle, but since Taisho Era to the 1950s, most of the areas were merged into the city of Nagoya.

As of the early 2000's, there were proposals to turn the entire district into a city but the merger was killed due to differences of opinion.

History

District Timeline
 February 5, 1880 - Kasugai District was split off into Higashikasugai and Nishikasugai Districts during the early Meiji period establishment of the municipalities system, which initially consisted of 2 towns and 81 villages. Its district headquarters was located at the village of Shimootai.
 October 1, 1889 - With the establishment of the municipalities system in effect, Nishikasugai District consisted of four towns (Biwajima, Nishibiwajima, Kiyosu and Shimizu) and 34 villages.
 December 17, 1890 - The village of Shinkawa gained town status. (5 towns, 33 villages)
 April 1, 1891 - The establishment of the district/county system was implemented.
 July 16, 1900 - The village of Gojō was formed from parts of the village of Kumanoshō [the section of Yakushiji] and parts of the village of Ogi [the section of Fujishima]. (5 towns, 34 villages)
 September 28, 1900 - The villages of Sukaguchi (Sugaguchi) and Nishihorie merged to form the town of Tōei (Momoe). (6 towns, 32 villages)
 April 1, 1906 - The town of Tōei and the villages of Terano and Ahara were absorbed into the town of Shinkawa. (5 towns, 30 villages)
 July 11, 1906 - The following towns and villages were implemented with the following mergers: (5 towns and 25 villages)
 the village of Yamada: the former villages of Hirata, Ōnogi (Ōnoki), Hira, Kamiotai and Nakaotai
 the village of Kusunoki (Kusu): the former villages of Nyoi and Ajima (Ajiki)
 July 16, 1906 - The following towns and villages were implemented with the following mergers: (5 towns and 13 villages)
 the town of Kiyosu: the former town of Kiyosu, and the former villages of Asada and Ichijō (Ichiba)
 the village of Haruhi (Kasuga): the former villages of Shimonogō and Ochiai
 the village of Nishiharu: the former villages of Kunotsubo, Shimojikko and Kamijikko
 the village of Shikatsu (Morakatsu): the former villages of Kunibara (Kunohara), Shikata (Katta), Rokushi and Kumanoshō
 the village of Kitasato: the former villages of Gojō, Ogi (Koki), Owari and Taki
 the village of Toyoyama: the former villages of Toyoba and Aoyama
 October 1, 1909 - Parts of the village of Ōzato [section of Nishiichiba] (from Nakashima District) were incorporated into the town of Kiyosu.
 October 1, 1910 - Parts of the village of Jimokuji [section of Hazama (Mawari)] (from Kaitō District, then part of Ama District) was incorporated into the town of Kiyosu.
 1918 - The district had an estimated population of 76,490; with 677 consisting of malaria patients.
 August 22, 1921 - The towns of Biwajima and Shimizu, and the villages of Kanagi (Kinjo), Rokugō and Sugi were merged into the city of Nagoya. Biwajima and Kanagi (Kinjo) would correspond to Nagoya's Nishi-ku; and Shimizu, Rokugō and Sugi would correspond to Nagoya's Higashi-ku. (3 towns, 10 villages)
 April 1, 1923 - The district council was abolished, while the district office remained.
 April 1, 1926 - The village of Shōnai gained town status. (4 towns, 9 villages)
 July 1, 1926 - The district office was abolished, thus the area remained for geographic purposes.
 April 1, 1933 - The village of Kawanaka was merged into the village of Hagino. (4 towns, 8 villages)
 March 1, 1937 - The town of Shōnai and the village of Hagino were merged into the city of Nagoya. Both former localities would correspond to Nagoya's Nishi-ku. (3 towns, 7 villages)
 January 1, 1943 - Parts of the town of Jimokuji [sections of Tsuchida and Kamijō] (from Ama District) were incorporated into the town of Kiyosu.
 October 1, 1955 - The villages of Yamada and Kusunoki (Kusu) were merged into the city of Nagoya. Yamada would correspond to Nagoya's Nishi-ku; and Kusunoki (Kusu) would correspond to Nagoya's Kita-ku. (3 towns, 5 villages)
 April 1, 1961 - The village of Shikatsu gained town status. (4 towns, 4 villages)
 September 1, 1963 - The village of Kitasato was split off and their sections had been annexed into the town of Shikatsu and the city of Komaki. (4 towns, 3 villages)
 November 1, 1963 - The village of Nishiharu gained town status. (5 towns, 2 villages)
 April 1, 1972 - The village of Toyoyama gained town status. (6 towns, 1 village)
 April 1, 1990 - The village of Haruhi gained town status. (7 towns)

Recent mergers
 On July 7, 2005 - The former of Kiyosu absorbed the towns of Shinkawa and Nishibiwajima to form the city of Kiyosu. (4 towns)
 On March 20, 2006 - The towns of Nishiharu and Shikatsu were merged to form the city of Kitanagoya. (2 towns)
 On October 1, 2009 - The town of Haruhi was merged into the expanded city of Kiyosu. (1 town)

Economy
J-Air, a subsidiary of Japan Airlines, is headquartered in Toyoyama, Nishikasugai District, in the Nagoya Airfield Terminal Building. Nakanihon Air Service, a general aviation operator, is also located in Toyoyama on the airport grounds.

References

External links
 Districts of Japan
 Aichi Prefecture

Nishikasugai District

Nishikasugai District


Paul List (né le  à Berlin et mort le  à Leipzig) est un éditeur allemand à Leipzig.

Biographie

Éducation
Son grand-père  (1778-1848) est directeur d'une école juive et libraire à Berlin, qui travaille également comme éditeur pendant un certain temps. Son père, le conseiller commercial Friedrich Jacob Alfred List (1829-1882) est banquier et cofondateur de l'. Sa mère, Christine Marie Louise, née Simon, est issue d'une famille de commerçants de Hambourg. Paul List commence par étudier l'agriculture à Göttingen, mais ne se sent pas à la hauteur des exigences physiques de ce métier. Il suit alors une formation de libraire aux éditions Schall & Grund à Berlin.

Activités d'édition
Le 1er avril 1894, il fonde le  à Berlin, qu'il transfère en 1896 à Leipzig, au 22 Carolinenstraße. L'accent est mis sur la littérature de divertissement et la littérature générale. En 1907, il fonde également avec  la maison d'édition de livres scolaires List & von Bressensdorf, dont il établit le département géographique en acquérant les parties correspondantes de la maison d'édition Helmut Wollermann de Brunswick. C'est ainsi que commence une importante production dans le domaine des livres scolaires, qui se poursuit encore aujourd'hui et place la maison d'édition parmi les éditeurs de livres scolaires de renom. L'auteur principal est , sous la direction duquel des cartes murales, des atlas, des manuels géographiques et des livres d'apprentissage sont créés En 1919, il reprend également la maison d'édition Abel & Müller, dont il se sépare à nouveau en 1925.

En 1919, son fils Paul Walter List devient associé de la maison d'édition et en 1929, après la mort de Paul List, en devient l'unique propriétaire.

Mariage et progéniture
Paul List est marié à Margarete Gottfried (1873-1944), fille du conseiller au commerce Emil Gustav Gottfried, propriétaire de la sucrerie de Leipzig Sachsenröder & Gottfried, et de sa femme Melitta, née Zangenberg. Son frère est le peintre . Ils ont au moins deux enfants

Honneurs
La Carolinenstraße à Leipzig, où se trouve la maison d'édition, est rebaptisée Paul-List-Straße en 1947.

Bibliographie

Liens externes

 André Loh-Kliesch : Liste, Paul. leipzig-lexikon.de

Références

Éditeur allemand
Naissance en août 1869
Naissance à Berlin
Décès en avril 1929
Décès à Leipzig
Décès à 59 ans

Paul List


Trenčianske Biskupice este o comună slovacă, aflată în districtul Trenčín din regiunea Trenčín.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Trenčianske Biskupice, Trenčín


Yasuhiro Yoshida (født 14. juli 1969) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Kashima Antlers, Shimizu S-Pulse og Sanfrecce Hiroshima.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yasuhiro Yoshida


Olaylar
 325 - İznik Konsili toplantısı sona erdi.
 1097 - Haçlı Seferlerinin ilki sırasında İznik, Selçuklu Türkleri tarafından alındı.
 1157 - Tapınak Şövalyeleri bozguna uğradı; Büyük Üstadları Bertrand de Blanchefort, Komutanları Nureddin Mahmud Zengi olan Müslümanlarca esir alındı.
 1269 - Fransa Kralı IX. Louis, halka açık yerlerde kimliklerini belli eden sarı işaretler takmayan Yahudilerin yakalandıkları takdirde para cezasına çarptırılmalarını emretti.
 1862 - ABD'de kölelik resmi olarak kalktı.
 1868 - Mithat Paşa, Memleket Sandıkları'nı kurdu.
 1870 - Amerikan İç Savaşı'ndan sonra bütün Güney Eyaletleri'nin ABD'ye tekrar kabulünden sonra Amerika Konfedere Devletleri'nin varlığı resmen sona erdirildi.
 1885 - Özgürlük Heykeli, Fransa'dan New York'a getirildi.
 1910 - Dünya Babalar Günü, ilk kez ABD'de kutlandı.
 1910 - Almanya'da "Deutschland" adlı ilk Zeplin balonu, ilk havalanışını başarıyla gerçekleştirdi.
 1911 - Molde FK kuruldu.
 1926 - Mustafa Kemal, İzmir gezisini izleyen Anadolu Ajansı'na ünlü sözlerinin yer aldığı demecini verdi: Benim naçiz vücudum bir gün elbet toprak olacaktır. Fakat Türkiye Cumhuriyeti ilelebet payidar kalacaktır.
 1934 - İran Şahı Rıza Pehlevi ve Atatürk, ilk Türk operası Özsoy'''u Ankara Halkevi'nde izlediler.
 1944 - II. Dünya Savaşı: Filipin Deniz Savaşı'nın ilk günü.
 1952 - Kömür madenlerinde çalışan işçilerin askerlikten muaf tutulmalarına ilişkin yasa kabul edildi.
 1953 - Sovyetler Birliği adına casusluk yapmaktan suçlu bulunan Amerikan vatandaşları Ethel ve Julius Rosenberg, New York'taki "Sing Sing" hapishanesinde idam edildiler.
 1961 - Kuveyt, Birleşik Krallık'tan bağımsızlığını ilan etti.
 1961 - Türkiye Almanya'ya işgücü ihracına başladı.
 1965 - Eskişehirspor kuruldu.
 1966 - Türkiye Güreş Millî Takımı, Kanada'daki Dünya Güreş Şampiyonası'nda birinci oldu.
 1968 - İstanbul'da 40 bin çocuğun, çocuk felci mikrobu taşıdığı açıklandı.
 1972 - 65 ülkenin pilotları uçak kaçırma olaylarını protesto için boykota başladı. Boykota, Türk pilotlar da uydu ve uçak seferleri 24 saat durdu.
 1973 - 50. Yıl Marşı Güfte Yarışması'nı Bekir Sıtkı Erdoğan kazandı. Marşı, Necil Kazım Akses besteleyecek.
 1973 - Dünya Sevgi Birliği Madalyası, "Sev Kardeşim" ve "Hayat Bayram Olsa" şarkıları nedeniyle Şenay'a verildi.
 1978 - Garfield karikatürleri yayımlanmaya başladı.
 1979 - Yaşanan petrol sıkıntısının ardından, İstanbul'da 'karneyle benzin' dağıtımına başlandı.
 1981 - Eski Gümrük ve Tekel bakanlarından Tuncay Mataracı ile aynı davadan yargılanan 13 sanık, Yüce Divan tarafından tutuklandı.
 1981 - Türkiye'nin Sesi Radyosu; Arnavutça, Macarca, Sırpça, Çince ve Rusça yayınlara başladı.
 1981 - TRT Kütüphanesi ve Radyo Müzesi açıldı.
 1982 - Çin'de Halkın Silahlı Polisi teşkilatı kuruldu.
 1990 - Trabzon'nun Ortahisar, Maçka, Vakfıkebir, Tonya ve Akçaabat ilçelerinde sel oldu, 21 kişi öldü.
 1991 - Sovyetler Birliği'nin Macaristan'ı işgali sona erdi.
 1992 - 12 Eylül Askeri Yönetimi'nin kapattığı partilerin açılması yasalaştı.
 1992 - İstanbul Park Otel inşaatının durdurulması ve 7 katının yıkılması kararı onaylandı.
 2005 - Trakya Üniversitesi Tıp Fakültesi Hastanesinde 3 günde 8 bebek öldü. Ölümlere "Serratia Marcescens" adlı bakterinin yol açtığı açıklandı.
2012 - İsveç'e iadesi istenen Wikileaks kurucularından Julian Assange, Londra'daki Ekvador Büyükelçiliği'ne sığınarak mültecilik başvurusunda bulundu.

 Doğumlar
 1301 - Prens Morikuni, Kamakura şogunluğunun dokuzuncu ve son şogunudur (ö. 1333)
 1566 - I. James, İskoçya, İngiltere ve İrlanda kralı (ö. 1625)
 1623 - Blaise Pascal, Fransız matematikçi (ö. 1662)
 1731 - Joaquim Machado de Castro, Portekizli heykeltıraş (ö. 1822)
 1764 - José Gervasio Artigas, Uruguaylı komutan ve siyasetçi (ö. 1850)
 1782 - Robert de Lamennais, Fransız Katolik rahip, felsefeci ve politik düşünür (ö. 1854)
 1783 - Friedrich Sertürner, Alman eczacı (ö. 1841)
 1846 - Antonio Abetti, İtalyan gök bilimci (ö. 1928)
 1854 - Alfredo Catalani, İtalyan besteci (ö. 1893)
 1861 - Douglas Haig, Britanyalı mareşal (ö. 1928)
 1861 - José Rizal, Filipinli gazeteci, yazar ve şair (ö. 1896)
 1865 - Alfred Hugenberg, Alman iş insanı ve siyasetçi (ö. 1951)
 1871 - Alajos Szokolyi, Macar atlet ve hekim (ö. 1932)
 1877 - Charles Coburn, Amerikalı oyuncu (ö. 1961)
 1896 - Wallis Simpson, VIII. Edward'ın eşi (ö. 1986)
 1896 - Erich Koch, Alman siyasetçi (ö. 1986)
 1897 - Cyril Hinshelwood, İngiliz kimyager ve 1956 Nobel Kimya Ödülü sahibi (ö. 1967)
 1898 - Benno von Arent, Alman mimar ve Schutzstaffel üyesi (ö. 1956)
 1903 - Lou Gehrig, Amerikalı beyzbol oyuncusu (ö. 1941)
 1906 - Ernst Boris Chain, Britanyalı biyokimyacı ve 1945 Nobel Fizyoloji veya Tıp Ödülü sahibi (ö. 1979)
 1906 - Walter Rauff, Alman Schutzstaffel'' albayı (ö. 1984)
 1907 - George de Mestral, İsviçreli mühendis (ö. 1990)
 1909 - Osamu Dazai, Japon yazar (ö. 1948)
 1910 - Paul Flory, Amerikalı kimyager ve 1974 Nobel Kimya Ödülü sahibi (ö. 1985)
 1921 - Louis Jourdan, Fransız oyuncu (ö. 2015)
 1922 - Aage Niels Bohr, Danimarkalı fizikçi (ö. 2009)
 1924 - Vasil Bikov, Beyaz Rus yazar (ö. 2003)
 1927 - Luciano Benjamín Menéndez, Arjantinli general ve insan hakları ihlalcisi (ö. 2018)
 1928 - Tommy DeVito, Amerikalı müzisyen ve şarkıcı (ö. 2020)
 1928 - Bahaeddin Özkişi, Türk yazar (ö. 1975)
 1930 - Gena Rowlands, Amerikalı oyuncu
 1933 - Viktor Patsayev, Rus kozmonot (ö. 1971)
 1936 - José Antolín Toledano, İspanyol sanayici ve iş insanı (ö. 2022)
 1939 - Ferdi Merter, Türk tiyatro, sinema oyuncusu, yazar ve yönetmen (ö. 2018)
 1939 - John F. MacArthur, Amerikalı teolog ve bakan
 1941 - Václav Klaus, Çek ekonomist ve siyasetçi
 1941 - Gilberto Bennetton, İtalyan girişimci ve iş insanı (ö.2018)
 1944 - Peter Bardens, İngiliz müzisyen (ö. 2002)
 1945 - Aung San Suu Kyi, Myanmarlı siyasetçi ve 1991 Nobel Barış Ödülü sahibi
 1945 - Radovan Karadžić, Sırp siyasetçi ve savaş suçlusu
 1945 - Tobias Wolff, Amerikalı yazar
 1947 - Salman Rüşdi, Hint asıllı İngiliz yazar
 1947 - Hasan Şehata, Mısırlı futbolcu ve teknik direktör
 1948 - Nick Drake, Britanyalı şarkıcı, söz yazarı ve besteci (ö. 1974)
 1951 - Eymen ez-Zevahiri, Mısırlı ilahiyatçı ve tıp doktoru
1951 - Monika Baumgartner, Alman oyuncu ve yönetmen
 1954 - Lou Pearlman, Amerikalı prodüktör (ö. 2016)
 1954 - Kathleen Turner, Amerikalı oyuncu ve seslendirme sanatçısı
 1957 - Anna Lindh, İsveç Dışişleri Bakanı (ö. 2003)
 1959 - Anne Hidalgo, Fransız siyasetçi
 1959 - Christian Wulff, Alman siyasetçi ve eski cumhurbaşkanı
 1960 - Raúl Vicente Amarilla, Paraguaylı futbolcu
 1962 - Paula Abdul, Amerikalı koreograf ve şarkıcı
 1962 - Fiona Gillies, İngiliz oyuncu
 1964 - Boris Johnson, Britanyalı gazeteci ve politikacı
 1967 - Bjørn Dæhlie, Norveçli kayaklı koşu sporcusu
 1967 - Mia Sara, Amerikalı oyuncu
 1967 - Ziya Kürküt, Türk tiyatro ve sinema oyuncusu, seslendirme sanatçısı ve sunucu
 1970 - Antonis Remos, Yunan şarkıcı
 1970 - Ahmet Büke, Türk yazar ve iktisatçı
 1970 - Brian Welch, Amerikalı müzisyen
 1970 - Rahul Gandhi, Hint siyasetçi
 1971 - Ali Ercoşkun, Türk siyasetçi
 1971 - José Emilio Amavisca, İspanyol futbolcu
 1972 - Jean Dujardin, Fransız oyuncu ve En İyi Erkek Oyuncu Akademi Ödülü sahibi
 1972 - Brian McBride, Amerikalı futbolcu
 1972 - Poppy Montgomery, Avustralyalı oyuncu
 1972 - Robin Tunney, Amerikalı oyuncu
 1974 - Bülent Ataman, Türk futbolcu
 1975 - Hugh Dancy, İngiliz oyuncu ve manken
 1975 - Anthony Parker, Amerikalı basketbolcu
 1975 - Dennis Crowley, Amerikalı iş insanı ve Foursquare kurucu ortağı
 1976 - Alişan, Türk şarkıcı, oyuncu ve sunucu
 1978 - Dirk Nowitzki, Alman millî basketbolcu ve NBA oyuncusu
 1978 - Zoe Saldana, Amerikalı oyuncu
 1979 - Clara G, Rumen porno yıldızı ve yönetmen
 1979 - Daniele Sottile, İtalyan voleybolcu
 1979 - José Kléberson, Brezilyalı futbolcu
 1980 - Lauren Lee Smith, Kanadalı oyuncu
 1981 - Nadia Centoni, İtalyan voleybolcu
 1981 - Clementine Poidatz, Fransız oyuncu
 1983 - Macklemore, Amerikalı rapçi
 1983 - Aidan Turner, İrlandalı oyuncu
 1983 - Mark Selby, İngiliz snooker ve pool oyuncusu
 1983 - Milan Petržela, Çek futbolcu
1984 - Katarina Kat, Kazak asıllı Amerikalı-Rus pornografik film oyuncusu
 1984 - Birce Akalay, Türk oyuncu
 1984 - Paul Dano, Amerikalı oyuncu
 1984 - Mateus Galiano da Costa, Angolalı futbolcu
 1985 - José Sosa, Arjantinli futbolcu
 1986 - Ragnar Sigurðsson, İzlandalı futbolcu
 1988 - Şafak Pekdemir, Türk oyuncu
 1989 - Abdelaziz Barrada, Faslı futbolcu
 1992 - Carlos Ascues, Perulu futbolcu
 1993 - Olajide William Olatunji, İngiliz YouTuber
 1994 - Miguel Cardoso, Portekizli futbolcu
 1995 - Deniz Aygül, Türk basketbolcu
 1996 - Lorenzo Pellegrini, İtalyan futbolcu
 1998 - José Luis Rodríguez, Panamalı futbolcu
 1998 - Viktoriya Zeynep Güneş, Türk yüzücü

Ölümler
 626 - Soga no Umako, Japonya'da Asuka döneminde yaşamış Soga boyu üyesi bir devlet adamı (d. 551)
 1650 - Matthäus Merian, İsviçreli yayıncı (d. 1593)
 1716 - Tokugawa Ietsugu, 7. Tokugawa şogunu (d. 1709)
 1747 - Nadir Şah, İran Şahı (d. 1688)
 1820 - Joseph Banks, İngiliz doğa bilimci ve botanikçi (d. 1743)
 1844 - Étienne Geoffroy Saint-Hilaire, Fransız doğa bilimci (d. 1772)
 1865 - Evangelis Zappas, Yunan iş insanı (d. 1860)
 1867 - I. Maximilian, Meksika İmparatoru (d. 1832)
 1884 - Juan Bautista Alberdi, Arjantinli siyaset kuramcısı ve diplomattı (d. 1810)
 1886 - Hobart Paşa, İngiliz asıllı deniz subayı (d. 1822)
 1932 - Fazlı Necip, Türk yazar (d. 1863)
 1937 - James Matthew Barrie, İskoç yazar (d. 1860)
 1951 - Angelos Sikelianos, Yunan lirik şair ve oyun yazarıdır (d. 1884)
 1953 - Ethel Rosenberg, Amerikalı casus (d. 1915)
 1953 - Julius Rosenberg, Amerikalı casus (d. 1918)
 1956 - Thomas J. Watson, Amerikalı iş insanı (d. 1874)
 1956 - Vladimir Obruçev, Rus jeolog (d. 1863)
 1962 - Frank Borzage, Amerikalı yönetmen (d. 1894)
 1973 - Tahir Alangu, Türk edebiyat tarihçisi ve halk bilimi araştırmacısı (d. 1915)
 1977 - Ali Şeriati, İranlı sosyolog (d. 1933)
 1992 - Kathleen McKane Godfree, İngiliz badmintoncu ve tenisçi (d. 1986)
 1993 - William Golding, İngiliz yazar (d. 1911)
 2010 - Mübariz İbrahimov, Azeri asker (d. 1988)
 2010 - Manute Bol, Sudanlı basketbolcu (d. 1962)
 2012 - Richard Lynch, Amerikalı oyuncu (d. 1936)
 2013 - Gyula Horn, Macar sosyalist politikacı ve eski Başbakan (d. 1932)
 2013 - James Gandolfini, Amerikalı oyuncu (d. 1961)
 2013 - Sait Maden, Türk şair, çevirmen, ressam, fotoğrafçı ve grafik tasarımcısı (d. 1931)
 2014 - Ibrahim Touré, Fildişi Sahilli futbolcu (d. 1985)
 2015 - Jack Aeby, Amerikalı fizikçi ve fotoğrafçı (d. 1923)
 2016 - Götz George, Alman oyuncu (d. 1938)
 2016 - Anton Yelchin, Rus asıllı Amerikalı oyuncu (d. 1989)
 2017 - Ivan Dias, Hint kardinal (d. 1936)
 2017 - Tony DiCicco, Eski Amerikan futbolcusu, antrenör ve TV yorumcusu (d. 1948)
 2017 - Otto Warmbier, Amerikalı üniversite öğrencisi (d. 1994)
 2018 - Katriina Elovirta, Fin futbolcu ve hakemdi (d. 1961)
 2018 - Sergio Gonella, İtalyan futbol hakemi (d. 1933)
 2018 - Hubert Green, Amerikalı golfçü (d. 1946)
 2018 - Koko, Batı ova gorili (d. 1971)
 2019 - Norman Stone, İskoç tarihçi (d. 1941)
 2019 - Dmitro Timçuk, Ukraynalı siyasetçi, askeri uzman, gazeteci ve blog yazarı (d. 1972)
 2019 - Peng Xiaolian, Çinli film yönetmeni, senarist ve yazardır (d. 1953)
 2020 - Ian Holm, İngiliz oyuncu (d. 1931)
 2020 - Carlos Ruiz Zafón, İspanyol yazar (d. 1964)
 2022 - Yonca Türkman, Türk tiyatrocu ve dizi oyuncusu (d. 1977)
 2022 - Tim White, Amerikan profesyonel güreş hakemi (d. 1954)

Tatiller ve özel günler

Kaynakça

0619
19

19 Haziran


Rogério Augusto das Neves (São José dos Campos, 30 de dezembro de 1966) é um prelado brasileiro da Igreja Católica, bispo auxiliar da Arquidiocese de São Paulo.

Biografia
Nascido em 30 de dezembro de 1966 em São José dos Campos, em São Paulo, estudou Direito Civil nas Faculdades Integradas de São José dos Campos (1990) e, entrou no seminário, estudando filosofia no Instituto de Teologia e Filosofia Santa Teresinha em São José dos Campos (1994) e teologia da Faculdade Dehoniana de Taubaté (1998). Ele então se especializou na Direito Canônico, primeiro ganhando a licença no Instituto de Direito Canônico "Pe. Dr. Giuseppe Benito Pegoraro" (2000) e depois o doutorado na Pontifícia Universidade Lateranense de Roma (2003).

Em 3 de julho de 1999, ele recebeu a ordenação sacerdotal e foi incardinado na Diocese de São José dos Campos, na qual ele realizou os seguintes serviços: vigário paroquial de Nossa Senhora do Perpétuo Socorro (1999-2002), na Paróquia São José (2003) e na Paróquia Sagrado Coração de Jesus (2005-2010); reitor do seminário da filosofia (2005-2009); sacerdote da Paróquia de São Benedito (2003-2004) e de São João Bosco (2010-2015); juiz e vigário judicial adjunto no Tribunal Interdiocesano de Aparecida; Membro do Conselho de Consultoria e do Conselho Presbiteral.

Professor de Direito Canônico, ensina na Faculdade Católica de São José dos Campos e em São Paulo, no Centro Universitário Salesiano e na Faculdade de São Bento. A partir de 2015 até agora é um padre paroquial de Nossa Senhora da Soledade em São José dos Campos.

Em 3 de março de 2022, o Papa Francisco o nomeou como bispo auxiliar de São Paulo, com a sua consagração como bispo titular de Lares ocorrendo em 1 de maio seguinte, em São José dos Campos, pelas mãos de Dom Odilo Pedro Scherer, cardeal-arcebispo de São Paulo, coadjuvado por Dom José Valmor César Teixeira, S.D.B., bispo de São José dos Campos e Dom Moacir Silva, arcebispo de Ribeirão Preto.

Ligações externas

Naturais de São José dos Campos
Alunos da Pontifícia Universidade Lateranense
Bispos auxiliares de São Paulo

Rogério Augusto das Neves


Jurevklosteret (, ; eller , , ) er et russisk-ortodoks kloster i nærheden af Velikij Novgorod i Rusland. Det er en af de ældste klostre i Kijevriget. Jurevklosteret blev optaget på UNESCOs Verdensarvsliste i 1992 sammen med den gamle bydel i Velikij Novgorod.

Klosteret blev grundlagt i 1030 af Jaroslav 1. af Kijev (døbt: George). Klosteret omtales første gang skriftligt i 1119.

Klosteret består bl.a. af:

 St. George-katedralen (opført 1119-1130)
 Ophøjelse katedralen (1823)
 Forløser katedral (1823-1824)
 Ærkeenglen Michaels Kirke (1763)
 Tårnet (1838)

Eksterne henvisninger

Verdensarvsområder i Rusland
Bygninger, konstruktioner og anlæg i Rusland

Jurevklosteret