Die Werratalbrücke der Bundesstraße 62 ist ein geplantes Bauwerk über das Werratal bei Bad Salzungen. Der Baubeginn der etwa 40 Millionen Euro teuren und im Bundesverkehrswegeplan aufgeführten Brücke war für 2015 vorgesehen.

Mit dem ersten Preis eines Realisierungswettbewerbes wurde Anfang 2012 eine Stahlverbundkonstruktion mit unten liegender Fahrbahnplatte und Stützweiten von maximal 120 Metern ausgezeichnet.

Nach Fertigstellung wird die Brücke mit einer Länge von rund 1600 m die Autobahnbrücke der A 71 bei Meiningen als längste Straßenbrücke Thüringens übertreffen.

Geschichte
Nachdem schon in den ersten Jahren nach der Wende mit dem ersten Bauabschnitt der Ortsumgehung Bad Salzungen begonnen wurde und die Bundesstraße 62 aus der engen Innenstadt von Bad Salzungen herausgenommen werden konnte, gestaltete sich die Fortführung quer durch das Werratal mit Herstellung der Verbindung zur Bundesstraße 19 schwierig.

Bei der Planung der Brücke standen sich finanzielle Gesichtspunkte sowie die Ansichten der Naturschützer konträr gegenüber. Die einfachste Variante, ein Damm quer durch das Werratal mit einer kleinen Brücke zur Werraüberführung hätte einen empfindlichen Naturraum zerschnitten. In den betroffenen Feuchtwiesen, welche an ein Kiesabbaufeld angrenzen, wurde zwischenzeitlich das Vorkommen des Wachtelkönigs bestätigt. Des Weiteren konnte ein ausreichender Wasserabfluss in Zeiten eines Werrahochwassers (siehe Hochwasser 1909) nicht uneingeschränkt nachgewiesen werden.

Mit den verschiedenen Randbedingungen, die abzuwägen waren, stiegen die geplanten Baukosten, so dass sich eine Realisierung immer weiter verzögerte. Die Brücke soll in Bad Salzungen in Höhe der Rettungswache des Deutschen Roten Kreuzes beginnen, die jetzige Bundesstraße 62, die Gleisanlagen der Werrabahn und die Werra überqueren und schließlich in Höhe der Abfahrt Barchfeld-Nord in die B 19 einmünden.

Im Februar 2015 wurde das Planfeststellungsverfahren neu gestartet. Im Ende 2016 geänderten Fernstraßenausbaugesetz ist die Brücke als Teil des 5. Bauabschnitts der Ortsumfahrung Bad Salzungen zusammen mit dem in Bau befindlichen 4. Bauabschnitt (Kaiseroda, Leimbach) in die Kategorie laufend und fest disponiert eingeordnet. Nach Informationen der Südthüringer Zeitung hätte das Planfeststellungsverfahren im Laufe des Jahres 2017 abgeschlossen werden sollen. Im Planfeststellungsverfahren lagen Unterlagen einer Planänderung bis Mitte Februar 2019 aus. Der Planfeststellungsbeschluss ist am 15. Mai 2020 ergangen. Laut Südthüringer Zeitung ist der Baubeginn für 2026 vorgesehen. Laut Informationen der Südthüringer Zeitung vom 1. Februar 2023 ist auf Grund der erfolgten Baugrunduntersuchung und der gestiegenen Kosten ein Baubeginn weiter fraglich.

Weblinks
inSüdthüringen.de Größte Brücke Thüringens wird Werra-Aue überspannen vom 3. März 2012
inSüdthüringen.de Neues Naturschutzgebiet vom 5. April 2011
Bundesverkehrswegeplan 2003 (PDF; 3,3 MB)

Einzelnachweise

Brückenprojekt
Werrabrücke
Bauwerk in Bad Salzungen
Straßenbrücke in Thüringen
Verkehr (Bad Salzungen)
Brücke in Europa
Verkehrsbauwerk im Wartburgkreis

Werratalbrücke (B 62)


In thermodynamics, the particle number (symbol ) of a thermodynamic system is the number of constituent particles in that system. The particle number is a fundamental thermodynamic property which is conjugate to the chemical potential. Unlike most physical quantities, the particle number is a dimensionless quantity, specifically a countable quantity. It is an extensive property, as it is directly proportional to the size of the system under consideration and thus meaningful only for closed systems.

A constituent particle is one that cannot be broken into smaller pieces at the scale of energy  involved in the process (where  is the Boltzmann constant and  is the temperature). For example, in a thermodynamic system consisting of a piston containing water vapour, the particle number is the number of water molecules in the system. The meaning of constituent particles, and thereby of particle numbers, is thus temperature-dependent.

Determining the particle number
The concept of particle number plays a major role in theoretical considerations. In situations where the actual particle number of a given thermodynamical system needs to be determined, mainly in chemistry, it is not practically possible to measure it directly by counting the particles. If the material is homogeneous and has a known amount of substance n expressed in moles, the particle number N can be found by the relation :
,
where NA is the Avogadro constant.

Particle number density
A related intensive system parameter is the particle number density, a quantity of kind volumetric number density obtained by dividing the particle number of a system by its volume. This parameter is often denoted by the lower-case letter n.

In quantum mechanics
In quantum mechanical processes, the total number of particles may not be preserved. The concept is therefore generalized to the particle number operator, that is, the observable that counts the number of constituent particles. In quantum field theory, the particle number operator (see Fock state) is conjugate to the phase of the classical wave (see coherent state).

In air quality
One measure of air pollution used in air quality standards is the atmospheric concentration of particulate matter. This measure is usually expressed in μg/m3 (micrograms per cubic metre). In the current EU emission norms for cars, vans, and trucks and in the upcoming EU emission norm for non-road mobile machinery, particle number measurements and limits are defined, commonly referred to as PN, with units [#/km] or [#/kWh]. In this case, PN expresses a quantity of particles per unit distance (or work).

References

Thermodynamics
Dimensionless numbers of thermodynamics
Countable quantities
State functions

Particle number


Bilješke
NK Kamensko je kažnjeno oduzimanjem 2 boda
NK Tuškani su kažnjeni oduzimanjem 2 boda

Izvori

 Krešimir Perušić - 100 godina nogometa u Karlovačkoj županiji 1903-2003, Karlovac 2004., ISBN 953-9969-0-6, str. 298-299

1980-81
Karlovac-2

2. općinska nogometna liga Karlovac 1980./81.


Racing Point a fost o echipă de Formula 1 care și-a făcut debutul la Marele Premiu al Belgiei din 2018 sub numele de Racing Point Force India F1 Team, preluând activele fostei echipei de F1, Force India, intrată în faliment. Echipa a preluat actuala denumire pentru sezonul din .

Origini
Originea Racing Point se află în echipa Force India, care a participat pentru prima dată în Campionatul Mondial în sezonul din . Force India a înregistrat un succes moderat în cei 10 ani și jumătate de existență, obținând un pole position la Marele Premiu al Belgiei din , șase clasări pe podium și terminând locul 4 în Campionatul Mondial al Constructorilor atât în  cât și în . În timpul sezonului , echipa a intrat în administrație ca urmare a unor probleme financiare și juridice întâmpinate de proprietarul echipei Vijay Mallya. Activele Force India au fost achiziționate de Racing Point UK, un consorțiu condus de omul de afaceri canadian Lawrence Stroll. Cu toate acestea, intrarea oficială a echipei de Formula 1 nu a fost cumpărată, marcând sfârșitul oficial al intrării originale din  a echipei Jordan Grand Prix. Echipa a fost redenumită Racing Point Force India pentru restul sezonului 2018.

Istoric

A doua jumătate a sezonului 2018
În pregătirea Marelui Premiu al Belgiei din 2018, echipa nu era sigură dacă va putea concura, deoarece consorțiul care a câștigat oferta de cumpărare a echipei Force India a trebuit să obțină aprobarea a 13 bănci indiene care aveau creanțe financiare asupra echipei. Aprobarea completă a sosit după termenul limită, așa că consorțiul a achiziționat activele vechii echipe în loc să cumpere echipa în sine. Echipa nou-formată a trebuit apoi să solicite participarea în Campionatul Mondial de Formula 1 sub un nou nume, păstrând în același timp numele șasiului ca parte a noului nume de constructor – rezultând astfel adăugarea numelui "Racing Point" la "Force India", numele șasiului constructorului. FIA a exclus din campionat fosta Force India "din cauza incapacității sale de a finaliza sezonul" și a salutat noua entitate (Racing Point Force India F1 Team) care a putut concura în Marele Premiu al Belgiei, dar nu i-a fost permis să păstreze punctele vechii echipe. Piloții au reușit însă să-și păstreze punctele în Campionatul la Piloți. În baza unui acord special și cu aprobarea unanimă a celorlalți nouă constructori, noii echipe i s-a permis să păstreze premiile financiare pe care vechea echipă le câștigase în anii precedenți sub numele de Sahara Force India.

La Marele Premiu al Belgiei, echipa a obținut locurile 3 și 4 în timpul unei calificări care a fost lovită de ploaie în partea finală. În cursă, a obținut locurile 5 și 6, adunând astfel 18 puncte, permițându-le să ocupe locul 9 în Campionatul Constructorilor la încheierea primului lor Mare Premiu. Au terminat următoarea cursă din Italia pe locurile 6 și 7, sărind astfel pe locul 7 în Campionatul Constructorilor, în fața lui Sauber, Scuderia Toro Rosso și Williams. Marele Premiu al Republicii Singapore a fost un dezastru pentru echipă, neobținând niciun punct, deoarece Sergio Pérez s-a ciocnit de colegul său de echipă, Esteban Ocon în primul tur. Ocon s-a retras imediat înainte ca Pérez să se ciocnească de Sergey Sirotkin și să termine cursa pe locul 16. Racing Point Force India a adunat 52 de puncte în total în sezonul 2018 și a încheiat sezonul pe locul 7, cu 4 puncte înaintea lui Sauber și cu 7 puncte în spatele McLaren.

Sezonul 2019

Racing Point a confirmat în noiembrie 2018 că Lance Stroll și Sergio Pérez vor fi cei doi piloți pentru sezonul . Sezonul 2019 a văzut, de asemenea, echipa cunoscută drept "SportPesa Racing Point F1 Team", recunoscând sponsorul principal SportPesa, o companie de pariuri sportive din Kenya. Echipa a marcat puncte la fiecare din primele patru curse ale sezonului, inclusiv un dublu punctaj în Azerbaidjan, deoarece Pérez și Stroll au terminat pe locul 6 și, respectiv, pe locul 9. În ciuda acestui succes timpuriu, Racing Point a continuat să se lupte în mijlocul sezonului, locul 9 al lui Stroll în Canada fiind singurul loc în puncte al echipei în următoarele șase curse. Cel mai bun rezultat al lor din sezon a venit la Marele Premiu al Germaniei din 2019, unde Stroll a condus cursa pentru puțin timp ca urmare a strategiei pneurilor pe vreme umedă, înainte de a încheia în cele din urmă locul 4.

Norocul echipei s-a îmbunătățit în a doua jumătate a sezonului, după ce s-au efectuat îmbunătățiri semnificative înaintea Marelui Premiu al Belgiei din 2019. În următoarele nouă curse, Pérez a obținut puncte în toate, cu excepția uneia - retrăgându-se din Marele Premiu al Republicii Singapore din 2019 cu o scurgere de ulei. Această serie de puncte a adus-o pe Racing Point în fața echipei Alfa Romeo Racing în clasament, încheind sezonul pe locul 7 cu 73 de puncte.

Sezonul 2020
La Marele Premiu al Belgiei din 2019, s-a confirmat că Stroll a fost semnat din nou pentru  și că Pérez a fost semnat până la sfârșitul anului 2022. Pérez este acum pregătit să petreacă cel puțin nouă sezoane consecutive cu echipa în total de la intrarea în 2014, deși pe patru nume diferite. SportPesa și-a încheiat acordul de sponsorizare cu Racing Point, compania austriacă de tehnologie în apă BWT devenind noul sponsor al echipei.

În timpul presezonului, RP20, mașina echipei, a provocat controverse datorită asemănării sale cu Mercedes AMG F1 W10 EQ Power+ care a câștigat Sezonul de Formula 1 din 2019. În urma Marelui Premiu al Stiriei, a fost lansat un protest oficial împotriva RP20 care înconjoară în special canalele de frână pe care regulile dictează ca ele să fie proiectate de echipă. Oficialii au confiscat conductele de frână atât din RP20, cât și din W10 pentru a investiga protestul. Cu trei zile înainte de Marele Premiu al Marii Britanii, Pérez a fost testat pozitiv cu COVID-19. Din această cauză, Pérez nu a putut participa atât la Marele Premiu al Marii Britanii, cât și la Marele Premiu al Aniversării de 70 de ani. Nico Hülkenberg a servit drept pilot înlocuitor pentru ambele evenimente. Între Marele Premiu al Marii Britanii și cel al Aniversării de 70 de ani, Racing Point a fost amendată cu 400.000 de euro și i s-au scăzut 15 puncte din clasament după ce a fost susținut protestul depus de Renault. La Marele Premiu al Italiei, Stroll a terminat pe locul trei și a ocupat primul podium al echipei. La Marele Premiu de la Eifel, Lance Stroll nu a putut participa la calificăi și la cursă, fiind testat și el pozitiv cu coronavirus. Hülkenberg va servi ca înlocuitor pentru următoarele două sesiuni, terminând pe locul 8 după ce a început de pe locul 20.

La Marele Premiu al Turciei, Stroll a obținut primul și singurul pole position al echipei, coechipierul Pérez calificându-se pe locul al treilea. În cursă, Stroll a condus devreme în cursă, dar în cele din urmă a terminat pe locul nouă, în timp ce Pérez a obținut locul doi, ocupând al doilea podium al echipei. Pérez a fost aproape să ia al treilea podium al echipei în Marele Premiu al Bahrainului, dar o defecțiune târzie a motorului în turul 54 l-a obligat să se retragă. La începutul cursei, mașina lui Stroll a fost răsturnată cu capul în jos din cauza unei coliziuni cu Daniil Kveat, ceea ce a însemnat că Bahrain a fost prima cursă în care ambele mașini nu au obținut niciun punct în sezonul . La Marele Premiu al Sakhirului, Pérez i-a acordat echipei prima victorie, în timp ce Stroll a terminat, de asemenea, pe podium cu locul 3. La general, echipa a acumulat 210, 195 cu cele 15 puncte de penalizare, și a terminat pe locul 4 în clasamentul general.

După ce Lawrence Stroll a cumpărat acțiuni la Aston Martin, echipa a devenit Aston Martin F1 Team începând cu sezonul din .

Palmares în Formula 1

Note

Legături externe
 Site-ul oficial

Constructori de Formula 1
Fondări în 2018
Formula 1 în Regatul Unit

Racing Point


Crail dans le Fife était un burgh royal qui a élu un Commissaire au Parlement d'Écosse et à la Convention des États.

Après les Actes d'Union de 1707, Crail, Anstruther Easter, Anstruther Wester, Kilrenny et Pittenweem ont formé le district de Anstruther Easter, envoyant un membre à la Chambre des communes de Grande-Bretagne.

Liste des commissaires de burgh
 1661–63: James Moncreiff, baili
 1665 convention, 1667 convention: John Daw, baili
 1678 convention, 1681–82: George Moncrieff, portioner of Sauchop, baili
 1685–86: John Preston
 1689 convention, 1689–1701, 1702–07: George Moncrieff of Sanchope

Références

Article connexe
 Liste des circonscriptions au Parlement d'Écosse au moment de l'Union

Circonscription du Parlement d'Écosse (jusqu'en 1707)
Politique dans le Fife

Crail (circonscription du Parlement d'Écosse)


Varvara Vasilievna Panina () a fost o cântăreață rusă de etnie romă, celebră pentru vocea sa adâncă de contralto, fiind una din cântărețele de romanțe populare din Rusia la începutul secolului XX.

Biografie
Varvara Vasilieva (numele ei la naștere) s-a născut într-o familie de țigani negustori de cai din Moscova. Ea a început să cânte la vârsta de 14 ani, în Corul Țiganilor condus de Alexandra Panina, de la restaurantul Strelna. S-a căsătorit cu nepotul lui Panina, Fiodor Artemievici Panin, și s-a angajat la restaurantul Yar din Moscova, renumit pentru recitalurile țigănești. În 1902 Varvara Panina a debutat pe scena Dvorianskoye Sobranie de la Sankt Petersburg, unde s-a bucurat de succes la public. De atunci a cântat numai pe scenă, ținând concerte solo, în care a interpretat cântece țigănești și romanțe ruse care erau întâmpinate cu urale din partea publicului. Printre fanii ei s-au numărat poetul Aleksandr Blok, scriitorii Lev Tolstoi, Alexandr Kuprin, Anton Cehov, pictorul Konstantin Korovin și membri ai Familiei Regale a Imperiului Rus. Diplomatul britanic R. H. Bruce Lockhart a numit-o "cea mai mare dintre țigani". Panina a făcut numeroase înregistrări dintre care s-au păstrat mai mult de 50. A murit în urma unui infarct, la 28 mai 1911, și a fost îngropată la .

Note

Bibliografie
 Crowe, D. A History of the Gypsies of Eastern Europe and Russia, Springer, ISBN 1349606715

Nașteri în 1872
Cântăreți romi
Decese în 1911

Varvara Panina


State Tower es un rascacielos situado en Silom Road, distrito financieroBang Rak, Bangkok, Tailandia, al lado de Charoen Krung Road. Construido en 2001, es el edificio más grande de Sureste Asiárico, con una superficie de . State Tower tiene 68 plantas y una altura de , haciéndola el tercer edificio más alto de Tailandia y el 139.º más alto del mundo. También es el edificio de uso mixto más alto de Tailandia.

Concebido por el arquitecto tailandés Professor Rangsan Torsuwan a principios de la década de 1990 y diseñado por Rangsan Architecture, el masivo edificio se caracteriza por su cúpula de oro de 30 metros de diámetro y sus balcones neoclásicos. Fue originalmente conocido como "Silom Precious Tower", más tarde "Royal Charoen Krung Tower" (RCK Tower) y finalmente "State Tower".

State Tower contiene condominios, apartamentos con servicios, oficinas y comercios. También alberga un hotel de cinco estrellas llamado lebua (sic). Hay un atrio de 40 plantas dentro del edificio, y en la planta 64 está Sirocco, el restaurante al aire libre más alto del mundo, que ofrece una vista panorámica de Bangkok.

State Tower es propiedad de Challenge Group.

Véase también
Anexo:Rascacielos en Tailandia
Anexo:Rascacielos más altos

Referencias

Fuentes
 bangkokpost.com

Arquitectura de 2001
Rascacielos de Bangkok
Arquitectura de Tailandia del siglo XXI

State Tower


Digterens Drøm er en dansk stumfilm fra 1916, der er instrueret af Karl Wieghorst.

Handling

Medvirkende
 Peter Malberg - Digteren
 Gustav Helios - Filmdirektøren
 Jørgen Lund - Ritmesteren
 Lily Gottschalksen - Ritmesterinden
 Signe Indahl - Pigen Karen Svip

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1916
Stumfilm fra Danmark

Digterens Drøm


Steve Harris (nacido el 3 de diciembre de 1965) es un actor estadounidense que ha aparecido en varias películas incluyendo: Quarantine, Diary of a Mad Black Woman, Bringing Down The House, La Roca, The Mod Squad y Minority Report. Es famoso por su papel como Eugene Young en The Practice. Ha hecho trabajo de voz en la serie The Batman. También ha aparecido en Law & Order y tuvo un papel en Homicide: Life on the Street.

Nació en Chicago, Illinois, hijo de Mattie, una ama de casa, y de John Harris, un conductor de autobús. Es el hermano mayor de Wood Harris. Asistió a la escuela St. Joseph en Westchester, IL, una escuela privada. Luego fue a la Universidad del Norte de Illinois donde estudió drama.

En 2006, apareció en la serie cancelada Heist. También ha aparecido en un episodio de Grey's Anatomy.

Referencias
 IMDb

Actores afroamericanos
Actores de televisión de Estados Unidos
Actores de voz de Estados Unidos
Nacidos en Chicago

Steve Harris (actor)


Denis Mukwege, (Bukavu, 1. ožujka 1955.), kirurg je iz Demokratske Republike Kongo, specijalist ginekologije. Dobitnik je Nobelove nagrade za mir 2018. godine zajedno s Nadiom Murad za borbu protiv korištenja masovnih silovanja kao oružja u ratovima.

Mukwege radi u bolnici Panzis u Bukavu na istoku DR Kongo. Za svoje zalaganje za silovane žene u ratu u Kongu, dobio je 2008. Nagradu Ujedinjenih naroda za ljudska prava i Nagradu Olofa Palmea, 2013. dobio je "alternativnu Nobelovu nagradu" Right Livelihood Award a 2014. dobio je Nagradu Saharov za slobodu misli.

Izvori

Životopisi, Demokratska Republika Kongo
Dobitnici Nobelove nagrade za mir
Borci za ljudska prava
Mirovni aktivisti

Denis Mukwege


Todo número real x puede escribirse en la forma n+r donde n es la parte entera de x, y r es un número real no negativo menor que 1, denominado la parte fraccionaria o parte fraccional de x.

Si x es un número positivo escrito en notación decimal, entonces la parte fraccionaria corresponde a los dígitos que aparecen después del dígito decimal, pero esta equivalencia no es válida para los números negativos.

De forma más precisa, se define la parte fraccionaria de un número real x como:

donde  representa la función piso. En ocasiones también se usa la notación  o  para representar a la parte fraccionaria.

Ejemplos
 Si , entonces la parte fraccionaria de x es: .

 Si , entonces la parte fraccionaria de x es: .

 Si , entonces la parte fraccionaria de x es: .

Propiedades
Al estar definida en términos de la función piso, la parte fraccionaria comparte muchas propiedades semejantes.
  para cualquier número entero n.
  (idempotencia).
  si x no es entero,  para cualquier entero n.
  es una función discontinua por partes e inferiormente semicontinua.

La función piso es periódica y posee una expansión en serie de Fourier alrededor de valores no enteros:
  si x no es un número entero.

Definición alternativa

No existe un consenso absoluto sobre la forma en que se debe definir la parte fraccionaria para números negativos, aunque la definición dada en este artículo es la de mayor uso en la comunidad matemática.

Una forma alternativa de definir la parte fraccionaria es usar una regla distinta dependiendo si el argumento es positivo o negativo:

donde  representa la función techo.

Con esta definición, la parte fraccionaria de -8.21 sería   (obsérvese que tampoco es igual al número obtenido al tomar únicamente las cifras después del punto decimal, en este caso, 0.21).

Una de las ventajas de la definición alternativa es que la fórmula  es válida, aunque otras propiedades útiles como  dejan de ser válidas.

Véase también

Función definida a trozos

Función escalón de Heaviside
Función rectangular
Función escalonada

Función identidad
Función signo
Valor absoluto
Función rampa
Funciones de parte entera
Mantisa

Referencias

Enlaces externos

Funciones especiales elementales
Operaciones unarias

Parte fraccionaria


Elifli, Samsun ilinin Bafra ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Coğrafya
Samsun iline 40 km, Bafra ilçesine 13 km uzaklıktadır.

Nüfus

Dış bağlantılar

Bafra'nın mahalleleri

Elifli, Bafra


Centuria I. Plantarum (abreviado Cent. Pl. I) es un libro con descripciones botánicas, escrito por el científico, naturalista, botánico y zoólogo sueco Carlos Linneo en el año 1755.

Referencias

Enlaces externos
 Descripción en IPNI

Libros de botánica
Publicaciones científicas
Libros de 1755
Libros de Suecia
Libros en latín
Obras de Carlos Linneo

Centuria I. Plantarum


Cha chaan teng (; "tea restaurant"), often called a Hong Kong-style cafe or diner in English, is a type of restaurant that originated in Hong Kong. Cha chaan teng are commonly found in Hong Kong, Macau, and parts of Guangdong.  Due to the waves of mass migrations from Hong Kong in the 1980s, they are now established in major Chinese communities in Western countries such as Australia, Canada, the United Kingdom, and the United States.  Likened to a greasy spoon cafe or an American diner, cha chaan tengs are known for eclectic and affordable menus, which include dishes from Hong Kong cuisine and Hong Kong-style Western cuisine. They draw comparisons to Western cafés due to their casual settings, as well as menus revolving around coffee and tea.

History
Since the 1850s, Western cuisine in Hong Kong had only been available in full-service restaurants—a privilege limited for the upper class, and financially out of reach for most working-class locals. In the 1920s, dining in a Western restaurant could cost up to $10, while a working local earned $15 to $50 per month.

After the Second World War, Hong Kong culture was influenced by British culture, with locals beginning to add milk to tea and eating cakes. Some Hongkongers set up cha chaan tengs that targeted a local audience. Providing different kinds of Canto-Western Cuisine and drinks with very low prices led to them being regarded as "cheap western food", or "soy sauce western food" (豉油西餐).

In the 1950s and 60s, cha chaan tengs sprang up as rising lower class incomes made such "western food" affordable, causing "soy sauce western restaurants" and bing sutt ("ice rooms") to turn into cha chaan teng to satisfy the high demand of affordable and fast Hong Kong-style western food.

In recent years, the management of cha chaan tengs has adapted to developments in the Hong Kong economy and society. During the 1997 Asian Financial Crisis, cha chaan tengs became much more popular in Hong Kong as they still provided the cheapest food for the public.

Before 2007, most cha chaan tengs allowed people to smoke, and some waiters would even smoke when working. Since 1 January 2007, Hong Kong Law prohibits smoking within the indoor premises of restaurants.

In April 2007, one of the Hong Kong political officers suggested that cha chaan teng be listed in the UNESCO Intangible Cultural Heritage Lists, because of its important role in Hong Kong society. On 19 December 2007, lawmaker Choy So Yuk proposed, during a legislative council session, that Hong Kong's cha chaan teng be recognised and put up to UNESCO as an "intangible cultural heritage of humanity". The proposal came about after a Hong Kong poll found that seven out of ten people believed the cafes deserved a UNESCO cultural listing. However, despite these proposals, cha chaan teng was not added to UNESCO's lists.

In June 2014, a number of famous dishes in cha chaan teng—namely milk tea, yuenyeung, pineapple bun, and egg tart — were enlisted into the first Intangible Cultural Heritage Inventory of Hong Kong.

Name and description
The name, literally "tea restaurant", serves to distinguish the restaurants from Western restaurants that provide water to customers instead of tea. Cha chaan teng establishments provide tea (usually weak tea) called "clear tea" (清茶 cing1 caa4) to customers as soon as they are seated. (Some patrons use this hot tea to wash their utensils, a common custom in Hong Kong.) The "tea" in the name refers to inexpensive black tea, which differs from the traditional Chinese tea served in traditional dim sum restaurants and teahouses (茶樓).

The "tea" may also refer to tea drinks, such as the Hong Kong-style milk tea and iced lemon tea, which are served in many cha chaan tengs. The older generations in Hong Kong refer to dining in these restaurants as yum sai cha (飲西茶; lit: "drinking Western tea"), in contrast to going yum cha.

Some cha chaan tengs adopt the word "café" in their names. This is especially the case when located in English-speaking countries where they are commonly known as "Hong Kong–style cafes" and are instead best known for their serving of yuenyeung and Hong Kong–style (condensed milk) coffee.

Culture

Fast service and high efficiency
Usually, tea restaurants have high customer turnover, at 10–20 minutes for a sitting. Customers typically receive their dishes after five minutes. The waiters take the order with their left hand and pass the dishes with their right hand. This is said to embody Hong Kong's hectic lifestyle. During peak periods, long queues form outside many restaurants.

Long working hours
The staff in a cha chaan teng work long hours, sometimes also night shifts.

Trend
Because of the limited land and expensive rent, cha chaan tengs are gradually being replaced by chain restaurants, such as Café de Coral, Maxim's, and Fairwood. As chain restaurants dominate the market, Hong Kong's cha chaan teng culture is disappearing. They are, however, increasing in popularity overseas, with many opening up in Cantonese diaspora communities as a casual alternative to more traditional Chinese Restaurants.

Common phrases and abbreviations
To speed up the ordering process, waiters use a range of abbreviations when writing down orders (essentially, a Cantonese equivalent to the phenomenon of American diner lingo).

 The character 反 (spoken as faan, meaning "opposite") is used to represent 白飯 (, meaning "steam rice").
 "0T" stands for lemon tea (0 reads as ling, which is phonetically similar to the first word of lemon (檸) which is ning and phonetically identical to how most Hong Kong people now pronounce 檸.  T stands for "Tea").

Customers similarly use special phrases when ordering:
 走冰 (, lit. "leave (depart) ice") or 走雪 (, lit. "leave snow") ― To order cold drinks without ice in them
 飛砂走奶 (, lit. "fly sand leave milk") ― To have the drink prepared without sugar or milk, when ordering coffee or tea, sand meaning coarse sugar (powdered sugar)
 茶走 ( lit. "tea leave") ― Milk tea without sugar; condensed milk is used to replace evaporated milk for sweetness instead
 加底 (, lit. "add base") ― For extra rice or noodles in a dish, typically costs extra
 炒底 (, lit. "stir-fry base") ― For the rice or noodles in a dish to be stir-fried

Menus

A cha chaan teng serves a wide range of food, from steak to wonton noodles to curry to sandwiches, e.g. Hong Kong-style French toast. Both fast food and à-la-carte dishes are available. A big cha chaan teng often consists of three cooking places: a "water bar" (水吧) which makes drinks, toast/sandwiches, and instant noodles; a "noodle stall" which prepares Chiuchow-style noodles (including wonton noodles); and a kitchen for producing rice plates and other more expensive dishes.

Food and drinks

Drinks

The invention of drinks like yuenyeung (鴛鴦), iced tea with lemon (凍檸茶), and Coca-Cola with lemon (檸樂) is often credited culturally to this style of restaurant.

Coffee: Two types exist: instant and in powder form, the latter being more common. Often served with condensed milk, especially overseas.
Black coffee: Hongkongers usually called this jaai fea (lit. "vegetarian coffee" / "just coffee", emphasising its plain texture) or "fei sha jaau naai" (lit. "get rid of sand and milk", i.e. coffee without sugar (the "sand") and milk)
Hong Kong-style milk tea: A highly popular drink in Hong Kong. Its standard is judged by its aroma, smoothness, and concentration. The tea is soaked in an iron container for several hours to let the flavour come out. If the customer wants condensed milk instead of normal milk, people will often say "caa zau" (lit. "tea go")
Sweet soy milk (豆漿): Soy milk sweetened with cane sugar and served either hot or cold.
Yuenyeung: A mixture of coffee and tea, originated in Hong Kong. According to traditional Chinese medicine, coffee and tea are "hot" and "cold" in nature, respectively. A mixing of both thus then yields the best combination for the beverage.
Black and White Yuenyeung: A mixture of Ovaltine and Horlicks, originated in Hong Kong.
Horlicks
Ovaltine
Lemon Tea
Lemonade: Commonly served without sugar or syrup.
Lemon with Ribena
Lemon with Honey: Often, to reduce cost, the honey is replaced with "Watercress Honey"
Salted lemon with 7-Up (鹹檸七): 7-Up, adding lemon marinated in salt, which is good for sore throat
Black cow (黑牛): Coca-Cola with vanilla ice cream.
Snow White (白雪公主): Sprite or 7-Up with vanilla ice cream.
Cream Soda with Milk (忌廉溝鮮奶): A drink popular in the 70s. Its cultural influence is represented by the movie Cream Soda and Milk (1981).
Boiled water with egg (滾水蛋): A raw egg added into boiled water. This was a drink popular in the 60s since Hongkongers could not afford to eat meat and absorb protein regularly. It is usually drunk with white sugar.
Red bean ice: A drink with red bean, evaporated milk, and ice
Soft drinks: Coca-Cola, 7-up, Fanta, and Cream Soda are some common selections.

Adding ice in a drink may cost an extra fee. Some people simply ask for a glass of ice.

Snacks

Toast: This includes toast with condensed milk and butter/peanut butter, toast with jam and butter, toast with butter in a sliced form, and Hong Kong-style French toast
Sandwich: Sandwiches found in Cha Chaan Tengs usually include egg, ham, corned beef, or a mixture of any as a filling. Club sandwiches are also very common. A difference between the sandwiches found in Cha Chaan Tengs and other eateries is that only white bread is used. The customer has the option of omitting the crust of the bread, and requesting that the bread be toasted before making their sandwich.
Egg tart
Hong Kong-style buns: Includes pineapple buns (with or without a slab of butter inside), cocktail buns, Satay beef buns, barbecued pork buns (cha siu bao), etc.
Spring rolls

Fried dishes
Various fried rice and noodles dishes
Hong Kong-style spaghetti bolognese
Fried instant noodles
Beef chow fun

Soup dishes
Instant or udon noodles in soup
Macaroni in soup
Soup noodles with fish balls, wontons, meat balls, and other processed seafood

Miscellaneous dishes
Barbecued Pork (Char siu): Not found in all cha chaan tengs.
Congee and yau ja gwei, a Chinese cruller.

Set meals
A feature found in cha chaan tengs is set meals. There are various sets available throughout the day for breakfast, lunch, afternoon tea, and dinner. The lunch and dinner sets usually include a soup and a drink. Generally, there is an additional HK$2-3 charge for cold drinks. Sometimes, an additional HK$5 is charged for toasting the bread (烘底).

Other sets include:

 "Nutritious set" (營養餐) – It comes with milk and other nutritional food
 "Constant set" (常餐) – Provided all day long, hence the name (it usually consists of a main course, omelette, wheat foodstuff, white bread with butter, and a drink). The wheat foodstuff comes with different choices such as spiced pork cubes, salted vegetable with sliced pork, or luncheon meat.
 "Fast set" (快餐) – Immediately served (usually rice with sausages/ ham/ fried eggs with gravy)
 "Special set" (特餐) – Chef's (or Boss's) recommendation

Tables and seats
Generally, the tables in cha chaan tengs are square for 4 people, or round for 6 to 8 people. For each table, there is a piece of glass that covers the top and some menus are placed between the table and glass. During lunch or dinner, customers are sometimes requested to "daap toi" (搭枱), meaning they share a table with other customers who were already seated before. This helps save space, provide waiting guests with seats faster, and give customers in a hurry a seat.

Interiors and utensils
Much of the plastic-ware found on the table is provided by beverage companies as a form of advertising. This plastic-ware includes containers holding toothpicks, plastic menu holders, etc. Brands like Ovaltine, Horlicks, and Ribena are the usual providers. To minimise costs, cha chaan tengs also rarely have utensils that bear their own brand name. As a result, the same utensils can be found in many different cha chaan tengs, even different chains. These utensils can be bought in supermarkets, department stores, and stores specializing in restaurant supplies.

Walls and floors in cha chaan tengs are often tiled because they are easier to clean (especially in Hong Kong's humid summer weather). In overseas communities, these restaurants are famous for stocking Chinese newspapers and having LCD televisions on the wall, broadcasting Hong Kong news services.

Variations
Other kinds of local restaurants related to cha chaan teng in Hong Kong include chaan sutt (餐室; lit. "meal chamber"), bing sutt (冰室; lit. "ice chamber"), and bing teng (冰廳; lit. "ice dining room"), which provide a lighter and more limited selection of food than cha chaan teng.

In the old days, these eateries only sold different types of "ice", sandwiches, and pasta but no rice plates. However, some of the restaurants bearing these titles today ignore the tradition, and provide all kinds of rice plates and even wonton noodles. Original chaan sutts, bing sutts, and bing tengs, which can be regarded as the prototype of cha chaan tengs, are now scarce in Hong Kong.

In June 2009, Hong Kong retail design store G.O.D. collaborated with Starbucks and created a store with a "Bing Sutt Corner" at their store on Duddell Street. It is a concept that fuses the retro Hong Kong teahouse style with the contemporary look of a coffeehouse.

Buffet
Some cha chaan teng have moved to a buffet style of service. Fei Du Du Cha Chaan Teng, owned by Stephen Cheng in Tsuen Wan, was the first known cha chaan teng to move to a buffet style, on 1 March 2013. The idea originated when Cheng, facing high rent, decided to try a new method to run his business to compete with the high inflation rate. With reported success, several other restaurants also switched to buffet style.

Customer reception seemed generally positive, as prices decreased. One customer from Sham Shui Po said the meal was almost 70% cheaper than the food served in the industrial regions nearby.

In media and popular culture
The similarities between the different set meals were satirised by My life as McDull, a McDull movie.
As an important part of Hong Kong culture, cha chaan teng is featured in many Hong Kong movies and TV dramas:
Featured in popular sitcom Virtues of Harmony, a TVB-made soap opera tells the story of a family who runs a cha chaan teng, usually boasting the egg tart and "silk-stocking milk tea" produced by them.
Stephen Chow played a cha chaan teng waiter in the 1998 comedy The Lucky Guy (行運一條龍), and a cha chaan teng meal-delivery-boy in King of Comedy (喜劇之王) in 1999.
Some beverage companies put the term cha chaan teng on their products, such as "cha chaan teng milk tea" and "cha chaan teng lemon tea".
 MC Cheung's 'Loser' music video was filmed in a real bing teng in Yau Ma Tei in 2021. He acted as a staff in it.
 Keung To's role in the 2022 Hong Kong film Mama's Affair.

See also

 Cantonese restaurant
 Dai pai dong
 Dhaba Indian diner
 Greasy spoon
 Kopi tiam
 List of restaurants in China
 List of tea houses
 Macanese cuisine
 Mido Cafe

References

External links

A comprehensive gallery of the cha chaan tengs found in Hong Kong

Cantonese words and phrases
Fast food
Tea houses
Hong Kong cuisine
Tea culture
Restaurants in Hong Kong

Cha chaan teng


Tunelul Kortenberg (în ; în ) este un tunel rutier din Regiunea Capitalei Bruxelles. Tunelul face parte din ansamblul de tuneluri Belliard și conectează tronsoanele Belliard și giratoriul Schuman cu tronsonul Roodebeek. Tunelul Kortenberg este o importantă arteră pentru traficul care părăsește Bruxelles-ul către autostrada A3/E40 și are sens unic între Piața Robert Schuman și intersecția dintre Bulevardul Kortenberg și strada Notelaarsstraat / Rue du Noyer, pe direcția de ieșire din Bruxelles. Între Piața Jamblinne de Mieux și Bulevardul Roodebeek, tunelul Kortenberg este prevăzut cu două sensuri de mers.

Bulevardul Kortenberg, situat deasupra tunelului, are două sensuri de mers și doar ultima sa porțiune, din zona Pieței Schuman, este sens unic, pentru traficul ce intră în oraș.

Sub porțiunea sud-vestică a tunelului Kortenberg a fost construit, între anii 2008 și 2015, tunelul feroviar Schuman-Josaphat.

Descriere
În lungime de 784 m, tunelul Kortenberg reprezintă porțiunea cea mai lungă a tunelului Belliard. Galeria sa, construită sub Bulevardul Cortenbergh / Kortenberg și Piața Jamblinne de Meux, a fost executată între anii 1989 și 1993.

Tunelul este în principal o linie dreaptă, dar la capăt este prevăzut cu o curbă largă cu raza de 323 m și o pantă transversală de 6,7% spre interior. Viteza maximă autorizată în tunelul Kortenberg este de 70 km/h.

Note

Tuneluri din Bruxelles

Tunelul Kortenberg (Bruxelles)


أم الدنانير هي إحدى القرى المحتلة والمدمرة التابعة لمركز الخشنية التابع لمحافظة القنيطرة في هضبة الجولان بجنوب غرب سوريا.

تتبع الخشنية (163 نسمة – 630 م عن سطح البحر)، تقع في أرض بركانية وعرة، تنحدر نحو الجنوب الغربي إلى الغرب من تل الفرس وإلى الجنوب الغربي من خط أنابيب التابلاين على بعد 7 كم جنوب بلدة الخشنية، بُنيت على أنقاض قرية قديمة تعود إلى أواسط القرن العشرين فوق تلة صغيرة واستخدمت فيها الحجارة البازلتية.

المراجع

قرى الجولان المحتلة
قرى الجولان المدمرة
قرى محافظة القنيطرة

أم الدنانير


Crkva sv. Jurja sa župnim kućama u Drveniku Velikom, na otoku Drveniku Velom, Grad Trogir, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Župna crkva sv. Jurja u Drveniku Velom smještena je na brežuljku poviše luke. Od najranije crkvice potječe svetište presvođeno slomljenim gotičkim svodom i središnji okrugli prozor na pročelju. U prvoj polovici 18. st. proširena je sjevernom i južnom lađom, produljena srednjom, čime je pročelje postalo trodijelno. Zvonik s lođom izrađen je 1730.g. Krajem 18. st., podignuto je na zapadu novo monumentalno pročelje, koje se pripisuje graditeljima obitelji Macanović, ali je ono, radi nedostatka sredstava ostalo nedovršeno. U unutrašnjosti crkve izvedeno je pet oltara od kamena i raznobojnog kamena u baroknom stilu. S južne strane crkve, nalaze se stara i nova župna kuća, obje građene u 19. st.

Zaštita
Pod oznakom Z-4314 zavedene su kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralno-profana graditeljska baština".

Izvori

Vanjske poveznice

Katoličke crkve u Hrvatskoj
Drvenik Veli
Juraj, Drvenik Veli


La península de Prevlaka es una pequeña península localizada al sur de Croacia en la entrada de las Bocas de Kotor, en el Adriático oriental. El cabo Oštro, al sur de la península de Prevlaka, es el punto más meridional de Croacia.

En la década de 1990 la península de Prevlaka estuvo disputada militarmente entre la recién independizada Croacia y la República Federal de Yugoslavia. La península es un punto estratégico para el tráfico marítimo y cercano a una importante base naval dentro de la bahía de Kotor. La controversia territorial todavía no está completamente resuelta.

Historia

La península fue parte de la República de Dubrovnik desde el siglo XV, quienes fortificaron posiciones en el cabo Oštro. En siglos posteriores, la península pasó de estar dominada por la República de Dubrovnik a franceses y austriacos hasta convertirse en parte de Yugoslavia en 1918 tras la Primera Guerra Mundial. En la Segunda Guerra Mundial la región pasó a estar bajo dominio italiano y alemán hasta el final del conflicto, cuando fue incorporada a la República Socialista de Croacia.

Durante las guerras yugoslavas que acontecieron tras la desintegración del país, la península y sectores adyacentes así como buena parte de la Región de Dubrovnik fueron ocupadas por fuerzas yugoslavas. Una ofensiva croata consiguió controlar temporalmente la península antes de ser reconquistada. Las dos partes acordaron la desmilitarización de la península y el Consejo de Seguridad por medio de la resolución 779 del 6 de octubre de 1992 acordó extender el mandato de la Fuerza de Protección de las Naciones Unidas (UNPROFOR) para que verificase la implementación del acuerdo. En 1996 el Consejo de Seguridad decidió fomentar las relaciones bilaterales entre ambas partes para alcanzar una solución y decidió también crear la Misión de Observadores de las Naciones Unidas en Prevlaka (MONUP) para relevar a la UNPROFOR en sus labores de supervisar la desmilitarización de la zona.

La MONUP finalizó en diciembre de 2002 y el territorio que una vez perteneció a la República Socialista de Croacia pasó a ser parte de la República de Croacia. Cinco días antes de la retirada de la MONUP, las dos partes acordaron la desmilitarización indefinida de la península y fijar un estatus neutral al territorio. La aplicación de dicho acuerdo permanece todavía incompleta. Croacia y Montenegro han acordado remitir el contencioso territorial a la Corte Internacional de Justicia

Véase también
 Isla Prevlaka.

Referencias

Prevlaka
Prevlaka
Prevlaka
Mar Adriático
Territorios disputados en Europa
Frontera Croacia-Montenegro

Península de Prevlaka


The country of Costa Rica has many kinds of music.

Though its music has achieved little international credit, Costa Rican popular music genres include an indigenous calypso scene, which is distinct from the more widely known Trinidadian calypso sound, as well as a thriving disco audience that supports nightclubs in cities such as San José. American and British rock and roll and pop are very popular and common among the youth (especially urban youth), while dance-oriented genres including soca, salsa, merengue, cumbia and Tex-Mex have an appeal among a somewhat older audience.

Mexican music is very popular among older people and some people in the countryside. During the middle years of the 20th century, Costa Rica was exposed to much Mexican cultural influence.

Another new genre explored in Costa Rica is Celtic with the group Peregrino Gris.

Folk Music

The Caribbean coast shows a strong African influence in the complex percussion rhythms such as sinkit. Like its northerly neighbors in Central America, the marimba is a very popular instrument, and Costa Rican marimba music is very popular.  In modern times, groups such as Cantares have helped to popularize Costa Rican folk music, and were a leading part of the New Costa Rican Song movement .

Costa Rica's pre-Columbian population has contributed a large part of the country's folk heritage, include rare musical scales, certain ceremonial songs and ocarinas. The Guanacaste region, in the Nicoya Peninsula, is home to the best-known folk traditions. Along the Atlantic coast, the African musical heritage is more pronounced, and Afro-Caribbean music including rumba, calypso and reggae are popular.

In most of Costa Rica, ancient instruments such as ocarinas are being replaced by international instruments such as accordions and guitars. There are still folk styles, even outside of Guanacaste, such as the Talamanca (canton)'s Danza de los Huelos and the Boruca people's Danza de los Diablitos.

Guanacaste is the major center for Costa Rican folk music, especially pre-Columbian styles such as the Danza del Sol and Danza de la Luna of the Chorotega, who also popularized the ancient quijongo (a single-string bow and gourd resonator) and native oboe, the chirimia .

Costa Rica's population never developed a major rhythm or style that became a major part of popular music, but there have been exceptions, such as the Costa Rican landscape school of painting in the 1920s. The Andean peña tradition (an international gathering of like-minded persons) is strong in Costa Rica as well, introduced by immigrants from Chile and Argentina.

In the late 1980s some local artists and bands became famous for having their own style and original material, such as José Capmany, Distorsión, Café con Leche, Modelo Para Armar and Inconsciente Colectivo; some of them had fans from outside of Costa Rica, such as Editus, a Grammy winning contemporary jazz ensemble. At around that time a popular Latin genre developed, chiqui-chiqui (a mixture of merengue, cumbia and other Latin rhythms along with afro-pop influences) as it was known, led by bands such as Los Hicsos,Jaque Mate, La Pandylla, Manantial and La Banda with well-known classic hits such as La Avispa, El cangrejo, Julieta, El criticon, El hula hula etc.

After losing popularity around the 1990s, chiqui chiqui has resurfaced and established itself as one of the most popular and recognizable music among Costa Ricans, thanks in part to the release of CD re-editions of many classic hits.
Some examples of Costa Rican hits with Chiqui chiqui are:

From the late 1990s to the present time, there has emerged a newer local rock style led by bands such as Gandhi, Evolución, Tango India, Suite Doble, Alma Bohemia, and Kadeho, all of which have been accepted positively by Costa Rican youths. There are Metal bands, including Grecco, Advent of Bedlam, Corpse Garden, Catarsis Incarne, Heresy, to name but a few.

The rock bands begins a new standard to CR's music with bands such as Time's Forgotten, Pneuma and Sight of Emptiness making really high albums and concerts. The international community starts to take a look at Costa Rica where bands such as Time's Forgotten plays in BajaProg (Rock Festival) and have several reviews in the best progressive magazines, sites, and radios. For example, Dividing Line put the album "Dandelion" between the best 15 album in the 2009.

Costa Rica has become a centerfold for international Rock and Metal concerts. Bands such as: Deep Purple, Aerosmith, Anthrax, Red Hot Chili Peppers, Pearl Jam, Cannibal Corpse, Apocalyptica, Arch Enemy, Green Day, Helloween, Rhapsody Of Fire, Epica, Nightwish, had come to play in the country, as well as international singers and musicians like Paul McCartney and Carlos Santana.

It became better with the coming of Iron Maiden back in 2008 for the Somewhere Back in Time World Tour, according to sponsors and the Flight 666 documentary, the concert held in Costa Rica was the largest in Central America, with over 27,000 attendants. With that concert, Costa Rica is now becoming an important stop for Metal bands. Examples of this are Metallica, Megadeth, Slayer, Judas Priest, Black Sabbath and Opeth.

Also bands venturing into Reggae and Ska are popular, one example is Mekatelyu and Michael Livingston.

Malpaís, a band emerging from the Guanacaste-area, is one of the central bands of the Costa Rican rock and music scene of today, mixing traditional Costa Rican folk and Latin music with jazz and rock and has met great success in Costa Rica and surrounding countries. Cantoamerica is a band led by Manuel Monestel that for many years has developed research and promotion of the music of the Costa Rican Caribbean coast. Calypso music and other caribbean sounds are included in the band´s repertoire. Cantoamerica has traveled all over the world as ambassador of Afro Costa Rican music.

For all the fanfare of rock, electronic or world music, Latin music is somehow the most common music genre in some specific sectors, and visitors will find that most Costa Ricans of certain generations favor Latin music (Cuban, Mexican and Colombian).

Costa Rica's music also includes hip hop,Reggae and electronic. Such artist as Sirius the Dogg Starr, Tiko305, Crypy 626, Huba, Toledo, Gtermis (Ragga by Roots), Charli VL, AXB, Bega, Tapon, shel, gonin, banton y ghetto, kike,  Tinez, Original Warrior Street Reggae Artist,
Poeta, Mr Pray, Jahricio, Rude Boy, Talawa Reggae Army. Hip hop, Reggae, electronic producers such as DJ P, Zion, Killa, aRNine, Chino Artavia, Rooper Francheschi, Kastro, Del Bloke, DJ Arturo morales, DJ Cole, DJ accion, DJ juan, DJ gerarld, DJ action, Marfil (group), moonlight dub (group) have a huge Hip Hop, Reggae, electronic influence in their music. Many of these artists have recorded and produced for local artists and international artists. Starting in the Mids 90s Costa Rican Hip Hop and Reggae culture has grown. Artist Tapon and group Ragga by Roots were the most famous artists in the late 90s with Hits such as "Creada a mi manera" by Tapon and "Sentimientos" by Ragga by Roots. DJ P working mainly on his mixtape and Toledo's CDs. Tiko has released 2 successful mixtapes, Tiko's Blood Vol. 1 and Tiko's Blood vol. 2.

Classical music
Costa Rica also has a youth symphony orchestra, founded by ex-President José Figueres Ferrer in the 1970. "Concertina Ana Gabriela Castro-Rosabal" was the first 4-year-old girl/ child/Costa Rican to direct the Youth Symphony Orchestra into tuning in its 1970 Debut, and first 4-year-old violin soloist to play Mozart under the direction of director Gerald Brown. Violinist Ana Gabriela Castro-Rosabal, master in violin performance was the key performer for the youth symphony orchestra Debut in 1970. "La niña violinista del Taburete" was how newspapers used to refer to 4-year-old violin "Concertina Ana Gabriela Castro-Rosabal". This affectionate title, was given due to the fact, that she was so small, that she used a wooden box, made by her father Enrique, to rest her feet. The wooden box, became the "symbol" of how young this talented girl was.

Music institutions

Classical music performing organizations include the Costa Rican National Symphony Orchestra (formed in 1970), which has been conducted by Americans Gerald Brown and Irwin Hoffman, followed by the Japanese Chosei Komatsu. In 2014, Carl. St. Clair assumed the position as music director . The country is also home to an opera company, one of the first professional choirs in Central America, and a state-subsidized youth orchestra, which belongs to the National Symphony Orchestra. The Universidad de Costa Rica has a concert band and an orchestra, besides an early-music group and several chamber music groups.

The National University, Universidad Nacional, has a resident string quartet and a Symphony Orchestra, which had its very successful premiere at the National Theatre in San José on May 10, 2007, conducted by Dieter Lehnhoff. It has also a highly successful piano school led by the Russian virtuoso, Alexandr Sklioutovsky. Other well-known groups are the El Café Chorale and the Sura Chamber Choir and also the pianist Ismael Pacheco, who was the first Costa Rican pianist to have been performed at the prestigious Carnegie Hall in 2001 and also at the Musikverein in 2007 .

Both the Universidad de Costa Rica (UCR), in San José, and the Universidad Nacional (UNA), in Heredia, have well-structured programmes in Music, where students can pursue bachelor's degrees in instrumental and vocal performing, composition, and conducting. The latter also has a doctoral degree in Central American Arts and Letters, with an emphasis in Music.

Contemporary composers include Mario Alfagüell, Marvin Camacho, Alejandro Cardona, Bernal Flores, Benjamín Gutiérrez, Luis Diego Herra, and Eddie Mora, to name but a few.

Costa Rican folk institutions include the Fantasía Folklorica. Every August, Costa Rica is home to an International Festival of Music.

In recent years the government, led by the Ministerio de Cultura, has aimed to revitalize traditional Costa Rican music.

References

89decibeles.com is a costarrican online magazine about alternative music and pop culture.
FuenteRock.com is the Costa Rica rock website, here you can find info about practically any Costa Rican Rock Band
Vibratica.com is a Social Network that promotes Costa Rican Music
Time's Forgotten Official Website
National Artist Debi Nova
Benjamín Gutiérrez Sáenz Project (Dedicated to Costa Rica's Contemporary Music)
LA RETRETA, Academic Music Magazine of Costa Rica
Costa Rica Music Festival
Costa Rica Arts & Culture
adondeirhoy.com is an official site for information on Costa Rican music and local bands.
Ismael Pacheco Official Website
Grupo MalPais Official Website
José Daniel Zúñiga, National Folk Music Composer
Events Calendar of Costa Rica
Costa Rica's National Symphony Orchestra Official Website
Ópera De Cámara de Costa Rica
Anayanci Quirós, Costa Rican Soprano
Peregrino Gris Official Website
Papaya Music Record Label
Hotel de la música Costa Rica, music sessions
Orange County's Pacific Symphone Bio

Articles
[Campos Fonseca, Susan: "Historia compensatoria y Filosofía: Un caso centroamericano", en BABAB, Nº33, verano, España, 2008, ISSN · 1575-9385. Disponible en: http://www.babab.com/no33/susan_campos.php]
[Campos Fonseca, Susan: "'Com-poner' la historia sonora de un país". Disponible en: http://www.susancampos.es/blog/report-costa-rica/]

Costa Rican music

Music of Costa Rica


A prova dos 500 m feminino da patinação de velocidade em pista curta nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022 ocorreu no Ginásio Indoor da Capital em Pequim em 7 de fevereiro.

Medalhistas

Recordes
Antes desta competição, os recordes mundiais e olímpicos da prova eram os seguintes:

Os seguintes recordes mundiais e/ou olímpicos foram estabelecidos durante esta competição:

Resultados

Eliminatórias
 Q — classificada para as quartas de final
 ADV — classificada após decisão dos juízes
 PEN — pênalti
 YC — cartão amarelo

Quartas de final
 Q – classificada para as semifinais
 ADV – classificada após decisão dos juízes
 PEN – pênalti
 YC – cartão amarelo

Semifinais
 QA – classificada para a Final A
 QB – classificada para a Final B
 ADV – classificada após decisão dos juízes
 PEN – pênalti
 YC – cartão amarelo

Final

500m feminino

Patinação de velocidade em pista curta nos Jogos Olímpicos de Inverno de 2022 - 500 m feminino


A Guarda de Londres (em inglês: London Guards) é composta pelas companhias da Reserva do Exército Britânico Grenadier, Coldstream, Escoceses e Guardas Irish. Na formação, essas companhias consistiam principalmente de pessoal transferido do Regimento de Londres originalmente criado em 1993, perpetuando a linhagem de alguns dos batalhões de um regimento anterior de mesmo nome. De 2017 a 2022, esse regimento foi o único batalhão reserva da Divisão de Guardas e o único batalhão de infantaria reserva sediado inteiramente no Distrito de Londres. Sob a Revisão Integrada, o Regimento de Londres perdeu seu status regimental e foi redesignado pelo 1º Batalhão, Guardas de Londres. As antigas companhias do Regimento de Londres tornaram-se companhias de reserva dos quatro regimentos de Guardas de Pé sênior e soldados anteriormente no Regimento de Londres transferidos para regimentos de guardas a pé.

História
O Regimento de Londres foi reformado em 1993 através da re-regimentação de alguns dos sucessores restantes do regimento original (sem incluir, por exemplo, o Artists Rifles ou o Regimento Kensington (da Princesa Louise)), que faziam parte de várias unidades de infantaria TA diferentes:

 8º Batalhão (Voluntário), Fusiliers da Rainha (8QF)
 1º Batalhão, 51º Highland Volunteers (1/51 HIGHLAND)
 4º Batalhão (Voluntário), Rangers Irlandeses Reais (Milícia Norte-Irlandesa) (4 R IRISH)

Em 1992, o escocês londrino, que formou a G Company 1/51 HIGHLAND, e os Rifles Irlandeses de Londres, que eram da D Company 4 R IRISH, foram ambos transferidos para a 8QF em preparação para sua conversão em 1993 para o Regimento de Londres. Após a formação do regimento, uma das companhias originais do antigo Regimento da Rainha, A Company, foi dissolvida, deixando a ordem de batalha do novo regimento como:

 RHQ e HQ (Anzio) Empresa em Battersea (esta foi a antiga localização RHQ para 8QF; Anzio foi escolhido para a HQ Company como uma honra de batalha comum aos antecedentes das quatro companhias de rifles)
 A (The London Scottish) Company em Westminster e Catford
 B (Queen's Regiment) Companhia em Edgware e Hornsey
 C (Cidade de Londres Fusiliers) Companhia em Balham e Camberwell
 D (London Irish Rifles) Company em Chelsea (QG do Duque de Iorque)

Duas empresas da Royal Green Jackets, F Company e G Company, fizeram parte do regimento entre 1998 e 2004.

Em 2004, elementos do Regimento de Londres foram enviados para o Iraque.

Após a reestruturação do Exército Britânico em 2004, foi anunciado que a Divisão de Guardas ganharia um batalhão do Exército Territorial. Isso viu o Regimento de Londres manter seu nome e estrutura multi-distintivo, enquanto transferia da Divisão da Rainha para a Divisão de Guardas. As duas empresas Royal Green Jackets foram transferidas para a Royal Rifle Volunteers em preparação para a formação dos Rifles em 2007.

Em julho de 2017, a Companhia B transferiu-se para o Regimento Real da Princesa de Gales para se tornar companhia B, 4º Batalhão O Regimento Real da Princesa de Gales; e Companhia C transferidos para o Regimento Real de Fusiliers para se tornar Companhia C, 5º Batalhão O Regimento Real de Fusiliers. Para substituir essas duas sub-unidades, Companhia F, 7º Batalhão Os Rifles retornaram ao Regimento de Londres, enquanto uma nova Companhia G foi criada. Além da reestruturação regimental, o regimento foi movido sob o comando da 11ª Brigada de Infantaria e Quartel-General Sudeste e deveria ser conhecido como o 'batalhão de reserva da Guarda'. Em 2020, uma resposta da FOI afirmou que também caiu sob o QG do Distrito de Londres.

 Quartel-General Regimental, Battersea, Londres
 HQ (London Irish Rifles) Company, Camberwell
 A (The London Scottish) Company, Westminster and Mortar Platoon, Catford.
 F (Rifles) Companhia, Hammersmith
 G (Guards) Company, Kingston upon Thames

Em 2021, sob a parte do Futuro Soldado da Revisão Integrada publicada em 16 de março, foi anunciado que o Regimento de Londres seria redesignado como 1º Batalhão, Guardas de Londres até fevereiro de 2024.

Conversão a Guardas a Pé
Em maio de 2022, o Regimento de Londres foi reo designado 1º Batalhão, Guardas de Londres e deixou de ser um regimento por si só, com suas empresas em transição para se tornarem companhias de reserva dos quatro regimentos de guardas de pés superiores. Embora as empresas não formem um regimento como tal, a gestão diária e o treinamento de seus soldados reservistas em tempo parcial serão realizados pela 1ª cadeia de comando da Bn London Guards. É comandado por um tenente-coronel, tem um Sargento-Major Adjutant e Regimental, e o complemento de pessoal administrativo militar e civil de qualquer batalhão típico de infantaria da Reserva do Exército. Embora os coronéis honorários adjuntos das empresas existentes (representando no Conselho Regimental do Regimento de Londres as identidades regimentais das que as empresas derivadas) sejam explicitamente declarados para continuar no cargo para fornecer continuidade por um ano, é uma presunção de que o Conselho Regimental continuará, ou que será presidido pelo antigo Coronel Regimental do Regimento de Londres ou que o antigo Coronel Honorário real do Regimento de Londres (SAR O Conde de Wessex) continuará. no correio. Depois disso, serão substituídos por representantes seniores de seus respectivos regimentos de guarda-pés.

 Quartel-General Regimental, Battersea, Londres
 Ypres Company, Grenadier Guards (antiga Companhia G (Guardas)
 No 17 Company, Coldstream Guards (anteriormente F (Rifles) Company)
 G (Messines) Companhia, Guardas Escoceses (anteriormente A (Londres Escocesa) Companhia)
 No 15 (Loos) Company, Irish Guards (antiga HQ (London Irish Rifles) Company)

Referências

Regimentos de infantaria do Exército Britânico

Guardas de Londres


This page is a list of British army-level formations existing during the First World War.

Expeditionary Forces
 British Expeditionary Force (BEF)
 First Army
 Second Army
 Third Army
 Fourth Army
 Fifth Army (originally the Reserve Army)
 Mediterranean Expeditionary Force (MEF)
 Dardanelles Army
 Egyptian Expeditionary Force (EEF)
 British Salonika Army (BSF)
 Mesopotamian Expeditionary Force
 British Force in Italy

Home Forces
 Central Force
 First Army
 Second Army
 Third Army
 Northern Army
 Southern Army

References
 Maj A.F. Becke,History of the Great War: Order of Battle of Divisions, Part 4: The Army Council, GHQs, Armies, and Corps 1914–1918, London: HM Stationery Office, 1944/Uckfield: Naval & Military Press, 2007, .

British Armies
War

List of British armies in the First World War


IC 4115 er en galakse af Hubble-typen S i stjernebilledet Jagthundene i den nordlige del af stjernehimlen set fra Jorden. Den ligger cirka 500 millioner lysår fra Mælkevejen og har en diameter på cirka 60,000 ly. I den samme region af stjernehimlen ligger galaksen IC 4144.
Galaksen var opdaget 21. marts i 1903 af astronomen Max Wolf.

Kildehenvisninger

Galakser
Astronomi

IC 4115


An Disa glandulosa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni William John Burchell ngan John Lindley. An Disa glandulosa in nahilalakip ha genus nga Disa, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Disa

Disa glandulosa


{ "type": "ExternalData", "service": "geoline", "ids": "Q1386164", "properties": { "stroke": "#008000", "stroke-width": 2 } }
Der Skookumchuck Narrows Provincial Park ist ein 123 Hektar großer Provincial Park in der kanadischen Provinz British Columbia. Er liegt an der Sunshine Coast, etwa 7 Kilometer östlich vom Earls Cove Ferry Terminal an der Straße zur Ortschaft Egmont. Der Park liegt im Sunshine Coast Regional District.

Anlage
Bei dem Park handelt es sich um ein Schutzgebiet der Kategorie II (Nationalpark). Der Park liegt am Übergang zwischen dem Jervis Inelt und dem Sechelt Inlet. Dieser Übergang bildet dann auch die namensgebenden Skookumchuck Narrows. Der Park wurde zum Schutz dieser Stromschnellen geschaffen. Die Stromschnellen haben hier in der Regel einen Tidenhub zwischen 2 Meter und 5 Meter. Wobei der Wasserstand im Sechelt Inlet normalerweise 1 bis 2 Meter unter dem Wasserstand vor den Stromschnellen liegt.

Ebenfalls zum Park gehört ein kleiner See, der Brown Lake.

Geschichte
Wie bei fast allen Provinzparks in British Columbia gilt auch für diesen, dass er lange bevor die Gegend von Einwanderern besiedelt oder sie Teil eines Parks wurde, Jagd- und Fischereigebiet verschiedener Stämme der First Nations war. Bereits diese benannten die Stromschnellen. Skookumchuck ist dabei ein Wort in der Sprache Chinook Wawa, welches sich aus skookum für stark, kräftig, wild und chuck für Wasser zusammensetzt. Die Nutzung des Gebiets durch die First Nations wird auch durch zwei archäologische Fundstellen belegt.

Bei seiner Gründung im Jahr 1957 war der Park nur 40,5 Hektar groß. Durch Erweiterungen im Laufe der Zeit wuchs er dann auf seine heutige Größe an.

Flora und Fauna
Der Park liegt im Bereich des gemäßigten Regenwaldes. Das Ökosystem von British Columbia wird mit dem Biogeoclimatic Ecological Classification (BEC) Zoning System in verschiedene biogeoklimatischen Zonen eingeteilt. Biogeoklimatische Zonen zeichnen sich durch ein grundsätzlich identisches oder sehr ähnliches Klima sowie gleiche oder sehr ähnliche biologische und geologische Voraussetzungen aus. Daraus resultiert in den jeweiligen Zonen dann auch ein sehr ähnlicher Bestand an Pflanzen und Tieren. Innerhalb dieser Systematik wird dieses Gebiet der Dry Maritime Subzone der Coastal Western Hemlock Zone zugeordnet. Im Park wächst neben der Douglasie, der Nootka-Scheinzypresse, die Westamerikanische Hemlocktanne und der Purpur-Tanne auch die Erle sowie der Ahorn. Die Bäume hier im Park gehören nach vergangener holzwirtschaftlicher Nutzung nicht mehr zum ursprünglichen Bewuchs der Gegend, es handelt sich daher um sogenannten Sekundärwald. Sie sind somit auch nicht, wie sonst im gemäßigten Regenwald sehr verbreiten, mit epiphytische Flechten und Moose überzogen. Der Wald hat allerdings auch hier einen Unterwuchs aus Schwertfarnen und Heidekrautgewächsen. Den in weiten Teilen der Provinz verbreiteten pazifischen Blüten-Hartriegel, die Wappenpflanze von British Columbia, findet man ebenso.

An Fischen vertreten ist hier auch der pazifische Lachs, hauptsächlich mit den Unterarten Silberlachs (engl. Coho Salmon) und Ketalachs (engl. Chum Salmon). Die Fische locken Fischadler und Weißkopfseeadler an. Im nur dünn besiedelt Hinterland des Parks finden sich auch Schwarzbären, Rotluchse und Pumas. Ebenfalls sind viele Vogelarten im Parkgebiet heimisch. Darunter findet sich natürlich auch der Wappenvogel British Columbias, der Diademhäher.

Eine Besonderheit bietet der Brown Lake. Er ist nicht nur die Heimat für die in dieser Region üblichen Fische und Wasservögel, wie zum Beispiel dem Eistaucher, sondern es findet sich hier auch eine Population von Wasserschildkröten.

Aktivitäten

Die touristischen Attraktion des Parks stellen die Stromschnellen dar. Sie sind besonders bei den Wildwassersportlern sehr beliebt. Durch die relativ hohe Strömungsgeschwindigkeit sollten sich jedoch nur erfahrene Wassersportler an die Bewältigung der Stromschnellen trauen.

Der Park verfügt weder über einen Picknickbereich noch über einen Campingbereich. Nahe der Stromschnellen findet sich jedoch eine sehr einfach ausgestattete Sanitäranlage.

Weblinks

 Skookumchuck Narrows Provincial Park. In: Englischsprachige Internetpräsenz des Parks bei BC Parks

Einzelnachweise

Gegründet 1957
Provincial Park in British Columbia
Sunshine Coast Regional District

Skookumchuck Narrows Provincial Park


Manuel III de Trebisonda o Manuel III Gran Comneno (; 16 de diciembre de 1364-5 de marzo de 1417) fue emperador de Trebisonda entre el 20 de marzo de 1390 hasta su muerte en 1417.

El evento principal del reinado de su reinado fue la llegada del conquistador de Asia Central, Tamerlán, a Anatolia. Esto llevó a la destrucción del Imperio otomano en la batalla de Angora, que había amenazado la existencia del dominio de Manuel. Aunque los otomanos reconstituyeron su estado después de diez años de guerra civil, esta derrota prolongó la existencia y seguridad del Imperio de Trebisonda durante varias décadas más.

Biografía

Manuel III era hijo del emperador Alejo III de Trebisonda con Teodora Cantacucena. Fue nombrado heredero en 1377, tras la muerte de su hermano mayor Basilio.

El dominio de Manuel III se había visto amenazado cada vez más por el gobernante del Imperio otomano, el sultán Bayezid I, quien en 1398 había conducido a su ejército a lo largo de la costa del Mar Negro hasta la frontera del Imperio de Trebisonda. Tamerlán, que había hecho campaña en el este de Anatolia en 1394, regresó y capturó Sivas (27 de agosto de 1400), matando a todos sus defensores. Tamerlán exigió que Manuel y su ejército se le unieran en la guerra que se avecinaba con los turcos otomanos, pero de alguna manera el emperador evitó esta demanda, aunque contribuyó con veinte galeras al esfuerzo general de Tamerlán. Bayezid y Tamerlán finalmente se encontraron en la batalla de Angora, donde Tamerlán aplastó a las fuerzas otomanas y convirtió al sultán en su prisionero. Durante los siguientes ocho meses, Tamerlán se movió por Anatolia, restaurando los antiguos beylicatos turcos y saqueando los territorios otomanos, desmantelando así el Imperio otomano. No sería hasta 1413, cuando Mehmed I derrotó a su último hermano superviviente, que el Imperio otomano sería una vez más una amenaza para cualquiera de sus vecinos.

Cuando Tamerlán abandonó Asia Menor en 1403, parte de su ejército se separó del conjunto para visitar la ciudad de Ceraso y fue presumiblemente por sus estragos que el gobierno de Melisseno en Oinaion fue destruido. Solo las montañas alrededor de Ceraso les impidieron aventurarse más lejos, para alivio de los treberos, Tamerlán también puso a su sobrino Mirza Halil a cargo de los asuntos de Armenia, Trebisonda y Georgia, pero con la muerte de su padre en 1405, Halil se apresuró a asumir el trono en Samarcanda.

La partida de Mirza Halil creó un vacío de poder que fue llenado por el Kara Koyunlu, o la Confederación de turcomanos de la «Oveja Negra». Manuel III enfrentó esta amenaza a través de la diplomacia, siguiendo la práctica establecida de su familia de absorberlos en su familia a través del matrimonio. Una de sus hijas se convirtió en la esposa de uno de los gobernantes turcomanos más peligrosos, Qara Yusuf de los Kara Koyunlu. Otra estaba casado con Ali Beg, jan de sus rivales, los Aq Qoyunlu, o Confederación de turcomanos de la «Oveja Blanca». Su hija mayor se convirtió en la tercera esposa del emperador Juan VIII Paleólogo, mientras que la menor devino en la primera esposa de Đurađ Branković de Serbia.

El embajador castellano Ruy González de Clavijo, que se dirigía a la corte de Tamerlán, fue recibido por Manuel III mientras pasaba por Trebisonda en abril de 1404 y escribió lo siguiente de este:

Las relaciones con Venecia fueron mejores que con Génova. En 1391 se firmó un pacto, en la línea del tratado de 1319, que redujo las cuotas que pagaba Venecia y confirmó los antiguos privilegios. En 1396 Manuel firmó una bula de oro ante la insistencia del bailío veneciano, Gussoni, que permitió a los venecianos comerciar en todo su reino, les otorgó su propia iglesia, banco y un tribunal de justicia. Manuel III envió una campana y un reloj a Venecia para ser reparados, y en 1416 se registra la visita de una embajada trebera a esa ciudad. Sin embargo, con Génova fueron frecuentes las luchas. Manuel III fue acusado de sobornar a los funcionarios genoveses en Gálata. En 1416 Génova resolvió tomar medidas contra él por interferir en su castillo en Trebisonda, que se volvió tan grave que los venecianos ordenaron a sus galeras no desembarcar en Trebisonda debido a las «divisiones existentes entre el emperador y los genoveses».

Los últimos años del reinado de Manuel III se vieron empañados por la discordia con su propio hijo Alejo IV, aunque había sido asociado en autoridad como déspota. Durante un tiempo Manuel III había puesto a su servicio a un joven como su paje. El favor que se le mostró, sin embargo, despertó la ira de la aristocracia nativa por su humilde nacimiento por lo que envenenaron la mente del pueblo contra el paje. Al mismo tiempo, Alejo IV, codicioso del trono, izó la bandera de la revuelta y exigió que el favorito fuera desterrado. Los nobles se le unieron y sitiaron a Manuel III en la ciudadela alta, obligándolo finalmente a ceder y desterrar al favorito del palacio. Entonces la gente se dispersó, pero Alejo IV, que todavía buscaba la corona, se vio obligado a reconciliarse con su padre. El precio de la reconciliación fue que Alejo IV tomó al joven paje a su servicio. Manuel III murió en marzo de 1417, y fue sucedido por Alejo IV. George Finlay registra el rumor de que su hijo «era sospechoso de haber acelerado la muerte de su padre».

Manuel, «como su padre, se interesó activamente por los edificios de carácter religioso. En el año de su sucesión presentó una cruz ornamentada que se cree que contiene una reliquia sagrada (stavrotheke), en este caso un trozo de la cruz en la que Jesús Cristo fue crucificado al monasterio de Sumela».

Matrimonio y descendencia

Manuel III se casó con Gulkhan-Eudokia de Georgia, la viuda de su medio hermano mayor Andrónico e hija del rey David IX de Georgia, en 1377. Su segunda esposa, con quien se casó en 1395, fue Ana Filantropena de la familia bizantina Ducas.

Con Gulkhan-Eudokia, tuvo al menos un hijo:
 Alejo, quien lo sucedió como emperador
Según Thierry Ganchou, Manuel III tuvo un hijo con su segunda esposa Ana. Ganchou lo identifica como el Gran Comneno sin nombre a quien Jorge Frantzés menciona en su historia. Este Gran Comneno había sido el anterior dueño del semental que montaba Frantzés mientras hacía campaña en Morea en 1429, y se casó con Eudoxia, la hija de Manuel Paleólogo Cantacuceno, pero murió antes de que la pareja pudiera tener hijos.

Referencias

Bibliografía

Emperadores de Trebisonda
Dinastía de los Grandes Comnenos
Monarcas ortodoxos

Manuel III de Trebisonda


Regional elections in were held in France on 21 and 28 March 2004. At stake were the presidencies of each of France's 26 regions which, although they do not have legislative powers, manage sizeable budgets. The results were a triumph for the parties of the left, led by the French Socialist Party (PS) in alliance with minor parties, including the French Communist Party (PCF), the Left Radical Party (PRG) and The Greens (Les Verts). The left has usually fared moderately well in regional elections, but this was their best result since the regional system was introduced.

The left won control of twenty of the twenty-two regions of metropolitan France, defeating the parties of the mainstream right, the Union for a Popular Movement (UMP) and the Union for French Democracy (UDF), and the extreme right National Front (FN). The results were seen as a major setback for the then President Jacques Chirac and Prime Minister Jean-Pierre Raffarin.

National results

Results by region

The first round was held on 21 March. Since no candidate gained a majority in any region, a second round was held on 28 March, in which only candidates who polled more than 10% in the first round were eligible to run (except in Corsica, where the threshold is 5%). The UMP seat numbers are compared to those of the RPR and RPR dissidents together in 1998, the UDF seat numbers are compared to those of the UDF and UDF dissidents together in 1998.

Alsace

See Alsace Regional Council

Regional Council

Conservative Alsace is one of only two regions retained by the right.

Aquitaine

Regional Council

Aquitaine is a traditional stronghold of the left.

Auvergne

Regional Council

The former President of France, Valéry Giscard d'Estaing, was seeking a fourth term as President of Auvergne.

Brittany

Regional Council

Normally conservative Brittany is captured by the left.

Burgundy

Regional Council

Burgundy returned to its usual left-wing loyalty. It is suspected that the incumbent Jean-Pierre Soisson was punished for his coalition with the National Front.

Centre

Regional Council

The left retains control of this region. Sapin replaces the retiring incumbent Alain Rafesthain.

Champagne-Ardenne

Regional Council

The left captures usually conservative Champagne-Ardenne.

Corsica

Regional Council

Conservative Corsica is the right's only success apart from Alsace.

Franche-Comté

Regional Council

The left retakes Franche-Comté.

Île-de-France

Regional Council

The left retains control of Île-de-France, the region surrounding Paris and gets a comfortable majority. Huchon previously could not rely on a majority.

Languedoc-Roussillon

Regional Council

The left re-establishes its usual dominance of Languedoc-Roussillon.

Limousin

Regional Council

The left retains control of Limousin, with Denanot succeeding the retiring incumbent Robert Savy.

Lorraine

Regional Council

The left captures Lorraine.

Midi-Pyrénées

Regional Council

The left retains its traditional dominance of Midi-Pyrénées.

Nord-Pas-de-Calais

Regional Council

Nord-Pas-de-Calais is also a stronghold of the left.

Lower Normandy

Regional Council

The left had never before won control of Lower Normandy.

Upper Normandy

Regional Council

The left retained its traditional hold on Upper Normandy.

Pays de la Loire

Regional Council

The right loses the normally conservative Pays de la Loire region. Fillon was the candidate of the right in succession to the retiring Jean-Luc Harousseau.

Picardy

Regional Council

The left captured the Picardy region, following the retirement of the incumbent, Charles Baur.

Poitou-Charentes

Regional Council

Poitou-Charentes, a region where right and left are traditionally equal, falls to the left. It is the home region of Prime Minister Jean-Pierre Raffarin.

Provence-Alpes-Côte d'Azur

Regional Council

The left retains control of Provence-Alpes-Côte d'Azur.

Jean-Marie Le Pen, who intended to run in this region, was disqualified because he did not fulfill the legal conditions: he neither lived there, nor was registered as a taxpayer there.

Rhône-Alpes

Regional Council

The left captures the usually conservative Rhône-Alpes region.

See also
Conseil régional

External links
Election-Politique Regional Elections since 1986 (in french)

2004
French Regional Elections
Regional Elections

2004 French regional elections


Anthistiriinae,  podtribus trava u tribusu Andropogoneae, sinonim za Andropogoninae. Opisao ga je J. Presl 1830., a u njega je uključivano desetak rodova. Rod Anthistiria po kojemu je podtribus imenovan, sinonim je za Themeda.

Rodovi
 Jardinea Steud. (2 spp.)
 Heteropogon Pers. (4 spp.)
 Eremopogon (Hack.) Stapf (1 sp.)
 Cymbopogon Spreng. (55 spp.)
 Themeda Forssk. (28 spp.)
 Iseilema Andersson (26 spp.)
 Euclasta Franch. (2 spp.)
 Bothriochloa Kuntze (38 spp.)
 Dichanthium Willemet (20 spp.)
 Capillipedium Stapf (20 spp.)

Izvori

Andropogoneae

Anthistiriinae


හැඳින්වීම

	කුලයඃ බිගෝනියාසේ

	බිගෝනියා විශේෂ හයදහසකටත් වඩා හඳුනා ගෙන ඇති අතර, ඒවා සියල්ලක්ම පා‍හේ අප්‍රිකාවේ හා  බ්‍රසීලයේ සම්භවය ලබා ඇත. නොයෙකුත් වර්ණවලින් සහ නොයෙක් හැඩයෙන් යුතු බිගෝනියා  වර්ග රාශියක්වේ.

මුල් පද්ධතියේ ස්වභාවය අනුව බිගෝනියා ප්‍රධාන ආකාර 03කට වර්ග කරයි.

1) තන්තුමය මුල් සහිත බිගෝනියා (Fibrous rooted)

		මේවායේ පත්‍රය, වයනය හා වර්ණය අතින් පුළුල් පරාසයක විචලනයක් දක්වයි. බොහෝ විශේෂයන්ගේ කුඩා පොකුරු ලෙසින් ආකර්ෂණීය පුෂ්ප හට ගනී.

	2) රෛසෝමීය මුල් සහිත බිගෝනියා (Rhizomatous)

		මේවායේ කඳ ඝනකම්ය. පොළව මතුපිට ඔස්සේ වර්ධනය වේ. පත්‍ර ආකාරය හා වර්ධනය අතින් විචලනයක් දක්වයි.

	3) ආකන්දීය මුල් සහිත බිගෝනියා (Tuberous)

		පස තුළ වූ ආකන්දීය කඳකි.
සෑම බිගෝනියා වර්ගයකටම ආලෝකය අවශ්‍යය ය. ක්‍ෂණික උෂ්ණත්ව වෙනස්වීම් වලට ඔරොත්තු නොදේ. සෑම වර්ගයක් සඳහාම ආර්ඳ්‍රතාවක් ලබා දිය යුතුය.තන්තුමය මුල් සහිත බිගෝනියා සූර්යාලෝකය සහිත වූ උණුසුම් තත්ව ප්‍රිය කරයි. එහෙත්, නිවෙස් තුළ වගා කරන ශාඛයක් වන බිගෝනියා ඍජු සූර්යාලෝකයට ඔරොත්තු නොදේ. බිගෝනියා වර්ග ලංකාවේ ජනප්‍රිය වූයේ විචිත්‍ර පැළෑටියක් ලෙසිනි. විශේෂයෙන්ම,ඒවායේ පත්‍ර වල තිබූ සිත්ඇදගන්නා සුළු බව නිසාය. මෙම පැළෑටි කාණ්ඩයෙන් වඩාත් ප්‍රචලිත වන්නේ, පහත වර්ගයන්ය.

බිගෝනියා මැයෝනියා
අයන් ක්‍රොස්
බෙගෝනියා එරික් ක්‍රොෆයිලා
සැල්ඩි බිගෝනියා
රෙක්ස් හර්මැක්ට්
හිස් මැජස්ට්
බෙගෝනියා රෙක්ස් ඉම්පීරියල්
බිගෝනියා ඉන්කාගා
රෙක්ස් ඒබල් කැරට්
රෙක්ස් යූල්ටයිල්

		නත්තල් සමයේ සහ ඒ සමඟ එළඹෙන නව වර්ෂය තුළදී පහත බිගෝනියා වර්ග ජනප්‍රිය වේ.

යූල්ටයිල්
ටෙරි කිස්ටන්
හැපි නිව් ඉයර්

බිගෝනියා වර්ගඃ
	බිගෝනියා වර්ග වර්ණය, පත්‍රවල හැඩය අනුව හා මල් පිපෙන බිගෝනියා ලෙස වර්ග කළ හැකිය.

වර්ණය අනුව
		මේවා මෘදු කොටස්වලින් සමන්විත බහු වාර්ෂික එනම්, සැමදා පත්‍රදරන හෝ එක්තරා  කාලයකදී පත්‍ර හැලෙන පැළෑටි කාණ්ඩයකි. මෙම කාණ්ඩයේ සමහරක් සාමාජිකයන් ඉතා ලස්සන වර්ණ රටාවලින් යුක්ත වේ. මෙම වර්ණය කොළය වටා හෝ කොළය මැඳ හෝ කොළය පුරා හෝ ඉරිතැලීම් ආකාරයෙන්දැකිය හැකිය. නොයෙක් වර්ණවලින් යුක්ත කොළ මතුපිට රළු ගතියෙන් යුක්තය. එහෙත්, පත්‍ර පුරා දිවෙන කෙඳි නිසා  දිලිසෙන ගතියක් දක්නට ලැබේ. සමහර පත්‍රවල මතුපිට එළියට නෙරා ගිය ගැටිති වැනිදේවලින් සමන්විත නිසා  ඒකාකාරී බවක් ඇති නොවේ. සමහරක් වර්ග පත්‍රයේ කෙළවර කැරලි ගැසී නොයෙක් දිශාවන්ට නෙරා ගිය බවක්  දක්නට ලැබේ. තනි වර්ණ මෙන්ම කළු සහ අළු මිශ්‍රව පත්‍ර පවතී. නැතිනම් ලා ඔලිව් වර්ණයෙන් ද යුතු වේ. රතු හා කොළ කළවම් වූ ඒවාද පවතී.

උදාඃ බෙගෝනියා රෙක්ස් ප්‍රැන්සිස් ප්‍රභේදය

බෙගෝනියා ලිස්ටිඩා

පත්‍රවල හැඩය අනුව
		හැඩය බලන විට වකුගඩු හැඩයෙන් ඇතිවන පත්‍ර,  සිහින් තට්ටු ගන්නා පත්‍ර,ගස්ලබු හැඩය  ගන්නා පත්‍ර, බෝ කොළ වැනි හැඩය සහිත පත්‍ර, තරු හා ත්‍රිකෝණ හැඩයෙන් යුතු පත්‍ර හා දිගටි පත්‍රවලින් යුත් බිගෝනියා පවතී. එසේම,හබරල කොළ දෙකක් එකට එක්වූ ආකාරයේ දිගටි පත්‍ර ද පවතී.

මල් පිපෙන බිගෝනියා
මල් හට ගන්නා බිගෝනියා පහත පරිදි දැක්විය හැකිය.

නන්ස්ටොප් බිගෝනියා
මල්ටිෆ්ලෝරා බිගෝනියා
	මෙම පැළෑටිවල පත්‍ර ඔලිව් වර්ණයෙන් උඩු පැත්ත ද යටි පැත්ත මෙරුන් වර්ණයට හුරු වර්ණයකින් ද  යුක්ත වේ. මේවායේ බොහෝවිට ඕවලාකාර හැඩයෙන් යුත් පත්‍ර හට ගනී. මේවායේ පිපෙන මල් කුඩාවූ පොකුරු  ලෙස හට ගනී. තද රතු, රෝස, තැඹිලි හා කහ සාමාන්‍ය පොදු වර්ණයන්ය.

උදාඃ තැඹිලි වර්ණය - ස්කොලෙමා ප්‍රභේදය
රෝස වර්ණය - ලින්ඩා ප්‍රභේදය

බිගෝනියා මල් හට ගන්නා විවිධ ප්‍රභේද -
සෙම්පෆ්ලෝරන්ස්
ටයිඩ වියිටුඩා
වැක්ස්
ස්කැන්ඩිරන්වියන්
සුදු සහ රතු රෝස සුදු කොමට්
රතු මුතු කැරලි ලෝකස්
රෝස් බඩ්
බිකේට්ස් එලිගන්ඩ්

බිගෝනියා ප්‍රචාරණයඃ
	බිගෝනියා පැළ ව්‍යාප්ත කර ගැනීමට විවිධ ක්‍රම භාවිත කරයි.
බිගෝනියා පැළයක නටුවක් සහිත කොළයක් සිටුවීමෙන්
පත්‍ර නාරට් කපා ඒවා සිටුවීමෙන්
			පත්‍ර නාරටි එයින් යටවන ලෙස හරහට පත්‍රය කපා එම කැපූ ස්ථානය පසට යටවන සේ තැබිමෙන් පැළෑටි බෝ කර ගත හැකිය. එසේත් නැතිනම්, පත්‍රය නාරටියත් සමඟ කැබලි වලට කපා එනම්, එක්  එක් කොටස වෙන් වෙන්ව නාරටි කොටස පසට යටවන සේ තැන්පත් කොට එයින්ද පැළ ලබා ගත හැකිය. ඛණ්ඩනයෙන් පැළෑටි සකස් කරන විට රයිසෝම බිගෝනියා වර්ගවල එම භූගත කඳ අංකුර ඇති ස්ථානද සහිතව කැබලි කර එම බෝ කරන ලද කොටස්වල කැපූ පෘෂ්ඨයේ ආරක්‍ෂක දිලීර නාශක තවරා මුල් ඇද්දවීම සඳහා යොදා ගන්නා මාධ්‍යක සිටුවා පැළෑටි යට කර ගත යුතුය.
කුඩා අල සහිත බිගෝනියාවල අංකුර හට ගන්නා ස්ථාන සහිතව කැබලි කර එම කැබලි වෙන් වෙන්ව සිටුවීම මඟින්
අල වැනි භූගත කොටස් වෙන් කර ගැනීම මගින්

උදාඃ රයිසෝම (කඳ) වලින් සමන්විත බිගෝනියා

බීජ මඟින් (මල් පිපෙන බිගෝනියා)

උදාඃ වැක්ස්, රතු මුතු කැරලි ලෝකස්

වගා මාධ්‍යය සකස් කරන ආකාරයඃ
	බිගෝනියා මුල් අද්දවා ගැනීමට භාවිත කළ යුතු වන්නේ, පසේ රළු වැලි සහ කොම්පෝස්ට් 1:1 අනුපාතයට සකස් කර ගත් අකුරු මාධ්‍යයකි. හොඳින් වතුර බැස යාමට සිඳුරු ඇති කළ අඟල් 8ක්වත් පළලැති
පොළිතීන් මලු හෝ එවන් විශ්කම්භයක් සහිත මැටි හෝ සිමෙන්ති මල් පෝච්චි භාවිත කළ යුතු වේ. එසේම, මෙම බඳුන්හි අඩිය මත ගල් ඇහිරීමෙන් වැඩිපුර ජලය බැස යාමට ඉඩ සැලසෙන අතර ජලය රැඳී තිබීම මෙම ශාඛවලට අහිතකරය.රෝපණ මාධ්‍යය ස්වල්ප තෙතමනයකින් රැඳී තිබීම මූලීකව පෑදීගෙන එන කුඩා අංකුරයට හිතකරය.

රෝපණ මාධ්‍යය ජීවානුහරණය කර ගැනීම වඩාත් වැදගත්ය. ඒ සඳහා භාවිතයට ගනු ලබන මිශ්‍රණය හරහා විනාඩි 30ක් පමණ හුමාලය යාමට සැළැස්වීම කළ හැකිය. මෙම මාධ්‍යය හොඳින් සිසිල් වීමට හැර පැළ සිටුවීම සඳහා යොදා ගත හැකිය. පැල සිටුවීමෙන් අනතුරුව,සෙවණ සහිත ස්ථානයක තැබිය යුතු වේ. වඩාත් සුදුසු ක්‍රමය වන්නේ, ආලෝකය පෙරී වැටීමට සැළැස්විය හැකි ඉටි කොළයක් වහලට යොදා සකස් කරන ලද මැස්සක් යට හෝ පොලිතීන් වෙනුවට විනිවිද පෙනෙන වහළ සෙවිලි කිරීමට භාවිත කරන ෂීට් එකකින් සමන්විත ස්ථානයකි. කුඩා පැළෑටි සති කීපයකදී ලබා ගත හැකි අතර එම පැළෑටි වෙන වෙනම බඳුන් කළ යුතු වේ.

බිගෝනියා වලට වැලඳෙන රෝගඃ
සතුන් නිසා ඇති වන රෝග-
	සතුන් නිසා විවිධ රෝග ඇති විය හැකිය. වේයන් මුල් හා භූ ගත කඳන් වලට හානි ඇති කරයි. පාලනය නොකළහොත් පැළෑටිය මැරී යයි. එසේම, වට පණුවන්ගෙන් වන හානි ද දැකිය හැකිය. ඔවුන්ගේ ආපදාවලට ලක්වූ පැළෑටිය දුර්වර්ණ වූ ලප සහිත පත්‍ර හට ගෙන ඒවා වියළී කඩා වැටේ. වට පණුවා මුල්වලට හානි කිරීම නිසා මුල් වල ගැටිති වැනි කොටස් ඇති වේ.
	ඇතැම් කුඩා සතුන් ළපටි පත්‍ර හා මල් ආහාරයට ගැනීම නිසා පැළෑටි වියළී හැකිළෙයි. දළඹුවා එවන් සතෙකි. මේ සියල්ලක්ම
පාලනයට රසායනික පළිබෝධනාශක වෙළඳපොළන් ලබා ගත හැකිය.
දිලීර රෝග-
	බිගෝනියාවලට රෝග කිපයක් වැළඳීමට ඉඩ තිබේ. මේවා බොහොමයක් දිලීර රෝග වේ. ඒ අතරින් "අළුපුස්" රෝගය ප්‍රධාන වේ.මෙම රෝගයේදී දුඹුරු වර්ණයේ පැල්ලම් පත්‍රවල සහ මල්වල ඇති වේ. තවත් රෝගයක් ලෙස "කුඩුපුස්" රෝගය ( Powder milted) හැඳින්විය හැකිය. මෙහිදී පත්‍ර මත ලප ඇති වී ඒ මත සුදු වර්ණ වූ කුඩක් හෝ දිලීර පැතිරේ. මුල් වල හට ගන්නා කළු වර්ණයේ මුල් කුණු වීමේ රෝගය නිසා පැළෑටි වල මුල් කළු වී  වර්ණය වෙනස් වී කුණුවීමට පටන් ගනී. එයින් පත්‍ර දුර්වර්ණ වී වියළේ.

තවත් දිලීර රෝගයක් ලෙස, පාදස්ථ කුණුවීමේ රෝගය දැක්විය හැකිය. මෙහිදී, කුඩාවට හට ගන්නාබිජ වලින් ඇති වන පැළෑටි වලට හානි ඇති වේ. එම නිසා මෙම පැළෑටිය පෘෂ්ඨය අසලින්ම කඩා වැටේ.

ලප ඇති වීමේ රෝගය ඇති වූ විට බුබුළු මෙන් මෘදුව පත්‍ර මත ලප ඇති වී මේවා විශාල වී එකින් එක සම්බන්ධවීමෙන් මුළු පත්‍රයම දුඹුරු වී කුණු වන්නට පටන් ගනී.
වයිරස් රෝග-
	මෙම රෝග ද බිගෝනියා වගාවට වඩාත් අහිතකර වේ. මෙහිදී, පත්‍රයේ නාරටි කහ වර්ණ වී කැපී පෙනෙන ජාලයක් ලෙස ඇති කරන "මොසේන්" වයිරසය ද කහ වර්ණයෙන් දිස්වන මුදු වැනි වළලු ඇති කරන ලප වියළීමේ රෝගය ද දැක්විය හැකිය.

රෝග වලට ප්‍රතිකාරඃ
	වයිරස් රෝග වැළඳුණ විට ඒටා පාලනය කිරීමට රසායනික පාලන ක්‍රමයක් නොමැති නිසා එවැනි පැළෑටි විනාශ කර දැමීම තමන්ගේ වගාව ආරක්‍ෂා කිරීමට ඇති හොඳම ක්‍රමයයි.
	බැක්ටීරියා රෝග තරමක් දුරට දිලීර නාශක වලින් පාලනය වුවත්, බොහෝවිට ඒවා පාලනය කිරීමට අපහසු වේ. එමනිසා, පැළෑටිය ගලවා සුද්ධ කර රෝගී කොටස් ඉවත් කර පිරිසිදු මාධ්‍යයක් සකසා නැවත සිටුවීම කළ යුතුය. ජලය යෙදීම වඩාත් පාලනයකින් යුතුව කළ යුතුය.

පින්තූර ගැලරිය

Rhizomatous බිගෝනියා

Tyberous බිගෝනියා

Fiberous Rooted බිගෝනියා

මූලාශ්‍ර
"විසිතුරු ශාඛ පත්‍ර වගාව" - පේරාදෙණිය ජාතික උද්භිද උද්‍යාන ප්‍රකාශනය

සිරිකත පුවත්පත - මාසික සඟරාව

අඩවියෙන් පිටත පිටු

බිගෝනියා


Der marxistische Humanismus (auch humanistischer Marxismus genannt) ist eine besondere Form des neuen, philosophischen Humanismus, die sich sehr stark auf die Frühwerke von Karl Marx bezieht. Die Vertreter dieser philosophischen Richtung versuchen mit ihrer Interpretation der marxistischen Theorie den humanistischen Kern im Wesen des Marxismus wiederzugewinnen.

Entstehung, Geschichte und Vertreter
Der marxistische Humanismus entwickelte sich hauptsächlich in den Jahren nach dem Zweiten Weltkrieg. Bedeutende Theoretiker waren Ernst Bloch, Herbert Marcuse, Adam Schaff, Leszek Kołakowski, Roger Garaudy, Rodolfo Mondolfo oder auch Erich Fromm, der in seinen Humanismus zudem Aspekte von Sigmund Freuds Theorien einzubringen versuchte (siehe auch Freudomarxismus). Diese Autoren wollten den humanistischen Aspekt – laut ihrer Interpretation die Essenz des Marxismus – wiedergewinnen und weiterentwickeln. Man distanzierte sich sowohl vom stalinistischen Regime der Sowjetunion und der gewaltsamen Umverteilungspolitik Maos als auch von den auf die Zeit Stalins folgenden Staatsbürokratien in Mittel- und Osteuropa.

1890 hatte Friedrich Engels in einem Brief an Joseph Bloch betont, dass man den Marxismus missverstanden habe und es ein Irrtum gewesen sei, einen absoluten und einseitigen Determinismus der Produktivkräfte auf das Bewusstsein und den Überbau zu sehen. Das Bewusstsein habe seinerseits Auswirkungen auf die Struktur und sei notwendig für das revolutionäre Verständnis der Strukturveränderungen und des Widerspruchs zwischen den Produktivkräften und den sozialen Beziehungen.

Ein wichtiger Gegner des marxistischen Humanismus war der Philosoph und Vertreter des so genannten "Antihumanismus", Louis Althusser, der den marxistischen Humanismus als "revisionistisch" bezeichnete. Er kritisiert, dass die Vertreter der Strömung die Gegensätzlichkeit des jungen und älteren Marx nicht berücksichtigten – er selbst bezeichnet den Wandel im Denken Marx', der in der Deutschen Ideologie vollzogen wurde, als "epistemologischen Bruch". Für Althusser ist der Humanismus von Marx in seinen Frühschriften, die hauptsächlich durch Ludwig Feuerbach beeinflusst waren, unvereinbar mit Marx' späteren Theorien, wie sie vor allem sein Werk Das Kapital kennzeichnen.

Eine wichtige Bewegung des marxistischen Humanismus stellte die Praxis-Gruppe dar.

Denken

Die Vertreter des marxistischen Humanismus hoben die Bedeutung der Jugendschriften von Karl Marx, vor allem der "Ökonomisch-philosophischen Manuskripte aus dem Jahre 1844", der "Deutschen Ideologie" und der "Kritik der Hegelschen Rechtsphilosophie" hervor. Diese Frühwerke wurden erst in den 1930er Jahren entdeckt und galten in weiten Teilen des Ostblocks als Dokumente noch unreifen Denkens Marx'. Die Vertreter bemühten sich auch um eine neue Interpretation des Denkens von Marx durch eine Deutung, die nicht streng ökonomisch und materialistisch war.

Sie betonten auch jenen Ausschnitt der "Ökonomisch-philosophischen Manuskripte", in welchem Marx behauptet: "Aber der Mensch ist nicht nur Naturwesen, sondern er ist menschliches Naturwesen; d.h. für sich selbst seiendes Wesen, darum Gattungswesen, als welches er sich sowohl in seinem Sein als in seinem Wissen bestätigen und bethätigen muß. Weder sind also die menschlichen Gegenstände die Naturgegenstände, wie sie sich unmittelbar bieten […]. Aber auch die Natur, abstrakt genommen, für sich, in der Trennung v[om] Menschen fixirt, ist für den Menschen nichts.". Marx schrieb weiter in den "Ökonomisch-philosophischen Manuskripten": "Wir sehn hier, wie der durchgeführte Naturalismus oder Humanismus sich sowohl von dem Idealismus, als dem Materialismus unterscheidet und zugleich ihre beide vereinigende Wahrheit ist."

Laut dem Philosophen Rodolfo Mondolfo (1877–1976) muss man, wenn man den historischen Materialismus bei Marx und Engels genau untersucht "anerkennen, dass es sich um keinen Materialismus, sondern um einen wahrhaften Humanismus handelt, der in den Mittelpunkt jeder Betrachtung und Diskussion das Konzept des Menschen stellt." Es sei ein "realistischer Humanismus (realer Humanismus), wie ihn die Erschaffer selbst nannten, der versucht, den Menschen in seiner effektiven und konkreten Wirklichkeit zu sehen. Er versucht, seine Existenz in der Geschichte zu verstehen und die Geschichte als eine Wirklichkeit zu verstehen, die vom Menschen durch seine Aktivitäten, seine Arbeit, seine sozialen Aktionen im Laufe der Jahrhunderte geschaffen wurde, in denen der Bildungs- und Veränderungsprozess der Umgebung, in der der Mensch lebt und in dem sich der Mensch selbst entwickelt, gleichzeitig als Wirkung und Ursache jeglicher historischen Evolution." In diesem Sinne ließe sich feststellen, dass der historische Materialismus nicht mit einer materialistischen Philosophie verwechselt werden könne.

Siehe auch
 Frankfurter Schule
 Neue Linke
 Dialektik
 Kritische Theorie
 Revisionismus

Weblinks
 Definition im Wörterbuch des neuen Humanismus
 Julian Nida-Rümelin: Karl Marx: Ethischer Humanist – Politischer Anti-Humanist? Zum 125. Todestag eines philosophischen Denkers und politischen Programmatikers (PDF; 36 kB)
 Marxist Humanism and the "New Left" auf Marxists.org (englisch)
 Marxism and Humanism von Louis Althusser, 1964 (englisch)
 Website der Marxist-Humanist Initiative (MHI) (englisch)

Quellen

Marxistische Strömung
Säkularer Humanismus

Marxistischer Humanismus


NGC 6999 je lećasta galaktika u zviježđu Mikroskopu.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 6999
  Auke Slotegraaf: NGC 6999 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 6999  DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 6950 - 6999

6999
Galaksije u Mikroskopu

NGC 6999


Dimitrie Orbescu (n. ? - d. ?) a fost primar al Bucureștiului în perioada decembrie 1891 - iunie 1892.

În prezent, o stradă din sectorul 2 al capitalei îi poartă numele.

Legături externe

Nașteri cu dată necunoscută
Decese cu dată necunoscută
Primari ai Bucureștiului

Dimitrie Orbescu


Bolzano-Weierstrass teoremi klasik matematik analizin temel teoremlerinden biridir. İlk kez "Fonksiyonlar" adlı kitabında Bernhard Bolzano tarafından kullanıldı. Sonraki yıllarda bu teoremin ispatı tam olarak Karl Weierstrass tarafından verilmiştir. Bu nedenle, bu teorem analizde Bolzano-Weierstrass teoremi olarak bilinir.

, reel sayılar kümesinin, sınırlı ve sonsuz elemana sahip her alt kümesinin en az bir yığılma noktası vardır. Bir diğer deyişle R de her sınırlı dizinin yakınsak bir alt dizisi vardır. Bu teoremin ispatından önce 2 lemma ispatlanırsa daha anlaşılabilir aşağıdaki ispata göre. 1. Lemma:Bütün sınırlı monoton diziler yakınsar. 2. Lemma:Bütün dizilerin monoton bir altdizisi vardır. Bu iki lemma ispatlandıktan sonra elimize bir sınırlı dizi aldığımızda 2. Lemma ya göre monoton bir alt dizisi elde edilir sonra 1. lemma kullanılarak bu monoton altdizinin  yakınsadığı sonucuna ulaşılarak teorem ispatlanır.

ispat:

reel sayılarda sınırlı ve sonsuz elemanlı bir küme A olsun. Reel sayılar tamlık aksiyomunu sağladığından A kümesinin supremum ve infimum'u vardır. infA=x, supA=y olsun. Bu durumda her aЄA için x≤a≤y elde edilir. [x,y] aralığını iki kapalı aralığa bölelim. Bu aralıklardan en az bir tanesi sonsuz eleman kapsar. Böylece devam edilerek tümevarımla artan(xn) ve azalan (yn), xn<yn dizilerini oluştururuz. [xn,yn] aralığının uzunluğu
yn-xn=y-x/2n ve A∩[xn,yn] kümesinin sonsuz çoklukta elemanı vardır. (xn) artan sınırlı, (yn) azalan sınırlı dizi olduklarından yakınsar.
limnxn=supnxn=p ve
limnyn=infnyn=q olsun.
yn-xn=y-x/2n olduğundan supnxn=infnyn=p olur. ε>0 verilsin. y-x<y-x/2n olacak biçimde nЄN seçelim. bu durumda
yn-p≤yn-xn<ε ve p-xn≤yn-xn<ε elde edilir. (p-ε,p+ε)aralığı A∩[xn,yn] kümesinin sonsuz çoklukta elemanını kapsadığından p noktası A kümesinin bir yığılma noktasıdır.

Gerçel analiz teoremleri

Bolzano-Weierstrass teoremi


Malazgirt, Muş ilinin bir ilçesidir. Ovası, kalesi ve tarihi Malazgirt Meydan Muharebesi ile tanınmış bir ilçedir.

İlçenin yüzölçümü 1534 km²'dir. Muş iline 137 km uzaklıktadır. İlçe, doğusunda Patnos, batısında Bulanık, güneyinde Ahlat ve kuzeyinde Murat Nehri ile çevrilidir.

Etimoloji
Ermeni tarihçiliğinin babası olarak kabul edilen Horenli Musa'ya göre Malazgirt, Ermenilerin efsanevi ve isimsiz patriği ve atası olan Hayk'ın oğullarından Manaz tarafından kurulmuştur. Van Gölü havzasında milattan önceki dönemlerde kurulan Urartuların başlarında Menuas adlı bir kral bulunmakta ve Malazgirt adının bu kralın adıyla ilgili olduğu görüşü ağırlık kazanmaktadır. Bu hükümdara ait bir kitabeden anlaşıldığına göre, kral bugünkü Malazgirt civarında Menuasın kenti (Menuahina) adında bir şehir kurmuş ve isimi buradan türemiştir. Şehrin Ermenicede adı da Manavazekert veya Manazkert olduğuna göre bu tespit doğru olabilir. Arap Kaynaklarında ise Manazcird olarak geçer. Ortaçağdaki Bizans kaynaklarında ise Manazkert olarak geçer. Daha sonra ismi Malazgirt'e dönüşmüştür. Halkı ise kalesinden dolayı şehre Kelê der.

Tarihçe
Malazgirt ve çevresi yakın diğer bölgelerde olduğu gibi şu devletlerin egemenliğinde kalmıştır: Asurlular, Hasaniler,  Urartular, İskitler, Ermeniler, Gürcüler, Medler, Pers, Roma, Partlar, Sasani, Bizans, Emeviler, Abbasiler, Selçuklu, Ahlatşahlar, Anadolu Selçukluları, Moğollar, İlhanlılar, Karakoyunlular, Akkoyunlular, Timur, Eyyubi, Osmanlı, Safeviler. Daha sonraları tekrar Osmanlı hakimiyetine girer.

Urartular dönemi, Pers dönemi, Ermeni Krallığı dönemi ve 1071 Malazgirt Savaşı ve Selçuklu dönemi ilçe tarihi açısından önemlidir.

1071'de Selçuklu sultanı Alparslan  Malazgirt'te Bizanslıları yener. Bu zafer, hem Türk birlikteliği için hem de Malazgirt tarihi için önemli bir yere sahiptir.

1929'da Muş'un tekrar il olması sonucu Muş'a bağlanan ilçe, Mayıs 1934'te Ağrı'ya bağlanmış ancak 4 Ocak 1936'da yeniden Muş'a bağlanmıştır.

Coğrafya
Malazgirt İlçesi Muş iline bağlı bir ilçe olup, yüzölçümü 1534 km²'dir. İlçenin Muş iline karayolu uzaklığı 137 km'dir ve Muş'a en uzak ilçesidir. Malazgirt ilçesi Doğu Anadolu Bölgesinde Van Gölünün kuzeyinde Muş İlinin en büyük ilçesidir. İran ile Türkiye arasındaki gümrük kapısı olan Kapıköy'e 156 km uzaklıktadır. Doğubayazıt-Bakü'yü birbirine bağlayan Gürbulak sınır kapısına ise 156 km uzaklıktadır. Malazgirt, Ahlat arasındaki uzaklık 34 km'dir ve Ahlat ile tarihi, ticari ve kültürel ilişkileri gelişmiştir. Bulanık ve Patnos'a da yakındır.

Fırat Nehrinin bir kolu olan Murat nehri, ilçenin kuzeyinden geçer. Bu nedenle Murat nehri havzası içerisinde yer alan bir ilçedir.

Malazgirt Ovası
Jeolojik zamanlardaki tektonik kırımlarla yer yer küçük depremler, geniş tabanlı Malazgirt Ovası'nı meydana getirmiştir. İlçenin güney kısmını kuşatan ova yüksek bir plato görünümünde olup, plato zamanla, gerek Süphan dağının gerekse eteğindeki küçük volkanların çıkarmış oldukları lavlarla ve yer yer kaya yığınlarıyla kaplanmıştır.

Nüfus

İlçedeki tarihi yapılar
Selçuklu dönemine ait tarihi şehitler mezarlığı, Malazgirt Kalesi, Hatun Köprüsü, Kız Köprüsü, Bostan Kalesi görülmeye değer yerlerdir. İlçede çeşitli höyük ve mağaralar da bulunmaktadır. Ayrıca tıkızlı kalesi, zincirli kalesi vardır, tarihi İpekyolu da Malazgirt ten geçiyordu. İlçede höyük olarak ;
1-konakkuran höyüğü
2-bostankale höyüğü
3-adalar höyüğü bulunmaktadır

Malazgirt Kalesi
Malazgirt Kalesi'nin tarihi Urartulara kadar uzanmaktadır. İlçenin sembolü olan kale, Diyarbakır surlarıyla benzer özelliklere sahiptir. Kalenin surları 1750 metreyi bulur. Günümüzde mesire yeridir. Kale Parkı, Avrupa'nın en güzel parklarından biri olarak seçilmiştir.

Zafer Anıtı
Kültür Bakanlığı tarafından 1989 yılında yapılan 42 metre yüksekliğinde bir anıttır. Anıt sütunları arasındaki boşluklar Türkler'in Anadolu'ya geçişini, sütunlar ise Anadolu'nun Kapısını simgelemektedir. Anıtların bulunduğu yerde 26 Ağustos'ta kutlamalar yapılır.

Ekonomi
Zengin tarihi kalıntılara sahip olan ilçenin, turizm alanında büyümesi ve gelişmesi planlanmaktadır. Doğu Anadolu Bölgesi'ndeki kültürel turlara Malazgirt, Muş ve Ahlat çevresi de katılarak Selçuklu rotası oluşturulmaktadır. Zengin tarihi yanında coğrafyasıyla ve doğal güzellikleriyle de önemli yerleşim merkezidir.

İlçenin en önemli geçim kaynağı tarım ve hayvancılıktır. Başlıca tarım ürünleri buğday, şeker pancarı, arpa, nohut, mercimek ve fasulyedir. 2000 yılından bu yana bahçecilik gelişmekte ancak, şeker pancarı üretimi ve hayvancılık gerilemektedir. Yem fabrikası önemli sanayi tesisidir. Malazgirt yem fabrikası 2000 yılından beri faaliyettedir.

Royal Koza Otel, Malazgirt Otel ve Serhat Otel bölgedeki konaklama yerleridir. İlçenin yerel gazetesi Haber 1071 ve Alparslan Diyarı gazeteleri bulunmaktadır.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Malazgirt Kaymakamlığı
 Malazgirt Belediyesi

Muş ilindeki yerleşim birimleri

Malazgirt


Begum Mansura Mohiuddin foi uma política do Partido Jatiya (Ershad) e ex-membro do Parlamento por Nilphamari-1. Ela era a filha mais velha do ex-ministro Mashiur Rahman (Jadu Mia) e irmã do ex-ministro Shawfikul Ghaani Shapan. Begum foi casada com o ex-diplomata e representante permanente de Bangladesh nas Nações Unidas A. H. G. Mohiuddin. Begum faleceu no dia 25 de novembro de 2021.

Carreira
Mohiuddin foi eleita para o parlamento por Nilphamari-1 como candidata do Partido Jatiya em 1986 e 1988.

Mortos em 2021
Nascidos no século XX
Mulheres de Bangladesh na política
!Mais Teoria da História na Wiki (Wikiconcurso de edição)

Begum Mansur Mohiuddin