Teoria calculabilității este o ramură a logicii matematice, a informaticii și a teoriei computației, care își are originea în anii 1930, cu studiul  și al . Domeniul s-a extins, incluzând studiul calculabilității și definibilității generalizate. În aceste domenii, teoria calculabilității se suprapune cu  și .

Chestiunile de bază abordate de teoria calculabilității sunt "ce înseamnă că o funcție de numere naturale este calculabilă?" și "cum pot fi clasificate funcțiile necalculabile într-o ierarhie în funcție de nivelul lor de necalculabilitate?". Răspunsurile la aceste întrebări au condus la o bogată teorie care este încă activ cercetată.

Teoreticienii calculabilității din logica matematică studiază adesea teoria calculabilității relative, noțiunile de reductibilitate structurile pe grade descrise în acest articol. Acest lucru contrastează cu teoria ierarhiilor subrecursive, cu  și cu limbajele formale, care sunt comune în studiul de teoriei calculabilității în informatică. Există însă o suprapunere considerabilă de cunoștințe și metode între aceste două comunități de cercetare și nu se poate trasa o linie fermă de demarcație între ele.

Mulțimi calculabile și necalculabile
Teoria calculabilității își are originea în anii 1930, cu activitatea lui Kurt Gödel, Alonzo Church, Alan Turing, Stephen Kleene și .

Rezultatele fundamentale obținute de cercetători au stabilit  ca fiind formalizarea corectă a ideii informale de calcul efectiv.
Aceste rezultate l-au condus pe Stephen Kleene (1952) să introducă denumirile de "teza lui Church" (Kleene 1952:300) și "teza lui Turing" (Kleene 1952:376). În zilele noastre, acestea sunt adesea considerate a fi o singură ipoteză, teza Church–Turing, care prevede că orice funcție care calculabilă de un algoritm este o . Deși inițial sceptic, prin 1946, Gödel a susținut și el această teză:
 "Tarski a subliniat în prelegerea sa (și cred că pe bună dreptate) marea importanță a conceptului general de recursivitate (sau calculabilitatea lui Turing). Cred că această importanță se datorează în mare parte faptului că acest concept a reușit pentru prima dată să dea o noțiune absolută unei interesante noțiuni epistemologice, adică una care să nu depindă de formalismul ales.*"(Gödel 1946 în Davis, 1965:84).
Împreună cu definiția calculului efectiv au venit și primele demonstrații că există probleme în matematică, ce nu pot fi  în mod eficient. Church (1936a, 1936b) și Turing (1936), inspirați de tehnicile utilizate de către Gödel (1931) pentru a-și demonstra teoremele de incompletitudine, a demonstrat independent că problema deciziei nu este efectiv decidabilă. Acest rezultat a arătat că nu există nicio procedură algoritmică care să poată decide în mod corect dacă unele propoziții matematice arbitrare sunt adevărate sau false.

Multe probleme din matematică au fost demonstrate a fi indecidabile după încetățenirea acestor prime exemple. În 1947, Markov și Post au publicat articole independente în care arătau că problema cuvintelor pentru semigrupuri nu poate fi decisă efectiv. Dezvoltând pe marginea acestui rezultat,  și  au arătat independent în 1950 că  nu este nici ea eficient rezolvabilă: nu există nicio procedură efectivă care, dat fiind un cuvânt dintr-un grup finit generat, să decidă dacă elementul reprezentat prin cuvânt este elementul neutru al grupului. În 1970,  a demonstrat (folosind rezultatele ) , care afirmă că  nu are soluție efectivă; este vorba de problema dacă există o procedură eficientă de a decide dacă o  cu coeficienți întregi are o soluție în mulțimea numerelor întregi. Lista problemelor indecidabile dă exemple suplimentare de probleme care nu au nicio soluție calculabilă.

Studiul căror construcții matematice care pot fi efectiv efectuate este uneori numit matematică recursivă; Handbook of Recursive Mathematics (Ershov et al. 1998) acoperă multe din rezultatele cunoscute în acest domeniu.

Calculabilitate Turing
Principala formă de calculabilitate studiată în teoria calculabilității este cea introdusă de Turing (1936). O mulțime de numere naturale este declarată a fi  (numită și decidabilă, recursivă, sau Turing-calculabilă) dacă există o mașină Turing care, dat fiind un număr n, se oprește cu ieșirea 1 dacă n este în mulțime și se oprește cu ieșirea 0 daca n nu este în mulțime. O funcție f definită pe mulțimea numerelor naturale cu valori tot în ea este o funcție recursivă sau (Turing)  dacă există o mașină Turing care, când i se pune la intrare n, se oprește și întoarce la ieșire f(n). Utilizarea mașinii Turing aici nu este necesară; există multe alte  care au aceeași putere de calcul ca și mașina Turing; de exemplu  obținute din operatorul primitiv de recursivitate și operatorul μ.

Terminologia pentru funcții și mulțimi recursive nu este complet standardizată.
Definirea în termeni de funcții μ-recursive, precum și o altă definiție a funcțiilor rekursive dată de Gödel a condus la numele tradițional de recursive pentru mulțimi și funcții calculabile de către o mașină Turing. Cuvântul decidabil provine de la cuvântul german Entscheidungsproblem (problema deciziei) care a fost folosit în primele lucrări ale lui Turing și ale altora. În utilizarea contemporană, termenul de "funcție calculabilă" are mai multe definiții: conform Cutland (1980), este o funcției parțial recursivă (care pot fi nedefinită pentru unele intrări), în timp ce în conformitate cu Soare (1987) este una total recursivă (echivalent, funcție general recursivă). Acest articol cum urmează această din urmă convenție. Soare (1996) oferă comentarii suplimentare cu privire la terminologie.

Nu toate mulțimile de numere naturale sunt calculabile. Problema opririi, care este o mulțime de (descrieri de) mașini Turing care se opresc la intrarea 0, este un exemplu bine-cunoscut de mulțime necalculabilă. Existența a numeroase mulțimi necalculabile rezultă din faptul că există doar un număr numărabil de mașini Turing, și, astfel, numai un număr numărabil de mulțimi calculabile, dar există un număr nenumărabil de mulțimi de numere naturale.

Deși problema opririi nu este calculabilă, se poate simula execuția programului și se poate produce o listă infinită de programe care se opresc. Astfel, problema opririi este un exemplu de , adică o mulțime ale cărei elemente pot fi enumerate de către o mașină Turing (alți termeni pentru "recursiv enumerabilă" ar fi și calculabil enumerabilă și semidecidabilă). Echivalent, o mulțime este recursiv enumerabilă dacă și numai dacă este codomeniul unei funcții calculabile. Mulțimile recursiv enumerabile, deși nu sunt decidabile în general, au fost studiate în detaliu în teoria calculabilității.

Domenii de cercetare
Începând cu teoria mulțimilor recursive și cu funcțiile descrise mai sus, domeniul teoriei calculabilității s-a extins și include astăzi studiul multor subiecte strâns legate. Acestea nu sunt domenii independente de cercetare: fiecare dintre aceste domenii atrag idei și rezultate de la celelalte, și majoritatea teoreticienilor calculabilității sunt familiarizați cu majoritatea lor.

Calculabilitate relativă și grade Turing
Teoria calculabilității din logica matematică s-a concentrat în mod tradițional pe calculabilitatea relativă, o generalizare a calculabilității Turing definită folosind , concept introdus de Turing (1939). O mașină Turing cu oracol este un dispozitiv ipotetic care, în plus față de efectuarea acțiunilor unei mașini Turing obișnuite, este capabilă să pună întrebări unui oracol, care este o anumită mulțime de numere naturale. Mașina cu oracol poate pune întrebări de forma "n este în mulțimea oracol?". Fiecare întrebare va primi imediat răspunsul corect, chiar dacă mulțimea oracil nu este calculabilă. Astfel, o mașină cu un oracol necalculabil va fi capabilă să calculeze mulțimi pe care o mașină Turing fără oracol nu le poate calcula.

Informal, o mulțime de numere naturale A este  la o mulțime B dacă există o mașină cu oracol care spune corect dacă numerele sunt în A atunci când rulează cu B ca mulțime oracol (în acest caz, despre mulțimea A se spune și că este (relativ) calculabilă din B și recursivă în B). Dacă o mulțime A este Turing reductibilă la o mulțime B și B este Turing reductibilă la A, atunci se spune despre aceste mulțimi că au același grad Turing (numit și grad de nerezolvabilitate). Gradul Turing al unei mulțimi dă o măsură precisă a cât de necalculabilă este ea.

Mulțimile de numere naturale care nu sunt calculabile, inclusiv multe mulțimi diferite care codifică variante ale , au două proprietăți în comun:
 Sunt , și
 Fiecare poate fi tradusă în oricare alta printr-o . Adică, date fiind astfel de mulțimi A și B, există o funcție total calculabilă f astfel încât A = {x : f(x) ∈ B}. Se spune despre aceste mulțimi că sunt echivalente neinjectiv (sau m-echivalente).
Reducerile neinjective sunt "mai puternice" decât reducerile Turing: dacă o mulțime A este reductibilă neinjectiv la o mulțime B, atunci A este Turing reductibilă la B, dar reciproca nu este mereu valabilă. Deși exemplele naturale de mulțimi necalculabile sunt toate echivalente neinjectiv, se poate construi mulțimea recursiv enumerabilă A și B astfel încât A este Turing reductibilă la B, dar nu reductibilă neinjectiv la B. Se poate demonstra că toate mulțimile recursiv enumerabile sunt reductibile neinjectiv la problema opririi, și, astfel, problema opririi este cea mai complicată mulțime recursiv enumerabilă în raport cu reductibilitatea neinjectivă și cu reductibilitatea Turing. Post (1944) a întrebat dacă toate mulțimile recursiv nenumerable sunt fie calculabile fie echivalente Turing cu problema opririi, adică dacă nu există nicio mulțime recursiv enumerabilă cu un grad Turing intermediar între cele două.

Ca rezultate intermediare, Post a definit tipurile naturale de mulțimi recursiv enumerabile ca ,  și hiperhipersimplu. Post a arătat că aceste mulțimi sunt strict între mulțimile calculabile și problema opririi în ce privește reductibilitatea neinjectivă. Post a arătat și că unele dintre ele sunt strict intermediare în raport cu alte noțiuni de reductibilitate mai puternice decât reductibilitatea Turing. Dar Post a lăsat deschisă problema principală a existenței mulțimilor recursiv-enumerabile de grade Turing intermediare; această problemă a devenit cunoscută sub numele de . După zece ani, Kleene și Post au arătat în 1954 că există grade Turing intermediare între cel al mulțimilor calculabile și cel al problemei opririi, dar nu au reușit să arate că oricare dintre aceste grade conține o mulțime recursiv-enumerabilă. Foarte curând după aceasta, Friedberg și Muchnik au rezolvat independent problema lui Post, stabilind existența de mulțimi recursiv-enumerabile de grad intermediar. Acest rezultat important a deschis un larg studiu al gradelor Turing de mulțimi recursiv-enumerabile care s-a dovedit a poseda o structură foarte complicată și netrivială.

Există un număr nenumărabil de mulțimi care nu sunt recursiv-enumerable, iar cercetările despre gradul Turing al tuturor mulțimilor este central în teoria calculabilității ca cercetare a gradelor Turing recursiv-enumerabile. S-au construit multe grade cu proprietăți speciale: gradele hiperimun-libere unde fiecare funcție calculabilă relativ la acest grad este majorată de o funcție calculabilă (nerelativizată); gradele înalte în raport cu care se poate calcula o funcție f care domină fiecare funcție calculabilă g, în sensul că există o constantă c care depinde de g astfel încât g(x) < f(x) pentru x > c; grade aleatoare ce conțin ; grade 1-generice de mulțimi 1-generice; și grade aflate sub problema opririi, cu mulțimi .

Studiul de gradelor Turing arbitrare (nu neapărat recursiv enumerabile) implică studiul saltului Turing. Dată fiind o mulțime A, saltul Turing al lui A este o mulțime de numere naturale ce codifică o soluție pentru problema opririi pentru mașini Turing cu oracolul A. Saltul Turing al oricărei mulțimi este întotdeauna de grad Turing mai mare decât mulțimea, și o teoremă a lui Friedburg arată că orice mulțime care calculează problema opririi poate fi obținută ca salt Turing al unei alte mulțimi. Teorema lui Post stabilește o relație strânsă între operația de salt Turing și ierarhia aritmetică, care este o clasificare a anumitor submulțimi de numere naturale pe baza definibilității lor în aritmetică.

Multe cercetări recente pe tema gradelor Turing s-au concentrat pe structura de ansamblu a mulțimii gradelor Turing și mulțimea gradelor Turing ce conțin mulțimi recursiv enumerabile. O teoremăa lui Shore și Slaman (1999) afirmă că funcția ce asociază un grad x gradului saltului său Turing este definibilă în ordinea parțială a gradelor Turing. Un sondaj recent realizat de Ambos-Spioni și Fejer (2006) oferă o imagine de ansamblu a acestei cercetări și a avansului ei istoric.

Alte reductibilități
O arie de cercetare curentă în teoria calculabilității studiază relațiile de reductibilitate, altele decât reductibilitatea Turing. Post (1944) a introdus mai multe reductibilități tari, numite astfel pentru că ele implică reductibilitatea cu tabela de adevăr. O mașină Turing ce implementează o reductibilitate tare va calcula o funcție totală, indiferent de ce oracol i se prezintă. Reductibilitățile slabe sunt cele în care procesul de reducere ar putea să nu se termine pentru orice oracol; reductibilitatea Turing este un exemplu.

Reductibilități tari sunt:

 A este reductibilă injectiv (sau 1-reductibilă) la B dacă există o funcție injectivă total calculabilă f astfel încât fiecare n este în A dacă și numai dacă f(n) este în B.

 Aceasta este, în esență, similară cu cea de sus, fără constrângerea ca f să fie injectivă. A este reductibilă neinjectiv (sau m-reductibilă) la B dacă există o funcție total calculabilă f astfel încât un n este în A dacă și numai dacă f(n) este în B.

 A este reductibilă cu tabelă de adevăr la B dacă A este Turing reductibilă la B prin intermediul unei mașini Turing cu oracol care calculează o funcție totală, indiferent de oracol. Din cauza faptului că spațiul Cantor este compact, acest lucru este echivalent cu a spune că reducerea prezintă o singură listă de întrebări (în funcție de intrare) simultan oracolului simultan, și după ce află răspunsurile poate produce o ieșire fără a pune întrebări suplimentare, indiferent de răspunsul dat  de oracol la interogarea inițială. S-au studiat mai multe variante de reductibilitate cu tabelă de adevăr.

Direcțiile majore de cercetare asupra reducibilităților tari au fost de a compara teoriile, atât pentru clasa tuturor mulțimilor recursiv-enumerabile, precum și pentru clasa tuturor subgrupurilor de numere naturale. În plus, s-au studiat și relațiile dintre reducibilități. De exemplu, este cunoscut faptul că fiecare grad Turing este fie un grad cu tabelă de adevăr sau este reuniunea a infinit de multe grade cu tabelă de adevăr.

S-au studiat și reductibilitățile mai slabe decât reductibilitatea Turing (adică reducibilitățile care sunt implicate de reductibilitatea Turing). Cele mai cunoscute sunt  și . Aceste reducibilități sunt strâns legate de definibilitate prin modelul standard al aritmeticii.

Teorema lui Rice și ierarhia aritmetică
Rice a arătat că pentru fiecare clasă trivială C (care conține unele mulțimi r.e., dar nu toate) mulțimea indice E = {e: a e-ea mulțime r.e. We este în C} are proprietatea că fie , fie complementul acestea este reductibilă neinjectiv la E, adică poate fi mapată folosind o  la E. Dar multe dintre aceste mulțimi indice sunt chiar mai complicate decât problema opririi. Aceste mulțimi pot fi clasificate folosind . De exemplu, mulțimea indice FIN a clasei tuturor mulțimilor finite este la nivelul Σ2, mulțimea indice REC a clasei tuturor mulțimilor recursive este la nivelul Σ3, mulțimea indice COFIN a tuturor mulțimilor cofinite este, de asemenea, la nivelul Σ3 și mulțimea indice COMP a clasei tuturor mulțimilor Turing-complete Σ4. Această ierarhie de niveluri este definită inductiv, Σn+1 conține doar toate mulțimile care sunt recursiv enumerabile relativ la Σn; Σ1 conține mulțimile recursiv enumerabile. Mulțimile indice date aici sunt chiar complete pentru nivelul lor, adică toate mulțimile de la aceste niveluri pot fi multe-una redusă la indexul dat de seturi.

Matematică inversă
Programul  întreabă care axiome de existență a mulțimilor sunt necesare pentru a demonstra anumite teoreme din matematică în subsisteme de . Acest studiu a fost inițiat de către  și a fost studiat în detaliu de către  și alții; Simpson (1999) oferă o discuție detaliată a programului. Axiomele în cauză de existență a  mulțimilor corespund în mod informal unor axiome ce afirmă că mulțimea părților mulțimii numerelor naturale este închisă în raport cu diferite reductibilități. Cea mai slabă astfel de axiomă studiată de matematica  inversă este comprehensiunea recursivă, care prevede că mulțimea părților mulțimii numerelor naturale este închisă în raport cu reductibilitatea Turing.

Numărările
O numărare este o enumerare de funcții; are doi parametri, e și x și produce la ieșire valoarea funcției a e-ea pe intrarea x. Numărările pot fi parțial-recursive deși unii membrii ai lor sunt funcții total recursive, adică calculabile.  sunt acelea în care pot fi traduse toate celelalte. O numerotare Friedberg (numită după descoperitorul său) este o numerotare injectivă a tuturor funcțiilor parțial-recursive; în mod necesar necesar, ea nu este o numărare admisibilă. Cercetări ulterioare au abordat și numărări de alte clase, cum ar fi clasele de mulțimi recursiv enumerabile. Goncearov a descoperit, de exemplu, o clasă de mulțimi recursiv enumerable pentru care numărările se încadrează în exact două clase în raport cu izomorfismele recursive.

Metoda priorității
Problema lui Post a fost rezolvată cu o metodă numita metoda priorității; o demonstrație ce folosește această metodă se numește argument de prioritate. Această metodă este folosită în principal pentru a construi mulțimi recursiv enumerabile cu proprietăți speciale. Pentru a utiliza această metodă, proprietățile dorite a fi construite sunt despărțite într-o listă infinită de obiective, cunoscut sub numele de cerințe, astfel încât satisfacerea tuturor cerințelor va face ca mulțimea construită să aibă proprietățile dorite. Fiecare cerință este atribuită unui număr natural reprezentând prioritatea cerinței; deci, 0 se atribuie celei mai importante priorități, 1 celei de a doua, și așa mai departe. Mulțimea este apoi construită în etape, la fiecare etapă încercându-se să se satisfacă una sau mai multe cerințe, fie prin adăugarea de numere la mulțime, fie prin excluzând numere din mulțime, astfel încât mulțimea finală să satisfacă cerințele. Se poate întâmpla ca, satisfăcând o cerință, să se încalce o alta; ordinea de prioritate este folosită pentru a hotărî cum să se procedeze în astfel de cazuri.

Argumentele de prioritate au fost folosite pentru a rezolva multe probleme în teoria calculabilității și au fost clasificate într-o ierarhie bazată pe complexitatea lor (Soare 1987). Pentru că argumentele de prioritate complexe pot fi tehnice și greu de urmărit, s-a considerat de dorit să se demonstreze rezultatele fără argumente de prioritate, sau să se vadă dacă rezultatele demonstrate cu argumente de prioritate pot fi demonstrate și altfel.
De exemplu, Kummer a publicat o lucrare ce prezenta o demonstrație a existenței numărărilor Friedberg fără a utiliza metoda priorității.

Rețeaua mulțimilor recursiv enumerabile
Atunci când Post a definit noțiunea de mulțime simplă ca o mulțime r.e. al cărui complement infinit nu conține nicio mulțime r.e. infinită, el a început să studieze structura mulțimilor recursiv enumerabile în raport cu operația de incluziune. Această rețea a devenit o structură bine-studiată. Mulțimile recursive pot fi definite în această structură cu ajutorul rezultatului că o mulțime este recursivă dacă și numai dacă și mulțimea și complementul ei sunt recursiv enumerabile. Mulțimile r.e. infinite au întotdeauna submulțimi infinite recursive; dar, pe de altă parte, există mulțimi simple, dar nu au o supramulțime coinfinită recursivă. Post (1944) introdusese deja mulțimile hypersimple și hyperhypersimple; mai târziu, au fost construite mulțimile maximale care sunt mulțimi r.e. astfel încât fiecare supramulțime r.e. este fie o variantă finită a mulțimii maximale date, fie este co-finită. Motivația inițială a lui Post pentru studiul acestei rețele a fost dorința de a găsi o noțiune structurală astfel încât fiecare mulțime care îndeplinește această proprietate să nu fie în gradul Turing al mulțimilor recursive, nici în gradul Turing al problemei opririi. Post nu a găsit o astfel de proprietate și soluția problemei sale aplică în schimb metoda priorității; Harrington și Soare (1991) au găsit în cele din urmă o astfel de proprietate.

Probleme de automorfism
O altă întrebare importantă este existența automorfismelor în structurile teoriei calculabilității. Una dintre aceste structuri este cea a mulțimilor recursiv enumerabile împreună cu incluziunea și cu diferența modulo finită; în această structură, A este sub B dacă și numai dacă diferența B − este finită.  (așa cum sunt definite în paragraful anterior) au proprietatea că acestea nu pot fi automorfe cu mulțimi nemaximale, adică dacă există un automorfism al mulțimilor recursiv enumerabile în structura menționată, atunci fiecărei mulțimi maximale îi corespunde o altă mulțime maximală. Soare (1974) a arătat că și reciproca este valabilă, adică orice două mulțimi maximale sunt automorfe. Deci mulțimile maximale formează o orbită, adică fiecare automorfism conservă maximalitatea și orice două mulțimi maximale sunt transformate una în alta printr-un automorfism. Harrington a dat un alt exemplu de proprietate automorfă: mulțimile creative, mulțimi care sunt echivalente neinjectiv cu problema opririi.

Pe lângă rețeaua mulțimilor recursiv enumerabile, automorfismele sunt studiate și pentru structura gradelor Turing ale tuturor mulțimilor, precum și pentru structura de grade Turing ale mulțimilor r.e.. În ambele cazuri, Cooper susține că a construit automorfisme triviale în care unele grade corespund la alte grade; această construcție nu au fost însă verificată și unii colegi cred că construcția conține erori și că întrebarea dacă există un automorfism trivial de grade Turing este încă una dintre principalele chestiuni nerezolvate în acest domeniu (Slaman și Woodin 1986, Ambos-Spioni și Fejer 2006).

Complexitate Kolmogorov
Domeniul  și al  a fost dezvoltată în deceniile anilor 1960 și 1970 de către Chaitin, Kolmogorov, Levin, Martin-Löf și Solomonoff (numele sunt date aici în ordine alfabetică; o mare parte din cercetare a fost independentă, iar unitatea conceptului de aleatoriu nu era înțeleasă la momentul respectiv). Ideea principală este să se ia în considerare o  U și să se măsoare complexitatea unui număr (sau șir de caractere) x ca durata cea mai scurtă a intrării p astfel încât U(p) produce la ieșire x. Această abordare a revoluționat modalitățile anterioare de a determina când o secvență infinită (echivalent, funcția caracteristică a unei submulțimi de numere naturale) este aleatoare și când nu prin invocarea unei noțiunea de aleatoriu pentru obiecte finite. Complexitatea Kolmogorov a devenit nu numai un subiect de studiu independent, ci este aplicată și la alte subiecte, ca un instrument pentru obținerea de demonstrații.
Există încă multe probleme în acest domeniu. Din acest motiv, o recentă conferință de cercetare în acest domeniu s-a ținut în ianuarie 2007 și o listă de probleme deschise este menținută de către Joseph Miller și Andre Nies.

Calculul de frecvență
Această ramură a teoriei calculabilității analizează următoarea întrebare: Pentru numerele m și n fixe, cu 0 < m < n, pentru care funcții A se poate calcula pentru orice n intrări distincte x1, x2, ..., xn un tuplu de n numere y1,y2,...,yn astfel încât cel puțin m din ecuațiile O(xk) = yk să fie adevărate. Astfel de mulțimi sunt cunoscute ca mulțimi (m, n)-recursive. Primul rezultat important în această ramură a teoriei calculabilității este rezultatul lui Trakhtenbrot că o mulțime este calculabilă dacă este (m, n)-recursivă pentru m, n cu 2m > n. Pe de altă parte, mulțimile  ale lui Jockusch (care erau deja cunoscute informal înainte de a fi prezentate de Jockusch în 1968) sunt exemple de mulțimi care sunt (m, n)-recursive dacă și numai dacă 2m < n + 1. Există un număr nenumărabil de astfel de mulțimi, dar și unele mulțimi de acest tip recursiv enumerabile, dar necalculabile. Mai târziu, Degtev a stabilit o ierarhie a mulțimilor recursiv enumerabile care sunt (1, n + 1)-recursive dar nu (1, n)-recursive. După o lungă fază de cercetare de către oameni de știință ruși, acest subiect a fost repopularizat în Occident de teza lui Beigel a interogărilor mărginite, care lega calculul de frecvență de calculul reductibilităților mărginite mai sus-menționate și de alte noțiuni. Unul dintre principalele rezultate a fost teoria cardinalității a lui Kummer, care afirmă că o mulțime A este calculabilă dacă și numai dacă există un n astfel încât un algoritm oarecare enumeră pentru fiecare tuplu de n numere diferite până la n variante posibile de cardinalitate a acestei mulțimi cu n numere intersectată cu A; aceste variante trebuie să conțină cardinalitatea adevărată, dar și cel puțin una falsă.

Inferență inductivă
Aceasta este o ramură a teoriei învățării legată de teoria calculabilității. Este bazată pe modelul de învățare al lui Gold în limita din 1967 și a dezvoltat de atunci din ce în ce mai multe modele de învățare. În general, scenariul este următorul: Având în vedere o clasă S de funcții calculabile, există un sistem de învățare (recursiv funcțional), care emite pentru orice intrare de forma (f(0),f(1),...,f(n)) o ipoteză. Un sistem de învățare M învață o funcție f dacă aproape toate ipotezele sunt cu același indice e al lui f în raport cu o numărare acceptabilă convenită anterior a tuturor funcțiilor calculabile; M învață S dacă M învață fiecare f din S. Rezultatele de bază sunt că toate clasele recursiv enumerabile de funcții sunt învățabile, în timp ce clasa REC a tuturor funcțiilor calculabile nu este învățabilă. Au fost analizate multe modele asociate, iar învățarea claselor de mulțimi recursiv enumerabile din date pozitive este un subiect studiat de la articolul inițial al lui Gold din 1967 încoace.

Generalizări ale calculabilității Turing
Teoria calculabilității cuprinde studiul unor noțiuni generalizate din acest domeniu, cum ar fi,  și , așa cum descrie Sacks (1990). Aceste noțiuni generalizate includ reductibilități care nu pot fi executate de mașini Turing dar cu toate acestea sunt generalizări naturale ale reductibilității Turing. Aceste studii includ abordări de a investiga  ce diferă de  prin aceea că permite cuantificarea peste mulțimi de numere naturale, în plus față de cuantificarea pe numere individuale. Aceste zone sunt legate de teoriile bunelor-ordonări și arborilor; de exemplu mulțimea tuturor indicilor arborilor recursivi (nebinari) fără ramuri infinite este completă pentru nivelul  de ierarhie analitică. Atât reductibilitatea Turing cât și reductibilitatea hyperarithmetică sunt importante în domeniul . Noțiune și mai generală de grade de constructibilitate este studiată în teoria mulțimilor.

Teoria continuă a calculabilității
Teoria calculabilității pentru calculul numeric este bine dezvoltată. Teoria calculabilității este mai puțin dezvoltată pentru calculul analogic care apare în calculatoarele analogice, în , , rețele neurale și  în timp continuu, modelate prin ecuații diferențiale și sisteme dinamice continue (Orponen 1997; Moore, 1996).

Relațiile dintre definibilitate, demonstrație și calculabilitate
Există relații strânse între gradul Turing al unei mulțimi de numere naturale și dificultatea (în termeni de ) de definire a acelei mulțimi, folosind o . O astfel de relație este precizată de . O relație mai slabă a fost demonstrată de Kurt Gödel în demonstrațiile  și . Demonstrațiile lui Gödel arată că mulțimea de consecințe logice a unei teorii de ordinul întâi este o , și că, dacă teoria este suficient de puternică această mulțime va fi necalculabilă. În mod similar,  poate fi interpretată atât în termeni de definibilitate cât și în termeni de calculabilitate.

Teoria calculabilității este legată și de aritmetica de ordinul al doilea, o teorie formală a numerelor naturale și a mulțimilor de numere naturale. Faptul că anumite mulțimi sunt calculabile sau relativ calculabile implică de multe ori faptul că aceste mulțimi pot fi definite în subsisteme slabe ale aritmeticii de ordinul al doilea. Programul matematicii inverse utilizează aceste subsisteme pentru a măsura necalculabilitatea inerentă a unor teoreme matematice bine cunoscute. Simpson (1999) discută mai multe aspecte de aritmetică de ordinul al doilea și matematică inversă.

Domeniul  include studiul aritmeticii de ordinul al doilea și a , precum și teorii formale de numere naturale mai slabe decât aritmetica  Peano. O metodă de clasificare a puterii acestor sisteme slabe este prin caracterizatarea funcțiilor calculabile pe care sistemul le poate demonstra că sunt  (a se vedea Fairtlough și Wainer (1998)). De exemplu, în  orice funcție calculabilă care se poate demonstra că este totală este de fapt , în timp ce  demonstrează că funcții ca , care nu sunt primitiv recursive, sunt totale. Nu fiecare funcție totală calculabilă este demonstrabilă a fi totală în aritmetica  Peano dar un exemplu de astfel de funcție este dat de .

Numele domeniului
Domeniul din logica matematică ce se ocupă cu calculabilitatea și generalizările ei a fost numit "teoria recursivității" la începuturile sale. , un renumit cercetător în domeniu, a propus (Soare 1996) ca domeniul să se numească în schimb "teoria calculabilității". El susține că terminologia lui Turing bazată pe cuvântul "calculabil" este mai naturală și mai larg înțeleasă decât terminologia folosind cuvântul "recursiv", introdus de Kleene. Mulți cercetători contemporani au început să folosească această nouă terminologie. Acești cercetători utilizează și terminologia funcție parțial calculabilă și mulțime enumerabil calculabilă în loc de funcție parțial recursivă și mulțime recursiv enumerabilă (r.e.). Nu toți cercetătorii au fost însă convinși, după cum au explicat Fortnow și Simpson.
Unii comentatori susțin că atât numele de teoria recursivității cât și cel de teoria calculabilității nu reușesc să transmită că cele mai multe dintre obiectele studiate în teoria calculabilității nu sunt calculabile.

Rogers (1967) a sugerat ca o proprietatea-cheie a teoriei calculabilității este faptul că rezultatele și structurile sale ar trebui să fie invariante la bijecții calculabile pe mulțimea numerelor naturale (această sugestie se bazează pe ideile programului Erlangen din geometrie). Ideea este că o bijecție calculabilă doar schimbă denumirea numerelor dintr-o mulțime, și nu indică vreo structură în mulțime, așa cum o rotație a planului euclidian nu schimba niciun aspect geometric al liniilor trasate pe el. Deoarece orice două mulțimi infinite calculabile sunt legate printr-o bijecție calculabilă, această propunere identifică toate mulțimile infinite calculabile (mulțimile finite calculabile sunt considerate caz banal). Potrivit lui Rogers, mulțimile de interes din teoria recursivității sunt mulțimile necalculabile, împărțite în clase de echivalență de bijecțiile calculabile ale numerelor naturale.

Organizații profesionale
Principala organizație profesională pentru teoria recursivității este cea , care susține mai multe conferințe de cercetare în fiecare an. Asociația de cercetare interdisciplinară  (CiE) organizează și ea o serie de conferințe anuale.

Note

Bibliografie
 La nivel de ciclu de diplomă/licență
 S. B. Cooper, 2004. Computability Teorie, Chapman & Hall/CRC. 1-58488-237-9
 N. Cutland, 1980. Computability, O introducere în teoria funcțiilor recursive, Cambridge University Press. 0-521-29465-7
 Y. Matiyasevich, 1993. Hilbert a Zecea Problema, MIT Press. 0-262-13295-8

 Texte avansate
 S. Jain, D. Osherson, J. Royer and A. Sharma, 1999. Systems that learn, an introduction to learning theory, second edition, Bradford Book. 0-262-10077-0
 S. Kleene, 1952. Introduction to Metamathematics, North-Holland (a 11-a tipărire; la a 6-a s-au adăugat comentarii). 0-7204-2103-9
 M. Lerman, 1983. Degrees of unsolvability, Perspectives in Mathematical Logic, Springer-Verlag. 3-540-12155-2.
 Andre Nies, 2009. Computability and Randomness, Oxford University Press, 447 pages. 978-0-19-923076-1.
 P. Odifreddi, 1989. Classical Recursion Theory, North-Holland. 0-444-87295-7
 P. Odifreddi, 1999. Classical Recursion Theory, Volume II, Elsevier. 0-444-50205-X
 H. Rogers, Jr., 1967. The Theory of Recursive Functions and Effective Computability, second edition 1987, MIT Press. 0-262-68052-1 (paperback), 0-07-053522-1
 G Sacks, 1990.  Higher Recursion Theory, Springer-Verlag. 3-540-19305-7
 S. G. Simpson, 1999. Subsystems of Second Order Arithmetic, Springer-Verlag. 3-540-64882-8
 R. I. Soare, 1987. Recursively Enumerable Sets and Degrees, Perspectives in Mathematical Logic, Springer-Verlag. 0-387-15299-7.

 Articole și colecții de studiu
 K. Ambos-Spies and P. Fejer, 2006. "Degrees of Unsolvability." Pretipărire nepublicată.
 H. Enderton, 1977.  "Elements of Recursion Theory." Handbook of Mathematical Logic, editată de  J. Barwise, North-Holland (1977),  pp. 527–566. 0-7204-2285-X
 Y. L. Ershov, S. S. Goncharov, A. Nerode, and J. B. Remmel, 1998. Handbook of Recursive Mathematics, North-Holland (1998). 0-7204-2285-X
 M. Fairtlough and S. Wainer, 1998. "Hierarchies of Provably Recursive Functions". In Handbook of Proof Theory, edited by S. Buss, Elsevier (1998).
 R. I. Soare, 1996. Computability and recursion, Bulletin of Symbolic Logic v. 2 pp. 284–321.

 Articole și colecții de cercetare
 Burgin, M. and Klinger, A. "Experience, Generations, and Limits in Machine Learning." Theoretical Computer Science v. 317, No. 1/3, 2004, pp. 71–91
 A. Church, 1936a. "An unsolvable problem of elementary number theory." American Journal of Mathematics v. 58, pp. 345–363.  Retipărit în "The Undecidable", M. Davis ed., 1965.
 A. Church, 1936b. "A note on the Entscheidungsproblem." Journal of Symbolic Logic v. 1, n. 1, and v. 3, n. 3. Retipărit în "The Undecidable", M. Davis ed., 1965.
 M. Davis, ed., 1965.  The Undecidable—Basic Papers on Undecidable Propositions, Unsolvable Problems and Computable Functions, Raven, New York. Reprint, Dover, 2004. 0-486-43228-9
 R. M. Friedberg, 1958. "Three theorems on recursive enumeration: I. Decomposition, II. Maximal Set, III. Enumeration without repetition." The Journal of Symbolic Logic, v. 23, pp. 309–316.

 L. Harrington and R. I. Soare, 1991. "Post's Program and incomplete recursively enumerable sets", Proceedings of the National Academy of Sciences of the USA, volumul 88, paginile 10242—10246.
 C. Jockusch jr, "Semirecursive sets and positive reducibility", Trans. Amer. Math. Soc. 137 (1968) 420-436
 S. C. Kleene și E. L. Post, 1954. "The upper semi-lattice of degrees of recursive unsolvability." Annals of Mathematics v. 2 n. 59, 379–407.

 J. Myhill, 1956. "The lattice of recursively enumerable sets." The Journal of Symbolic Logic, v. 21, pp. 215–220.

 E. Post, 1944, "Recursively enumerable sets of positive integers and their decision problems", Bulletin of the American Mathematical Society, volume 50, pages 284–316.
 E. Post, 1947. "Recursive unsolvability of a problem of Thue." Journal of Symbolic Logic  v. 12, pp. 1–11. Reprinted in "The Undecidable", M. Davis ed., 1965.

 T. Slaman and W. H. Woodin, 1986. "Definability in the Turing degrees." Illinois J. Math. v. 30 n. 2, pp. 320–334.
 R. I. Soare, 1974. "Automorphisms of the lattice of recursively enumerable sets, Part I: Maximal sets." Annals of Mathematics, v. 100, pp. 80–120.
 A. Turing, 1937. "On computable numbers, with an application to the Entscheidungsproblem." Proceedings of the London Mathematics Society, ser. 2 v. 42, pp. 230–265.  Corecturi ibid. v. 43 (1937) pp. 544–546.  Reprinted in "The Undecidable", M. Davis ed., 1965. PDF from comlab.ox.ac.uk
 A. Turing, 1939. "Systems of logic based on ordinals." Proceedings of the London Mathematics Society, ser. 2 v. 45, pp. 161–228. Retipărit în "The Undecidable", M. Davis ed., 1965.

Logică matematică

Teoria calculabilității


ක්‍රීඩා න්‍යාය යනු ස විද්‍යාවෙහි, සංගණන ලෙසින් ආර්ථික විද්‍යාවෙහි, මෙන්ම ජීව විද්‍යාව (සංගණ්‍ය ලෙසින් පරිණාමීය ජීව විද්‍යාව සහ පරිසර විද්‍යාව), ඉංජිනේරු විද්‍යාව, දේශපාලන විද්‍යාව, අන්තර්-ජාතීක සබඳතා, පරිගණක විද්‍යාව, සහ දර්ශන විද්‍යාව යන්නෙහි භාවිතා වන ව්‍යවහාරික ගණිතයෙහි ශාඛාවකි. යමෙකුගේ හැකියාව අනෙකෙකුගේ තෝරා ගැනුම් මත රැ‍ඳෙන උපායමාර්ගික අවස්ථාවන්හිදී හැසිරීම ගණිතමය වශයෙන් උපග්‍රහණය කිරීමට උත්සාහ කිරීම ක්‍රීඩා න්‍යාය තුළින් ඉදිරිපත්වේ. අනෙකෙක්ගේ දුර්වලතාවයක් මත යමෙකු ජය ගන්නා තරග (ශුන්‍ය ඓක්‍ය ක්‍රීඩා), විශ්ලේෂණය කිරීමට මුලදී මෙය භාවිතා වුවද, විවිධ උපමානයන් අනුව වර්ගීකරණය වන්නාවූ පුළුල් අන්තර්ක්‍රියා පරාසයක් සම්බන්ධයෙන් ක්‍රියාකිරීමට හැකි වන අයුරින් මෙය පුළුල් කිරීමකට භාජනය වී ඇත. වර්තමානයෙහි, "ක්‍රීඩා න්‍යාය යනු සමාජ විද්‍යාවෙහි තාර්කික පාර්ශවය සඳහා වූ ඡත්‍ර හෝ 'ඒකීකෘත ක්ෂේත්‍ර' වාදයක්  වැනිය. මෙහි 'සමාජ' යන පදය පුළුල් ලෙසින් අර්ථකතනයට ලක් වෙමින් මානව හා මානව-නොවන ක්‍රීඩකයන් ද (පරිගණක, සතුන්, ශාකයන්) අන්තර්ග්‍රහණය කොට ඇත. "(අවුමාන් 1987)".

ක්‍රීඩා න්‍යායෙහි සාම්ප්‍රදායික යෙදවීම් යත්න දරනුයේ මෙම ක්‍රීඩාවන්හී සමතුලනය ග්‍රහණය කර ගැනුමටය. සමතුලනයෙහිදී, එකිනෙක ක්‍රීඩකයා, තවදුරටත් වෙනස්වීමකට ලක් වීමට සම්භාවතාවයක් නොමැති, යම් උපායමාර්ගයක් යොදා ගනියි. බොහෝ සමතුලිත සංකල්පයන් විකසනය කොට ඇත්තේ (වඩාත් ප්‍රචලිත ලෙසින් නෑෂ් සමතුලනය) මෙම අදහස පරිග්‍රහනය කෙරුමෙහි උත්සාහයක් ලෙසිනි. එකිනෙක උපයෝග ක්ෂේත්‍රය ට අනුකූලව මෙම සමතුලිත සංකල්පයන් සඳහා වෙන් වෙන් අභිප්‍රේරණයන් ජනිත වන මුත්, බොහෝ විට ඒවා උපරිපතනය හෝ සමපාත හෝ වීම සිදු වෙයි. මෙම ක්‍රමවේදය සඳහා විවේචනයන් නොමැති. සුවිශේෂී සමතුලිත සංකල්පයන් හි සුදුසු බව, හුදෙක් සමතුලන සංකල්පයෙහි සුදුසු බව, සහ පුළුල් ලෙසින් ගණිතමය ආකෘතීන්ගේ ඵලදායී බව පිළිබඳව විවාදයන් පවතියි.

මින් පෙරටුව යම්කිසි විකසනයන් සිදු වී තිබුණද, ක්‍රීඩා න්‍යාය යන ක්ෂේත්‍රය ප්‍රාදූර්භූත වූයේ ජෝන් වොන් නියුමන් සහ ඔස්කාර් මෝර්ගෙන්ස්ටර්න් විසින් 1944 දී රචිත තියරි ඔෆ් ගේම්ස් ඇන්ඩ් ඉකනමික් බිහේවියර් නමැති ග්‍රන්ථය සමගය. 1950 ගණන් වලදී බොහෝ ප්‍රාඥයන් විසින් මෙම න්‍යාය විස්තීර්ණ ලෙසින් විකසනයට බඳුන් කර ඇත. ක්‍රීඩා න්‍යාය ඉක්බිතිව 1970 ගණන් වලදී ජීව විද්‍යාව වෙත ප්‍රකාශිත ලෙසින් ව්‍යවහාර වූ මුත්, 1930 ගණන් වැනි අතීතයෙහි පවා සමාකාර විකසනයන් තිබූ බව සැලකිය මනාය. බොහෝ ක්ෂේත්‍රයන්හී ප්‍රයෝජනවත් මෙවලමක් ලෙසින් පුළුල් පිළිගැනුමකට ක්‍රීඩා න්‍යාය පාත්‍ර වී ඇත. ක්‍රීඩා න්‍යායවාදීන් අටදෙනෙකු ආර්ථික විද්‍යාවන් සඳහා නොබෙල් ත්‍යාගය දිනා ඇති අතර, ජෝන් මේනාඩ් ස්මිත් වෙත ක්‍රාෆූර්ඩ් ත්‍යාගය පිරිනමා ඇත්තේ ජීව විද්‍යාව වෙත ඔහු විසින් ක්‍රීඩා න්‍යාය උපයෝගී කිරීම වෙනුවෙනි.

සටහන්
දේශපාලන විද්‍යාව

ක්‍රීඩා න්‍යාය


O Scopone Scientifico é uma variante do jogo de cartas italiano Scopone jogado por quatro pessoas divididas em duplas e em que todas as cartas são distribuídas aos jogadores no início de cada partida.

Objetivos do jogo
 Tentar evitar que a equipe adversária consiga fazer a primeira scopa da partida;
 Evitar deixar cartas na mesa que juntas somem o valor 10 ou menos;
 Capturar o maior número de cartas possível;
 Fazer scopas.

Tipo de baralho
No jogo utiliza-se um maço de baralho italiano tradicional de 40 cartas. Pode-se também usar o baralho espanhol ou o baralho francês, removendo-se as cartas 8, 9, 10 (no caso do baralho francês) e os coringas (caso hajam).

Ordem e valor das cartas
A ordem das cartas, da maior para a menor, e seus respectivos valores são: rei, 10; cavalo, 9; valete, 8; sete, 7; seis, 6; cinco, 5; quatro, 4; três, 3; dois, 2; ás, 1.

Usando o baralho francês, a dama equivale ao cavalo.

Distribuição das cartas
O carteador embaralha as cartas e as entrega para o jogador a sua esquerda para que este faça o corte do maço, depois distribui dez cartas, entregues uma a uma (ou de outra forma), para cada um dos jogadores iniciando pelo que estiver a sua direita, distribuindo  no sentido anti-horários até todas as cartas serem entregues, não ficando nenhuma carta sobre a mesa.

Desenvolvimento do jogo
O jogo segue a maior da parte dinâmica da Scopa e do Scopone. A diferença é que uma mesma equipe pode conseguir fazer scopas em sequência se cada membro da equipe tiver a carta de mesmo valor a cada vez que um membro da dupla adversária colocar sua carta sobre o centro da mesa quando ele estiver vazio, situação que pode ocorre já no início de partida.

Pontuação
O sistema de pontuação é o seguinte:

 Scopa : cada scopa obtida = 1 ponto;
 Carte : maior número de cartas = 1 ponto;
 Sette bello : obtenção do 7 de ouros = 1 ponto;
 Denari : maior número de cartas de ouros = 1 ponto;
 Primiera : obtenção da primiera = 1 ponto.

Caso ocorra empate em carte, denari ou primiera nenhuma equipe recebe os pontos respectivos.

Vence a partida o jogador, ou dupla, que marcar 11, 16 ou 21 pontos primeiro.

Ligações externas

Jogos de cartas
Jogos de cartas da Itália
Jogos de cartas com baralho italiano

Scopone Scientifico


Kærlighed i asyl er en dansk kortfilm fra 2012, der er instrueret af Elombe Brice Parfait efter manuskript af Miki Shack Mikkelsen.

Handling

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2012

Kortfilm fra Danmark

Kærlighed i asyl


Descendenții 2 este un film fantastic și de acțiune care a avut premiera la 21 iulie 2017 în SUA, iar în România pe 16 septembrie 2017. Este continuarea primei părți - Descendenții (film din 2015).

Există și al treilea film, Descendenții 3, care a apărut pe 2 august 2019, după moartea actorului Cameron Boyce, care a jucat rolul lui Carlos, fiul Cruellei de Vil.

Referințe

Filme americane
Filme din 2017
Filme fantastice
Filme fantastice din anii 2010
Filme regizate de Kenny Ortega

Descendenții 2


An Fimbristylis eragrostis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Henry Fletcher Hance. An Fimbristylis eragrostis in nahilalakip ha genus nga Fimbristylis, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fimbristylis

Fimbristylis eragrostis


Danielle Aitchison, née le  à Morrinsville, est une athlète handisport néo-zélandaise concourant en T36 pour les athlètes atteintes de paralysie cérébrale.

Carrière
Née avec une sévère jaunisse et 90% de perte d'audition, elle a des implants auditifs dans les deux oreilles. Elle possède également deux paralysies cérébrales : l'athétoïde et l'ataxie.

Aux Championnats du monde d'athlétisme handisport 2019, elle monte sur la deuxième marche du podium sur le 200 m en 29 s 86  et termine  du 100 m. Deux ans plus tard aux Jeux, Aitchison rafle l'argent sur le 200 m en 29 s 88 derrière la Chinoise Shi Yiting (28 s 21). Deux jours plus tard, elle rafle le bronze sur le 100 m T36 en 14 s 62 derrière la Chinoise Shi (13 s 61) et la Russe Elena Ivanova (14 s 60).

Palmarès

Jeux paralympiques

 Jeux paralympiques d'été de 2020 à Tokyo :
  200 m T36
  100 m T36

Championnats du monde

 Championnats du monde 2019 à Dubaï :
  200 m T36

Références

Liens externes

Athlète handisport néo-zélandaise
Coureuse de 100 mètres
Coureuse de 200 mètres
Médaillée d'argent paralympique néo-zélandaise
Médaillée de bronze paralympique néo-zélandaise
Athlète (femme) aux Jeux paralympiques d'été de 2020
Naissance en août 2001
Naissance dans la région de Waikato

Danielle Aitchison


An Gigantochloa parviflora in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Keng f., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Keng f.. An Gigantochloa parviflora in nahilalakip ha genus nga Gigantochloa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gigantochloa

Gigantochloa parviflora


ඒගිල් "බඩ්" ක්‍රෝග්, කණි. (උපත අගෝස්තු 3, 1939) යනු රිචඩ් නික්සන්ගේ පරිපාලනයේ නිලධාරියෙක් වශයෙන් ජනප්‍රියවූ ඇමරිකානු නීතිඥයෙක් වන අතර, වෝටර්ගේට් අපවාදයෙහි ඔහුගේ කාර්යභාරය වෙනුවෙන් සිරදඞුවම් ලැබීය.  ඔහු වර්තමානයෙහි,    ජනාධිපතිධුරය සහ කොංග්‍රස් මණ්ඩලය අධ්‍යයනය සඳහා වන කේන්ද්‍රයෙහි ආචාර ධර්ම සහ නායකත්වය පිළිබඳ ජ්‍යෙෂ්ඨ අධිසාමාජික සහ  ආචාර ධර්ම සහ ගෝලීය නායකත්වය පිළිබඳ ශාස්ත්‍රාලයෙහි අධ්‍යක්ෂක සඳහා අනුශාසක වෙයි.

අධ්‍යාපනය
ක්‍රෝග් උපන්නේ චිකාගෝ, ඉලිනෝයි හී වන අතර ඇතිදැඩි වූයේ සියෑට්ල්, වොෂිංටන් හිදීය; ඔහුගේ පියා නෝර්වේජියානු සාංක්‍රමණිකයෙක් විය. 1961 දී, ප්‍රින්සිපා ශාස්ත්‍රාලය, එල්සා, ඉලිනෝයි වෙතින් ඔහු උපාධිය ලද්දේ උසස්තම සම්මාන සහිතවය. යූඑස්එස් යෝර්ක්ටවුන් (1962–1965) යාත්‍රාවේ සන්නිවේදන නිලධාරියෙක් ලෙසින්  එ.ජ. නාවික හමුදා සේවයෙන් අනතුරුව, වොෂිංටන් විශ්වවිද්‍යාල නීති ශාස්ත්‍රාලය වෙතින්  1968දී ඔහු උපාධි ලදි.

නීතිඥ වෘත්තිය
පවුලේ මිතුරෙකු වූ ජෝන් අර්ලික්මන්ගේ, සියෑට්ල් නීති සමාගම වූ  හොලීන්, අර්ලික්මන්, රොබර්ට්ස් ඇන්ඩ් හොජ් හී රැකියාව ලද ඔහු, නික්සන්ගේ 1968 ජනාධිපතිවරණ ව්‍යාපාරයේ උපදේශකයන්ගේ කාර්යාලයෙහි අර්ලික්මන් හා එක් විය.  නික්සන් පත්වූ පසු, නිලප්‍රතිෂ්ඨාපන උත්සව කටයුතු පිළියෙලකිරීම් සඳහා ක්‍රෝග් උපකාර දුන්නේය.  ඩිස්ට්‍රික්ට් ඔෆ් කොලොම්බියා සඳහා උපදේශකයෙක් වශයෙන් නික්සන් ධවල මන්දීරය වෙත සම්බන්ධවූ ක්‍රෝග්, පසුව ෆෙඩරල් විමර්ශන කාර්යාංශය  සහ  මත්ද්‍රව්‍ය සහ අන්තරායකාරී ඖෂධ පිළිබඳ කාර්යාංශය සඳහා සම්බන්ධතා නිලධාරි ලෙසින් සේවය කළේය.  ජී. ගෝරඩ්න් ලිඩ්ඩි ඔහුට හමුවූයේ මෙහිදීය.

එල්විස්
නීතිවිරෝධි මත් ද්‍රව්‍ය පිළිබඳ ඔහුගේ කාර්යයන් නිසා, 1970 දෙසැම්බර් 21 දිනදී ධවල මන්දීරය වෙත  එල්විස් ප්‍රෙස්ලිගේ පැමිණීමක් සම්බන්ධීකරණය කිරීමට ඔහුට සිදු විය.  ජනාධිපති නික්සන් වෙත ලිපියක්ද රැගෙන ධවල මන්දීර ගේට්ටුව වෙත එල්විස් පැමිණියේ, මත්ද්‍රව්‍ය වෙළෙඳාම හා සටනේදී තමන් හට රජයට උදවු කල හැක්කේ කෙසේදැයි පිළිබඳව ජනාධිපතිවරයා සමග පුද්ගලික රැස්වීමක් ඉල්ලා සිටිමිනි.  රැස්වීම පැවැත්වුණු අතර, නික්සන් විසින්, සත්‍ය මත්ද්‍රව්‍ය ප්‍රතිනිධියෙකුගේ ලාංඡනයක්  ප්‍රෙස්ලි වෙත පිරිනැමිණි. මෙම සිද්ධි පිළිබඳව ක්‍රෝග් විසින් පොතක් ලියන ලදි ද ඩේ එල්විස් මෙට් නික්සන් (පෙජාමා  ප්‍රෙස්, 1994, ISBN 0-9640251-0-8).

විශේෂ විමර්ෂණ ඒකකය (SIU)
අර්ලික්මන් විසින් ධවල මන්දීරයේ "විශේෂ විමර්ෂණ ඒකකයේ" ප්‍රධානි තනතුරට ක්‍රෝග් පත් කරන ලද අතර, පරිපාලන මාණ්ඩලික නිලධාරින් විසින් රහසේ පුවත්පත් වෙතට තොරතුරු ලබාදීම පිළිබඳ විමර්ෂණය කිරීම ඔහුගේ වගතීම බවට පත් කෙරිණි. ක්‍රෝග් සහ ඔහුගේ සහායකයින් සාමාන්‍යයෙන් හැඳින්වුනේ  "නළකැමියන්" ලෙසින් වන අතර—"කාන්දුවීම් වැලැක්වීමේ කාර්යභාරය සහතික කිරීමේ මෙහෙයුම් සිදුකළ රහස් කණ්ඩායමක් වූහ." එය අසම්භාව්‍ය තේරීමක් විය: ඉතා ඉහළින් නීතිය පිළිපැදි පුද්ගලයෙක් ලෙසින් ප්‍රකීර්තියක් ලැබ සිටි  ක්‍රෝග් සඳහා, ඔහුගේ යහළුවන් විසින් ලබා දී තිබූ උපහාසාත්මක අපනාමය වූයේ  "ඊවල් ක්‍රෝග්" යන්නයි. තියඩෝර් වයිට් ලියා තැබුයේ "රහස් පොලිස් මෙහෙයුමක නායකත්වයට ඒගිල් ක්‍රෝග් පත්කිරීම සමතුල්‍ය වනුයේ, කේජීබී භට කණ්ඩායමක ප්‍රධාන විධායක ලෙසින් ෆ්‍රෑන්ක් මෙරිවෙල් පත්කිරීමටයි." ක්‍රෝග් විසින් ඔහුගේ නව කාර්යාලයට ලිඩ්ඩි පත් කර ගති.

පෙන්ටගන් ලියකියවිලි කාන්දුකරවන්නන් පසුපස හැඹීමට පරිපාලනය තීරණය කළ විට, 1971 සැප්තැම්බර් මාසයේදී ඩැනියෙල් එල්ස්බර්ග් හට ප්‍රතිකාර කල මනෝචිකිත්සකයාවූ ලුවිස් ෆීල්ඩිංගේ කාර්යාලය බිඳීම සඳහා අනුමැතිය ලබා දී තිබුණේ ක්‍රෝග් විසිනි. සැබවින්ම කාර්යාල බිඳීම සිදුකලේ ලිඩ්ඩි සහ ඊ. හොවාඩ් හන්ට් විසිනි. වෝටර්ගේට් ආශ්‍රිත අපරාධ සම්බන්ධයෙන් සිරගෙයට නියමවූ අර්ලික්මන්, පසුව ඔහුගේ මතක සටහන් ලියමින් පවසන්නේ, "මෙවන් අඩමාන පෞද්ගලික තීරණයක් තුලින් නික්සන් පරිපාලනයේ අභාවප්‍රාප්තියට මං පෑදීමට (ක්‍රෝග්) භෞතික ලෙසින් ඉවහල් වූ බවයි."

දුරකතන සංවාදයන්ට රහසේ සවන්දීම සඳහා අවසර සැපයීම ප්‍රතික්ෂේප කල විට, විශේෂ විමර්ශන ඒකකය තුල  ක්‍රෝග්ගේ රැකියාව කෙළවර කෙරිණි. ෆීල්ඩිංගේ සිවිල් අයිතිවාසිකම් උල්ලංඝනය කිරීමට කුමන්ත්‍රණය කිරීම සම්බන්ධයෙන් ෆෙඩරල් චෝදනාවන්ට  වරදකරු බව 1973 නොවැම්බර් 30 දිනදී පිළිගත් ක්‍රෝග්,  අභිචෝදකයන් හා සහයෝගයෙන් ක්‍රියාකිරීමට එකඟවිය.වසර දෙකේ සිට සය  දක්වා සිරගෙයට ඔහු නියම වූ නමුදු, ඔහු සත්‍ය වශයෙන් සිරගෙයි ගත කලේ මාස සතරක් හා භාගයක් පමණි.

1975දී වොෂිංටන් ප්‍රාන්ත ශ්‍රේෂ්ඨාධිකරණය විසින් ක්‍රෝග් උන්නීතිඥනය කරන ලදි.  අභියාචනය කිරීමට 1977 දි නොහැකි වුවද, 1980 දි එසේ කොට, නීතිඥ වෘත්තියට ඔහු යළි-ඇතුලු කර ගත්තේ, ඔහුගේ අභිඥානය සහ කළ වැරදි පිළිගැනුම මත පදනම් වෙමිනි.

සියෑට්ල් හී ක්‍රෝග් ඇන්ඩ් ලෙනාඩ් ආයතනයෙහි  ඔහු හවුල්කරුවෙකු වූ අතර  වර්තමානයෙහි, බල ශක්ති සහ අනෙකුත් සේවා ලාභීන්ට නීති, උපදේශක සහ, මැදිහත්වීමේ සේවා සපයයි.

ඔහු සහ ඔහුගේ පුතා මැතිව් ක්‍රෝග් විසින්,  ඉන්ටෙග්‍රිටි: ගුඩ් පීපල්, බෑඩ් චොයිසර්ස් ඇන්ඩ්, ලයිෆ් ලෙසන්ස් ෆ්‍රොම් ද වයිට් හවුස් (පබ්ලික් අෆෙයාර්ස්, 2007, ISBN 978-1-58648-467-5) යන පොත ලිවූ අතර, නීතික ආචාර ධර්මය යන විෂයය පිළිබඳ නිතර දේශන පවත්වමින් බොහෝ පාසැල් වෙත ගොස් ඇත.

ඔහුගේ මස්සිනා වන පීටර් හෝර්ටන්, ග්‍රේස් ඇනටමි යන  ඒබීසී රූපවාහිනී මාලාවේ අධ්‍යක්ෂක සහ විධායක නිෂ්පාදක  වෙයි.  උත්සව වලදී කථකයෙකු ලෙසින් ක්‍රියා කරන ඔහු, තම අත්දැකීම් පිළිබඳ කථා කරයි.

සටහන්

1939 උපත්
ජීවත්වන්නෝ
නෝර්වීජියානු සම්භවයක් සහිත ඇමරිකානු ජනයා
උන්නීතිඥනය කෙරුණු නිතිඥයෝ
අනෙකුන්ගේ සිවිල් අයිතිවාසිකම් අහිමි කිරීම නිසා වැරදිකරු කෙරුණු ජනයා
 චිකාගෝ, ඉලිනෝයි වෙතින් වූ ජනයා
 සියෑට්ල්, වොෂිංටන් වෙතින් වූ ජනයා
වෝටර්ගේට් අපවාදය මා සම්බන්ධ ජනයා
ප්‍රින්සිපියා ශාස්ත්‍රාලයෙහි ශිෂ්‍ය ලැයිස්තුව
වොෂිංටන් විශ්වවිද්‍යාලයීය නීති ශාස්ත්‍රාලයෙහි ශිෂ්‍ය ලැයිස්තුව
වොෂිංටන් (ප්‍රාන්තය) හී නීතිඥයෝ
වොෂිංටන් (ප්‍රාන්තය) හී රිපබ්ලිකානුවෝ

ඒගිල් ක්‍රෝග්


Amarok, KDE projesi kapsamında geliştirilen gelişmiş bir müzik çalar yazılımdır. İlk sürümü Haziran 2003'te yayınlanmıştır. KDE bünyesinde geliştirilmekle birlikte KDE'nin sürüm takviminden ayrı bir takvim izler. Amarok, kelime olarak eskimo dilinde kurt anlamına gelir. Özgür GNU Genel Kamu Lisansı ile lisanslıdır. Sloganı Müziğini yeniden keşfet tir.

Özellikler
 MP3, OGG, RealAudio, AAC, FLAC gibi yaygın dosya biçimlerini oynatabilme
 Gelişmiş koleksiyon yönetimi (koleksiyonunuzda bir değişiklik yaptığınızda bunu hemen algılayıp günceller)
 Gelişmiş parça listesi
 Albüm kapaklarını Amazon.com'dan kendi kendine indiren bütünleşik kapak yöneticisi. (Albüm kapaklarını, isterseniz albümün bulunduğu dizinden deseçebilirsiniz)
 Çalan parçanın şarkıcı bilgilerini Wikipedia'dan getirir (Wiki dilini değiştirebilirsiniz)
 Siz şarkınızı dinlerken, bir yandan İnternet'ten şarkı sözlerini indirerek size gösterir. İsterseniz sözleri elle de girebilirsiniz.
 Birden fazla çalma listesini kolayca yönetmek için çalma listesi tarayıcı
 Oylama sistemi
 Parçalar arasında geçişte yumuşatma (Crossfading)
 Kolay yapılandırma için Hoş geldiniz Sihirbazı
 Bütünleşik iPod, iRiver iFP, Creative Nomad, Creative Zen, Rio Karma çalıcı desteği
 Gelişmiş Podcasting desteği
 Dosya takip sistemi. Dosya checksum'ları sayesinde artık müzik dosyasını başka bir yere taşısanız da, koleksiyon bütünlüğü bozulmuyor.
 Gelişmiş etiket yönetimi, MusicBrainz ve toplu etiketleme desteği
 SQLite3 ve MySQL veritabanı desteği
 Hareketli sistem çekmecesi simgesi (seçimlik)
 GStreamer için KIO desteği ile uzaktan kontrolü sağlar
 Bütünleşik Audioscrobbler desteği
 Last.fm önerilerine göre değişken çalma listesi oluşturma
 Betik desteği
 Bütünleşik Magnatune  müzik dükkânı

Ayrıca bakınız
 Ortam oynatıcıları listesi
 Ortam oynatıcıları karşılaştırması

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Amarok, Resmi sitesi
 Amarok 2.3 tanıtım yazısı (özgürlükiçin.org)
 Wiki sayfaları

KDE
Podcast yazılımı
Çevrimiçi müzik veritabanı istemcileri
Özgür ses yazılımları
2003 yazılımları
Linux ortam oynatıcıları
Müzik kutusu tarzlı medya oynatıcıları
Özgür ortam oynatıcılar
Qt kullanan ses oynatıcı yazılımlar
C++ ile programlanmış ücretsiz yazılımlar
Özgür çokdilli yazılımlar
GStreamer kullanan yazılımlar

Amarok (yazılım)


Ubi primum es una encíclica del Papa Pío IX publicada el 19 de junio de 1847; es la tercera encíclica del pontificado de Pío IX, y está dirigida a los superiores generales de las congregaciones religiosas y a los obispos de la Iglesia católica.

Este documento anuncia la creación de la nueva congregación romana dedicada a los regulares, además de entregar mayores exigencias para la admisión de candidatos a la profesión religiosa.

Referencias

Encíclicas de Pío IX
Iglesia católica en 1847

Ubi primum (encíclica de 1847)


Pompiliu Nistor () a fost un medic român, care s-a remarcat în activitatea de organizare a Primului Corp al Voluntarilor Români din Rusia, precum și în aceea de inițiere și de redactare a Declarației de la Darnița.

Familia
Pompiliu Nistor s-a născut în comuna Arpătac din Comitatul Trei Scaune, Austro-Ungaria (astăzi Araci, comuna Vâlcele din județul Covasna), fiind al doilea copil al preotului Dionisie Nistor.

Fratele mai mare, Aurel Nistor, a studiat la Academia Teologică "Andreiana" din Sibiu și a fost protopop în Sfântu Gheorghe și Brașov. Totodată el s-a făcut cunoscut ca un întemeietor al unor asociații culturale și profesionale și ca un excelent organizator al vieții comunitare, bucurându-se de prietenia unor personalități ale vremii precum Nicolae Iorga, Octavian Goga și Vasile Goldiș.<ref name=lacatusu7>Aurel Nistor, o pagină din istoria... Lăcătușu, Ioan (coord.), 1999, p.7</ref>
Aurel Nistor a participat, ca președinte al Comitetului Național Român din Araci, la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 Decembrie 1918.

Cel de-al patrulea frate, Dionisie, a studiat la Universitățile din Budapesta și Jena, a ajuns profesor la Liceul "Andrei Șaguna" din Brașov, dar a murit în război la doar 24 de ani. El a fost înmormântat în Galiția, lângă capela din Comarno (în apropierea locului unde a fost omorât) și a fost decorat port-mortem cu medalia de argint clasa I pentru vitejie.

 Studii

A urmat școala primară în satul natal și în Satulung, după care a făcut liceul la Brașov, unde s-a împrietenit cu Onisifor Ghibu, care l-a caracterizat ulterior ca "un băiat serios, cu o frumoasă cultură literară românească" și care l-a prețuit pentru "caracterul său bun și un bun român cu interes pentru trecutul, prezentul și viitorul neamului".

În anul 1902 Pompiliu Nistor s-a înscris la Facultatea de medicină din Budapesta, unde în ultimul an de studenție (1906-1907), a fost ales președinte al Societății "Petru Maior". În această calitate, după aprecirea lui Onisifor Ghibu "a inaugurat o epocă nouă, plină de suflet, de muncă și curajˮ.

 Viața și activitatea
Din 1908 el a lucrat, mai întâi ca medic secundar la spitalul din Arad, apoi ca medic militar angajat al Armatei Austro-Ungare, iar în 1910 a ajuns medic în circumscripția medicală Zărnești.

Înrolat în Armata Austro-Ungară în anul 1914, el a servit ca medic cu gradul de locotenent pe Frontul de Răsărit din Galiția, acolo unde fratele lui, profesorul Dionisie Nistor, a murit în misiune, la doar 24 de ani.
În data de data de 29 decembrie 1914, după cinci luni pe front, Pompiliu Nistor a căzut prizonier la ruși, în zona Lavorov, continuându-și activitatea de medic în lagăre de prizonieri din Siberia (Bașkiria și Novonikolaevsk). A lucrat și în spitalul civil din Busk (localitate situată la nord-est de Liov, Ucraina). În perioada prizonieratului a corespondat pe tema aspirațiilor naționale românești cu Onisifor Ghibu, care a avut o influență pozitivă asupra constituirii in Rusia a corpurilor de voluntari ardeleni și bucovineni. O parte dintre scrisorile sale au fost publicate în revista Tribuna, în perioada 1915-1916.

În decembrie 1916, Dr. P. Nistor a ajuns ca voluntar în lagărul de la Darnița, o localitate de lângă Kiev astăzi devenită raion al orașului. Aici s-a implicat în activitatea de organizare a Primului Corp de Voluntari și a fost inițiatorul Memoriului manifest de la Darnița, lucrând și în comisia de redactare a acestuia. Declarația de la Darnița a avut o semnificație istorică majoră fiind socotită de mulți contemporani "prima Alba Iulia a românilor".

În vara anului 1917, Dr. P. Nistor a ajuns împreună cu primul detașament al Corpului de voluntari transilvăneni la Iași, unde a început activitatea în unitățile medicale ale armatei române.
El a activat mai întâi ca medic șef la Batalionul IV pionieri (1 iulie - 31 august 1917), apoi ca medic la Spitalul mobil nr.4 cu care a fost pe front (1 septembrie - 31 decembrie 1917) în campania de la Siret, iar de la 1 ianuarie 1918 până la 31 martie 1918 ca medic șef la Regimentul de voluntari nr.1 Turda. După desființarea regimentelor de voluntari, el a funcționat ca medic la Direcția Sănătății Publice din Ministerul de Război și apoi ca medic la Spitalul "Lazaretˮ din Bacău (1 aprilie - 30 iunie 1918). Ca urmare a ieșirii României din război el a fost demobilizat și a lucrat ca medic civil pentru o foarte scurtă perioadă la Suceava, în circumscripția rurală Borca, până la data de 15 noiembrie 1918 când a fost remobilizat la statul major al Corpului Voluntarilor, cu care a intrat în Transilvania, reîntorcându-se acasă.

În 1918 Pompiliu Nistor s-a îmbolnăvit de tifos exantematic și, la spitalul "Lazaretˮ din Bacău, a întâlnit-o pe viitoarea lui soție, Virgilia Braniște, originară din Brașov și refugiată în Moldova odată cu retragerea armatei române, în cadrul căreia care lucra ca soră de caritate și care se îmbolnăvise de asemenea de tifos exantematic. În convalescență, cei doi s-au logodit și ulterior au fost cununați de medicul chirurg Iacob Iacobovici, unul dintre fondatorii Facultății de Medicină din Cluj.

A fost cooptat ca membru al Marelui Sfat Național Român, în ședința acestuia ținută la 30 iulie 1919, la Sibiu. Pompiliu Nistor a contribuit, astfel, la consolidarea Marii Uniri.Activitatea lui Pompiliu Nistor..., Stan, 2013, p.319

După realizarea Unirii, Pompiliu Nistor și-a reluat postul de medic la Zărnești până în anul 1930, când s-a mutat la Brașov ca medic-șef al județului Brașov. Ulterior el a devenit și inspector în Ministerul Sănătății. Pe plan profesional, dr. Pompiliu Nistor a fost considerat "unul dintre medicii igieniști cei mai reputați din Ardeal și unul din organizatorii cei mai valoroși și activi ai sănătății publice". Crezul în profesiune și l-a exprimat în lucrarea "Igiena", redactată ulterior, unde a scris: "Cei care sunt puși să conducă sănătătea publică trebuie să aibă suflet și dragoste pentru misiunea și meseria lor".

A colaborat vreme îndelungată la Gazeta Transilvaniei din Brașov, la "Renașterea" din Sibiu, Tribuna din Arad, "Patria" din Cluj, "Glasul dreptății" (organ oficial al foștilor voluntari din armata română și luptători pentru drepturile naționale) din Brașov și la "Gazeta Voluntarilor (Organul Uniunei Foștilor Voluntari)" din Cluj.

Pe plan cultural a condus filiala ASTREI din Zărnești, în cadrul căreia a ținut  conferințe și a organizat șezători populare.

În data de 29 octombrie 1932, Dr. P. Nistor a devenit președinte al secției române a Federației interaliate a foștilor combatanți (FIDAC). Ulterior, la congresul internațional de la Lisabona, a devenit vicepreședinte al comitetului executiv al FIDAC.

A fost președinte al Ligii Antirevizioniste Române (L.A.R.) - filiala Brașov.

Pe parcursul vieții interbelice a redactat o serie de "Buletine demografice" pe care le-a înaintat Ministerului Sănătății pentru a fi publicate în revistele medicale de specialitate, însă le-a publicat și personal în ziarul "Gazeta Transilvaniei" din Brașov. A mai publicat și alte lucrări cu privire la rezultatele vaccinărilor anti-scarlatinoase și anti-difterice în revista "Sibiul Medical".

În anul 1944 Pompiliu Nistor s-a pensionat, însă și-a continuat activitatea ca medic școlar. În 1959 a redactat o lucrare, intitulată Contribuții la starea demografică și viața sanitară în județul Brașov în anii 1919 – 1944.
Demn de amintit este faptul că medicul Pompiliu Nistor nu a intrat în politică, neavând funcții de conducere în nici un partid, dar de-a lungul întregii sale vieți a desfășurat o activitate deosebită pe tărâm civic, patriotic, științific și cultural.

Pentru eforturile și acțiunile sale din anii Primului Război Mondial a fost decorat cu Medalia "Ferdinand I" cu spade și panglică, a devenit cavaler și, ulterior, comandor al Ordinului "Coroana României" cu spade.

Ultimii ani
A încetat din viață la 19 iulie 1961 la Brașov și a fost înmormântat în cimitirul bisericii ortodoxe române "Adormirea Maicii Domnului" (Brașovul Vechi) din Brașov.

Note

Referințe

Bibliografie
 Stan, Constantin I.; Activitatea lui Pompiliu Nistor pentru desăvârșirea unității nationale românești ; Angvstia 4/1999; pp. 315–320.
 Cărturari brașoveni *sec XV-XX* Ghid biobibliografic; Biblioteca Municipală Brașov 1972; pp. 167–168.
 Petcu, Marian; Istoria jurnalismului din România în date: enciclopedie cronologică; Editura Polirom; Iași; 2012
 Marin, Florea; Medicii și Marea Unire; Editura Tipomur; Târgu Mureș; 1993; pp. 207–213
 Lăcătușu, Ioan (coord.); Aurel Nistor, o pagină din istoria Bisericii și a Neamului; Colecția Restituiri, vol. 2, Editura Carpații Răsăriteni, Sfântu Gheorghe, 1999
 Vlad, Ioan; Brașovul și Marea Unire''; Editura Dacia Europa Nova; 1996; pp. 155–163.

Nașteri în 1883
Nașteri pe 16 octombrie
Decese în 1961
Decese pe 19 iulie
Medici români
Brașoveni
Voluntari români în Primul Război Mondial
Militari români în Austro-Ungaria
Membri ai Marelui Sfat Național Român
Decorați cu Ordinul Coroana României

Pompiliu Nistor


الجدار الفولاذي أو الجدار المصري العازل هو جدار تحت الأرض من الحديد الفولاذي قامت الحكومة المصرية في البدء من تنفيذه علي طول حدود مصر مع قطاع غزة بهدف وقف اختراق حدودها عن طريق الأنفاق التي يحفرها الفلسطينيون من رفح الفلسطينية إلي رفح المصرية بغرض التهريب، وسط حالة من الرفض والتأييد للمشروع. يمتد الجدار بطول 10 كم وعمق يتراوح من 20 إلى 30 متر تحت سطح الأرض ويتكون من صفائح صلبة طول الواحدة 18 متر وسمكها 50 سم مقاومة للديناميت ومزودة بمجسات ضد الاختراق، كما يضمن ماسورة تمتد من البحر غرباً بطول 10 كم باتجاه الشرق يتفرع منها أنابيب مثقبة يفضل بين كل واحدة والأخرى 30 : 40 م تقوم بضخ الماء باستمرار بهدف إحداث تصدعات وانهيارات للأنفاق. وبحسب الجزيرة نت ينصب الجدار بإشراف كامل من ضباط مخابرات أميركيين وفرنسيين. تقدر تكلفة بناء الجدار حوالي ملياري دولار أي ما يعادل 12 مليار جنيه مصري، بحسب ما ذكره النائب صبحي صالح. وقد نفت الخارجية المصرية أن يكون تمويل الجدار من قبل الولايات المتحدة وقالت إنه بنى بأموال وبمعرفة الحكومة المصرية، وبمساعدة فنية واستشارية فقط من قبل الولايات المتحدة.

خلفية

يحد قطاع غزة مصر من الشمال الشرقي لشبه جزيرة سيناء، وتمتد حدود القطاع البرية مع مصر بطول 13 كم. وتعتبر هذه المنطقة الحدودية الملاذ الأهم لسكان غزة من مرضى وطلاب وتجار للخروج من أجل حاجياتهم الخاصة، بالإضافة إلى الجانب التجاري حيث يستورد تجار القطاع المنتجات من مصر.

التنفيذ
شملت المرحلة الأولى تركيب أجهزة للكشف عن الأنفاق وهي أجهزة جيولوجية ذات تقنيات عالية في الكشف عن الصوت والحركة في باطن الأرض وعلى أعماق كبيرة، وقد بدأ العمل فيها منذ الربع الثاني من 2009 تقريباً.
أما المرحلة الثانية من المشروع فهي عملية بناء جدار فولاذي بطول المنطقة الحدودية لعرقلة حفر الأنفاق عند نقطة معينة تمت دراستها بعناية وهي عبارة عن منظومة الكشف عن الأنفاق.

وقد بدأت في سرية تامة وكانت القيادة الإسرائيلية على علم بهذا المشروع. على أن توضع ألواح معدنية فولاذية بطول المنطقة الحدودية المتفق عليها. تم استثناء 3 كم التي تنعدم فيها عمليات حفر الأنفاق بسبب نعومة تربتها الرملية وهي المنطقة المحصورة بين العلامة الدولية رقم 1 على ساحل البحر الحدودي وحتى شمال العلامة الدولية رقم 3 باتجاه البحر وهي المنطقة التي تبدأ من  وحتى البحر. وقد أجريت اختبارات عديدة ناجحة على مدى صلابة واحتمال هذه الألواح المعدنية المصممة ضد أية اختراقات معدنية أو تفجيرية بالديناميت وربما تتأثر فقط بتفجير شديد، وقد بدأت السلطات المصرية بوضع الألواح وتم تنفيذ المرحلة الأولى منها، وبلغت حوالي 4 كم شمال معبر رفح البري وحوالي 500 متر جنوب معبر رفح تم تغطيتها بهذه الألواح المعدنية التي تم غمسها في باطن الأرض باستخدام معدات مخصصة لحفر آبار المياه.

المشروع سيتضمن بناء بوابات إلكترونية حديثة سيتم وضع بوابتين منها على مداخل مدينة  المصرية بهدف الكشف عن المتفجرات والسلاح وأية معادن وتم تحديد الأماكن التي ستقام فيها هذه البوابات الإلكترونية، كما أن هناك أنباء بأن كتيبة أمريكية ربما ستحضر إلى شمال سيناء في وقت لاحق وستنضم إلى معسكر قوات حفظ السلام للإشراف على المنطقة الحدودية بجانب الأمن المصري، وهو ما كشفت عنه زيارات العريش عاصمة محافظة شمال سيناء منذ حوالي ثلاثة أشهر، طالباً من الأطباء المصريين معلومات عن قدرة المستشفى في استقبال أية حالات طارئة لجنود أمريكيين. وفي منتصف يناير 2010 تم الانتهاء من بناء 60% من الجدار جميعها في الأماكن المفتوحة حيث بدأت الحكومة أعمال الحفر في تلك الأماكن وأرجأت الحفر الأماكن المأهولة بالسكان لوقت لاحق والتي تعتبر أكثر الأماكن احتواءً على أنفاق لحين إيجاد حل للمنازل التي يعتقد أن أعمال الحفر ستأتي بأضرار عليها، وفقاً لما ذكرته الحكومة. وقد سبق وتوقفت أعمال الحفر لمدة 3 أيام بسبب استهداف قناصين فلسطينيين لمعدات الحفر وخراطيم الزيت في المناطق المكشوفة.

ويتكون الجدار من ألواح من الصلب بعرض 50 سم وطول 18 مترا، صنعت في الولايات المتحدة ووصلت عبر أحد الموانئ المصرية، بينما أكدت جريدة الوفد أنها صنعت في روسيا في مصانع شركة إيفراز، وهي من الصلب المعالج الذي تم اختبار تفجيره بالديناميت. ويتم دق هذه الألواح عبر آلات ضخمة تحدد مقاييسها بالليزر، ثم سيتم لصقها معا بطريقة «العاشق والمعشوق» على غرار الجدار الحديدى الذي أنشأته إسرائيل على الحدود بين قطاع غزة ومصر وقامت الفصائل الفلسطينية بهدمه في يناير 2008 ولم تتمكن الفصائل الفلسطينية حينها من تدميره بالمتفجرات وقاموا بقصه من أسفل بلهيب أنابيب الأكسجين.

ووصفت كارين أبو زيد المفوضة العامة للأونروا الجدار بأنه أكثر متانة من خط بارليف من ناحية التحصين، وامتدادا للجدار الفولاذي تقوم الحكومة المصرية بعمل حواجز خرسانية ومد شباك تحت مياه البحر المتوسط بعمق 10 أمتار وبطول 25 مترا امتدادا للجدار الفولاذي لمنع أي عمليات تسلل بين مصر وقطاع غزة. وقد شرعت مصر أيضا في إنشاء مرسى للزوارق تابع للقوات الأمنية المصرية وزيادة عدد أبراج المراقبة إلى 23 برجا إسمنتيا مجهزا بنوافذ مقاومة للرصاص ومزودة بتجهيزات إلكترونية على الحدود مع القطاع.

ردود الفعل

أطراف ذات صلة مباشرة

موقف مصر الرسمي
 أنكرت مصر في البداية قيامها بإنشاء جدار ثم عادت وأكدت بعد قيام الصحافة العبرية بنشر الخبر، إلا أنها لم تقدم بيانًا يوضح طبيعة وحقيقة هذا الجدار. وقد بررت الخارجية المصرية بناء الجدار بحماية أراضيها، سيادتها وأمنها الوطني من عمليات التهريب التي وبحسب مصادر مصرية أسقطت عدداً من جنود حرس الحدود المصري بين جريح وقتيل في السنوات العشر الأخيرة. وقال حسام زكي، المتحدث الرسمي بالخارجية المصرية بأن الجدار يهدف أولاً لمنع تصدير الإرهاب للأراضي المصرية، بالإضافة للحد من الانشقاق في الصف الفلسطيني الكائن في وجود طرفين فلسطينيين (حماس والسلطة الفلسطينية). وأكد مسئول مصري على أن الهدف من الجدار ليس المساهمة في حصار غزة وعلى إقرار مصر بالوضع المعيشي المتدني في قطاع غزة ولكنها في نفس الوقت تصر على عدم إنجاح المحاولة الإسرائيلية لوضع مسئولية القطاع على مصر. وقال أحمد أبو الغيط أنه لا يجب الخلط بين الجدران تحت الأرض وفوقها.

 وتحدث محمد حسني مبارك، الرئيس المصري في خطابه في عيد الشرطة في 24 يناير، 2010 أن مصر لم ولن تتهاون في حماية حدودها وسيادتها ومصالح ومقدرات شعبها والذي رأى أن الجدار يعمل على حمايتها، وشدد على دور مصر في القضية الفلسطينية وعلى أن هناك قوى عربية وإقليمية لم تقدم ما قدمته مصر لفلسطين تزايد على الدور المصري واستغلت بناء الجدار لذلك. وانتقد حسني مبارك أيضاً حماس التي زايدت على الدور المصري ملمحاً على أنها لا مقاومة قد قاومت، ولا سلاماً قد صنعت. وبخصوص ما تحدث عنه البعض من محاولة للتقرب لإسرائيل و ببناء الجدار، قال مبارك أن مصر رفضت سابقاً الانضمام للاتفاق الأمني بين الدولتين السابق ذكرها في عهد إدارة جورج دبليو بوش، وأن مصر ماضية في بناء الإنشاءات على الحدود الشرقية ليس إرضاءً لأحد، وإنما حمايةً للأمن القومي.

موقف السلطة الفلسطينية
 أيد محمود عباس في جريدة الأهرام المصرية قيام مصر بإقامة الجدار. واتهم محمد دحلان حماس بتنفيذها تعليمات خارجية لإلقاء اللوم على مصر بشأن الحصار.

موقف حماس
 أدانت حماس الجدار وناشدت مصر وقف العمل فيه ودعت للمظاهرات والاحتجاجات ضد الجدار والتي أدت لمقتل جندي مصري من حرس الحدود بنيران تقول الحكومة المصرية إنها من رصاص قناص فلسطيني، لكن حماس نفت في تحقيقها وقالت إنها نيران مصرية أطلقت على الشبان الفلسطينيين لكنها أصابت الجندي المصري وأردته قتيلا وأصابت عشرات الفلسطينيين منهم اثنان في حالة الخطر.

مواقف بعض الأحزاب المصرية
 أيد كل من حزب الوفد والتجمع والأحرار والجبهة الديمقراطية للشباب بناء الجدار العازل على الحدود وعلى حق مصر في حماية حدودها بأي طريقة تراها مناسبة، وعدم المساس بأمنها القومي. فيما أشارت مصادر أخرى بأن حزب التجمع قد أصدر بياناً يرفض فيه الجدار. بينما أدان الإخوان المسلمون بناء الجدار.

موقف الأزهر الرسمي
 أصدر مجمع البحوث الإسلامية بياناً بالإجماع يجيز إقامة الجدار من الناحية الشرعية.

ناشطون مصريون
 دشن عدد من الناشطين المصريين «الحملة المصرية ضد جدار العار الفولاذي» مؤكدين رفضهم التام لإقامة جدار بين مصر وقطاع غزة باعتباره «عملا يهدد الأمن القومي المصري ويضر بالمصالح المصرية والفلسطينية».

الإعلام الإسرائيلي
 اعتبر مركز «هرتزوج» لبحوث الشرق الأوسط بجامعة بن جوريون، أن الجدار الفولاذي يأتي كنموذج للخدمات التي يقدمها النظام المصري لإسرائيل، حيث يهدف الجدار لسد الأنفاق التي تستخدم في تمرير الاحتياجات الإنسانية لسكان القطاع وإغلاق معبر رفح أمام الفلسطينيين. وقال الأكاديمي الإسرائيلي يورام ميطال إن هذا يأتي في إطار التعاون المصري الإسرائيلي حيث ينظران إلى حركة المقاومة الإسلامية «حماس» التي تسيطر على قطاع غزة باعتبارها منظمة «إرهابية» يجب استئصالها والقضاء عليها بقوة الذراع.

أطراف أخرى

فتاوى وبيانات ضد الجدار
أفتى عدداً من علماء المسلمين بحرمة بناء الجدار:
 الدكتور يوسف القرضاوي، مفتي دولة قطر ورئيس الاتحاد العالمي لعلماء المسلمين.
 الدكتور عبد المجيد الزنداني، من مؤسسي الإخوان المسلمين في اليمن.
 عدد من علماء الأزهر في بيان أدانوا فيه قيام مصر بإقامة الجدار وحرموا ذلك شرعاً.
 جمعية العلماء المسلمين الجزائريين.
 الأمين العام السابق للحركة السلفية في الكويت الشيخ حامد العلي.
 الاتحاد العالمي لعلماء المسلمين.
 الدكتور يوسف بن عبد الله الأحمد، عضو هيئة التدريس بجامعة الإمام محمد بن سعود في الرياض.
 رابطة علماء فلسطين.
 الشيخ حامد البيتاوي النائب في المجلس التشريعي الفلسطيني ورئيس رابطة علماء فلسطين.
 الدكتور عبد الصبور شاهين الداعية الإسلامي والأستاذ المتفرغ بكلية دار العلوم بجامعة القاهرة.
 الشيخ محمد راتب النابلسي.
 الشيخ محمد كريم راجح شيخ عموم قراء الديار الشامية.
 المفكر الإسلامي فهمي هويدي.
 اتحاد المنظمات الإسلامية في أوروبا.
 المستشار طارق البشري.
 حسن نصر الله، الأمين العام لحزب الله اللبناني دعا مصر لوقف البناء في الجدار واتهمها بخنق قطاع غزة.
 لجنة علماء الشريعة الإسلامية في حزب  في الأردن، أصدرت فتوى شرعية حرمت فيها بناء الجدار الفولاذي على حدود مصر مع قطاع غزة.
 أصدر أعضاء المؤتمر القومي العربي في مصر بياناً نددوا فيه بشدة بالجدار وأسموه «جدار العار».
 هيئة الرباط الوطني لنصرة الشعب الفلسطيني في نواكشوط.

فتاوى وبيانات مع الجدار
 قيادات كنسية ممثلة لطوائف المصريين المسيحيين أيّدت حق مصر في الدفاع عن أرضها.
 الجمعية المصرية للتنمية وحقوق الإنسان، أيّدت في بيان حق مصر الكامل في حماية حدودها، وانتقدت المزايدة على دور مصر في القضية.
 إدارة الرئيس باراك أوباما، أكدت تأييدها لبناء مصر للجدار لما ذكرت أنه سيحد من عمليات تهريب السلاح للقطاع التي تخشى الإدارة الأميركية أن يستخدمه الفلسطينيون ضد الإسرائيليين.

موقف البرلمان المصري
تقدم عدد من نواب الإخوان والمستقلين والمعارضة ببيانات عاجلة ضد بناء الجدار وحدثت مشادات وسب وقذف خلال جلسة لجنة الدفاع والأمن القومي التي ناقشت بناء الجدار.

التحرك القضائي
تقدم عدد من السياسيين والمحاميين والبرلمانيين المصريين بدعاوي ضد رئيس الجمهورية في القضاء الإداري لوقف العمل في الجدار.

مظاهرات ووقفات ضد الجدار
في 3 يناير، 2010 شهدت العاصمة اللبنانية بيروت اعتصاماً دعت إليه الجماعة الإسلامية في لبنان ضد الجدار أمام السفارة المصرية في بيروت، وفي نفس اليوم شهدت العاصمة الأردنية عمان مظاهرات ضد الجدار. وانطلقت أيضاً في غزة تظاهرة على نفس الجدار.

وفي 11 يناير، 2010 قامت مظاهرة في مدينة لاهور الباكستانية ضد الجدار نظمتها الجماعة الإسلامية في باكستان.

في 23 يناير، 2010 قامت مظاهرة ضد الجدار الفولاذي في العاصمة الألمانية برلين أمام السفارة المصرية، وفي نفس اليوم قامت تظاهرة في بيروت ضد الجدار أمام السفارة المصرية أصيب فيها عدد من المشاركين.

انظر أيضًا
 الجدار الإسرائيلي العازل
 محور صلاح الدين

مراجع

وصلات خارجية
 جدار مصر في ضوء القانون الدولي، عبد الله الأشعل، الجزيرة نت، 24 ديسمبر، 2009.
 غزة تتجه لمرحلة كارثية بعد الفولاذي، الجزيرة نت، 25 ديسمبر، 2009.
 صحيفة «الوفد» تفجر مفاجأة: مصر تبني الجدار الفولاذي على نفقتها الخاصة، محيط، 27 ديسمبر، 2009 - المقال بجريدة الوفد.
 القرضاوي: الجدار المصري مع غزة محرم شرعا، القرضاوي نت، 28 ديسمبر، 2009.
 علماء دين يحرمون بناء الجدار الفولاذي ويعتبرونه حربا على الإسلام والمسلمين، مصراوي، 29 ديسمبر، 2009.
 الجدار حماية لأمن إسرائيل، فهمي هويدي، الجزيرة نت، 29 ديسمبر، 2009.
 إسرائيل: الجدار الذي تبنيه مصر على حدود غزة سيحد من تهريب السلاح، رويترز، مصراوي، 30 ديسمبر. 2009
 لماذا الجدار مشروع حرب إسرائيلي؟، مهنا الحبيل، الجزيرة نت، 23 يناير، 2010.
 التقدير الاستراتيجي (20): «الجدار الفولاذي» مع قطاع غزة: الخلفيات والتبعات، مركز الزيتونة للدراسات والاستشارات، 11 فبراير، 2010.
 تعثر بناء الجدار الفولاذي بمرحلته الأخيرة بسبب ترسبات صخرية، أخبار البشير، 15 فبراير، 2010.
 ماذا تعرف عن الجدار الفولاذي، إسلام أون لاين.

برامج تلفزيونية
 الجدار الفولاذي بين مصر وغزة، برنامج الاتجاه المعاكس، قناة الجزيرة، 5 يناير، 2010.
 الحصار العربي لغزة، برنامج في العمق، قناة الجزيرة، 4 يناير، 2010.
 مؤشرات إقامة جدار عازل بين مصر وغزة، برنامج ما وراء الخبر، قناة الجزيرة، 17 ديسمبر، 2009.

مصر في 2010
العلاقات الفلسطينية المصرية
تأسيسات سنة 2009 في مصر
تحصينات في مصر
جدران عازلة
حدود قطاع غزة – مصر
حواجز حدودية
سياسة مصر
مبان ومنشآت في مصر

الجدار الفولاذي


Titsch ist der Familienname folgender Personen:

 Günter Titsch (* 1946), deutscher Vereinsgründer
 Marcel Titsch-Rivero (* 1989), deutscher Fußballspieler

 Jičínka (Titsch), Fluss in Tschechien

Siehe auch:
 Ditsch

Titsch


Larissa Bonfante (Nápoles, 27 de marzo de 1931-23 de agosto de 2019) fue una etruscóloga, clasicista y profesora de la Universidad de Nueva York italiana nacionalizada estadounidense.

Hija del profesor Giuliano Bonfante, estudió bellas artes y cultura clásica en el Barnard College de Nueva York, y posteriormente un máster en cultura clásica en la universidad de Cincinnati y un doctorado en historia del arte y arqueología en la universidad de Columbia.

En 2007 se la condecoró con la Medalla de Oro del Instituto Arqueológico de América.

Obras

Principales publicaciones
 1969, con Rolf Winkes. Bibliography of the works of Margarete Bieber for her 90th birthday, 31 de julio de 1969. Columbia University, New York.
 1970. "Roman Triumphs and Etruscan Kings: The Changing Face of the Triumph." Journal of Roman Studies 60:49-66.
 1975. Etruscan dress. Baltimore : Johns Hopkins University Press. Reviews: American Journal of Archaeology 81.2:253-254
 1979. The Plays of Hrotswitha of Gandersheim. translator, con Alexandra Bonfante-Warren.
 1981. Out of Etruria : Etruscan influence north and south. Oxford: BAR.
 (con Giuliano Bonfante) The Etruscan language: an introduction, 1983
 1986. ed. Etruscan life and afterlife: a handbook of Etruscan studies. Wayne State University Press.
 1989. "Nudity as a Costume in Classical Art." American Journal of Archaeology 93.4:543-70.
 1990. Reading The Past Etruscan. Berkeley: University of California Press.
 1997 Corpus Speculorum Etruscorum USA / 3, New York, the Metropolitan Museum of Art. Ames, Iowa: Iowa State University Press.
 2001. Italy and Cyprus in antiquity, 1500-450 BC : proceedings of an international symposium held at the Italian Academy for Advanced Studies in America at Columbia University, 16 a 18 de noviembre de 2000. Nicosia: Costakis and Leto Severis Foundation.
 2006. (con Judith Swaddling) Etruscan myths. University of Texas Press.
 2006. (con Blair Fowlkes). Classical antiquities at New York University. Rome: "L'Erma" di Bretschneider.
 2011. The barbarians of ancient Europe: realities and interactions. Cambridge University Press.
 2013. The Plays of Hrotswitha of Gandersheim. Ed. bilingüe.
 2016. The Collection of Antiquities of the American Academy in Rome.  University of Michigan Press.  ISBN 978-0-472-11989-9

Referencias

Enlaces externos
 Ficha personal en la Universidad de Nueva York.
 Instituto de Estudios Itálicos y Etruscos
 Su perfil en Academia.edu

Historiadoras de Estados Unidos
Arqueólogos clásicos
Historiadores de Estados Unidos
Arqueólogas de Estados Unidos
Arqueólogos de Italia del siglo XX
Alumnado de la Universidad de Columbia
Profesores de la Universidad de Nueva York
Nacidos en Nápoles
Fallecidos en Nueva York

Larissa Bonfante


Be Here Now er en dansk kortfilm fra 2009 instrueret af Jacob Lundgaard Andersen efter eget manuskript.

Medvirkende

 Henrik Ipsen, The Man
 Baard Owe, Old Man
 Natalie Noryd, The Woman
 Al Agami, The Waiter
 Simon Krohn, Bald Man
 Anton Skjernaa, Man #1
 David Hansen, Man #2
 Emil Rasmussen, Man #3
 Henrik Jagd, Man #4
 Mads Kronborg, Man #5
 Morten Olsen, Man #6

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2009

Be Here Now (film)


Dr.Nevzad Atlığ, (d. 14 Ekim 1925, Sarayköy), Türk tıp doktoru ve Türk musikisi koro şefi.

Nevzad Atlığ, aslen Edirneli ve süvari albayı olan babasının görevde bulunduğu Denizli'ye bağlı Sarayköy'de doğdu. İlk müzik bilgilerini aynı zamanda bestekâr olan babası Nazmi Atlığ'dan aldı ve keman öğrendi. İstanbul Üniversitesi Tıp Fakültesi'ni bitirip radyoloji uzmanlığı ihtisası yaptı. İstanbul Ünivesitesi Korosu'nda keman çaldı. Ercümend Berker'in askere gitmesi dolayısıyla bu koronun şefliğini yaptı.

İstanbul Radyosu Türk Musikisi Şefi, İstanbul Konservatuvarı İcra Heyeti Şefi ve 1954 - 1958 yılları arasında İstanbul Radyosu Müdürlüğü görevlerinde bulundu. İstanbul Radyosu Küçük Korosu'nu yönetirken, 1963'te Mesut Cemil'in vefatı üzerine Klasik Koro'nun Şefliğine getirildi. 1976 yılına kadar aralıksız bu görevi yürüttü.

1969'da Millî Eğitim Bakanlığı Türk Musikisi Komisyonu'na Başkan seçildi. Bu komisyon Kültür Bakanlığı'na geçince Başkanlık görevine devam etti. "1000 Temel Eser Komisyonu" üyeliği yaptı. TRT Yönetim Kurulu Üyeliği görevinde bulundu. 1976 yılında kuruluşunda önemli hizmetler yaptığı Kültür Bakanlığı Klasik Türk Müziği Korosu'nun Şefliğine getirildi. Çeyrek asır devam ettiği İstanbul Belediye Konservatuvarı'ndaki Sanat Kurulu Başkanlığı ve Türk Musikisi hocalığından ayrıldı. 1981 yılında Klasik Türk Müziği dalında başarı ödülünü aldı. Türkiye Millî Kültür Vakfı'nca 1983 yılında Türk Kültürüne Hizmet Ödülü'ne lâyık görüldü. 1983 yılında Atatürk Kültür, Dil ve Tarih Kurumu üyeliğine seçildi ve 1984 yılında TRT Yüksek Kurulu Üyeliğine atandı.

1985 yılında profesör, 1987 yılında da Devlet Sanatçısı unvanını aldı. 1999 yılında Cumhurbaşkanlığı Kültür ve Sanat Büyük Ödülü'ne lâyık görüldü. Türk Musikisi Vakfı'nın kurucuları arasında yer alarak, bir dönem Yönetim Kurulu Başkan Vekilliği görevini yaptı.

Prof. Dr. Nevzat Atlığ'ın bugüne kadar yönettiği sayısız sahne, radyo ve TV Konserleri dışında yirmi CD'lik müzik yayını ve beş ciltlik Türk Musikîsi Klasikleri nota yayınları bulunmaktadır. Hakkında Türk Kültürüne Hizmet Vakfı tarafından "50. Sanat Yılında Nevzat Atlığ", Kubbe Altı Vakfı'ınca Ergun Balcı'nın müellifi olduğu "Musikimizle Övünmemiz İçin Nevzat Atlığ", Bakırköy Konservatuvarı Vakfı'nca hakkında 1948 yılından bu yana basında çıkan yüz yazar ve edip tarafından kaleme alınmış makalelerden oluşan "Basında Nevzat Atlığ" ve Mehmet Güntekin'in müellifi olduğu "Nevzat Atlığ Tanıklığında Yakın Dönem Musikî Tarihimiz" başlıklı kitaplar yayınlanmıştır.

Dr. Nevzat Atlığ, Aydın Doğan Vakfı'nca 2013 yılı Türk Musikîsine tahsis edilmiş olan sanat ödülü ve 2018 yılında Cumhurbaşkanlığı Necip Fazıl'a Saygı Ödülü ile taltif edilmiştir.

2014 yılında İstanbul'dan Bodrum'a yerleşmiştir. Halen Bodrum'da yaşamını sürdürmektedir.

Ödüller
 1987: Türkiye Cumhuriyeti Devlet Sanatçısı unvanı
 1999: Cumhurbaşkanlığı Kültür ve Sanat Büyük Ödülü

Kaynakça

Dış bağlantılar
Kültür Bakanlığı Web Sitesi

1925 doğumlular
Sarayköy doğumlular
Klasik Türk müziği korosu şefleri
Devlet Sanatçıları
Yaşayan insanlar

Nevzad Atlığ


Leo Vincent Gordon  () a fost un actor american de film și televiziune, scenarist și romancier.

Biografie
În peste 40 de ani de activitate în film și televiziune a fost cel mai frecvent distribuit ca actor în rol secundar, jucând personaje negative brutale, dar ocazional a avut roluri mai simpatice pe care le-a interpretat la fel de eficient. A scris numeroase scenarii de film și televiziune, primul scenariu de mare succes fiind cel al filmului noir The Cry Baby Killer din 1958 (în care a jucat tânărul și necunoscutul în acel moment Jack Nicholson).

Pe lângă munca sa ca scenarist de filme și televiziune, Gordon a scris sau co-a scris mai multe romane, inclusiv romanul de istorie occidentală Powderkeg.

Filmografie completă
China Venture (1953) - Sgt. Hank Janowicz
City of Bad Men (1953) - Russell (nemenționat)
Gun Fury (1953) - Tom "Jess" Burgess
All the Brothers Were Valiant (1953) - Peter How
Hondo (1953) - Ed Lowe
Riot in Cell Block 11 (1954) - Crazy Mike Carnie
The Egyptian (1954) - Minor Role (nemenționat)
The Yellow Mountain (1954) - Drake
Sign of the Pagan (1954) - Bleda
The Bamboo Prison (1954) - Pike
Ten Wanted Men (1955) - Frank Scavo
Seven Angry Men (1955) - Martin White
Santa Fe Passage (1955) - Tuss McLawery
Soldier of Fortune (1955) - Big Matt
Robbers' Roost (1955) - Jeff
Tennessee's Partner (1955) - The Sheriff
Man with the Gun (1955) - Ed Pinchot
The Conqueror (1956) - Tartar Captain
The Steel Jungle (1956) - Lupo
Red Sundown (1956) - Rod Zellman
The Man Who Knew Too Much (1956) - Chauffeur (nemenționat)
Great Day in the Morning (1956) - Zeff Masterson
Johnny Concho (1956) - Mason
7th Cavalry (1956) - Vogel
The Restless Breed (1957) - Cherokee
Lure of the Swamp (1957) - Steggins, Insurance Investigator
Black Patch (1957) - Hank Danner
The Tall Stranger (1957) - Stark
Baby Face Nelson (1957) - John Dillinger
Man in the Shadow (1957) - Chet Huneker
The Notorious Mr. Monks (1958) - Chip Klamp
Quantrill's Raiders (1958) - Quantrill
The Cry Baby Killer (1958) - Man in Crowd (nemenționat)
Apache Territory (1958) - Zimmerman
Ride a Crooked Trail (1958) - Sam Mason
Escort West (1958) - Trooper Vogel
The Big Operator (1959) - Danny Sacanzi
The Jayhawkers! (1959) - Jake Barton
Noose for a Gunman (1960) - Link Roy
The Nun and the Sergeant (1962) - Dockman
The Intruder (1962) - Sam Griffin
Tarzan Goes to India (1962) - Bryce, Head Engineer
The Raven (1963) - Grimes (voce, nemenționat)
The Haunted Palace (1963) - Edgar Weeden / Ezra Weeden
McLintock! (1963) - Jones
Kings of the Sun (1963) - Hunac Ceel
Kitten with a Whip (1964) - Enders
The Girls on the Beach (1965) - Second Waiter (nemenționat)
The Dictator's Guns (1965) - Morrison
The Night of the Grizzly (1966) - Cass Dowdy
Beau Geste (1966) - Krauss
Tobruk (1967) - Sgt. Krug
Devil's Angels (1967) - Sheriff Henderson
The St. Valentine's Day Massacre (1967) - Heitler
Hostile Guns (1967) - Hank Pleasant
Buckskin (1968) - Travis
You Can't Win 'Em All (1970) - Bolek
The Trackers (1971, TV Movie) - Higgins
Bonnie's Kids (1973) - Charley
My Name Is Nobody (1973) - Red
Nashville Girl (1976) - Burt
The Lucifer Complex (1978) - Norris (nemenționat)
Son of Hitler (1978) - Tuennes
Bog (1979) - Dr. John Warren
Rage! (1980, TV Movie) - Cal's Father
M.A.D.D.: Mothers Against Drunk Drivers (1983, TV Movie) - ofițer Horvath
Fire and Ice (1983) - Jarol
The Rousters (1983, TV Movie) - Unhappy Gun Buyer
Savage Dawn (1985) - Sheriff
The All American Cowboy (1985, TV Movie)
The Garbage Pail Kids Movie (1987) - Guard #1
Big Top Pee-wee (1988) - Joe the Blacksmith
Saturday the 14th Strikes Back (1988) - The Evil One
Alienator (1989) - Col. Coburn
Mob Boss (1990) - Don O'Reily
Maverick (1994) - Poker Player
The Adventures of Young Indiana Jones: Hollywood Follies (1984, TV Movie) - Wyatt Earp (ultimul său rol de film)

Televiziune
 Official Detective - episodul "Muggers" (1958)  - Joseph Kirku
 Sea Hunt - episodul "Flooded Mine" (1958)  - panicky miner
 Cheyenne - episodul "The Outlander" (1955)  - MacDonald
 Gunsmoke - 5 episoade (1956-1974)
 Broken Arrow – episodul "The Raiders" (1956)  - Will Carr
 Tales of Wells Fargo - 3 episoade (1957-1961)
 Maverick - 5 episoade (1957–1959)
 Walt Disney's Wonderful World of Color - 2 episoade (1958)
 The Rifleman (1958-1963) - 2 episoade
 The Walter Winchell File - episodul "The Witness" (1957)  - Robinson
 Perry Mason - episodul "The Case of the Dangerous Dowager" (1959)  - Charles Benson
 Bonanza – 3 episoade (1959-1968)
 The Andy Griffith Show – episodul "High Noon in Mayberry" (1963)  - Luke Comstock
 Laredo – episodul "Lazyfoot, Where Are You?" (1965)  - Moose
 Daniel Boone – episodul "A Rope for Mingo" (1965)  - Silas Morgan
 Laredo – episodul "The Land Slickers" (1966)  - Wayne Emerson
 McCloud – episodul "Horse Stealing on Fifth Avenue" (1970)  - ofițer Shannen
 O'Hara, U.S. Treasury – episodul "Operation: Hijack" (1971)  - Harry Wilson
 Alias Smith and Jones – episodul "Smiler with a Gun" (1971)  - Ebenezer
 Hec Ramsey – episodul "The Mystery of Chalk Hill" (1973)  - Shaneley
 The F.B.I. – episodul "Diamond Run" (1974)  - Drunk Driver
 Adam-12 - 5 episoade (1971-1975)
 Cannon – episodul "A Touch of Venom" (1975)  - Jack Danvers
 The Rockford Files - 4 episoade (1978-1979)
 Little House on the Prairie – episodul "The King Is Dead" (1979)  - Milo Stavroupolis
 Fantasy Island - 2 episoade (1980-1981)
 The Winds of War (miniserial TV din 1983)  - General "Train" Anderson
 Magnum, P.I. – episodul "The People vs. Orville Wright" (1987)  - Croquet Player

Note

 Magers, Boyd, Characters and Heavies, Westernclippings.com

Legături externe

Vezi și
Listă de actori americani (E-H)
Listă de actori americani
Listă de romancieri

Nașteri în 1922
Decese în 2000
Romancieri americani
Actori americani
Scenariști americani

Leo Gordon


رومولوس غابور  ، من مواليد 14 أكتوبر 1961 ، لاعب كرة قدم روماني سابق، حصل غابور على جائزة الكرة الذهبية بعد مشاركته لكأس العالم للشباب عام 1981م بأستراليا.

لعب مع منتخب رومانيا لكرة القدم.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية رومانيون
لاعبو كرة قدم رجالية رومانيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في المجر
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من مقاطعة هوندوارا
رياضيون رومانيون مغتربون في المجر
لاعبو البطولة الوطنية المجرية
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1984
لاعبو جامعة كلوج
لاعبو دوري الدرجة الأولى الروماني
لاعبو دوري الدرجة الثانية الروماني
لاعبو كرة قدم رومانيون
لاعبو كرة قدم رومانيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في المجر
لاعبو منتخب رومانيا لكرة القدم
لاعبو منتخب رومانيا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي ديوسجوري
مدربو كرة قدم رومانيون
مواليد 1961
رياضيون من مقاطعة هوندوارا
لاعبو كرة قدم من مقاطعة هوندوارا

رومولوس غابور


Frank Wigglesworth Clarke (Boston, Estados Unidos, 19 de marzo de 1847 - Washington D. C. 23 de mayo de 1931) fue un geólogo y químico de Estados Unidos. Fue llamado "el padre de la geoquímica por «haber determinado la composición de la corteza de la Tierra».

Semblanza

Los padres de Clarke, Samuel y Abby (Fisher) Clarke, eran residentes de Boston, Massachusetts. Samuel Clarke era comerciante de materiales y maquinaria para trabajar el hierro. Abby Clarke murió cuando Frank Clarke era un bebé de diez días. Entre los parientes de Clarke en Nueva Inglaterra había un abuelo que oficiaba como ministro unitario en Princeton, Nueva Jersey y Uxbridge, Massachusetts; otro sirvió como coronel bajo el General George Washington en el Ejército Continental, y un tercero que escribió Day of Doom, un poema puritano del .

Clarke fue criado por su abuelo, el ministro unitario, en Uxbridge hasta 1851. Su padre se volvió a casar, y la nueva familia se constituyó en Woburn, Massachusetts. Los Clarke vivieron en Worcester desde 1859 hasta 1866, cuando regresaron a Boston. Después de que Frank se fue a estudiar en la universidad, Samuel Clarke se mudó a Watertown, donde residió hasta su muerte en 1907.

Clarke recibió su educación primaria en Woburn y Uxbridge, Massachusetts; y su educación secundaria en un internado en Stoughton y en varias escuelas en Boston. Asistió a la Escuela de Latín de Boston y al Instituto Inglés antes de matricularse en la Escuela Lawrence de Harvard en marzo de 1865. Su mentor en Harvard fue Wolcott Gibbs. Clarke se licenció en Ciencias por Harvard en 1867 y pasando a trabajar como profesor de química en el Colegio Dental de Boston. Posteriormente se incorporó como instructor de química en la joven Universidad de Cornell, bajo la tutela del científico de hidrocarburos y graduado de la Escuela Lawrence, el profesor James Mason Crafts. A menudo estereotipado como "químico", su trayectoria muestra que el profesor Clarke también fue geólogo. Su corta estadía en Ithaca (Nueva York) produjo extensos trabajos cartográficos de formas geológicas locales, que se reanudaron cuando enseñó en la Universidad de Cincinnati. Regresó a Boston después de 1869, y reanudó sus clases en el Colegio Dental de Boston, donde protagonizó diversas iniciativas literarias y periodísticas, incluyendo informes para el Boston Advertiser hasta 1873.

Entre 1873 y 1874 enseñó química y física en la Universidad de Howard en Washington y en la Universidad de Cincinnati desde 1873 hasta 1883. Desarrolló el primer informe de gobierno en la enseñanza de la ciencia en los Estados Unidos, que fue publicado en la revista Science en octubre de 1881.

En 1908 publicó la primera edición de su obra, los datos de Geoquímica, que fue editado por el United States Geological Survey, mientras que él era químico en jefe. La quinta edición fue publicada en 1924, cuando se retiró de la actividad. Falleció en su ciudad natal, el 23 de mayo de 1931.

Reconocimientos
 El Premio FW Clarke de la Sociedad Geológica de América se estableció en su honor.
 El mineral clarkeíta fue nombrado en su honor.

Referencias

Enlaces externos
 Frank Wigglesworth Clarke Papers, 1873–1921, Smithsonian Institution Archives

Geólogos de Estados Unidos
Químicos de Estados Unidos
Candidatos al Premio Nobel de Química
Geoquímicos
Nacidos en Boston
Fallecidos en Washington D. C.

Frank Wigglesworth Clarke


Stasys Jakeliūnas, né le  à Karaganda (Kazakhstan), est un homme politique lituanien, membre de l'Union lituanienne agraire et des verts. Il est élu député européen en 2019.

Biographie

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des députés européens de Lituanie de la  - Liste des députés européens de la

Liens externes

Personnalité de l'Union lituanienne agraire et des verts
Député européen membre de l'Union lituanienne agraire et des verts
Député européen du groupe Les Verts/Alliance libre européenne 2019-2024
Député européen élu en Lituanie 2019-2024
Naissance en octobre 1958
Naissance à Karaganda

Stasys Jakeliūnas


Kopejsk (, ) er en by i Tjeljabinsk oblast, Urals føderale distrikt i Den Russiske Føderation. Byen ligger i den sydlige del af den Vestsibiriske slette og grænser op til byen Tjeljabinsk. Kopejsk, der er en del af Tjeljabinsk storbyområde, har  indbyggere, og ligger nær bredden af søen Polovinnoje.

Geografi

Kopejsk ligger på Urals østskråninger, godt 15 km sydøst for Tjeljabinsk og 1795 km øst for Moskva via . Tjeljabinsk og Kopejsk er i praksis et byområde, og frem til nedlæggelsen af nettet i 1976 var der sporvognsforbindelse mellem de to bycentre.

Klima

Kopejsk har et koldt tempereret fastlandsklima (Köppens klimaklassifikation Dfb). Den koldeste måned er januar med en gennemsnitstemperatur på -15,7 °C. Den varmeste måned er juli med en gennemsnitstemperatur på 19,4 °C. Den gennemsnitlige temperatur på års basis er 2,4 °C. Den gennemsnitlige årlige nedbør er 438 mm.

Historie

Kopejsk grundlagt i begyndelsen af 1900-tallet på basis af en række arbejderbosættelser, der blev opført i  som led i udviklingen af kulbrydning i området. Den 20. juni 1933 fik Kopejsk bystatus. Stedets navn er afledt af ordet "Копи" (), der betyder mine.

I 2004 fik Kopejsk formelt igen bystatus, da bydelene Gornjak, Baschowo, Starokamyshinsk, Oktyabrsky, Potanino, Schelesnodoroschny og Wachruschewo blev sammenlagt med Kopejsk. Disse bydele var vokset frem i løbet af 1980'erne.

Befolkningsudvikling

Note: Data fra folketællinger

Økonomi

Indtil 1990'erne var de vigtigste økonomiske sektorer kuludvinding (med miner som "Kapitalnaja", "Komsomolskaja", "Krasnaja Gornjatjka" og "Tsentralnaja") og Kopejsk maskinfabrik (Kirov) var den største producent minedriftudstyr. I øjeblikket er alle miner lukket på grund af kulens lave kvalitet og de høje produktionsomkostninger.

I de senere år har Kopejsk udviklet en diversificeret økonomi. I byen er registreret mere end 1.000 industrivirksomheder og mere end 7.000 private iværksættere. De nye virksomheder fremstiller varer som plastikfilm, rør med korrosionsbeskyttelse, keramisk proppant til olie- og gasindustrien og vegetabilske olier.

I Kopejsk ligger indkøbscentret "Metro", ejet af det tyske selskab Metro AG. Indkøbscentret spiller en vigtig rolle i byens liv, idet mange småhandlende i Tjeljabinskk og Kopejsk indkøber deres varer i centret.

Referencer

Eksterne henvisninger

  byokrugs officielle hjemmeside
 Kopejsk på ''Den store sovjetiske encyklopædi,

Byer i Tjeljabinsk oblast
Etableret i 1907

Kopejsk


Beckstedt ist ein Ortsteil der Gemeinde Colnrade in der Samtgemeinde Harpstedt im niedersächsischen Landkreis Oldenburg.

Geografie und Verkehrsanbindung
Der Ort liegt 2 km nordöstlich von Colnrade und 10 km südwestlich des Fleckens Harpstedt.

Südlich des Ortes fließt der Beckstedter Bach, ein rechter Nebenfluss der 2 km westlich verlaufenden Hunte.

Beckstedt liegt an der Linie 232 der Delmenhorst-Harpstedter Eisenbahn.

Politik
Auf kommunaler Ebene wird der Ortsteil Beckstedt vom Gemeinderat aus Colnrade vertreten.

Kultur und Sehenswürdigkeiten
Überregional bekannt ist Beckstedt durch den Sonnenstein von Beckstedt, einer etwa 90 cm hohen Platte aus rötlichem Granit, auf deren ebener Vorderseite elf konzentrische Kreise um ein mittleres Schälchen herum eingearbeitet sind. Das Original des Sonnensteins befindet sich seit 2004 im Archäologischen Landesmuseum Schloss Gottorf in Schleswig. Eine Nachbildung steht an der Bushaltestelle von Beckstedt. Die Gemeinde Colnrade führt eine Abbildung des Steines in ihrem Wappen.

Vereine
 Schützenverein Beckstedt 1889 e. V.

Weblinks
 Heimatbund zwischen Dehmse und Hunte – Was die Beckstedter Beeke erzählt, abgerufen am 5. Januar 2020
 Homepage der Gemeinde Colnrade, abgerufen am 5. Januar 2020
 Steinzeitreise – Sonnenstein vom Beckstedt, abgerufen am 5. Januar 2020

Einzelnachweise

Geographie (Colnrade)
Ort im Landkreis Oldenburg

Beckstedt


Andriy Mıkolayovıç Şevçenko (Ukraynaca: Андрій Миколайович Шевченко / Andrij Mykolajovyč Ševčenko), (d. 29 Eylül 1976, Kiev Oblastı), Ukraynalı eski futbolcu ve teknik direktördür.

Futbol kariyeri
Küçüklüğünde futboldan önce boksla uğraşan Şevçenko'nun bir boks maçında da burnu kırılmıştır. Profesyonel futbola Ukrayna'nın köklü takımlarından Dinamo Kyiv'de başladı. 1994/1995'te ilk kez profesyonel futbolculuk yaşamına başladı. Dinamo Kyiv'de 1994 ve 1999 arasında 5 Premyer-Liha şampiyonluğu yaşadı. Aynı zamanda bu yıllar arasında iki kez Premyer-Liha gol kralı olmayı başardı. Dinamo Kiev formasıyla toplamda 166 maçta 94 gol attı. 1999'da Milan'a transfer olan Şevçenko, İtalya'da ilk sezonunda 24 gol atarak Serie A'da gol kralı oldu. 2004'te Avrupa'da yılın futbolcusu seçilip Ballon d'Or ödülünün sahibi oldu. İtalya'da; 1 Serie A şampiyonluğu, 1 Coppa Italia, 1 İtalya Süper Kupası, 1 UEFA Şampiyonlar Ligi Şampiyonluğu, 1'de Süper Kupa zaferi yaşadı. İtalya liginde 6 sezonda 127 gol, toplamda ise Milan formasıyla 6 sezonda 296 maçta 173 gol attı. 2005/06 sezonun sonunda İngiltere'nin Chelsea takımına 31.000.000 sterlin ücretle transfer oldu. Ancak, Chelsea'de isteneni veremeyince eski kulübü Milan'a kiralık olarak verildi. 30 Ağustos 2009'da eski kulübü Dinamo Kiev ile anlaşmıştır. 28 Temmuz 2012'de futbolu bıraktı. Uluslararası Futbol Tarihi ve İstatistikleri Federasyonu 21'inci yüzyılın en iyi gölcülerin listesinde Şevçenko, Ukrayna millî takımı ve Avrupa Kupası'nda attığı toplam 74 gol ile 12'nci sıra yerini aldı.

Gençliği
Şevçenko, 1976 yılında doğdu. 1979 yılında ailesi Kiev'de yeni inşa edilen binaya taşındı. Şevçenko, 1986 yılında Oleksandr Shpakov'un çalıştırdığı futbol okuluna başladı. Erken bir yaşta Ukrayna Küçükler Ligi'nde boksör oldu daha sonra futbolcu olmaya karar verdi.

Özel hayatı
Şevçenko, Amerikan model Kristen Pazik ile evlendi.

Milan'ın eski sahibi ve İtalya'nın eski Başbakanı Silvio Berlusconi, Şevçenko'nun ilk oğlu Jordan'ın manevi oğlu olduğunu açıkladı.

Şevçenko, moda tasarımcısı arkadaşı Giorgio Armani için Kiev'de bir butik mağaza açtı.

Şevçenko, Eylül 2013'te ilk profesyonel gol turnuvasına Kharkov Süper Kupası'na katıldı.

Başarıları

Kulüp
Dinamo Kyiv
Premyer-Liha: 1995, 1996, 1997, 1998, 1999
Kubok Ukraniy: 1996, 1998, 1999
Superkubok Ukrayini: 2011
BDT Kupası: 1996, 1997, 1998

Milan
Serie A: 2003-2004
Coppa Italia: 2003
Supercoppa Italiana: 2004
UEFA Şampiyonlar Ligi: 2003
UEFA Süper Kupası: 2003
 Kıtalararası Kupa ikinciliği: 2003

Chelsea
FA Cup: 2007
EFL Cup: 2007
FA Community Shield: 2009

Bireysel
Ukrayna'da Yılın Futbolcusu (6): 1997, 1999, 2000, 2001, 2004, 2005
Ukrayna'da Yılın Sporcusu: 1999
BDT Kupası'nda Gol Kralı: 1997
BDT Kupası'nda Turnuvanın Takımı: 1997
Premyer-Liha Gol Kralı: 1999
Premyer-Liha'da Yılın Futbolcusu: 1999
Ukrayna Kupası Gol Kralı (2): 1995, 1998
Yılın ESM Takımı (3): 1999-2000, 2003-2004, 2004-2005
UEFA Şampiyonlar Ligi Gol Kralı (2): 1998-1999, 2005-2006
UEFA Şampiyonlar Ligi En İyi Forvet: 1999
UEFA Yılın Takımı (2): 2004, 2005
UEFA Süper Kupası Maçın Adamı: 2003
Serie A'da Yılın Yabancı Futbolcusu: 2000
Serie A'da Gol Kralı (2): 1999-2000, 2003-2004
Supercoppa Italiana Tüm Zamanların En İyi Golcüsü
Focus Vest Dergisi Doğu Avrupanın En İyi Oyuncusu: 2001
Avrupa'da Yılın Futbolcusu: 2004
Avrupa'da Yılın Futbolcusu: Üçüncülük 1999, 2000
2004 FIFA Dünya'da Yılın Oyuncusu Ödülü Üçüncü
Golden Foot: 2005
FIFPro: 2005
Ukrayna'da Tüm Zamanların Gol Kralı (48 Gol)
Milan'ın Şampiyonlar Ligi'ndeki en çok gol atan futbolcusu (33 Gol)
FIFA Dünya Kupası Elemeleri'nde Tüm Zamanların En Çok Gol Atan Futbolcusu (26 Gol)
FIFA 100
Ukrayna Tarihinin En Golcü Futbolcusu (374 Gol)

Ballon d'Or
1998 - İlk 50
1999 - 3.
2000 - 3.
2001 - 8.
2003 - 4.
2004 - 1.
2005 - 5.
2006 - İlk 50

FIFA Dünya Kupası Yılın Futbolcusu
1999 - 3.
2000 - 5.
2001 - 9.
2003 - 10.
2004 - 3.
2005 - 6.
2006 - 21.

Dünya Futbol Ödülü
1999 - 3.
2000 - 3.
2001 - 8.
2003 - 8.
2004 - 3.

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Resmi site
 UEFA.com Futbolcu Profili
 Chelsea FC Futbolcu Profili
 ForzaSheva.com - Hayran sitesi

1976 doğumlular
Kiev Oblastı doğumlular
Ukraynalı futbolcular
Ukrayna millî futbol takımı futbolcuları
AC Milan futbolcuları
Chelsea FC futbolcuları
FK Dinamo Kyiv futbolcuları
İtalya'daki gurbetçi futbolcular
İngiltere'deki gurbetçi futbolcular
2006 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
FIFA 100
Avrupa'da Yılın Futbolcusu Ödülü sahipleri
2012 Avrupa Futbol Şampiyonası futbolcuları
Forvet futbolcular
Premier League futbolcuları
Serie A futbolcuları
Premyer-Liha futbolcuları
Ukrayna 21 yaş altı millî futbol takımı futbolcuları
Yaşayan insanlar
Ukrayna millî futbol takımı teknik direktörleri
Ukraynalı gurbetçi futbolcular
FIFA Century Club
UEFA Şampiyonlar Ligi'ni kazanan futbolcular
2020 Avrupa Futbol Şampiyonası teknik direktörleri
Genoa CFC teknik direktörleri
İtalya'daki gurbetçi teknik direktörler
Ukrayna Halk Kahramanı Ödülü sahipleri
Serie A teknik direktörleri
Ukraynalı gurbetçi teknik direktörler
Ukraynalı teknik direktörler

Andriy Şevçenko


Loot peut faire référence à :

Jeux vidéo
 Loot, désigne, dans les jeux vidéo les récompenses qu'un ennemi vaincu laisse, ou les objets qu'un joueur obtient en ouvrant un coffre aux trésors, par exemple.
 Une loot box, désigne, dans les jeux vidéo le fait qu'un coffre à butin donne des récompenses.
 Loot Rascals est un jeu vidéo de type rogue-like développé et édité par Hollow Ponds, sorti en 2017.

Télévision
 Loot est une série télévisée diffusée à partir du  sur Apple TV+.

Homonymie

Loot (homonymie)