Această pagină descrie procesul de calificare pentru Campionatul European de Handbal Feminin din 2020.

Sistemul calificărilor
Tragerea la sorți a grupelor de calificare la Campionatul European din 2020 s-a desfășurat la hotelul Scandinavic din Copenhaga, Danemarca, pe 4 aprilie 2019. Danemarca și Norvegia, ca țări gazde, s-au calificat direct.

În afara Danemarcei și Norvegiei, alte 31 de echipe au fost înregistrate să participe și să concureze pentru 14 locuri la turneul final în două faze distincte de calificări. Câștigătoarea fazei 1 a avansat în faza a 2-a și s-a alăturat celor 27 de echipe distribuite direct în această rundă. În faza a 2-a, cele 28 de selecționate au fost împărțite în șapte grupe de câte patru echipe. Primele două formații din fiecare grupă urmau să se califice la turneul final.

Tragerea la sorți a fost transmisă în direct pe pagina de Facebook a Campionatului European și pe canalul oficial YouTube al EHF.

Faza 1 de calificări
În această fază au participat patru echipe naționale cel mai slab cotate din punctul de vedere al coeficienților EHF. Ele au fost distribuite într-o grupă, iar meciurile s-au disputat într-o întrecere de tip turneu, între 31 mai și 2 iunie 2019. Grecia a primit dreptul de organizare a fazei 1 de calificări prin tragerea la sorți efectuată pe 20 martie 2019, la sediul EHF din Viena, Austria. Ca urmare a celor trei victorii din această fază de calificare, Grecia a avansat în faza a 2-a.

Grupa

Faza a 2-a de calificări

Distribuția în urnele valorice
Pe 14 martie 2019, Federația Europeană de Handbal a anunțat distribuția echipelor în urnele valorice, conform coeficienților EHF. Aceasta a fost următoarea:

Legendă pentru modalitatea de calificare

Tragerea la sorți a grupelor a avut loc la hotelul Scandinavic din Copenhaga, Danemarca, pe 4 aprilie 2019, de la ora locală 18:00. Extragerea a fost efectuată de patru handbaliste invitate la eveniment de către EHF: extrema dreaptă Trine Østergaard din Danemarca, pivotul Linn Blohm din Suedia, extrema stângă Sanna Solberg din Norvegia și extrema dreaptă Debbie Bont din Olanda. În urma tragerii la sorți de la Copenhaga au rezultat grupele de calificare de mai jos.

Pe 13 martie 2020, Federația Europeană de Handbal a anunțat că partidele programate între 25 și 29 martie nu se vor desfășura, din cauza răspândirii coronavirusului COVID-19 în Europa.

Pe 25 martie, EHF a anunțat că nici un meci nu va avea loc mai devreme de luna iunie din cauza pandemiei de coronaviroză. Etapele 3−6 ar fi urmat să fie jucate într-o singură sală, în interval de o săptămână. Pe 24 aprilie 2020, Federația Europeană de Handbal a anunțat că aceste etape au fost anulate, iar la Campionatul European din 2020 se vor califica direct echipele care au participat la ediția anterioară a competiției, în ordinea clasamentului final.

Grupa 1

Grupa a 2-a

Grupa a 3-a

Grupa a 4-a

Grupa a 5-a

Grupa a 6-a

Grupa a 7-a

Pe 13 martie 2020, Federația Europeană de Handbal a anunțat suspendarea tuturor competițiilor de club și echipe naționale până pe 12 aprilie 2020, în urma pandemiei mondiale de coronavirus COVID-19. Prin acord comun, Federația Română de Handbal și Federația Poloneză de Handbal au decis reprogramarea în luna iunie 2020 a celor două meciuri între echipele României și Poloniei. Pe 24 aprilie 2020, Federația Europeană de Handbal a anunțat că aceste etape au fost anulate.

Note
[a] - Kosovo este subiectul unei dispute teritoriale între Republica Serbia și Republica Kosovo. Cea din urmă și-a declarat independența pe 17 februarie 2008, dar Serbia continuă să o considere parte a propriului teritoriu suveran. Independența Kosovo a fost recunoscută de 108 din cele 193 de state membre ale Organizației Națiunilor Unite. Belarus, Grecia, Israel, România, Rusia, Serbia, Slovacia, Spania și Ucraina, nouă dintre națiunile care participă în fazele de calificare pentru Campionatul European de Handbal Feminin din 2020, nu au recunoscut independența Kosovo.

Referințe

Legături externe

Calificările
2019 în handbal
2020 în handbal
2019 în Europa

Campionatul European de Handbal Feminin din 2020 - Calificările


Tordo ist der Familienname folgender Personen:

 Fernando Tordo (* 1948), portugiesischer Sänger
 Jean Tordo (1927–2017), französischer Jazzmusiker
 Jean-François Tordo (* 1964), französischer Rugby-Union-Spieler
 João Tordo (* 1975), portugiesischer Schriftsteller, Journalist, Übersetzer und Drehbuchautor

Tordo


O PokerStars Caribbean Adventure é um torneio de poker televisionado nas Bahamas. O evento foi realizado pela primeira vez em 2004 e foi originalmente co-patrocinado pelo PokerStars e pelo World Poker Tour. Em 2008, o evento passou do WPT para o European Poker Tour. Em 2010, o evento foi movido novamente e serviu como o evento inaugural do North American Poker Tour. Em 2017, o torneio foi o evento inaugural do novo torneio PokerStars Championship e renomeado PokerStars Championship Bahamas. O nome foi alterado de volta para o PCA de 2018 e o buy-in foi restaurado para $10.000 + $300.

Em 2004, o evento ocorreu no navio de cruzeiro Royal Caribbean Voyager of the Seas. Desde 2005, o evento aconteceu no Atlantis Casino and Resort e em 2023, após 3 anos de espera, regressa as Bahamas em novo local, no novíssimo Baha Mar Resort, em Cable Beach, Nassau

Fato curioso: John Dibella, um corretor de ações de 43 anos de Nova York, ganhou o evento principal do PCA 2012 e embolsou US$ 1.775.000. Dibella ganhou um satélite ao vivo de $1.000 para o Main Event de $10.000 e é o primeiro jogador amador a vencer o torneio.

O Pokerstars Caribean Adventure foi disputada até 2016 onde foi a última termporada com este nome. Em 2017 o Latin American Poker Tour uniu suas forças com os demais circuitos de poker do PokerStars ao redor do mundo e criaram o PokerStars Festival e PokerStars Championship.

Em 2019, após uma grade com vários torneios , o PokerStars anunciou que o PCA seria descontinuado, até que em 2022 houve o anúncio do regresso do PCA e PSPC para as Bahamas.

Campeões do Main Event

Campeões do High Roller

Campeões do Super High Roller

Maiores Premiados de Todos os Tempos

Os 10 maiores premiados de todos os tempos e os 10 melhores brasileiros premiados de todos os tempos com suas respectivas posições.

Ligações externas

Latin American Poker Tour

Pokerstars Caribbean Adventure


An Cyperus odoratus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carl von Linné. An Cyperus odoratus in nahilalakip ha genus nga Cyperus, ngan familia nga Cyperaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. o. odoratus
 C. o. transcaucasicus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Cyperus

Cyperus odoratus


San Miguel de Arganza es una localidad española perteneciente al municipio de Arganza, en la comarca de El Bierzo, provincia de León, comunidad autónoma de Castilla y León.

Situación

Se accede a través de la carretera LE-712.

Limita al S con Arganza, al E con San Juan de la Mata y al O con Canedo.

Evolución demográfica

Véase también

Referencias

Enlaces externos

  Ayuntamiento de Arganza

Localidades de El Bierzo Bajo
Localidades de Arganza

San Miguel de Arganza


Ioan Silion a fost un politician român din secolul al XIX-lea, ministru interimar de externe în guvernul condus de Anastasie Panu, la Iași, după Mica Unire, dar înainte de unirea administrativă a Principatelor Române.

Guvernul Anastasie Panu
Miniștri de externe ai României
Politicieni români din secolul al XIX-lea
Români din secolul al XIX-lea

Ioan Silion


Haukadalur er dalur í Dýrafirði.

Þar gerðust sögulegir atburðir: Gísla saga Súrssonar gerist þar að hluta, verslunarstaður var þar 1892 og vélbátaútgerð, Hannes Hafstein lenti í átökum þar við breska togarasjómenn en þar drukknuðu 3 menn 1899, fyrsti íslenzki skipstjórinn, sem stjórnaði togara, Guðmundur Kristjánsson (1871-1949), fæddist í Haukadal.

Tengill
Nat.is

Dalir á Íslandi
Dýrafjörður

Haukadalur (Dýrafirði)


أمين الخزينة هو الشخص المسئول عن إدارة الخزينة في جهة معينة.

انظر أيضا
 تدقيق
 مدير الخزانة المعتمد

الحكومات المحلية في الولايات المتحدة
محاسبة
وظائف حكومية
مهن تمويل

أمين الخزينة


Prirodni brojevi a i b čine prijateljski par brojeva ako je zbroj  pravih djelitelja broja a (onih koji su manji od a) jednak broju b i istovremeno zbroj pravih djelitelja broja b jednak je broju a.

Takav par nije nimalo jednostavno naći. Najmanji je (220, 284). Pravi djelitelji broja 220 su: 1, 2, 4, 5, 10, 11, 20, 22, 44, 55 i 110, a njihov zbroj je upravo 284. zbroj pravih djelitelja broja 284 je jednak 220.

Poznati francuski matematičar Fermat našao je 1636. godine drugi par prijateljskih brojeva (17 296, 18 416). Zajedno s Descartesom, Fermat je otkrio pravilo za formiranje takvih parova.

U 18. stoljeću Euler je objavio spisak od 64 para prijateljskih brojeva, među kojima su dva bila pogrešna. Šesnaestogodišnji Talijan Niccolo Paganini našao je 1867. godine par prijateljskih brojeva (1184, 1210) koji su daleko manji od Fermatovih.

Uz pomoć računala danas je pronađeno više od 600 prijateljskih parova. Prvo mjesto na listi zauzima (220,284), iza njega je Paganinijev (1184, 1210), zatim dolazi (2620, 2924) itd. Fermatov par je tek na 8. mjestu.

Izvor
 Prijateljski brojevi, Hrvatska enciklopedija LZMK
(srp.) Prijateljski brojevi Opšte obrazovanje

Matematika

Prijateljski broj


Die Polish International 1980 fanden von 20. bis zum 22. November 1980 in Olsztyn statt. Es war die 6. Auflage dieser internationalen Meisterschaften von Polen im Badminton. Es nahmen 46 Herren und 25 Damen aus Österreich, Polen, der DDR, der Tschechoslowakei, Wales, Ungarn, den Niederlanden und der UdSSR teil.

Finalergebnisse

Referenzen
 Badminton-Sport 29 (1981) (3) S. 13

 1980
Badminton 1980
Sport (Olsztyn)
Sportveranstaltung in der Woiwodschaft Ermland-Masuren

Polish International 1980


Aortastenose (AS) er en hjerteklapsygdom, hvor åbningen af aotaklappen er forsnævret. Aortaklappen er placeret mellem det venstre hjertekammer og aorta; den største arterie i kroppen, der er ansvarlig for at transportere alt det iltede blod ud i kredsløbet.

Aortastenose er den mest almindelige hjerteklapsygdom i den vestlige verden. Det skyldes ofte "forkalkning" – eller samlinger af kalkaflejringer. Hjerteklapsygdom rammer 2-7 % af befolkningen over 65 år.

Ætiologi
Aortastenose skyldes ofte aldersrelateret progressiv "forkalkning" – eller samlinger af kalkaflejringer af aortaklappen (>50% af tilfældene) og dem, der rammes har en medianalder på 65-70 år. Andre årsager til aortastenose skyldes forkalkning af medfødt bikuspid aortaklap (30-40 % af tilfældene) og kronisk reumatisk hjertesygdom (færre end 10 % af tilfældene). Sjældne tilfælde af aortastenose inkluderer Fabrys sygdom, systemisk lupus erytematosus, Pagets sygdom, hyperuricemia og infektion.

Normale aortaklapper har tre flige (tricuspid), men nogle individer er født med en aortaklap, som kun har to flige (bikuspid).Typisk opstår aortastenose, der skyldes forkalkning grundet en bikuspid aortaklap, allerede i alderen 40'erne eller 50'erne, hvorimod aortastenose, der skyldes "forkalkning" af en normal tricuspid aortaklap, opstår senere, typisk i alderen 60'erne og 70'erne.

Patofysiologi
Den menneskelige aortaklap har et typisk åbningsområde på 3-4 centimeter. Når den venstre ventrikel trækker sig sammen, tvinger det blodet gennem klappens åbning ind i aorta og derefter ud i resten af kroppen. Når den venstre ventrikel slapper af, lukker aortaklappen og forhindrer blodet i aorta fra at flyde tilbage ind til venstre ventrikel. Ved aortastenose bliver åbningen af aortaklappen snæver og sammensnøret (stenose), hvilket normalt skyldes forkalkning.

Degenerativ aortastenose, som er den mest almindelige type, og bikuspid aortastenose begynder begge med skader på endothelcellerne fra den øgede mekaniske belastning.
Inflammation menes at være involveret i de tidlige stadier af patogenesen af aortastenose, og dets associerede risikofaktorer er kendt for at fremme aflejringen af LDL-kolesterol og muligvis et yderst skadeligt stof kaldet lipoprotein (a) ind i aortaklappen. Over tid vil det føre til en øget inflammation og forkalkning, som over tid ultimativt vil resultere i signifikant skade og stenose.

Som konsekvens af stenose, må den venstre ventrikel generere et større pres for hver sammentrækning for effektivt at kunne transportere blod gennem klappen og ind i aorta. I første omgang genererer den venstre ventrikel det øgede pres gennem en fortykkelse af de muskuløse vægge (myokardie hypertrofi). Den mest almindelige type af hypertrofi ved aortastenose er kendt som koncentrisk hypertrofi, hvor væggene af venstre ventrikel har (nogenlunde) samme fortykkelse.

I de senere faser, hvor venstre ventrikel udvider sig, vil væggen blive tyndere, og den systoliske funktion vil forværres (hvilket resulterer i en nedsat funktionsevne til at pumpe blodet fremad).

Symptomer
Symptomer relateret til aortastenose afhænger af graden af stenose i hjerteklappen. Symptomer er oftest til stede hos personer med svær aortastenose, men de kan også forekomme hos personer med moderat aortastenose. De mest almindelige symptomer er åndenød, angina, træthed og synkope/præsynkope. Andre symptomer inkluderer hurtige eller irregulære hjerteslag og hjertebanken.

Efter symptomerne indtræder, har patienter med svær aortastenose en overlevelsesrate på kun 50 % efter to år og 20 % efter fem år uden en udskiftning af hjerteklappen.

Symptomer på aortasygdom bliver ofte fejlfortolket af patienter som 'normale' tegn på aldring.[16] Mange patienter anslås for at være symptomfri i løbet af de første evalueringer, men ved nærmere undersøgelser udviser op til 37 % indikative symptomer. European Society of Cardiology (ESC) anbefaler, at der foretages en "omhyggelig samtale for at identificere tilstedeværelsen af symptomer (funktionsdyspnø, angina, svimmelhed eller synkope), som er afgørende for en grundig patientbehandling, og som kan tage hensyn til den mulighed, at patienter kan fornægte symptomer, som ubevidst reducerer deres daglige aktiviteter."

ESC-retningslinjer anbefaler også, at der udføres motionstests enten ved at måle blodtryk og vurdere symptomer ved motion på løbebånd eller ved at foretage "ekkokardiografi ved anstrengelse, der kan give en prognostisk information ved svær aortastenose uden symptomer."  Som sådan bør lægerne overveje disse diagnostiske redskaber, når de står over for en patient, hvor de har mistanke om asymptomatisk svær aortastenose.

Udskiftning af hjerteklappen
European Society of Cardiology (ESC) siger, at "tidlig udskiftning af hjerteklappen anbefales på det kraftigste for alle patienter med svær symptomatisk aortastenose, der også er kandidater til kirurgi."

Mens åben hjertekirurgi (AVR) har været standardbehandling i flere årtier, findes der i dag flere metoder til udskiftning af hjerteklappen. Metoderne inkluderer kirurgisk udskiftning af hjerteklappen (AVR), minimal invasiv kirurgi (MICS) og minimal invasiv kateter-baseret (perkutan) implantation.

Det anbefales, at antibiotisk profylakse begrænses til dem med protetiske hjerteklapper, dem med tidligere episoder af endokarditis og dem med visse typer af medfødt hjertesygdom.

Kirurgisk udskiftning af hjerteklappen
En syg aortaklap bliver oftest udskiftet ved en kirurgisk procedure med enten en mekanisk eller biologisk klap. Proceduren bliver udført via enten åben hjertekirurgi eller – i et mindre omfang, men stigende antal tilfælde – ved minimal invasiv hjertekirurgi, en MICS-procedure.

Perkutan (transkateter) aortaklap-udskiftning
For patienter, som ikke er kandidater til kirurgisk udskiftning af hjerteklappen, kan en kateterbaseret hjerteklapimplantation være et passende alternativ. Ved valg af den optimale behandling for en patient, skal den perkutane (transkateter)-tilgang nøje afvejes mod de fremragende resultater, som opnås ved hjælp af konventionel kirurgi.

European Society of Cardiology (ESC) siger, at "en kateterbaseret hjerteklapimplantation (TAVI) er for patienter med svær aortastenose, som ikke er egnet til en åben hjerteoperation (AVR) – ud fra en vurdering af et 'hjerteteam' – og som forventes at få forbedret deres livskvalitet og deres levetid med mere end et år, efter at have taget patientens komorbiditeter med i betragtning." Endvidere bør "TAVI overvejes for høj risiko-patienter med svær symptomatisk aortastenose, som måske stadig er egnet til kirurgi, men for hvem TAVI må betragtes at være en mere favorabel behandling baseret på den enkeltes risikoprofil og anatomi."

Prognose
Ubehandlet svær symptomatisk aortastenose har en dårlig prognose med en dødelighed efter to år på 50-60 % og en overlevelsesrate efter tre år på mindre end 30 %.

Epidemiologi
Ca. 2 % af personer over 65 år, 3 % af personer over 75, og 4 % af personer over 85 har aortastenose. Prævalensen er stigende i takt med den aldrende befolkning i Nordamerika og Europa.

Referencer

Hjertesygdomme

Aortastenose


Pilot je prva epizoda serije Kako sam upoznao vašu majku. Prvi put je emitirana 19. rujna 2005. na CBS-u.

U ovoj epizodi prvi put upoznajemo likove serije: Teda Mosbyja, Marshalla Eriksena, Lily Aldrin, Barneya Stinsona i Robin Scherbatsky.

Radnja
2030. godine Ted odluči kćeri i sinu ispričati priču kako je upoznao njihovu majku. Ted se zatim vraća 25 godina u prošlost, u 2005. godinu. Tedov najbolji prijatelj Marshall Eriksen se priprema da zaprosi Lily Aldrin. Ted odluči izaći iz stana kako bi Marshall bio spreman.

Nakon toga upoznajemo Barneya Stinsona koji zove Teda da dođe u lokalni pub MacLaren's. Ted govori Barneyu kako se želi oženiti jer će Marshall najvjerojatnije oženiti Lily, no Barney mu govori da se ne ženi jer mu može ostati "pomoćnik" u traženju cura. Zatim Ted primjećuje Robin Scherbatsky i ostaje iznenađen. Barney odradi svoju ulogu u igri "Jesi li upoznala Teda? (Have you met Ted?)" te se tako Ted i Robin upoznaju. Ted ju poziva na večeru, no Robin kaže da je zauzeta. Ted ju sljedeći dan poziva na večeru te Robin prihvati. Njih dvoje odlaze na večeru u obližnji restoran. Robin pogleda plavi francuski rog koji visi na zidu restorana te reče kako bi ga htjela imati u svom stanu. Ted zatim reče kako postoji "Teorija s maslinama (Olive Theory)" koja je zasnovana na Marshall i Lily (Marshall mrzi masline, dok ih Lily voli – Ted kaže da je to nešto što ih čini odličnim parom). Robin reče kako i ona mrzi masline, dok ih Ted voli. Njihov spoj završava kada Robin mora ići snimati reportažu za lokalni kanal Metro News 1.

Ted odlazi u MacLaren's i govori prijateljima o spoju, no shvati da je trebao poljubiti Robin, da je to bio "signal". Barney reče Tedu da je vidio Marshalla kako jede masline, no Marshall govori kako je lagao Lily da mrzi masline kako bi bili zajedno. Ted nazove Robin koja ga poziva da dođe u njezin stan. Ted je zatim napravio nešto čega se obožavatelji serije dobro sjećaju – ukrao je plavi francuski rog te je otišao kod Robin. Dolazi kod Robin i njih dvoje počnu lagano plesati. Iznenađena je kada sazna da je Ted ukrao rog samo za nju. Ted reče Robin kako je voli, no ona se prepadne. Nakon dugotrajnog pozdrava, Ted odlazi u MacLaren's.

Budući Ted govori da je to priča kako je upoznao "tetu Robin". Djeca misle da je to priča kako je upoznao majku, no Ted reče kako je ta priča dugačka.

Zanimljivosti
 Jennifer Love Hewitt je trebala glumiti Robin, no ona je odbila tu ulogu. Zamijenila ju je Cobie Smulders, tada "nepoznata" osoba.

Humoristične serije
Američke serije

Pilot (Kako sam upoznao vašu majku)


Forugh Farrokhzad (28. desember 1934 – 14. febrúar 1967) var íranskt skáld og kvikmyndagerðarkona undir áhrifum frá módernisma og femínisma. Ljóð hennar voru umdeild og eftir írönsku byltinguna voru þau bönnuð í meira en áratug. Hún leikstýrði árið 1963 heimildarmyndinni Húsið er svart um heimili fyrir líkþráa í Teheran, sem er talin eitt af lykilverkum írönsku nýbylgjunnar. Hún lést í bílslysi, aðeins 32 ára gömul.

Írönsk skáld
Íranskir leikstjórar

Forugh Farrokhzad


Nueva Frontera fue una editorial de historietas española, fundada por el ítalo-argentino Roberto Rocca en 1977.

Abrió la puerta al boom del cómic adulto español con la publicación casi simultánea de las revistas "Totem", "Bumerang" y "Blue Jeans".

Continuó luego con el nombre de New Comic.

Referencias

Bibliografía

Editoriales de historieta de España

Editorial Nueva Frontera


الرحيبات هي إحدى المدن الليبية الواقعة بجبل نفوسة ليبيا. جنوب غرب العاصمة طرابلس تبعد عنها حوالي 184 كيلو متر.

ومن أهم الأماكن التي تؤدي إلى الرحيبات شليوني بازينه وشليوني الشياب.

وتتكون مدينة الرحيبات من حوالي 13 قرية. وهي كالتالي:
الخربة (المركز) عرب، قرية أولاد عطية والحمامصة (عرب وأمازيغ)، قرية أولاد أبوجديد أمازيغ ومن أشهر وأكبر العائلات لي قرية أولاد أبو جديد عائلة العزابي وعائلة المالطي، قرية الحمران ((إيمرساون)) أمازيغ وقرية القطع عرب، قرية ميتيون أمازيغ وقرية الندوة عرب. وقرية الــــكـــرومـــة عرب، ونزيرف (الباشنة) أمازيغ وعرب، وقرية الفياصلة والقطارسة (عرب وأمازيغ)، وقرية جيطال أمازيغ وعرب، ومن أشهر العائلات في قرية جيطال عائلة الواعر وعائلة أبومنيجل، وقرية الشياب عرب، وقرية السلامات عرب، وقرية القنافيذ عرب.

بمدينة الرحيبات 14 مدرسـة وعدد 4 ثانويات تخصصية وعدد 5 مراكز لتحفيظ القرآن، كما يوجد بها نادي وساحة شعبية. أما قطاع الصحة والضمان الاجتماعي فيحتوي مستشفى قروي واحد وثماني مستوصفات قرويـة ومبنى استثماري ضماني. أما سكانها يتحدثون العربية والأمازيغية.

قطاع الزراعة والثروة الحيوانية
تشتهر الرحيبات بزراعة الحبوب وتعتمد على الأمطار ومياة الآبار تمتلك مساحات واسعة في أرض غدو الخصبة والظاهر كما يشتهر سكانها برعاية الأغنام والإبل.
يوجد بها مستوصفين بيطريين وثلاثة أبيار رعوية وجمعيتين زراعيتين وأخرى لمربي الحيوانات، الجدير بالذكر إنه هناك خط تغذية لمياه النهر الصناعي قد وصل لمنطقة الرحيبات وينتظر بداية الضخ عبره إلى منطقة الرحيبات من خزان أبوزيان حيث أن أكبر خزان لهذا الخط يقع في منطقة الرحيبات حيث تصل سعة الخزان إلى 27 ألف متر مكعب من المياه.

قطاع الصناعة والطاقة

يوجد بالرحيبات عدد 5 مخابز أقدمها مخبز محمد الزواري ومخبز العبرود والجريبي والأشتر وآخرهم في قرية الفياصلة محطة وقود واحدة ومركز لتوزيع إسطوانات الغاز ومكتب خدمات الكهرباء ويجري العمل الآن على استكمال وافتتاح محطة التحويل الجديدة بمنطقة أولاد أبوجديد وعدد 37 تشاركية صناعية وتعتبر الرحيبات من مدن جبل نفوسة المنتجة لزيت الزيتون وتشتهر كذلك بالتين (الكرموس) ويتم بها زراعة الشعير والحبوب ولكن بكميات قليلة.

قطاع الأقتصاد والتجارة
عدد الأسواق بالرحيبات سوق شعبي واحد وأسبوعي يـوم الأحد (سوق الأحد) وعدد 18 جمعية استهلاكية كما يوجد عدد من المحلات التجارية الصغيرة وبعض السوبر ماركات وعدد من المقاهي والمطاعم وتتركز أغلبية المحلات التجارية والمطاعم في قرية الخربة لما لها من موقع مميز كذلك يوجد بالمنطقة مصرف واحد هو مصرف الجمهورية (العملة الصعبة لمدير الصرف والموظفين فقط).

السياحة
 تعتبر نانا تالا «عين أم القرب» من العيون المشهورة في منطقة الجبل الغربي، وأيضا من أهم معالمها تواجد القصور والمباني والمنازل قديمة في مختلف القرى مثلاً جامع العزابي سالم وجامع الشيخ صدقة وهو أقدم زاوية لتعليم القرآن جامع سليمان الإينري الموجود بالحمماصة وجامع ابن المؤمن وجامع إمحمد أبو الخيرات الأندلسي وجامع جدي علي وجامع إيمرساون وجامع البشرية بقرية الشياب وجوامع أخرى، والخنقة والقطار كما تحتوي الرحيبات على كثير من القرى والمعاصر والمنازل القديمة المهجورة من العهد العثماني أي حوالي القرن ونصف القرن.

المراجع

- معجم سكان ليبيا للكاتب الإيطالي / هنريكو دي أغسطيني ترجمة حليفة التليسي.

https://books.google.com.ly/books/about/معجم_سكان_ليبيا.html?hl=ar&id=ExrxZwEACAAJ

http://www.goodreads.com/book/show/23495078

http://octoberbaniwalid.blogspot.com/2013/06/blog-post_6512.html

- مركز الجهاد الليبي.

http://libsc.org.ly/mrkaz/

- الاطلس الوطني.

http://www.goodreads.com/author/show/7143748._

- تاريخ القبائل الليبية للتليسي.

- الموقع على حرائط جوجل.

https://www.google.com/maps/place/Alruhaibat,+email@example.com,11.7009021,11z/data=!3m1!4b1!4m2!3m1!1s0x13ac33eee3818f7b:0x22ab2768505cbe93

مدن ليبيا

الرحيبات


Mahmutlu, Saimbeyli - Adana ili Saimbeyli ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Merzifon - Amasya ili Merzifon ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Akseki - Antalya ili Akseki ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Buldan - Denizli ili Buldan ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Karakoçan - Elâzığ ili Karakoçan ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Erzincan - Erzincan ili merkez ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Kırıkhan - Hatay ili Kırıkhan ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Çiçekdağı - Kırşehir ili Çiçekdağı ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Yeşilyurt - Malatya ili Yeşilyurt ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Çiftlik - Niğde ili Çiftlik ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Çarşamba - Samsun ili Çarşamba ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Kavak - Samsun ili Kavak ilçesine bağlı mahalle
 Mahmutlu, Boyabat - Sinop ili Boyabat ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Silopi - Şırnak ili Silopi ilçesine bağlı köy
 Mahmutlu, Vakfıkebir - Trabzon ili Vakfıkebir ilçesine bağlı mahalle

Mahmutlu


Ratibor (* um 1160; † 14. oder 15. Januar 1183) war ein Prinz aus dem in Pommern regierenden Greifenhaus.

Er war der älteste Sohn des pommerschen Herzogs Bogislaw I. und dessen erster Gemahlin. Aus dem Jahre 1182 ist eine Urkunde überliefert, in der Herzog Bogislaw I. mit Einwilligung seiner Söhne Ratibor und Wartislaw ("consentientibus filiis nostris Ratiburone et Wartizlao") Schenkungen zur Gründung des Klosters Broda bestätigt.Klaus Conrad (Bearb.): Pommersches Urkundenbuch. Band 1. 2. Auflage (= Veröffentlichungen der Historischen Kommission für Pommern. Reihe 2, Bd. 1). Böhlau Verlag, Köln/Wien 1970, Nr. 90. Daraus kann geschlossen werden, dass Ratibor, ebenso wie sein jüngerer Bruder Wartislaw, damals erwachsen war.

Wie in den Kolbatzer Annalen (Kloster Kolbatz) überliefert wurde, ist Ratibor am 14./15. Januar 1183 gestorben, also vor seinem Vater. Er wurde im Kloster Stolpe bestattet.

Ob Ratibor verheiratet war, ist nicht gesichert. Der polnische Historiker Oswald Balzer nahm an, Ratibor sei mit Salome, einer Tochter des polnischen Herzogs Mieszko III., vermählt gewesen, ebenso wie – was gesichert ist – Ratibors Vater Bogislaw I. in zweiter Ehe mit Salomes Schwester Anastasia vermählt war. Nach dem Urteil des Historikers Martin Wehrmann fehlen jedoch urkundliche Beweise für eine solche Ehe. Der Historiker Max Perlbach nahm hingegen an, Ratibor sei mit Judith, einer anderen der Schwestern, vermählt gewesen. Überliefert ist aber, dass diese mit Herzog Bernhard III. von Sachsen vermählt war; dass dies Judiths zweite Ehe gewesen sei, hält der Historiker Martin Wehrmann für nicht wahrscheinlich. Nachkommen von Ratibor sind nicht bekannt.

Siehe auch
 Stammliste der Greifen

Literatur
 Martin Wehrmann: Genealogie des pommerschen Herzogshauses. Veröffentlichungen der landesgeschichtlichen Forschungsstelle für Pommern, Reihe 1, Bd. 5. Leon Saunier, Stettin 1937, S. 42.

Fußnoten

Familienmitglied der Greifen
Geboren im 12. Jahrhundert
Gestorben 1183
Mann

Ratibor († 1183)


Estelle Brachlianoff, née le  à Neuilly-sur-Seine, est une ingénieure et dirigeante d'entreprise française, directrice générale de Veolia depuis le .

Biographie

Formation
Estelle Brachlianoff est diplômée de l'École polytechnique (promotion entrée en 1992) et de l'École nationale des ponts et chaussées. Après la fin de ses études, elle est membre du corps des ponts et chaussées.

Carrière
En 1998, Estelle Brachlianoff commence sa carrière comme chef du service des grandes infrastructures à la direction départementale de l'Équipement du Val-d'Oise.

En 2002, Estelle Brachlianoff est la conseillère du préfet de la région Île-de-France, responsable des questions de transport et d'aménagement.

En 2005, elle intègre l'activité recyclage et valorisation des déchets (anciennement Veolia Propreté) du groupe Veolia en qualité de chargée de mission auprès du directeur général.

Elle occupe successivement les postes de directrice générale de Veolia Propreté Nettoyage et Multiservices en 2008, puis de Veolia Propreté Île-de-France en 2010 et de Veolia Propreté au Royaume-Uni en 2012.

En juillet 2013, Estelle Brachlianoff est nommée directeur de la zone Royaume-Uni et Irlande de Veolia et membre du comité exécutif ainsi que du comité de direction.

En septembre 2018, elle devient directrice générale adjointe, chargée des opérations, membre du comité exécutif du groupe ainsi que du comité de direction.

Au , elle devient directrice générale de Veoliaet membre du conseil d'administration. Elle va poursuivre le plan stratégique impact 20-23 lancé par son prédécesseur Antoine Frérot.

Autres mandats
De 2015 à 2018, elle a été présidente de la Chambre de commerce franco-britannique.

De  à , membre du conseil de surveillance de Zodiac Aerospace.

Depuis mai 2019, elle siège également au conseil de surveillance du Groupe Hermès et membre de son comité d'audit et des risques ainsi que de son comité des rémunérations, des nominations, gouvernance et de la RSE.

En 2022 Estelle Brachlianoff est membre du Business Council. Elle est administratrice au Pacte mondial Réseau France. Estelle Brachlianoff est vice-présidente de l'association française des Entreprises pour l'environnement EPE. Elle est membre de l'International Business Leaders' Advisory Council /IBLAC.

Distinctions

  Chevalier de l'ordre national du Mérite
 Chevalier de la Légion d'honneur

Références

Liens externes

Femme d'affaires française
Veolia
Ingénieur du corps des ponts et chaussées
Élève de l'École polytechnique
Élève de l'École nationale des ponts et chaussées
Chevalier de l'ordre national du Mérite
Chevalier de la Légion d'honneur
Naissance en juillet 1972
Naissance à Neuilly-sur-Seine

Estelle Brachlianoff


Jacques Masangu-A-Mwanza (connu comme Jacques Masangu, né à Kipushi au Congo belge, actuellement République démocratique du Congo, le ) est un homme d'état et diplomate congolais, qui a été à plusieurs fois ambassadeur dans différents pays.

Biographie

Début de la carrière politique
Originaire du Katanga (actuellement Haut-Katanga), Jacques Masangu a fait ses études à l'institut Solvay de l'Université libre de Bruxelles où il a obtenu un diplôme en sociologie et en droit diplomatique en 1960.

Jacques Masangu a été élu au sénat au moment de l'indépendance le 30 juin 1960. Il est devenu le premier vice-président du sénat congolais à Leopoldville (actuelle Kinshasa) la capitale du pays le 22 juin 1960. Il a remporté les élections du premier vice-président; président avec 40 voix (51%) contre Michel Denge qui a obtenu 37 voix (48%) et Joseph Okito qui n'a obtenu qu'une 1 voix (1%).

État du Katanga
Le 11 juillet 1960, le président provincial Katangais Moise Tshombe a déclaré la province riche en minéraux indépendante en tant qu'État du Katanga. Le 15 juillet, Masangu s'est rallié aux côtés de Tshombe et a été envoyé à Bruxelles, capitale de l'ancien pays colonisateur la Belgique, pour représenter le nouvel État en tant que ministre résident de l'État du Katanga auprès de la Communauté économique européenne. Le bureau a été nommé Délégation permanente auprès du Marché commun européen.

En mars 1961, des efforts de médiation entre Léopoldville et Élisabethville (actuellement Lubumbashi) sont entrepris par le président malgache Philibert Tsiranana. Joseph Kasa-Vubu, Joseph Iléo et Cyrille Adoula des autorités centrales ont rencontré les autorités katangaises dans la capitale malgache Antananarivo. Les résultats ont été favorables à la partie katangaise. Lorsque les troupes armées katangaises prennent la ville de Manono le même mois, Tshombé est au faîte de sa gloire. Une conférence de suivi de la conférence d'Antananarivo était prévue à Coquilhatville (actuellement Mbandaka) en avril-mai 1961. Masangu avertit Tshombe des dangers possibles de se rendre dans la ville en territoire hostile. Lors de la conférence, Tshombe et le ministre katangais des Affaires étrangères Évariste Kimba ont été arrêtés par les autorités de Léopoldville. Masangu et son collègue basé à Paris, Dominique Diur se sont réunis à Milan avec Joseph Iléo, Mario Cardoso et Julien Kasongo, représentants du gouvernement central, pour obtenir la libération de Tshombe et Kimba.

Après le rétablissement des relations diplomatiques entre Léopoldville et Bruxelles, le gouvernement belge demande au bureau katangais de Bruxelles de fermer ses portes. Le bureau de Bruxelles ferma le 26 janvier 1962 et fut remplacé par l'Office culturel et économique du Katanga. Le 7 avril 1962, Masangu a démissionné et a été remplacé par Odilon Mwenda. En décembre 1962, il revient à Léopoldville comme sénateur dans le gouvernement central. De retour au service du gouvernement de Léopoldville, Masangu a déménagé à Washington en tant que ministre conseiller pour le Congo, où il n'est resté que deux mois.

Carrière diplomatique et commerciale
En 1963, Masangu est nommé vice-premier ministre chargé des affaires sociales dans le gouvernement de Cyrille Adoula et, à ce titre, il assiste aux funérailles nationales de John F. Kennedy. Son chef de cabinet, Oscar Mudiay, a ensuite été nommé par le gouvernement de Léopoldville en tant que commissaire spécial chargé de l'installation des institutions dans le nord du Katanga. Au cours de la période de différentes crises au sein du parti Balubakat en 1963-1964, Masangu a joué un rôle important dans leur installation en tant que membre éminent du parti au gouvernement central.

De 1966 à 1977, il a occupé plusieurs postes diplomatiques. En tant qu'ambassadeur auprès de la République fédérale d'Allemagne, Masangu a assisté aux funérailles d'État du chancelier ouest-allemand Konrad Adenauer. Tshombe, alors condamné à mort par contumace et vivant en exil à Madrid , a eu l'occasion de signer le livre de condoléances d'Adenauer à l'ambassade ouest-allemande à Madrid. En conséquence, Masangu a été interpellé au Congo le 17 mai 1967. Plus tard, Masangu est devenu représentant auprès de l'AIEA à Vienne, ambassadeur en Italie et représentant auprès de la FAO. Il a présenté ses lettres de créance au président italien Giuseppe Saragat le 17 octobre 1969. Pendant son séjour en Italie, le président congolais Mobutu Sese Seko l'a nommé président du conseil d'administration d'Air Congo. Concernant la nomination, le journal congolais L'étoile a commenté que Mobutu "a montré son appréciation pour les efforts louables des diplomates congolais à l'étranger". Par la suite, Masangu a été nommé ambassadeur en Suisse. Masangu a terminé sa carrière diplomatique à La Haye, où il a été ambassadeur du Congo aux Pays-Bas, agent à la Cour internationale de justice (CIJ) et membre du conseil d'administration de la Cour permanente d'arbitrage. Il a représenté le Congo lors de l'affaire qui a créé un précédent devant la CIJ concernant Abdoulaye Yerodia Ndombasi. Au Congo, il a été président du conseil d'administration de la Société Financière de Développement (SOFIDE). Masangu a fondé la chaîne de radio et de télévision Kyondo Radio Télévision basée à Lubumbashi en 2011 et a soutenu l'organisation après un incendie en 2019.

Vie privée
Jacques Masangu est le père de Jean-Claude Masangu Mulongo, ancien gouverneur de la banque centrale du Congo (BCC). De plus, le frère de l'épouse de Jacques Masangu, Roger Kabulo, était le chef de cabinet du politicien balubakat Jason Sendwe.

Notes et références

Bibliographie

Liens externes

Personnalité politique congolaise (RDC)
Sénateur de la république démocratique du Congo
Naissance en novembre 1928
Naissance au Congo belge

Jacques Masangu


يا دنيا يا غرامي هو فيلم مصري حائز علي جوائز عالمية من إنتاج شركة «استوديو 13» رأفت الميهي العام 1995.
الفيلم من تأليف وسيناريو محمد حلمي هلال، تصوير محسن نصر ومن إخراج مجدي أحمد علي.
الفيلم من بطولة نجمات السينما المصرية إلهام شاهين، ليلى علوي وهالة صدقي.

شخصيات الفيلم

يروي الفيلم قصة ثلاث فتيات عاملات تجاوزن سن الزواج الاعتيادي. هذا بالرغم من تحليهن بقدر من الجمال المعقول وخفة الدم. ومع تواضع المطلب وبساطته في تحقيق الطموحات والأحلام، لم تستطع أي منهن أن تحقق حلمها البسيط المتمثل في الحب والزواج والحياة الآمنة مع ابن الحلال.
الشخصية الأولى هي فاطمة (ليلى علوي) التي أحبت ابن خالتها الميكانيكي يوسف (هشام سليم) وتمت خطوبتها منذ أربع سنوات، دون أن يتمكن هو من الوفاء بالتزاماتة التقليدية الضرورية والمتمثلة في الشبكة والمهر. لذلك يتجه للسرقة والنصب حتى على أصدقائه على أمل الاقتران بفتاة أحلامه، لذلك يدفع الثمن غالياً عندما يودع السجن لمدة ثلاث سنوات، ليفقد كل شيء إلا حبه لفاطمة.
والشخصية الثانية سكينة (إلهام شاهين) التي أحبت شقيق الأولى عبده (أحمد سلامة) وانزلقت في دهاليز الحب إلى هوة سحيقة تفقد على إثرها عذريتها، ويغيب فتى الأحلام سنوات الغربة في الكويت ليعود خاوي الوفاض وأكثر عجزاً عن الزواج متردياً في أجواء البطالة والتطرف مما يحول دون إصلاح خطئه أو إتمام الزواج. وبعد عملية لإعادة البكارة تتزوج في النهاية.
أما الشخصية الثالثة فهي نوال (هالة صدقي) التي ارتبطت بشقيق الثانية حسن (مجدي فكري) خريج كلية الحقوق الذي يحبها بدوره، لكنه يصاب بما يشبه اللوثة العقلية، ويظل يرسل لها عبر الترانزستور أغنيتها المفضلة «يادنيا يا غرامي» للفنان محمد عبد الوهاب، لتصبح نوال لقمة سهلة يحاول صاحب محل الزهور التي تعمل به النيل منها، وكذلك الثري رياض (حسين الإمام) الذي يوافق بعد محاولته الفاشلة للنيل منها على الزواج منها عرفياً، لتصبح سعادتها ناقصة.

جوائز ومهرجانات

 جائزة أفضل فيلم في مهرجان مونتريال السينمائي الدولي.
 جائزة أفضل ممثلة للفنانة ليلى علوي في مهرجان مونتريال.
 جائزة أفضل ممثلة للفنانة إلهام شاهين في مهرجان قرطاج السينمائي الدولي.
 حصل الفيلم على ثماني جوائز في المهرجان القومي الثاني للسينما المصرية: جائزة الإنتاج الأولى للفنان رأفت الميهي ـ جائزة أفضل إخراج ـ جائزة أفضل تمثيل (ليلى علوي) ـ جائزة أفضل دور ثاني (ماجدة الخطيب) ـ جائزة أفضل مونتاج ـ جائزة أفضل موسيقى ـ جائزة المهرجان الخاصة للفنانة إلهام شاهين.
جائزة أفضل سيناريو من المهرجان القومى للسينما للمؤلف - محمد حلمى هلال.

وصلات خارجية
 سينما تيك حداد

أفلام مصرية إنتاج 1995
أفلام ليلى علوي
أفلام إلهام شاهين
أفلام هالة صدقي
أفلام عن الزواج
أفلام حسين الإمام

يا دنيا يا غرامي (فيلم)


Brixton é uma estação do Metropolitano de Londres em Brixton Road em Brixton no borough londrino de Lambeth, Sul de Londres. A estação é o terminal sul da Victoria line. A estação é conhecida por ter o maior roundel do Metrô de Londres na rede. A próxima estação é Stockwell.

História

Configuração

Serviços e conexões

Ligações externas
 Estação de metrô Brixton em urban75.org

Estações do Metro de Londres

Brixton (Metropolitano de Londres)


Agatozma (lat. Agathosma) biljni rod iz porodice rutovki. Pripada mu preko 130 vrsta vazdazelenih grmova koji rastu po jugu Afrike.

Rod je opisan 1809. godine

Vrste

 Agathosma abrupta Pillans
 Agathosma acocksii Pillans
 Agathosma acutissima Dümmer
 Agathosma adenandriflora Schltr.
 Agathosma adenocaulis Eckl. & Zeyh.
 Agathosma adnata Pillans
 Agathosma aemula Schltr.
 Agathosma affinis Sond.
 Agathosma alaris Cham.
 Agathosma alligans I.Williams
 Agathosma alpina Schltr.
 Agathosma alticola Schltr. ex Dümmer
 Agathosma anomala E.Mey. ex Sond.
 Agathosma apiculata G.Mey. ex Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma asperifolia Eckl. & Zeyh.
 Agathosma barnesiae Compton
 Agathosma bathii (Dümmer) Pillans
 Agathosma betulina (P.J.Bergius) Pillans
 Agathosma bicolor Dümmer
 Agathosma bicornuta R.A.Dyer
 Agathosma bifida Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma bisulca Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma blaerioides Cham.
 Agathosma bodkinii Dümmer
 Agathosma capensis (L.) Dümmer
 Agathosma capitata Sond.
 Agathosma cedrimontana Dümmer
 Agathosma cephalodes E.Mey. ex Sond.
 Agathosma cerefolia (Vent.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma ciliaris (L.) Druce
 Agathosma ciliata (L.) Link
 Agathosma clavisepala R.A.Dyer
 Agathosma collina Eckl. & Zeyh.
 Agathosma concava Pillans
 Agathosma conferta Pillans
 Agathosma cordifolia Pillans
 Agathosma corymbosa (Montin) G.Don
 Agathosma craspedota E.Mey. ex Sond.
 Agathosma crassifolia Sond.
 Agathosma crenulata (L.) Pillans
 Agathosma decurrens Pillans
 Agathosma dentata Pillans
 Agathosma dielsiana Schltr. ex Dümmer
 Agathosma distans Pillans
 Agathosma divaricata Pillans
 Agathosma dregeana Sond.
 Agathosma elata Sond.
 Agathosma elegans Cham.
 Agathosma eriantha (Steud.) Steud.
 Agathosma esterhuyseniae Pillans
 Agathosma florida Sond.
 Agathosma florulenta Sond.
 Agathosma foetidissima (Bartl. & H.L.Wendl.) Steud.
 Agathosma foleyana Dümmer
 Agathosma fraudulenta Sond.
 Agathosma geniculata Pillans
 Agathosma giftbergensis E.Phillips
 Agathosma glabrata Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma glandulosa (Thunb.) Sond.
 Agathosma gnidiiflora Dümmer
 Agathosma gonaquensis Eckl. & Zeyh.
 Agathosma hirsuta Pillans
 Agathosma hispida (Thunb.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma hookeri Sond.
 Agathosma humilis Sond.
 Agathosma imbricata (L.) Willd.
 Agathosma insignis (Compton) Pillans
 Agathosma involucrata Eckl. & Zeyh.
 Agathosma joubertiana Schltdl.
 Agathosma juniperifolia Bartl.
 Agathosma kougaensis Pillans
 Agathosma krakadouwensis Dümmer
 Agathosma lanceolata (L.) Engl.
 Agathosma lancifolia Eckl. & Zeyh.
 Agathosma latipetala Sond.
 Agathosma leptospermoides Sond.
 Agathosma linifolia (Licht. ex Schult.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma longicornu Pillans
 Agathosma marifolia Eckl. & Zeyh.
 Agathosma marlothii Dümmer
 Agathosma martiana Sond.
 Agathosma microcalyx Dümmer
 Agathosma microcarpa (Sond.) Pillans
 Agathosma minuta Schltdl.
 Agathosma mirabilis Pillans
 Agathosma mucronulata Sond.
 Agathosma muirii E.Phillips
 Agathosma mundtii Schltdl. & Cham.
 Agathosma namaquensis Pillans
 Agathosma odoratissima (Montin) Pillans
 Agathosma orbicularis (Thunb.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma ovalifolia Pillans
 Agathosma ovata (Thunb.) Pillans
 Agathosma pallens Pillans
 Agathosma pattisonae Dümmer
 Agathosma peglerae Dümmer
 Agathosma pentachotoma E.Mey. ex Sond.
 Agathosma phillipsii Dümmer
 Agathosma pilifera Schltdl.
 Agathosma planifolia Sond.
 Agathosma propinqua Sond.
 Agathosma puberula (Steud.) Fourc.
 Agathosma pubigera Sond.
 Agathosma pulchella (L.) Link
 Agathosma pungens (E.Mey. ex Sond.) Pillans
 Agathosma purpurea Pillans
 Agathosma recurvifolia Sond.
 Agathosma rehmanniana Dümmer
 Agathosma riversdalensis Dümmer
 Agathosma robusta Eckl. & Zeyh.
 Agathosma roodebergensis Compton
 Agathosma rosmarinifolia (Bartl.) I.Williams
 Agathosma rubricaulis Dümmer
 Agathosma rudolphii I.Williams
 Agathosma sabulosa Sond.
 Agathosma salina Eckl. & Zeyh.
 Agathosma scaberula Dümmer
 Agathosma sedifolia Schltdl.
 Agathosma serpyllacea (Schult.) Licht. ex Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma serratifolia (Curtis) Spreeth
 Agathosma sladeniana Glover
 Agathosma spinescens Dümmer
 Agathosma spinosa Sond.
 Agathosma squamosa (Willd. ex Schult.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma stenopetala (Steud.) Steud.
 Agathosma stenosepala Pillans
 Agathosma stilbeoides Dümmer
 Agathosma stipitata Pillans
 Agathosma stokoei Pillans
 Agathosma subteretifolia Pillans
 Agathosma tabularis Sond.
 Agathosma thymifolia Schltdl.
 Agathosma trichocarpa Holmes
 Agathosma tulbaghensis Dümmer
 Agathosma umbonata Pillans
 Agathosma unicarpellata (Fourc.) Pillans
 Agathosma venusta (Eckl. & Zeyh.) Pillans
 Agathosma virgata (Lam.) Bartl. & H.L.Wendl.
 Agathosma zwartbergensis Pillans

Izvori

Zanthoxyloideae

Agatozma


Bilaj, utvrda u selu Bilaju 6 km jugoistočno Gospića. Od njega su danas ostali skromni ostatci na stijeni usred sela.

Povijest
Pretpostavlja se da je plemićki grad podignut u prvoj polovici 15. stoljeća. Vrela ga spominju prvi put tek 1451. godine, kada ga je Tomo Tvrtković prepustio Petru Talovcu. Poslije je bio vlasništvo Ivana Karlovića (1509. – 1527.). Osmanlije njime vladaju od 1527. do 1689. godine.

Za Bilaj i još neke građevina s područja Like i Krbave dugo nije bilo jednostavno odlučiti jesu li nastale u hrvatskom srednjem vijeku ili u osmanskom srednjem vijeku. Bilaj pripada skupini u kojoj su utvrde Stari, Pusti ili Suhi Perušić, Barlete, Medak, Ostrovica Lička. Premalo je tragova na terenu za siguran zaključak, a pouzdano je samo da su bili u turskoj uporabi. Pretpostavljalo se da je prije osmanskog osvajanja bio rezidencija neke plemićke obitelji, što se vidjelo iz elegantne izrade prozora i pragova.

Čini se da je nastao početkom 15. stoljeća, s obzirom na tlocrt i način zidanja. Zbog položaja za očekivati je da je bio naseljen u prijašnjim stoljećima. Na zemljovidu M. Pagana iz 1530. prikazana je utvrda Bilaj s naseljem u podnožju. Jedan od nekoliko utvrđenih gradova pod osmanskom vlašću u središnjem dijelu Like, uz Novi, Perušić i Ribnik. Srednjovjekovni utvrđeni grad bio je važna utvrda osmanskog obrambenog sustava. Čini se da je grad bio u ruševnom stanju već 1689. godine.

Nakon osmanske vlasti prepušten propadanju, a mještani su ga koristili kao kamenolom.

Opat Marin, vjerojatno lički misionar i budući biskup Martin Brajković zapisao je 1695. da je utvrda Bilaj na "ubavom brdu" usred ličke županije. Pogled s njega seže na sva okolna ravna polja i sve do velebitskog gorja. S jedne strane prepreku predstavlja rijeka Lika preko koje se može doći mostom. U osmanska vremena most je bio čuvan iz drvene kule. Nasuprot Bilaju s istoka su Ribnik i Rebren. Bilaj je većim dijelom pod zemljom i sa strane strše jedino zidine.

Osobine
Branič-kula mu je bila osmerokutna, a međutim na starom tlocrtu iz oko 1700. godine kula je peterokutna. Ne prepoznaje se osmanski doprinos gradnji i malo je materijalnih tragova, što bi bilo očekivati zbog duljine vladavine. 1900. godine zabilježeno je u popisu povijesnih građevina da je tvrđa od koje stoje ostatci stare vojničke tvrđave. Dugo je još stajao zid osmerokutne kule, a srušio se u prvoj polovici 20. stoljeća. Još se raspoznaju temelji na uzdignutoj kamenoj hridi te nešto okolna 70 cm debela ziđa.

Povjesničar Mile Magdić je 1906. zabilježio "U kotaru gospićkome, županije ličko-krbavske, pet kilometara daleko od Gospića, prema iztoku-jugo-iztoku, uzpinje se brieg, kojemu nadmorska visina iznosi 638 metara. Za ovaj brieg nema narod danas posebnog imena, već ga prosto zove »Gradina«. Brieg je na dnu obrastao grmljem, dok se dvie trećine njegove izprečno i golo kamenje, kano da ga je tko razasuo, a mednju njim raste miloduha brisina (Satureja montana) i riedka kratka trava, koju pasu ličke ovce. Na samom vrhuncu toga briega vide se još i danas razvaline starog grada Belaja ili – kako ga narod danas zove – Bilaja. Do razvalina vodi nogostup, ali se i taj na više mjesta ne pozna. Bilajčani pripoviedaju, da je nekad bio put, koji je s iztočne strane na zasuk vodio do grada, tako, da je na vrhu gradine bio sa zapadne strane. Sudeći po kukavnim ostatcima, bio je grad Belaj sagradjen u obliku nepravilna šesterokuta, a imao je u opsegu sedamdeset i četiri metra. Bilajčani pripoviedaju, da su jošte pred sedamdeset godina zidine bile čitave i da su na vrhu gradine bile dva metra debele. Do dana današnjega sačuvala su se samo dva komada zida, od kojih je jedan po prilici pet, a drugi osam metara visok. U gradu samu bila je i nakapnica, koja je porušena i zemljom zasuta. S iztočne strane grada, u udaljenosti od kakvih šest koraka, uzdiže se još i sada petanest metara dugačak i jedan metar visok zid, koji je bio podignut za obranu grada, jer je s te strane bio grad najpristupačniji."

Sve do 1940-ih godina stajala su od ostataka dva visoka kamena zuba. Na južnoj strani grada su skromni ostatci zida i prilazne staze. To daje temelj pretpostavci da je uz središnju utvrdu imao vanjsku utvrdu koja je branila izravan pristup središtu grada.

Izvori

Utvrde u Hrvatskoj

Bilaj (tvrđava u Gospiću)


Yıldız Usmonova  (d. 12 Aralık 1963, Margilan), Özbek şarkıcı-şarkı yazarı, siyasetçi.

Yaşamı
Taşkent Devlet Konservatuvarı mezunudur. 2009 yılı Ekim ayında Türkçe bir albüm yaptı. Kariyerinde 20 milyon albüm satışı yapmayı başaran sanatçı, Özbekistan'ın en önemli sanatçısıdır. Türkiye'de müzik marketlere sunduğu "Dünya" albümünde çok önemli isimleri bir araya getirdi.

Prodüktörlüğünü Şafak Karaman'ın yaptığı albümün müzik direktörlüğünü ise Mustafa Ceceli üstlendi. Yıldız Usmonova "Dünya" isimli albümünde Fatih Erkoç, Levent Yüksel, Yaşar ve Hüsnü Şenlendirici ile düet çalışmalara imza attı. Albümün ilk klibi ise Fatih Erkoç ile birlikte seslendirdiği "Görmesem Olmaz" isimli şarkıya çekildi. Çok büyük ilgi gören şarkıcı sırasıyla Yaşar ile "Seni Severdim" , Levent Yüksel ile "Yalan" ardından sözleri kendisine ve Günay Çobanoğlu'na müziği yine kendisine ait olan "Beni Kovma Kalbinden" adlı şarkıya klip çekti.

Filmografi

Diskografi

Uluslararası albümler
Alma Alma
Jannona
Binafscha
The Selection Album
Dunya
Yulduz
The Best of Yulduz Usmanova

Türkçe albümler
Dünya 2009
Kıble Benim Kalbimde 2010
Bir Şans Ver 2011
Inadim

Uluslararası single'lar
Jeli Jeli
I Wish You Were Here
Binafscha
Caravan
Dunya
Tak Boom

Derleme albümleri
Voice of Asia, Vol-II
World Roots Live 92-93
Festival Mundial Live

Video klipleri
Görmesem Olmaz
Yalan
Seni Severdim
Beni Kovma Kalbinden
Dünya
Belli Belli
Diyemem
Yarim

Dış bağlantılar

Kaynakça

1963 doğumlular
Fergana ili doğumlular
Özbek kadın şarkıcılar
Özbek söz yazarları
Özbek besteciler
Yaşayan insanlar

Yıldız Usmonova


Little, Brown and Company este o editură americană fondată în 1837 de Charles Coffin Little și partenerul său, James Brown, și care a publicat timp de aproape două secole cărți de ficțiune și non-ficțiune ale autorilor americani. Printre primele cărți publicate au fost Cele patru fiice ale doctorului March de Louisa May Alcott, volumele de poezie ale lui Emily Dickinson și Bartlett's Familiar Quotations. Începând din 2016, Little, Brown & Company este o divizie a Hachette Book Group.

Istoric
În 1853, Little, Brown a început să publice operele unor poeți britanici de la Chaucer la Wordsworth. Nouăzeci și șase de volume au fost publicate timp de cinci ani în această serie.

John Murray Brown a murit în 1908 și James W. McIntyre a devenit director, deținând această funcție până în 1913 când a murit. În 1925, Little, Brown a semnat un acord pentru publicarea tuturor cărților Atlantic Monthly. Acest aranjament a durat până în 1985. În acest timp Atlantic Monthly Press/Little Brown a publicat Nimic nou pe Frontul de Vest, Aventurile lui Tintin de Herge, Familia Adams de James Truslow Adams, Răscoala de pe Bounty a lui Charles Nordhoff și James Norman Hall și continuările sale, La revedere, domnule Chips de James Hilton, Drums Along the Mohawk de Walter D. Edmonds, Blue Highways de William Least Heat-Moon, The Soul of a New Machine de Tracy Kidder și De veghe în lanul de secară de J.D. Salinger.

Salinger și-a reziliat mai târziu contractul cu editura cândva prin anii 1970, deși romanul său a fost încă publicat de Little, Brown.

Alți autori celebri publicați de Little, Brown în secolul al XX-lea și la începutul secolului al XXI-lea au fost Nagaru Tanigawa, Donald Barthelme, Louisa M. Alcott, Catherine Drinker Bowen, Bernie Brillstein, Thornton Burgess, Hortense Calisher, Bruce Catton, A. J. Cronin, Peter De Vries, J. Frank Dobie, C. S. Forester, John Fowles, Malcolm Gladwell, Pete Hamill, Cynthia Harrod-Eagles, Lillian Hellman, Oliver Wendell Holmes, Sr., Henry Kissinger, Elizabeth Kostova, Norman Mailer, William Manchester, Nelson Mandela, John P. Marquand, Masters și Johnson, Stephenie Meyer, Rick Moody, Ogden Nash, Edwin O'Connor, Erich Maria Remarque, Alice Sebold, David Sedaris, George Stephanopoulos, Gwyn Thomas, Gore Vidal, David Foster Wallace, Evelyn Waugh, P. G. Wodehouse, James Patterson și Herman Wouk. Little, Brown a publicat, de asemenea, fotografiile lui Ansel Adams.

Note

Bibliografie
 Oliver, Bill (1986), "Little, Brown and Company", in Peter Dzwonkonski (ed.), Dictionary of Literary Biography - Volume Forty-nine - American Literary Publishing Houses, 1638 - 1899 Part 1: A-M. Detroit, Michigan: Gale Research Company.

Legături externe
 Little, Brown Book Group (UK)
 Little, Brown Book Group (US)

Edituri din Statele Unite ale Americii

Little, Brown and Company


සියඹලා (Tamarindus indica) ෆැබසියෙ (Fabaceae) කුලයට අයත්, නිවර්තන කලාපික, සදාහරිත වෘක්‍ෂයකි. දකුණු ආසියාවට හා නිවර්තන අප්‍රිකාවට ආවේණික යයි සැලකේ. උචිත පරිසර සාධක යටතේ  අඩි 80 - 100 පමණ උසට වැඩේ. කුඩා පොකුරු වශයෙන්, කහ පාට මල් හට ගනී.සුළඟට ඉතා හොඳින් ඔරොත්තු දෙන ශාකයකි. ශාකයේ බීජ, අක්‍රමවත් වකයන් පෙන්වන, අඟල් 3 - 4 ක් දිග, කරල් තුළ හට ගනී. කරල තුළ පවතින දුඹුරු පහැති මාංසල කොටස ආහාරයට ගත හැකි ය. ඇඹුල් රසැති එය කුළු බඩුවක් වශයෙන් පෙර දිග රට වල බහුලව භාවිතා කරනු ලැබේ.

අලංකරණයට, සෙවණ ශාකයක් වශයෙන් හා ආහාරයට ගන්නා කරල් ලබා ගැනීම සඳහාත් සියඹලා වගා කරනු ලබේ.

සියඹලා ගසේ ඉතිහාසය
සියඹලා ගසේ නිඡබිම ගැන පැහැදිලි සඳහනක් නොමැත. එය නිවර්තන අප්‍රිකාවේ නිජ වන්නට ඇතැයි යන්න වඩාත් ප්‍රකටව පිළි ගැනෙන මතය යි. ප්‍රාග් ඓතිහාසික සමයේ දී, සියඹලා ශාකය මිනිසුන් ගේ මාර්ගයෙන් දකුණු ආසියාවට ප්‍රචාරණය වන්නට ඇතැයි සැලකේ. ඉන්දියාව, සියඹලා ශාකයේ නිජ භූමිය වශයෙන් ඇතැම් විටක හඳුන්වා දී ඇත. ඉන්‍දියාව ඔස්සේ පර්සියාවට හඳුන්වා දෙනු ලැබූ සියඹලා, අරාබීහු tamar hindi (ඉන්දියන් රට ඉඳි) වශයෙන් හැඳින් වූහ. සියඹලා ශාකයේ විද්‍යාත්මක නාමය වන Tamarindus indica යන්නට එහි ඉන්දියානු නිජ භූමි සංකල්පය බලපාන්නට ඇත. ක්‍රි.පූ. 4 වන සියවසේ දී, මිසර වැසියන් හා ග්‍රීකයන්, මෙහි ඵලය ප්‍රයෝජනයට ගත් බවට සාධක ඇත.

ස්පාඤ්ඤ හා පෘතුගීසි යටත් විජිත වාදිහු, 16 වන සියවසේ දි පමණ, සියඹලා ශාකය දකුණු ඇමරිකාවට හඳුන්වා දුන්හ.

සියඹලා ගස දක්නට ලැබෙන රටවල්
දකුණු ඉන්දියාවට ආවේණික ශාකයක් වූ සියඹලා ඉන්දියාව , පකිස්ථානය, බුරුමය, බෙංගාලය,ශ්‍රී ලංකාව යන රටවල්වල දක්නට ලැබේ.

වෙනත් නම්

සියඹලා, සංස්කෘතක භාෂාවෙන් අම්ලිකා, චිඤ්වා, තිත්තිඩි, අම්ලි, චුක්‍රා, දත්තශයා, තෙන්තුල්, චිංචා, කාච තිත්තිඩි, ත්‍රින්ත්‍රීනී, අමිලා යනුවෙන් ද, හින්දි භාෂාවෙන් චිංචා ඉම්ලි, ඹෝ ඉම්ලි යනුවෙන් ද, බෙන්ගාල භාෂාවෙන් තේන්තුල්, තිංතිල් යනුවෙන් ද, ද්‍රවිඩ භාෂාවෙන් පූලියම් පලම් ,පූලියම් යනුවෙන් ද, මැලේ බසින් ඇසෑම් ජාවා යනුවෙන් ද, ඉංග්‍රීසි බසින් ටැමරින්ඩ් යනුවෙන් ද, ස්පාඤ්ඤ හා පෘතුගීසි බසින් ටැමරින්ඩෝ යනුවෙන් ද, හදුන්වනු ලැබේ.

ශ්‍රී ලංකා‍වේ සියඹලා ගසේ ව්‍යාප්තිය

ශ්‍රී ලංකාවේ මුහුදු මට්ටමේ සිට මීටර් 1000 පමණ උස් වූ තෙත් කලාපයේ හා වියළි කලාපයේ සාරවත්ව වැඩෙන දැකුම්කළු සදාහරිත වෘක්ෂයකි.බොහෝ සේ  අතුපතර විහිදුවමින් මීටර් 18-20 පමණ උසට වැඩේ. කඳේ පොත්ත ලා දුඹුරු පැහැයට හුරුය. බෙහෙවින් රළුය. පොත්තේ ඇතුළත ලා රෝස පාටය. මිලි මීටර් 7 ක් පමණ ගණකම් වේ.ශාකය මෝරමින් වැඩෙන විට පොත්ත පිපිරී ගැලවි යයි . හොඳින් වැඩුණු ගසක වට ප්‍රමාණය මීටර් 10 ක් පමණ වේ .ශාක කඳේ දිග අතට හා හරස් අතටවිහිදුවන අන්වායාම හිදැස්  හෙවත්  පැලුම් පවතී. අසම පත්‍රිකා යුගල 10-15 ක් පවතී . සම්මුකයි . පත්‍ර මතුපිට මටසිළුටු ය . රේඛීය පත්‍රිකා රාශියක් හටගනී . දිගටි පත්‍ර සෙ. මී. 1 ක් දිගය.මේවා උදේ දිග හරී පවතී. සවස් වන විට හැකිලේ . සියඹලා පත්‍රකා පහසුවෙන් හැලී යයි. සුදු හෝ ලා කහ පැහැති රතුවන් රේණාවන් වැටුණු කුඩා පුෂ්ප කීපයන් පොකුරක හටගනී. පුෂ්පයක පෙති 3 කි . මදක් උල් හැඩ පවතී .අප්‍රේල් මැයි මාස වලදී සියඹලා ගස මලින් බරවෙයි. ශාකයේ වැදගත්ම අංගය වූ ඵලය ගනකම් වූ කරලකි .දෝලා ඵලයකි. සෙ . මී . 7.5-20 දක්වා දිගය. ඵලාවරණය වක්‍රාකාර වූ රැලි සහිතය. ලා දුඹුරු පැහැතිය. පහසුවෙන් කැඩෙන සුළු ය. ඒ තුල ඝනකම් මාංසල කොටස බෙහෙවින් ඇඹුල් රසැතිය. අමු අවස්ථාවේදී කොළ පැහැතිය. තද ගතියකින් යුක්තය. ඉදෙන විට මාංසල කොටස කහ පැහැ වේ .මොළොක්ය.

සියඹලා ගස ව්‍යාප්තිය  සඳහා බීඡ මඟින් පැළ ලබා ගත යුතුය .බීජ තද දුඹුරු පැහැතිය. පැතලිය . දිලිසෙන සුළු ය. නොගැඹුරු තල සහිතය . ඉදුණු සියඹලා කරලේ පොතු හා තන්තුමය රැහැන් ඉවත්කර ලුණු සමඟ මිශ්‍ර කර අව්වේ වියළා , වියලි මැටි බදුනක අසුරා වියළි තැනක ගබඩා කර තැබීමෙන් කල් තබා ගත හැකිය. සියඹලා කොළ , පොතු හා ඇට බෙහෙත් සඳහා ගනු ලැබේ. සියඹලා ශාකයට ආවේණික සුවදක් පවතී. සියඹලා කරල් මෙන්ම මල් හා කොළ පවා ඇඹුල් රසයකින් යුක්තය .

රසායනික සංයුතිය
සියඹලා බොර වල ටා‍ටරික් අම්ලය 5% ක්ද, සිට්‍රික් අම්ලය 4% ක්ද ,මැලික් හා ඇසි‍ටික් අම්ලයද, පොටෑසි‍ටම් ටාටරික් 8% ක්ද, සීනි පදාර්ථ 25% සිට 40 දක්වා ද, මැලි‍යම් හා පෙක්ටීන් පදාර්ථ‍යද අන්තර්ගතය. බීජාවරණ‍යේ ස්ථිර තෛල පදාර්ථ හා අපද්‍රව්‍ය සංඝටක අඩංගු ය. බීජවල ඇල්බියුම්නොයිඩ්ස්, මේද පදාර්ථ ද, කා‍බෝහයිඩ්‍රේට 63.22 ක්ද, ඇතුළත්ය. භෂ්මයෙහි පො‍ස්පරස් හා නයිට්‍රඡන් අන්තර්ගත ය. ඵලයේ ඔක්සැලික් අම්ලය අඩංගු ය.

පෝෂණ අගය

සියඔලා දළු ග්‍රෑම් 100ක

ජලීය කොටස ග්‍රෑම් 70.5
ශක්තිය ග්‍රෑම් 115
ප්‍රෝටීන  ග්‍රෑම් 5.8
මේදය ග්‍රෑම් 2.1
කා‍බෝහයිඩ්‍රේට ග්‍රෑම් 18.2
කැල්සියම් මිලි ග්‍රෑම් 101
පොස්පරස් මිලි ග්‍රෑම් 140
යකඩ මිලි ග්‍රෑම් 5.2
කැරටීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 250
තයමීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 240
රයිබොප්ලෙවින් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 170
නියැසීන් මිලි ග්‍රෑම් 4.1
විටමින් සී මිලි ග්‍රෑම් 3

අමු සියඹලා කරල් ග්‍රෑම් 100ක

ජලීය කොටස ග්‍රෑම් 79.5
ශක්තිය ග්‍රෑම් 71
ප්‍රෝටීන  ග්‍රෑම් 2.4
මේදය ග්‍රෑම් 0.1
කා‍බෝහයිඩ්‍රේට ග්‍රෑම් 17.2
කැල්සියම් මිලි ග්‍රෑම් 58
පොස්පරස් මිලි ග්‍රෑම් 29
යකඩ මිලි ග්‍රෑම් 0.7
කැරොටීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 10
තයමීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 150
රයිබොප්ලෙවින් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 50
නියැසීන් මිලි ග්‍රෑම් 0.4
විටමින් සී මිලි ග්‍රෑම් 12

ඉදුණු කරල් ග්‍රෑම් 100ක

ජලීය කොටස ග්‍රෑම් 38.7
ශක්තිය ග්‍රෑම් 214
ප්‍රෝටීන  ග්‍රෑම් 2.3
මේදය ග්‍රෑම් 0.2
කා‍බෝහයිඩ්‍රේට ග්‍රෑම් 56.7
කැල්සියම් මිලි ග්‍රෑම් 81
පොස්පරස් මිලි ග්‍රෑම් 86
යකඩ මිලි ග්‍රෑම් 1.3
කැරොටීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 10
තයමීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 220
රයිබොප්ලෙවින් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 80
නියැසීන් මිලි ග්‍රෑම් 1.1
විටමින් සී මිලි ග්‍රෑම් 3

සියඹලා බොර ග්‍රෑම් 100ක

ජලීය කොටස ග්‍රෑම් 20.9
ශක්තිය ග්‍රෑම් 283
ප්‍රෝටීන  ග්‍රෑම් 3.1
 මේදය ග්‍රෑම් 0.1
කා‍බෝහයිඩ්‍රේට ග්‍රෑම් 67.4
කැල්සියම් මිලි ග්‍රෑම් 170
පොස්පරස් මිලි ග්‍රෑම් 110
යකඩ මිලි ග්‍රෑම් 10.9
කැරොටීන් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 60
රයිබොප්ලෙවින් මයික්‍රො ග්‍රෑම් 70
නියැසීන් මිලි ග්‍රෑම් 0.7
විටමින් සී මිලි ග්‍රෑම් 3

සියඹලා ශාක‍යේ වැදගත්කම

ඉදුණු සියඹලා මිහිරි හා ඇඹුල් රස මිශ්‍රය . එහයින් වාත ශාකමය . උෂ්ණාධික ය. පිත්ත ශාකමය . පරණ වූ සියඹලා බොර, ආහාර රුචිය වඩවයි . පිපාසය සමනය කරයි . සියඹලා බොර විරේචන ගුණ යුක්තය . සියඹලා කරලේ ලොඳ වැනි කොටස දිය කිරීමෙන් සියඹලා බොර සකස් කර ගනී. ඉදුණු සියඹලා කරල් වල බොර මෙන්ම අඹරා ගත් පත්‍ර කල්කය දැවිලි සහිත ඉදිමුමට ආලේප කරයි. වසරක් දෙකක් පමණ පැරණි වූ ඉදුණු ඵල ආමාශයට හා අන්ත්‍රවලට ගුණ දායක ය. මළ බද්දය දුරු කරවයි . අඹරාගත් කොළ තැලුම් , ඉදිමුම්වලට ගෑමට යොදා ගනී . ඉදුණු සියඹලා මද හදවතට ගුණදායකය . සියඹලා දළු හා මල් ශීත වීර්යයි . පිත්ත ශාකමය . මල් ස්වරසය අතීසාරයට ගුණ දේ . සියඹලා දළු හා මල් ව්‍යංජනයක් ලෙසද ආහාරයට ගනී . සියඹලා මල් ප්‍රදාහ කාරක රෝගවලට ආලේප කෙරේ . මිරිකා ගත් මල් යුෂ රක්ත අර්ශස් රෝගයේදී අභ්‍යන්තර වශයෙන් දෙනු ලැබේ . සියඹලා ඉන්දියානු ජාතිකයෝ සිය ආහාර වේලට ප්‍රධාන වශයෙන් ම එක් කර ගන්නා කුළු බඩුවකි . සියඹලා යුෂ සරුවත් බුරුම ජාතිකයන්ගේ ජනප්‍රිය පානයකි . සියඹලා කරලේ මදපිපාසය , මල බද්දය නසන පිත්ත විරේචක , යකෘතය උත්තේජනය කරවන ඔසුවකි . සුරාසව - මද්‍යසාර , අත්තන ආදියෙන් ඇති වූ මත් විෂ පහ කිරීම සඳහා සියඹලා භාවිත කරයි .

සියඹලා පොතු ස්වරසය අන්ත්‍ර ශුල වේදනා නිවාරණය කරයි. සියඹලා කුඩා ළමුන්ට අනගි විරේකඔසුවකි . අව්වේ සිටීමෙන් ඇතිවන ශරීර පීඩා දැවිලි සහිත රෝග නැසීමේ ශක්තිය සියඹලා සතුය . කෑම අරුචිය , බඩගින්න නොමැතිකම යන මේවාට නොවරදින ප්‍රතිඵල ලබා දෙන පානයකි. සියඹලා බොර පානය, ගෙඩි - වණ, අර්බුද , පිළිකා වලදී සියඹලා ඇට ආලේපය සදහා ගැනේ . සියඹලා ඇට කසට රස යුක්තය . එබැවින් අතීසාර හා විසර්ප රෝග හරණයට අනගි ඔසුවකි . සියඹලා බීජයේ රතු පැහැති කුරුට්ටේ අතීසාර නාසක ගුණ පවතී . බීජ වලින් සැකසූ ඖෂධ උණ , මුත්‍රා , ව්‍යූහගත ආබාධ , සන්ධිගත රෝග , නසයි . පත්‍ර වලින් සකසා ගත් කසාය උගුරේ ආබාධයනට උගුර සේදීම සදහා ගැනේ . අතීසාර රෝගින්ට සියඹලා කොළ ජලයෙන් පොඩිකර ලබා ගත් ආම්ලික සාරය පිත්තප්වර , මුත්‍රාස්මරී , (මුත්‍රා ගල්) අවස්ථාවලදී භාවිත කෙරේ .

සියඹලා භෂ්මය (දවාගත් අළු) වෙනත් භෂ්ම සමඟ මිශ්‍ර කර ප්‍රයෝග කෙරේ . ඉදුණු සියඹලා කරලේ පොතු ලවන ලෙස ඖෂධ පිණිස ගත හැක . වෙනත් ඖෂධ සමඟ මිශ්‍ර කර විවිධ යෝග පිළියෙළ කර ගනී . පුරාණ වූ පිලාවේ ඉදිමීමට සියඹලා භෂම ගුණ දායක‍ය . පොතු භෂම ජීර්ණ පද්ධතියේ රෝග වලදී ඖෂධ යෝග සමඟ යෙදේ . සියඹලා ශීතාද රෝගයට ගුණදායකය . විටමින් සී ඌනතා රෝග අවස්ථාවලදී සියඹලා බොර සීනි යොදා සකස් කර ගත් ශිරප් දෙහි යුෂ සමඟ පානය කරයි . සියඹලාකොළ අමු කහ සමඟ තම්බා ගත් ජලය කුෂ්ඨ , දැවිලි ආදී අවස්ථා වලදී සේදීමට ගනු ලබයි . සියඹලා කොළ තැවිල්ල වාත වේදනා දුරු කරයි. කුළුබඩු හා ඖෂධයක් ලෙස එක්වන සියඹලා ශාක‍යේ පත්‍ර , කරල් , පත්‍ර ස්වරසය , පොතු ආදී කොටස් අරුචිය , පිපාසය , බඩ කැක්කුම, මල බද්ධ,අතීසාර, ආමවාත වාතාබාධ , විවිධ ප්‍රදර රෝග , උණ ශුක්‍ර දෝෂ , ස්වප්න දෝෂ, කුෂ්ඨ, සර්ප විෂ, අධික දහඩිය දැමීම, කැස්ස යනාදී රෝග ගණනාවකට වෙනත් ඖෂධ සමඟ ප්‍රයෝග කෙරේ .

සියඹලා බොර පවස නිවන පානයකි .ආහාර කල් තබා ගැනීමේදී අතීතයේ පටන්ම සියඹලා කරල්යොදා ගෙන තිබේ . අනිකුත් පළතුරු වර්ග හා සසඳන කල සියඹලා කරල් සතු සීනි හා ආම්ලික කොටස ඉහළ අගයක පැවතීම විශේෂයකි . ජෙලි, සිරප්, අච්චාරු හා ආහාර සමඟ ගන්නා කටුක රසැති සුප් පිළියෙළ කර ගැනීම සඳහා ඉන්දියාවේ වැඩි වශයෙන් සියඹලා කරල් භාවිතයට ගැනේ .

යෝග හා අත් බෙහෙත්

ආම්ලිකා පානය -ජලයේ දියකර ගත් ඉදුනු සියඹලා බොර පෙරා ගෙන එයට ගම්බිරිස්,සීනී,කරාබු,එනසාල්,කපුරු,කුරුදුපොතු මේවායේ චූර්ණය මිශ්‍ර කර සාදාගත් පානය අරුචිය නසයි . ගෙබි පැසවීමට - සියඹලා කොළ ඇට අඹරා ආලේපය මැනවි . පනුවන් නැසීමට සියඹලා නැටි , අරළු ,පෙති පුවක් , වලගසාල් , තම්බා පානය කරයි . අධිකව දහඩිය දමන අයට සියඹලා කොළ ,බෙලි කොළ අඹරා ඇඟ අතුල්ලා ස්නානය හොදය . අධික හිසරදයට - සියඹලා දළු , හීන්
උදුපියළිය ,රතු ලූණු කොටා පොට්ටකි බැද වංඩුවේ තම්බා නළල තැවීම හොදය .අබිං විෂ හරණයට සියඹලා කරල් ඉස්ම පොවන්න.

සියඹලා ගස ඉතා අගනා දැව විශේෂයකි . ගෘහ භාණ්ඩ , කෟෂි නිෂ්පාදන යට ගනු ලැබේ. සියඹලා දැවයෙන් ලබා ගන්නා අඟුරු වෙඩි බෙහෙත් නිෂ්පාදනයට යොදා ගනී.සියඹලා ලීයෙන් ලබා ගන්නා භෂ්ම ය එළුවන්ගේ සමේ ලොම් හැලී යන රෝග වලදී ආලේප කරයි.දේ පොත්ත , ලීයෙන් ලබා ගන්නා දැව අළු  සත්ව සම් පදම් කිරීමට  ද  යොදා ගනී.සියඹලා පත්‍ර වලින් ලබා ගන්නා ස්ථිර වර්ණක පදාර්ථ වලින් ලෝම ඇදුම් වල රක්තක වර්ණය ඇති කරවයි . එම වර්ණකය නිල් අවරිය පැහැයෙන් වර්ණ ගැන් වූ වර්ණ යුත් වර්ණ කාරකයෙන් සිල්ක් රෙදි වලට මරකත පැහැය ලබා දිය හැකිය . සියඹලා කොළ මල්, කරල්ද වර්ණ කාරක සැදීමට ගනී. සියඹලා ඵලයේ අඩංගු ඇඹුල් රසැති මාංසල කොටස පිත්තල භාජන පිරිසිදු කිරීමටද භාවිත කෙරේ. කොළ යුෂය මුහුදු ජලය සමඟ මිශ්‍ර කර රිදී බදුන් පිරිසිදු කර ගනීමට ගැනේ.

සියඹලා බීජ "පෙක්ටීන්" නමැති ජෙලටීන් වලින් සාරවත් නිසා ජෙලි හා ජෑම් සෑදීමේදී භාවිත කරයි . බීජ වලින් ලබා ගන්නා තෛල වාර්නිෂ් වර්ණකයක් වශයෙන් ද, මූර්ති , ප්‍රතිමා වල ආලේපයටද යොදා ගැනේ .සියඹලා කදේ කාෂ්ඨය ඉතා දැඩිය .කල් පවත්නා සුළු ය.බරයි . පහසුවෙන් නොකැඩේ. කෘමීන් ගෙන් වන හානි වලට ඔරොත්තු දෙයි . එම නිසා මෙහි කඳ අතකොළු , වංගෙඩි, මෝල්ගස් , දැව භාන්ඩ වර්ග සැදීමට ද තෙල් හා සීනි කර්මාන්තයේදී භාවිත කරන උපකරණ
සැදීමට යොදා ගැනේ .ඔරු වල පැතලි ලෑලි , කරත්ත රෝද, දඩු, ලේසර, ඇක්සල ,අඩය, බෙස්ලීය, බොස්ගෙබි, හා වෙනත් අවශ්‍යතා සඳහා ද භාවිත වේ. ඉතා සිහින්ව අඹරා‍ෙත් බීජ චූර්ණය මැලියම් සමඟ මිශ්‍ර කර සිමෙන්ති වර්ගයක් සාදා ගනු ලැබේ .මෙම සිමෙන්ති වර්ග ලී වලින් සාදා ගනු ලබන ශක්තිමත් වූ එකම සිමෙන්ති වර්ගයයි.දිය වූ මැලියම් සමඟ මිශ්‍ර කර ලොම් ඇතිරිලි සාදා ගැනීමට ද භාවිත කරයි.

සියඹලා දැවයෙන් තැනූ භාණ්ඩ

පින්තූර ගැලරිය

මූලාශ්‍ර
  Morton, J. 1987. Tamarind. p. 115–121. In: Fruits of warm climates. Julia F. Morton, Miami, FL. www.hort.purdue.edu
  Christman, S.. "Tamarindus indica". FloriData. Retrieved 11 January 2010.

අනෙකුත් මූලාශ්‍ර
ආයුර්වේද ඹෟෂධ සංග්‍රහය, ආයුර්වේද දෙපාර්තුමේන්තුව, කොළඹ. 1979.

කුළු බඩු වත ගොත, වෛද්‍ය ඇම්.ඒ ජගත් වෛද්‍යතිලක, සුපර් ලලිත් ප්‍රින්ටර්ස්, මොරටුව.2000

ශාක
ආහාර
පලතුරු
ගස්

සියඹලා


197196 Jamestaylor este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
197196 Jamestaylor este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Junk Bond Observatory de David Healy (astronom). Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,97 ua, o excentricitate de 0,15 și o înclinație de 10,1° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 197001-198000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2003
Centura de asteroizi

197196 Jamestaylor


Rafflesiaceae, biljna porodica u redu malpigijolike s tridesetak vrsta biljaka koja je dobila ime po rodu Rafflesia, cvijetu lešini, koji je ovo ime dobio po neugodnom smradu koji ispušta cvijet, kojim privlači kukce oprašivače.

Rafflesiaceae su paraziti na korijenima i stabljikama drugih biljaka, točnije endoparaziti, čiji su vegetativni organi toliko reducirani i modificirani da biljno tijelo postoji samo kao mreža končanih staničnih lanaca koji žive gotovo u cijelosti unutar tkiva biljke domaćina. Nemaju zelenog fotosintetskog tkiva, lišća, korijena ili stabljika u opće prihvaćenom smislu, iako u nekim vrstama postoje ostaci listova nalik ljuskama. Cvjetovi su, međutim, dobro razvijeni i mogu biti iznimno veliki.

Porodica je raširena u suptropskim krajevima jugoistočne Azije. Nekada je u nju bilo uključeno 7 rodova. Rodovi Bdallophytum i Cytinus se sada vode pod porodicu Cytinaceae, a Apodanthes i Pilostyles u Apodanthaceae.

Rodovi
 Genus Rafflesia
 Genus Rhizanthes
 Genus Sapria

Izvori

Malpigijolike

Rafflesiaceae


بلدية كامبيثو (بالإسبانية: Campezo) هي بلدية تقع في مقاطعة ألافا التابعة لإقليم الباسك شمال إسبانيا.

الديموغرافيا
يبلغ عدد سكان بلدية كامبيثو 1.123 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية كامبيثو

أماكن مأهولة في مقاطعة ألافا
بلديات ألافا

كامبيثو


Agostino Cusani (Milão, 1542 - Milão, 20 de outubro de 1598) foi um cardeal do século XVIII

Nascimento
Nasceu em Milão em 1542, Milão. Dos marqueses de Somma. patrício milanês. Quarto dos doze filhos de Luigi Cusani e Costanza d'Adda (1) . Tio do Cardeal Alfonso Litta (1664). Outro cardeal da família foi Agostino Cusani (1712).

Educação
Obteve o doutorado in utroque iure , direito canônico e civil.

Início da vida
Protonotário apostólico. Referendário dos Tribunais da Assinatura Apostólica da Justiça e da Graça. Clérigo da Câmara Apostólica; depois auditor geral (2) e, finalmente, presidente.

Ordens sagradas
(Nenhuma informação encontrada)

Cardinalado
Criado cardeal diácono no consistório de 14 de dezembro de 1588; recebeu o barrete vermelho e a diaconia de S. Adriano, em 9 de janeiro de 1589. Participou do Conclave de setembro de 1590, que elegeu o Papa Urbano VII. Participou do Conclave do outono de 1590, que elegeu o papa Gregório XIV. Optou pela ordem dos presbíteros e pelo título de S. Lorenzo em Panisperna, em 14 de janeiro de 1591. Participou do conclave de 1591, que elegeu o Papa Inocêncio IX. Participou do conclave de 1592, que elegeu o Papa Clemente VIII. Membro da Congregação para a Interpretação das Constituições do Concílio de Trento no pontificado do Papa Clemente VIII. Optou pelo título de Ss. Giovanni e Paolo, 30 de agosto de 1595. Acompanhou o Papa Clemente VIII em sua visita a Ferrara; dessa cidade, ele foi para Milão.

Morte
Morreu em Milão em 20 de outubro de 1598. Sepultado na igreja de S. Bárbara, Milão (4) .

Cardeais nomeados pelo papa Sisto V

Agostino Cusani (1542-1598)


An Carex ruralis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni J.Oda ngan Hidetoshi Nagamasu. An Carex ruralis in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex ruralis


Joanna Smith Rakoff est une auteure américaine née le  à Nyack, dans l'État de New York.

Biographie
Joanna Rakoff a étudié la littérature anglaise à Oberlin College dans l'Ohio entre 1990 et 1995. Elle a également étudié à University College à Londres et à l'université Columbia. Enfant, elle passait son temps à lire et à écrire. Elle a publié son premier poème dans le magazine de littérature de son école primaire. Elle a d'abord voulu devenir professeur des universités. Mais elle s'est rendu compte rapidement qu'une carrière universitaire ne lui conviendrait pas et qu'elle voulait consacrer sa vie à l'écriture.

Souhaitant devenir écrivaine, elle s'installe à New York et décroche un emploi d'assistante dans l'une des plus anciennes agences littéraires, chez Harold Ober Associates. Cette agence suit des auteurs notoires tels que J. D. Salinger, F. Scott Fitzgerald ou encore Agatha Christie. Joanna Rakoff répondait ainsi aux courriers des admirateurs de J. D. Salinger. Joanna Rakoff, bouleversée par sa rencontre avec J. D. Salinger dont elle n'avait rien lu, traite de cette période de sa vie dans ses mémoires intitulées Mon année Salinger, publié en 2014.

C'est en 2009 que Joanna Rakoff publie son premier roman, Le Plus Bel Âge, en 2009. Le roman connaît un certain succès commercial et critique aux États-Unis et reçoit le Prix Goldberg de la fiction et le prix des lecteurs Elle. En France, ce sont les éditions des Presses de la Cité qui publient ce roman.

En 2010, Joanna Rakoff réalise un documentaire sur J. D. Salinger intitulé . Le scénario de ce documentaire a été lu par un éditeur britannique qui a encouragé Rakoff à écrire ses mémoires sur son emploi aux côtés de J. D. Salinger Elle suit les conseils de l'éditeur et publie en 2014 Mon année Salinger, livre largement acclamé par la critique et traduit dans de nombreuses langues. Rachel Cooke, dans The Guardian, parle d'un « livre fantastique sur le fait d'être jeune et seul dans une grande ville ». Elle a qualifié le roman de « meilleur livre jamais écrit sur New York ».

Le livre sera adapté au cinéma par le réalisateur québécois Philippe Farladeau en 2020, sous le titre Mon année à New York. L'actrice Margaret Qualley joue le rôle de Joanna et donne la réplique à Sigourney Weaver. Le film fait l'ouverture de la Berlinale 2020.

Rakoff a travaillé comme journaliste et critique littéraire pour des médias comme le , le  ou encore le . Elle a aussi prêté sa plume aux magazines Vogue et Marie-Claire. Elle a également été rédactrice en chef du magazine littéraires .

Vie privée
Elle vit à Cambridge, dans le Massachusetts, avec son mari le compositeur Keeril Makan, professeur au MIT. Elle a trois enfants.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .
 .

Liens externes

Écrivain américain du XXIe siècle
Naissance en mai 1972

Joanna Rakoff


Le rostre sphénoïdal ou bec du sphénoïde  est une saillie osseuse en forme de bec à la jonction de la partie inférieure et de la partie antérieure de la crête sphénoïdale qui est la saillie osseuse parcourant médialement la face inférieure et antérieure du corps de l'os sphénoïde.

Notes et références

Crâne

Rostre sphénoïdal


Dalmatinska nogometna liga – Južna skupina je bila jedna od tri skupine Dalmatinske nogometne lige u sezoni 1986./87., četvrtoga stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije.
Sudjelovalo je 12 klubova, a prvak je bio "HTP Dubrovnik".

Ljestvica

 Kardeljevo – tadašnji naziv za Ploče

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Unutarnje poveznice
 Dalmatinska liga – Sjeverna skupina 1986./87.
 Dalmatinska liga – Srednja skupina 1986./87.
 Hrvatska liga – Jug 1986./87.
 Općinska liga Dubrovnik 1986./87.

Vanjske poveznice

Izvori
 arhiv.slobodnadalmacija.hr, "Slobodna Dalmacija", br. 13110, god. XLIV, izdano 26. svibnja 1987., str. 14, preuzeto 8. prosinca 2018.

1986-87 južna
1986-87 Dalmacija
Dalmacija-Jug

Dalmatinska nogometna liga – Južna skupina 1986./87.


Boršov nad Vltavou, bis 1950 Boršov (deutsch Payreschau, früher Bareschau) ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt sieben Kilometer südwestlich von České Budějovice in Südböhmen und gehört zum Okres České Budějovice.

Geographie
Boršov nad Vltavou befindet sich am linken Ufer der Moldau am Rande des Budweiser Beckens. Westlich erhebt sich die Bába (500 m). Am nördlichen Ortsausgang verläuft die Bahnstrecke České Budějovice–Černý Kříž, von der eine stillgelegte Anschlussbahn zum Flughafen České Budějovice abzweigt. Nach dem rechts der Moldau gelegenen Ortsteil Poříčí führen eine Straßen- und Eisenbahnbrücke über den Fluss, dort liegt auch der Bahnhof Boršov nad Vltavou.

Nachbarorte sind Homole im Norden, Plana im Nordosten, Poříčí im Osten, Sokolov und Na Dolech im Südosten, Kamenný Újezd, Zátkův Mlýn und U Kotka im Süden, Březí und Zahorčice im Südwesten, Rozinka und Koroseky im Westen sowie Černý Dub und Nové Homole im Nordwesten.

Geschichte
Die erste schriftliche Erwähnung des Ortes erfolgte 1261, als Albertus de Borschowe (Albert z Boršova) bei der Überlassung der Kirche in Veselí nad Lužnicí durch Wok von Rosenberg an das Kloster Hohenfurth als Zeuge auftrat. Anhand des Wappens der Herren von Borschow – eines schrägen Pfeils – wird angenommen, dass sie wie auch die Herren von Újezd und die von Poříčí von den Bavor von Strakonitz abstammten. Nachdem Albertus de Borschowe seinen Sitz nach Strobnitz verlegt hatte, überließ er das Gut Borschow 1290 den Hohenfurther Zisterziensern. Damit gelangte das Gut zugleich unter die weltliche Herrschaft der Herren von Rosenberg auf Krumau. Im Jahre 1422 überfielen die Hussiten unter dem Hauptmann Chval Řepický von Machovice das Kloster Hohenfurth und plünderten danach auch die Kirche in Borschow. Nach Beendigung der Hussitenkriege wurde die Gegend von Räubern heimgesucht, einer der Raubzüge führte ins Pfarrhaus von Boršov. Zum Ende des 15. Jahrhunderts musste das Kloster das Gut wegen finanzieller Nöte an den Schreiber der Herrschaft Rosenberg, Mikuláš von Pelhřimov, verpfänden. Während des Dreißigjährigen Krieges drangen 1620 während der Fronleichnamsfeier ungarische Söldner in die Kirche ein und raubten sie aus, dabei ermordeten sie den Pfarrer und mehrere Leute. Im Jahre 1648 waren nur noch zehn Anwesen bewirtschaftet. Im Zuge der Josephinischen Reformen wurde die unweit der Kirche gestandene Kapelle der hl. Elisabeth abgetragen. Mit der Errichtung der Stiftsherrschaft Hohenfurth wurde Boršov am 28. Februar 1822 auch der weltlichen Herrschaft des Klosters unterstellt. Im Jahre 1840 lebten in den 23 Häusern von Bareschau bzw. Payreschau / Bořow 195 zumeist deutschsprachige Menschen. Bareschau war Pfarrort für die Dörfer Pořitz, Ruden, Černodub (Černý Dub), Hummeln, Plan, Pradsch, Zawratten, Krötzles (Kroclov), Jamles (Jamné), Zahořitz (Zahorčice) und Korosek (Koroseky). Bis zur Mitte des 19. Jahrhunderts blieb das Dorf immer der Stiftsherrschaft Hohenfurth untertänig.

Nach der Aufhebung der Patrimonialherrschaften bildete Boršov / Payreschau ab 1850 eine Gemeinde in der Bezirkshauptmannschaft Budějovice/Budweis. In den 1890er Jahren entstand mit dem Bau der Bahnstrecke Budweis-Krummau die Eisenbahnbrücke über die Moldau. Im Jahre 1913 hatte die Gemeinde 325 Einwohner, darunter 310 Tschechen und 13 Deutsche. Die Straßenbrücke über die Moldau nach Poříčí entstand zwischen 1916 und 1917. Während der deutschen Besetzung wurde 1943 das am gegenüberliegenden Moldauufer gelegene Poříčí eingemeindet, dies wurde nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges zunächst wieder aufgehoben. 1949 erfolgte jedoch die erneute Eingemeindung von Poříčí. Im Jahre darauf kam die Gemeinde zum neu gebildeten Okres České Budějovice-okolí und erhielt am 8. August 1950 den Namen Boršov nad Vltavou, der ab dem 1. Juli 1952 auch auf den Ortsteil Boršov übertragen wurde. 1960 wurde die Gemeinde an das städtische Nahverkehrsnetz (MHD) von České Budějovice angeschlossen. Seit Beginn des Jahres 1961 gehört Boršov nad Vltavou zum Okres České Budějovice. Am 1. Juli 1985 wurde die Gemeinde Vrábče mit den Ortsteilen Jamné, Koroseky, Kroclov, Slavče und Zahorčice eingemeindet. Diese lösten sich am 24. November 1990 mit Ausnahme von Jamné und Zahorčice wieder los und bildeten die Gemeinde Vrábče.

Gemeindegliederung

Die Gemeinde Boršov nad Vltavou besteht aus den Ortsteilen Boršov nad Vltavou (Payreschau), Jamné (Jamles), Poříčí (Porschitz) und Zahorčice (Zahortschitz) Grundsiedlungseinheiten sind Boršov nad Vltavou, Jamné, Poříčí, U Včelné, Zahorčice und Zátkův Mlýn.

Boršov nad Vltavou und Poříčí bilden den Katastralbezirk Boršov nad Vltavou, Zahorčice und Jamné den Katastralbezirk Zahorčice u Vrábče.

Sehenswürdigkeiten
 Pfarrkirche Jakobus des Älteren, sie entstand um 1230 als hölzerner Bau und ist seit 1290 nachweislich. Zu Zeiten Mikuláš von Pelhřimov wurde sie 1493–1496 unter Leitung des Baumeisters Linhart von Altenburg neu errichtet.
 Pfarrhaus, erbaut 1790–1791
 Schloss Poříčí im gleichnamigen Ortsteil
 Kapelle des hl. Johannes von Nepomuk in Poříčí, errichtet 1719
 Villa Dračí zámeček in Poříčí, erbaut 1898
 Burgstall, südlich des Dorfes auf einem Felsen über der Moldau; erhalten sind Wallanlagen aus dem 13. Jahrhundert, vermutlich befand sich hier der Sitz der Herren von Borschow.
 Eisenbahnbrücke über die Moldau, Stahlkonstruktion aus den Jahren 1893–1894
 Gedenkstein für Gustav Habrman, nordwestlich des Dorfes in einem Zwetschgengarten
 Gedenkstein für den US-amerikanischen Jagdflieger Raymond F. Reuter, südwestlich des Dorfes an der Straße nach Zahorčice; er wurde am 17. April 1945 mit seiner P-51 "Mustang" durch Bodenfeuer vom Militärflugplatz Plan abgeschossen und starb in den Trümmern seiner Maschine.

Weblinks

 Geschichte von Poříčí und Boršov
 Beschreibung der Kirche Jakobus des Älteren
 Geschichte von Boršov auf jihogen.

Einzelnachweise

Ersterwähnung 1261

Boršov nad Vltavou


Karadeniz iklimi, Karadeniz Bölgesi, Marmara Bölgesi'nin Karadeniz kıyıları ve Kuzey Anadolu Dağları'nın Karadeniz'e bakan yamaçlarında görülen bir iklim türüdür. Köppen iklim sınıflandırmasına göre Türkiye'nin Karadeniz Bölgesi'nde görülen iklim okyanusal iklim (Cfb) ve yağışlı dönencealtı iklimi (Cfa) altında sınıflandırılır ve bu iklimler Batı Avrupa, Yeni Zelanda ile Çin ve ABD'nin güneydoğu kıyılarında da yaygındır.

Özellikler

 Yağış boldur (ortalama 842,6 mm), her mevsim yağışlıdır ve kurak dönem yoktur
 Doğu Karadeniz'de en fazla yağış sonbaharda, en az yağış ilkbaharda düşer. Yıllık yağış miktarı ortalama 1590 mm iken, 831 mm 2244 mm arasında değişir.
 Batı Karadeniz'de en fazla yağış sonbaharda, en az yağış ilkbaharda düşer. Yıllık yağış miktarı 1000–1500 mm'dir.
 Orta Karadeniz'de ise en fazla yağış kışın, en az yağış yazın düşer. Yıllık yağış miktarı 450 mm (Tokat)–700 mm (Samsun) arasındadır.
 Türkiye'de günlük ve yıllık sıcaklık farkının en az olduğu iklim tipidir.
 Kışlar Akdeniz İklimi'nde olduğu gibi ılık, iç ve yükseklerde soğuk geçer. Yazlar fazla sıcak değildir.
 Doğal bitki örtüsü kıyılarda geniş yapraklı nemcil ormanlar, yükseklerde sıcaklık düşüklüğüne bağlı, karışık ve iğne yapraklı ormanlardır.
 Yıllık ortalamfmbds % 100 kat yağar yh
 Yıllık bağıl nem ortalaması %71'dir.

Köppen iklim sınıflandırmasına göre Karadeniz iklimi

Küresel olarak en sık kullanılan iklim sınıflandırması olan Köppen iklim sınıflandırmasına göre Türkiye'de Karadeniz'e kıyısı olan bölgelerde okyanusal iklim (Cfb) ve yağışlı dönencealtı iklimi (Cfa) baskındır. Buna ek olarak Trakya'nın Karadeniz kıyıları ile Samsun ve Trabzon illerinin belli bölgeleri Akdeniz iklimi (Csa) özellikleri göstermektedir. Karadeniz Bölgesi'nin hinterland kısımlarında karasal iklim türleri (Dsa, Dsb, Dfb, Dfc) ile yüksek bölgelerde subarktik (Dsc, Dfc) ve tundra iklimleri (ET) yer almaktadır.

Ayrıca bakınız
 Ilıman kuşak iklimleri
Okyanusal iklim

Kaynakça

İklim
İklim tipleri
Türkiye iklimi

Türkiye'de Karadeniz iklimi


Madame Monsieur er et fransk band, der består af forsangeren, vokalisten Émilie Satt og produceren Jean-Karl Lucas. De repræsenterede Frankrig i Eurovision Song Contest 2018 med sangen "Mercy". De opnåede en 13. plads i finalen.

Émilie og Jean-Karl mødtes for første gang i 2008, hvor de senere dannede duoen i 2013. I 2015 udgav de sangen "Smile" for den franske rapper, Youssoupha, og senere deltog de i Taratata. De udgav deres debutalbum Tandem den 4. november 2016.

Den 1. januar 2018 blev det offentliggjort, at de var én af deltagerne i Destination Eurovision, den franske udvælgelse for det nært forestående Eurovision Song Contest 2018 med sangen Mercy. Duoen kvalificerede sig til finalen fra den anden semifinale den 20. januar. I finalen den 27. januar kom de på en 3. plads hos de internationale juryer. De franske seeres stemmer vendte dog op og ned på hele finalefeltet, da de havde duoen som favorit. Kombineret var seernes point nok til at sikre Madame Monsieur sejren og billetten til finalen i Eurovision Song Contest 2018, der blev afholdt i Lissabon.

Henvisninger

Musikgrupper fra 2013
Musikgrupper fra Frankrig
Deltagere ved Eurovision Song Contest 2018
Frankrigs Eurovision Song Contest-deltagere

Madame Monsieur


Catherine Ann Keener (n. 23 martie 1959) este o actriță americană. Ea a fost nominalizată de două ori la Premiul Oscar pentru cea mai bună actriță pentru rolurile ei ca Maxine Lund în În pielea lui John Malkovich (1999) și Harper Lee în Capote (2005). Keener, de asemenea, a apărut în filme precum Into the Wild (2007) și Synecdoche, New York (2008), care au fost bine primite de critici. Keener colaborează des cu regizoarea Nicole Holofcener, jucând în fiecare film regizat de aceasta până în prezent.

Biogafie
Keener s-a născut în Miami, Florida, în 1959 (deși unele surse spun 1960), fiind cel de-al treilea dintre cei cinci copii ai lui Evelyn (născută Jamiel) și Jim Keener, un manager al unui magazin de automobile. Ea este de origine irlandeză, din partea tatălui și de origine libaneză din partea mamei. Keener este catolică și a învățat la Monsignor Edward Pace High School.

Sora lui Keener, Elizabeth Keener, este tot actriță.

Filmografie

Film

Referințe

Legături externe

Nașteri în 1959
Actrițe americane din secolul al XX-lea
Actrițe americane din secolul al XXI-lea
Romano-catolici americani
Americani de origine irlandeză
Oameni în viață

Catherine Keener


Den sjette store massedød  er en betegnelse for tabet af plante- og dyrearter,  som  forskere mener, at mennesker i vor levetid står midt i, og at den er forårsaget af menneskelige aktiviteter.

Den sjette store massedød kaldes også den antropocæne massedød efter antropocæn eller den holocæne massedød efter holocæn.

Faldet i antallet af insekter, hvirveldyr og plantearter udgør en potentiel katastrofe for biodiversiteten. En FN-rapport fra 2019 konstaterer at op til en million arter trues af udryddelse og at aldrig før i menneskehedens
historie er klodens dyre- og plantearter udryddet så hurtigt, som det sker nu.

I modsætning til de foregående fem er den nuværende massedød forårsaget af overvækst af en enkelt art, Homo sapiens. Vi er vidner til et hurtigt tab af arter, som er truende, fordi det ud over dette tab forårsager en hurtig lemlæstelse af livets træ, hvor hele grene, dvs. arter, slægter og familier sammen med de funktioner, de udfører, går tabt.  Dette ændrer evolutionens bane globalt og ødelægger de forhold, der gør menneskeliv muligt.  Forskere mener at dette forhold er en irreversibel trussel mod fremtidige miljøer for Homo sapiens og dermed for civilisationens levedygtighed.

Det går hurtigt

I forhold til de foregående sker den nuværende massedød usædvanligt hurtigt, idet 73 slægter er uddøde de sidste 500 år. Forskere har beregnet de nuværende generiske udryddelsesrater til at være 35 gange højere end de forventede baggrundsrater i de sidste millioner år under fravær af menneskelige påvirkninger.  De slægter, der er gået tabt i de sidste 500 år, ville have taget omkring 18.000 år at forsvinde i fravær af mennesker.  De nuværende generiske udryddelsesrater vil sandsynligvis accelerere meget i den nærmeste fremtid på grund af drivkræfter i den menneskelige virksomhed, jvf. Årsager, se nedenfor.

Årsager

I modsætning til de første fem store masseudryddelser af liv, der var forårsaget af naturkatastrofer, er den nuværende masseudryddelse forårsaget af menneskelige aktiviteter som
 Inddragelse af landområder til landbrug, skovning og bosættelse,
 Introduktion af invasive arter,
 kulstofudledning der medfører klimaændringer og forsuring af havene og
 Anvendelse af giftige kemikalier der ændrer og forgifter økosystemer.
 Ophobning af affald i naturen, på land og i vandet,
 Ulovlig handel.

Nye metoder

Forskerne har taget nye metoder i brug for at fastlægge tidsforhold og relationer af masseuddøen af dyr og planter. Med eDNA kan det f.eks. fastslås at mammutten uddøde for bare 4000 år siden.

Insekter

På trods af den synlige trussel mod de store vilde dyr, er det insekterne der er mest truet. Over 40 % af Jordens insekt-arter er nu truet med udryddelse på grund af ændringer i livsbetingelser først og fremmest som følge af intensivt landbrug omfattende udbredt brug af pesticider. Andre grunde hertil er udbredt urbanisering, klimaændring, forurening og invasive arter.

Planter

Planter er også truet med udryddelse. Mere end halvdelen af de 454 europæiske træarter er truet.

Livet på Jorden

Denne sjette store masseudryddelse rejser spørgsmålet om hvor længe mennesket vil kunne eksistere på Jorden

Se også

 Insektdøden

Kilder

Biologi
Miljø

Den sjette store massedød


La Universidad de Puerto Varas (UPV) fue una universidad privada con su casa central en la ciudad homónima en Chile. Fue fundada en el año 2002, reconocida oficialmente en 2003, y se mantuvo entregando docencia hasta la cancelación del reconocimiento gubernamental en abril de 2005.

Historia
La Universidad de Puerto Varas se originó a partir de la necesidad comunal y regional de contar con una institución de educación local, enfocada a los problemas locales y con una visión integradora de la realidad local. Las carreras impartidas en la casa de estudio se centraron en entregar valor agregado a las actividades económicas locales y abriéndose un espacio de conocimiento dónde no llegaban las universidades de nivel nacional.

En su corta historia, la universidad logró un acuerdo de cooperación con la Universidad Católica para desarrollar actividades conjuntas entre ambas casas de estudios que no fructifica, en gran parte, por la escasa vida que tuvo la universidad.

A inicios de 2005, el Consejo de Educación del Ministerio de Educación decide revocar el reconocimiento oficial debido a la situación financiera que atravesaba la institución, por la escasa cantidad de alumnos matriculados en la universidad, siendo finalmente absorbidos por la Universidad San Sebastián.

Referencias

Universidades desaparecidas de Chile
Puerto Varas

Universidad de Puerto Varas


Dark Diary (Diario Oscuro), es el quinto álbum de la banda Rumana de
Power Metal/Metal Sinfónico, Magica. Publicado el 28 de mayo de 2010.

Álbumes de 2010
Álbumes de rock

Dark Diary