Hava filtresi, motorun yakıtı tepkimeye sokma işlemi için ihtiyaç duyduğu oksijeni (O²) içeren havayı dışarıdan soğuran parçadır. Hava filtresi aynı zamanda dışarıdan gelen havayı temizleme görevini de üstlenir.
Hava filtresinin motor için sağladığı hava her zaman yüksek verim sağlamayabilir. Bu durumun başlıca sebeplerinden biri hava filtresinin temizleme görevini düzgün bir şekilde yerine getirememesidir. Bir diğer sebebi ise hava filtresin, motorun çalışmasıyla kaput içinde oluşan sıcak havayı kullanmasıdır. Bu iki durumda da motorda performans kayıpları görülür. Diğer bir dille, yakıt tüketiminde artış meydana gelir ve daha ucuza temin etmek için orijinal olmayan bir filtreyi de kullanırsanız buda ortalama olarak %10- %15 oranında yakıt artışına sebep olabilir test verileri bunu ıspatlamaktadır. Böyle bir sonuçla karşılaşılmaması için hava filtresi, kaput içerisinde, soğuk havayı alabileceği en uygun yere yerleştirilmelidir. Yüksek güç üreten motorlarda dışarıdan soğuk hava almaya yönelik hava filtresi kiti kullanımı sıkça görülür.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Hava temizleme cihazları

Hava filtreleri
İçten yanmalı motor parçaları
Otomatik parçalar
Motor parçaları
Gaz teknolojileri

Hava filtresi


La selección de fútbol sub-17 Masculina de España es el equipo formado por jugadores de nacionalidad española menores de 17 años de edad, que representa a España a través de la Real Federación Española de Fútbol, en las dos competiciones oficiales de la categoría, el Europeo sub-17 y el Mundial sub-17.

Es la primera de las categorías inferiores de la selección nacional y sustituyó en competiciones oficiales a la selección sub-16, ya que internacionalmente esa categoría pasó a «sub-17» en 1991 para la FIFA y en 2002 para la UEFA. España es la selección más laureada de la categoría con nueve títulos continentales.

Resultados
Leyenda: PJ: Partidos jugados; G: Partidos ganados; E: Partidos empatados; P: Partidos perdidos; GF: Goles a favor; GC: Goles en contra.

Mundial Sub-17

Meridian Cup

Palmarés

 Copa del Mundo Sub-17:
 Subcampeón (4): 1991, 2003, 2007, 2017.
  Tercero (2):  1997, 2009.
 Campeonato de Europa Sub-17:
 Campeón (9): 1986, 1988, 1991, 1997, 1999, 2001, 2007, 2008, 2017.
  Subcampeón (6): 1992, 1995, 2003, 2004, 2010, 2016.
  Tercero (4): 1985, 1998, 2006, 2023.

Jugadores

Última convocatoria
Convocatoria para el Mundial Sub-17 de 2019.

Bibliografía

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial en sefutbol.com
 Europeo Sub-17 en uefa.com
 Mundial Sub-17 en fifa.com

Fútbol base en España

España

Selección de fútbol sub-17 de España


Heike Renate Peitsch (* 8. Februar 1963 in Köln) ist eine deutsche Diplomatin.

Leben
Nach dem Abitur begann Heike Peitsch ein Studium der Volkswirtschaftslehre an der Universität zu Köln, das sie 1987 mit dem Diplom abschloss. 1991 promovierte sie an der Universität zu Köln zum Thema Kooperation zwischen Ost und West im Umweltbereich.

Laufbahn
1988 trat sie in den Auswärtigen Dienst ein und fand nach der Attachéausbildung sowie der Laufbahnprüfung für den höheren Dienst 1990 zunächst Verwendung in der Zentrale des Auswärtigen Amtes, ehe sie zwischen 1991 und 1994 Ständige Vertreterin des Botschafters in Burundi war. Nach weiterer Tätigkeit im Auswärtigen Amt sowie an der Botschaft in Israel wurde Peitsch im Jahr 2000 stellvertretende Leiterin eines Referats in der Abteilung für Globale Fragen im Auswärtigen Amt.

Vom 2004 bis 2007 war sie Botschafterin der Bundesrepublik Deutschland in Armenien mit Sitz in Jerewan. Ihre Nachfolgerin in Jerewan wurde Andrea Joana-Maria Wiktorin. Von 2007 bis 2010 war Peitsch im Auswärtigen Amt in Berlin. Von 2010 bis 2013 war sie Leiterin der Abteilung für Wirtschaft und Wissenschaft an der deutschen Botschaft Moskau. Von 2013 bis 2016 war sie Generalkonsulin der Bundesrepublik Deutschland in St. Petersburg. 2016 übernahm sie die Leitung der deutschen Botschaft in Tiflis, 2018 kehrte sie in das Auswärtige Amt nach Berlin zurück, wo sie als Inspekteurin tätig war.

Seit Sommer 2023 leitet sie die deutsche Botschaft Luxemburg.

Veröffentlichungen
 Kooperation zwischen Ost und West im Umweltbereich, Inaugural-Dissertation an der Universität Köln, 1991

Weblinks
 Lebenslauf auf der Website der Botschaft Luxemburg

Einzelnachweise

Deutscher Botschafter in Armenien
Deutscher Botschafter in Georgien
Deutscher Botschafter in Luxemburg
Deutscher
Geboren 1963
Frau

Heike Renate Peitsch


جارمن المحدودة  - هي الشركة لمجموعة من الشركات تأسست في عام 1989 من قبل غاري باريل  ومين كاو  (ومن هنا جاء اسم جارمن )، في لينيكسا بكانساس بالولايات المتحدة، ومقرها في أولاثي بكانساس. التي تطور أنظمة الملاحة للمستهلك، وشركات الطيران، والتكنولوجيات البحرية لنظام تحديد المواقع العالمي.

الخرائط
يعتبر نظام جارمن للخرائط أحد أفضل انظمة الخرائط في العالم وهي واحده من الشركات الرائدة عالمياً في تزويد اجهزه الخرائط بالأقمار الصناعية للملاحة البحرية والطرق .
توظف جارمن أكثر من 14500 موظف في 65 مكتب حول العالم وتنتج اجهز الملاحة والساعات الذكية وخرائط السيارات وكذالك اجهزه الملاحة الجوية.

الرعاية الرياضية
تطور جارمن العديد من الاجهزة الرياضية مثل الساعات الرياضية المزودة بحساسات قياس النبض وضغط الدم ولديها العديد من المنتجات بأستعمالات مختلفة لكل رياضة كالسباحة والجري و رفع الاثقال وركوب الدراجة.

انظر أيضا
 الاتحاد المفتوح للهواتف
 نظام ملاحة بالسيارة

مراجع

وصلات خارجية
 Garmin Company web page
 Garmin UK
 Garmin Australia
 Garmin's Report a Map Error page
 NAVTEQ Map Reporter

شركات مقرها في كانتون شافهوزن
أنظمة مضمنة
الاكتتابات العامة الأولية 2000
الملاحة عبر الأقمار الاصطناعية
علامات تجارية لإلكترونيات استهلاكية
تأسيسات سنة 1989 في كانساس
تصميم إلكتروني
شافهاوزن (سويسرا)
شركات أمريكية
شركات إلكترونيات الطيران
شركات إلكترونيات أسست في 1989
شركات إلكترونيات في الولايات المتحدة
شركات مدرجة في بورصة ناسداك
شركات مدرجة في بورصة نيويورك
شركات مقرها في كانساس
علامات تجارية أمريكية
نظام التموضع العالمي

جارمن


من أشهر مذيعي نشرة الأخبار بالإذاعة المصرية أواخر الاربعينات وحقبة الخمسينات. لقب بالمذيع الدينامو والصوت الذخير وكان مجرد سماع صوته بالإذاعة مقترن بأخبار هامة. تخرج في كلية الاداب وعين بالإذاعة عام 1947 وأصبح في عام 1949 أي بعد عامين فقط على درجة مذيع أول. كان جادا في عمله لدرجة الصرامة الشديدة مع تلاميذه من المذيعين تصل إلى درجة القسوة عندما يخطيء مذيع من تلاميذه واشتهر بسبع وصايا للمذيع الذي يريد أن يكون ناجحا:
1- خفة الدم
2- قوة الشخصية
3- المعلومات الغزيرة
4- الالتزام بالتعليمات
5- الأعصاب القوية
6- الاستعداد للحرمان من المتع الخاصة
7- أن يكون الميكروفون هواية المذيع

كان يؤمن أن من يقرأ القرآن الكريم بصوت مسموع هو أسهل الطرق لتقويم اللسان بالنطق السليم. اشتهر بجانب قراءة نشرة الأخبار ببرنامج حول الميكروفون واعد مسرحية مصرع كليوباترا لأحمد شوقي وذلك عام 1968 وكتب سيناريو فيلم «يا أخي المواطن» عام 1970.

توفي عام 1974

المراجع

صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة
مذيعون مصريون
وفيات 1974

حسني الحديدي


خالي من الكوليسترول فيلم كوميدي مصري عرض عام 2005، بطولة أشرف عبد الباقي وإلهام شاهين.

قصة الفيلم
تدور أحداث الفيلم حول شاب عبقري وسريع في الرسم يدعى أيوب (أشرف عبد الباقي)، تكتشفه شركة إعلانات، فتستغل طيبته وموهبته وإعاقة والدته الذهنية التي تفكر كالأطفال في الحصول على عقود إشهارية لشركات جديدة بأسعار خيالية، ولكن أطماع صاحب الوكالة الإعلانية لاتنتهي حتى وإن كانت على حساب صحة المستهلكين مما يتعارض مع براءة أيوب وضميره لكن ... (حسن حسني) يغرقه في القروض والإدمان والعمل المتواصل لضمان بقاءه، ويستمر الصدام بينهما حتى ينتقم أيوب بأسلوب لم يتوقعه أحد خاصة عند وفاة والدته (إلهام شاهين)، ورفض ... خلود محبته.

الممثلون
 أشرف عبد الباقي
 إلهام شاهين
 خلود
 حسن حسني
 خالد صالح
 طارق عبد العزيز
 رشيدة
 إيناس مكي
 ماجدة الخطيب
 علي حسنين
 كارولين خليل
 رحاب الجمل

فريق العمل
 إخراج: محمد صلاح أبو سيف
 إنتاج: محمد زين
 قصة: محمد أبو سيف وعثمان شكري
 موسيقى: مودي الإمام
 توزيع: الشركة العربية للإنتاج والتوزيع السينمائي

روابط خارجية

مصادر

إيجي فيلم

أفلام مصرية إنتاج 2005
أفلام أشرف عبد الباقي
أفلام إلهام شاهين
أفلام حسن حسني
أفلام خالد صالح
أفلام طارق عبد العزيز
أفلام ماجدة الخطيب

خالي من الكوليسترول (فيلم)


Den lille skrædder er en dansk kortfilm fra 2001 med instruktion og manuskript af Vibeke Muasya.

Handling

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2001

Kortfilm fra Danmark

Den lille skrædder


Jessica Grieco (* 10. August 1973 in Allentown) ist eine ehemalige US-amerikanische Radrennfahrerin.

1989 wurde Jessica Grieco bei den Junioren-Bahnweltmeisterschaften Dritte im Punktefahren. 1990 wurde sie dreifache Junioren-Vizeweltmeisterin im Punktefahren, in der Einerverfolgung und im Straßenrennen. 1991 errang sie den Titel der Junioren-Weltmeisterin in der Verfolgung, im Sprint wurde sie Zweite.

Bei den UCI-Bahn-Weltmeisterschaften 1993 in Hamar belegte Grieco den dritten Platz im Punktefahren. 1995 wurde sie US-amerikanische Meisterin im Punktefahren. 1995 und 1996 gewann sie die Tour of Somerville.

Weblinks

Radsportler (Vereinigte Staaten)
US-amerikanischer Meister (Radsport)
US-Amerikaner
Geboren 1973
Frau

Jessica Grieco


Kulob (), formerly also Kulyab (), is a city in Khatlon Region, southern Tajikistan. Located  southeast of the capital Dushanbe on the river Yakhsu (a right tributary of Panj), it is one of the largest cities in the country.  Its population is estimated at 106,300 for the city proper and 214,700 for the city with the outlying communities (2020). The city is served by Kulob Airport.

History

Kulob inscription
In the Hellenistic period, Kulob was part of the Greco-Bactrian kingdom. An inscription has been found in Kulob (Kuliab), dating to 200-195 BCE, in which a Greek by the name of Heliodotos, dedicates a fire altar to Hestia for the sake of the Greco-Bactrian king Euthydemus I and his son Demetrius I.

Later history
The historian Muhammad ibn Jarir al-Tabari refers to the city as early as 737AD, although its founding is said to have been much earlier. Throughout its history, Kulob was known by the name Khatlān or Khatlon in modern Tajik, with its modern name only about 250 years old.

The Sufi mystic Mir Sayyid Ali Hamadani died while travelling through Central Asia in 1384 and was buried in Kulob in a tomb which still stands.

Part of the Khanate of Bukhara since the 16th century (the Emirate of Bukhara since the 18th century), the city changed its name from Khatlon to Kulob in 1750. Following the Russian conquest of Central Asia and the creation of the Tajik Soviet Socialist Republic within the USSR in 1929, Kulob became one of the largest cities in the republic.

During the Tajikistani Civil War in the early 1990s, the city served as the main base of the Popular Front militias. Danghara, a village in the Kulob area, is the birthplace of Tajikistan's president Emomali Rahmon.

In September 2006, Kulob celebrated its 2700th anniversary.

After Tajikistan's independence in 1991, Kulob was one of the three cities in the country where the Russian 201st Motor Rifle Division was deployed (the others are Dushanbe and Qurghonteppa). Following a number of scandals with local residents, Russia unexpectedly pulled its troops from Kulob in November 2015, effectively abandoning the base there.

Geography

Climate
Kulob has a hot-summer Mediterranean climate (Köppen climate classification: Csa). The average annual temperature is . The warmest month is July with an average temperature of  and the coolest month is January with an average temperature of . The average annual precipitation is  and has an average of 72.8 days with precipitation. The wettest month is March with an average of  of precipitation and the driest month is August with an average of 0 mm of precipitation.

Subdivisions
Before ca. 2018, Kulob was the seat of Kulob District, which covered Kulob's outlying rural areas. The city of Kulob covers Kulob proper and four jamoats. These are as follows:

Notable people
Orzu Iso (born 1976), presenter, TV and radio journalist, songwriter and blogger
Mavzuna Chorieva (born 1992), boxer
Moses Znaimer (born 1942), co-founder of Citytv
Shabnam Surayyo (born 1981), Folk Pop singer
Manija Dawlat (born 1982), Pop singer
Gulchehra Sodiq, (born 1952), singer
Davlatmand Khol, (born 1953), singer
Odina Hoshim, (born 1926), singer

References

Populated places in Khatlon Region

Kulob


Svijet

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

 26. svibnja  Irina Aleksandrovna Grudzinskaja, ruska botaničarka († )

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Biologija u 1920.


Der Monte Nuvolau ist ein  hoher Berg in der gleichnamigen Berggruppe in den Ampezzaner Dolomiten. Er befindet sich zwischen den etwas höheren Nachbarbergen Monte Averau und Monte Gusela. Die Berggruppe liegt zwischen dem Falzaregopass und dem Passo di Giau im Grenzgebiet der Gemeinden Cortina d'Ampezzo und Colle Santa Lucia. Von beiden Pässen führen Routen auf den Berg.

Auf dem Gipfel des Monte Nuvolau befindet sich das Rifugio Nuvolau. Bereits 1883 angelegt, war es die älteste Schutzhütte im Berggebiet von Cortina d'Ampezzo. Sie wurde mit Hilfe einer Spende des sächsischen Offiziers Richard von Meerheimb errichtet, die er als Dank für seine Heilung von einer Lungenkrankheit in Cortina d'Ampezzo geleistet hatte. Aus diesem Grunde trug sie anfangs den Namen "Sachsendank". Wegen ihrer extremen Gipfellage und damit einhergehend fehlender Fahrwege bietet die Hütte nicht denselben Komfort wie viele andere Alpinhütten. So gibt es im Rifugio Nuvolau weder Warmwasser noch Duschen. Die Versorgung erfolgt per Materialseilbahn vom nordöstlich gelegenen, per Weg erreichbaren Rifugio Cinque Torri am gleichnamigen Berg. Die Nuvolauhütte war während des Gebirgskriegs 1915–1918 ein wichtiger Aussichtspunkt.

Die Rundumsicht vom Gipfel des Monte Nuvolau schließt den westsüdwestlich gelegenen Gletscher der Marmolata, im Westen den Col di Lana und dahinter die Sellagruppe und im Norden die Tofane ein. Im Osten werden jenseits von Cortina d'Ampezzo die Cristallogruppe und Sorapiss sichtbar. Die Fernsicht im Norden reicht bis zum österreichischen Alpenhauptkamm. Der Gipfel ist im Vergleich zu anderen berühmten Aussichtsbergen  einfach zu erreichen. Die Normalroute führt vom südlich gelegenen Passo di Giau in etwa eineinhalb Stunden auf den Gipfel. Vom Norden her beginnt der Zugang an einem Parkplatz an der Strada Statale 48 delle Dolomiti. Von dort führt ein Sessellift zum Rifugio Scoiattoli in 2225 Metern Höhe. Die fehlenden rund 350 Höhenmeter können in etwa eineinviertel Stunden bewältigt werden.

Der Dolomiten-Höhenweg Nummer 1, auch Klassischer Weg genannt, führt am Monte Nuvolau entlang, eine Variante beinhaltet den Weg zur Hütte mit anschließendem Abstieg an der Ostseite des Berges.

Literatur
 Franz Hauleitner: Dolomiten 6: Rund um Cortina d'Ampezzo (Rother Wanderführer), Bergverlag Rother, München 2002, ISBN 3-7633-4063-7.
 Eugen Hüsler: Gipfelatlas Alpen, Bruckmann Verlag, München 2004, ISBN 3-7654-3928-2.

Einzelnachweise

Berg in den Dolomiten
Berg in Europa
Berg in Venetien
Monte Nuvolau
Monte Nuvolau
Nuvolaugruppe

Monte Nuvolau


දෙමල ජාතික සන්ධානය(ඉංග්‍රීසි :Tamil National Alliance, දෙමළ:தமிழ்த் தேசியக் கூட்டமைப்பு) යනු ශ්‍රී ලංකාවේ දමිල පක්ෂවලින් සැදුම්ලත් දේශපාලන සන්ධානයකි.මෙම සන්දානයේ පක්ෂ වන්නේ ඉලංගෙයි තමිළ් අරසු කච්චි , ඊලාම් ජනතා විප්ලවවාදී විමුක්ති පෙරමුණ, දෙමළ ඊළාම් ජනතා විමුක්ති සංවිධානය (ප්‍රජාතන්ත්‍රවාදී ජනතා විමුක්ති පෙරමුණ) හා  දෙමළ ඊළාම් විමුක්ති සංවිධානයය.

දෙමළ ජාතික සන්ධානය


The  Interior Plains is a vast physiographic region that spreads across the Laurentian craton of central North America, extending along the east flank of the Rocky Mountains from the Gulf Coast region to the Arctic Beaufort Sea. In Canada, it encompasses the Canadian Prairies separating the Canadian Rockies from the Canadian Shield, as well as the Boreal Plains and Taiga Plains east of the Mackenzie and Richardson Mountains; while in the United States, it includes the Great Plains of the West/Midwest and the tallgrass prairie region to the south of the Great Lakes extending east to the Appalachian Plateau region.

Geologic history
A series of tectonic plate collisions in the crust that formed the center of the North American continent laid the groundwork for the modern-day interior plains. Mountain building and erosion around the plains as well as flooding from inland seas provided sediments that make up the rock strata of the interior plains.

Proterozoic Eon (2500 to 539 million years ago)
Between 2.0 and 1.8 billion years ago the Hearne-Rae, Superior, and Wyoming cratons were sutured together to form the North American craton, Laurentia, in an event called the Trans-Hudson Orogeny (THO). This event was like the Indian plate colliding with the Eurasian plate, which formed the Himalayas. After initial collisions during the THO, tectonic activity at the edges of the four main cratons sparked mountain building. The interior of Laurentia remained relatively flat and became a basin for eroded sediment from mountains at the beginning of the current time period, the Phanerozoic Eon. The only remaining outcrops from this orogeny in the interior plains are in the Black Hills of South Dakota. The sediments that formed the Black Hills were granite and different types of igneous rocks, which make up the basement of bedrock in central North America. However, much of the Black Hills sediment has been metamorphosed and deformed, so it is uncertain what the conditions were like at the time of their formation.

Paleozoic Era (539 to 252 million years ago)
This period has a large importance in Earth's history as it saw the Cambrian explosion and Permian extinction. When global sea level rose and continents became partially submerged, the oceans had an explosion of complex life, which was the first time an event like this occurred on Earth. However, the center of Laurentia remained above sea level and as the continent moved east towards other supercontinents like Gondwana, the Appalachian Mountains began to form around 400 MYA. This coincided with the formation of Pangea around 300 MYA, when the Appalachians were at their peak height. The central plains of Laurentia were subjected to deposition of eroded sediment from these mountains. The oldest sediments from this period are felsic igneous rocks and granite that have since been metamorphosed, while the younger sediments are made up of sandstone, shale, limestone, and coal. Sediments deposited in the interior plains from this era are currently buried deep beneath the surface where they are difficult to study.

Mesozoic Era (252 to 66 million years ago)
Around 220 MYA, the supercontinent Pangea broke apart, and the North American continent began to move west and isolate itself. For much of this period the interior plains were covered by inland seas. During the Jurassic period, the Sundance Sea formed along the western coast of the North American continent and extended from northern Canada to the interior plains, covering parts of Wyoming, Montana, North Dakota, and South Dakota. Coquina and sandstone layers from marine deposition were deposited on top of rock layers from the Paleozoic Era. During the Cretaceous period, another inland sea called the Western Interior Seaway was formed. This body of water extended from present-day Alaska to the Gulf of Mexico and covered almost all the interior plains west of the current boundary of the Mississippi River. Limestone-shale couplets, as well as carbonate layers, are commonly found in sedimentary deposits from this inland sea. Towards the end of this period, the inland seas began to drain due to uplift from the formation of the Rocky Mountains.

Cenozoic Era (66 million years ago to Present Day)
The Laramide Orogeny event was when the western Cordillera was formed due to the flat-slab subduction of the Farallon Plate under the North American Plate. This created the frontal range of the Rockies from Montana through New Mexico. The outcrops seen at the surface of the Rockies are made up of sandstone, granite, and limestone; as well as metamorphic rocks uplifted from the Proterozoic Period. The interior plains have remained relatively flat during this period and recent sedimentation is from erosion of the newly formed Rocky Mountains as well as continued erosion from Appalachia. In general, Rocky Mountain sediment is deposited on the plains west of the Mississippi River, and Appalachian sediment is deposited to the east of the Mississippi River.

Glacial history
2.6 million years ago at the start of the Pleistocene Epoch, the Laurentide Ice Sheet began to spread southwards to cover North America down to the northern Great Plains on the western side of the Interior Plains and down into most of Minnesota and Wisconsin. The Laurentide Ice Sheet had a large influence on the morphology of the Interior Plains during the end of the Pleistocene. During the retreat, the Laurentide scoured numerous pockets of sediment. Upon the plate's melting, those pockets were filled, resulting in the kettle lakes. The Great Lakes and both Great Slave Lake and Great Bear Lake of Canada were formed by the Laurentide. During the retreat, the Laurentide gouged and filled the glacial paleolake McConnell in northern Canada. As the region uplifted and rebounded isostatically from the mass of the ice sheet, paleolake McConnell was split into Great Slave Lake and Great Bear Lake. Great Slave Lake's basin formed under the 4-kilometer thick Keewatin Dome that today is the deepest lake in North America. A vast amount of smaller lakes were formed as well and serve an integral part of ethos in the surrounding regions. For example, Minnesota is often referred to as "the Land of 10,000 Lakes" due to the number and widespread recreational use of the state's lakes.

Much of the loess distributed within the Interior Plains has its origin in glaciers. In glaciated conditions, sand and silt-laden meltwater originating from alpine glaciers in the Rocky Mountains generated alluvial deposits at their base. This alluvium was then distributed throughout the Interior Plains by strong winds.

Sediment transport
Sediment transport within the Interior Plains occurs primarily by aeolian and fluvial processes. Due to climate change, the average temperature of the Interior Plains is increasing and the region is becoming more arid. Because of the increase in rainstorm intensity, rain-driven erosion will grow as a factor of soil erosion in the Interior Plains.

Fluvial processes
Civil engineering projects have altered the fluvial geomorphology of the Interior Plains. Normal sediment transport by river and channel systems is interrupted by river-blocking structures such as dams and flow regulators. Before 1900, the estimated annual sediment transport by the Mississippi River to the Gulf of Mexico was 400 million tons. However, in the early 20th century, engineering projects including dams were created on the Missouri River, meander cutoffs, river training, bank revetments, and soil erosion control have reduced the annual transport rate to between 100-150 million tons of sediment per year. The artificial structures trap suspended sediment from traveling as it would in an un-engineered river.

Aeolian processes
While average annual temperatures vary significantly between the northern and southern portions of the Interior Plains, the climate is characterized by susceptibility to droughts due to generally low annual precipitation.

Due to a warm climate and evapotranspiration rates surpassing precipitation rates, the southern Interior Plains are highly susceptible to droughts and soil erosion. A significant feature of aeolian erosion in the Interior Plains is the ubiquitous loess deposits. The deposits were placed by winds during the Pleistocene epoch. The Nebraska Sand Dunes are an example of the sand and loess during the epoch. These dunes were formed during the Pleistocene by Northwesterly winds depositing alluvial silt and sand. That loess is so prevalent in the Interior Plains is evidence of significant aeolian erosion, as deposits are generally accumulations of wind-blown dust.

Following World War I, wheat farming in the fertile loess soil of the Interior Plains swelled. The expansion of farmland eliminated many prairies containing soil-stabilizing grasses. While droughts in the region were common, during the following drought, aeolian soil erosion was exacerbated by the reduced soil-holding prairie grasses. Dust storms eroded hundreds of millions of tons of topsoil, causing dust storms for months in the historical region known as the Dust Bowl. On May 12, 1934 alone, an estimated 200 million tons of wind-eroded topsoil were transported to the Atlantic Ocean.

In response to the rapid aeolian erosion, soil preservation methods were implemented. In the years following the Dust Bowl,  of shelterbelt were planted by the Works Progress Administration to reduce wind intensity.

Current land use
Grassland and shrubland make up the largest portion of the Interior Plains within the United States, at 44.4 percent. The western margin is mainly shortgrass prairie dominated by blue grama and buffalograss. Prairies on the eastern side of the Interior Plains are dominated by tall grass varieties including big bluestem and switchgrass. The two regions are separated by mixed-grass prairie, which contains both short and long grass varieties as well as little bluestem and western wheatgrass. Land used for cattle-grazing is included under this classification, which sustains nearly 50 percent of all United States beef cattle.

In Canada, provinces located within the Interior Plains produce nearly 60 percent of all beef cattle.

Much of the land in the Interior Plains is used for agriculture. In the year 2000, 43.8 percent of the Great Plains portion of the Interior Plains were used for agriculture. By far, wheat comprises the largest portion of the agricultural yield in region; combined, wheat exports from the Interior Plains make up more than half of the world's exports. Other significant crops produced in the region include barley, corn, cotton, sorghum, soybeans, and canola, which is particularly important to Canadian exports.

Other sources comprise much smaller portions of the land. In decreasing percentage, forests make up 5.8%, wetland makes up 1.6%, developed land makes up 1.5%, barren land makes up .6%, and land used for mining makes up .1%.

See also

 Great Plains
 Shortgrass prairie
 Mixed grass prairie
 Tallgrass prairie
 Prairie
 Prairies Ecozone
 Canadian Prairies
 Geography of North America

References

External links
 USGS map showing the subdivisions of the Interior Plains Province within the US

 Physiographic Regions, Canadian Encyclopedia (March 2015)

Geography of Alberta
Geography of Saskatchewan
Geography of Manitoba
Geography of the United States
Plains of Canada
Plains of the United States
Geology of Canada
Geology of the United States

Physiographic regions of Canada

Physiographic regions of the United States

Interior Plains


Wild Bill Davis (født William Strethen Davis, 24. november 1918 i Glasgow, Missouri, død 17. august 1995 i Moorestown, New Jersey) var en amerikansk jazzpianist og -organist.

Wild Bill Davis var en af pionererne inden for indspilning af jazzmusik med el-orgel og som medlem af Tympany Five, der var Louis Jordans backinggruppe. Han spillede el-orgel allerede i 1930'erne, og indtil Jimmy Smith kom frem på dette instrument i 1956, var Davis den store trendsetter på el-orglet.

I 1960'erne havde han sin egen gruppe, men fandt også tid til at spille med vennen Johnny Hodges, hvilket førte til, at han kom på turné med Duke Ellington i 1969-71

Jazzpianister fra USA

Wild Bill Davis


Les œufs et cervelle sont un plat composé de cervelle (de porc le plus souvent) et d'œufs (œufs brouillés ou en omelette).

Autriche
Dans la cuisine autrichienne, le plat est connu sous le nom de Hirn mit Ei (cervelle de veau avec des œufs) et était autrefois très courant, mais a connu une forte baisse de popularité.

États-Unis
Dans le Midwest américain, les noms sont inversés et on l'appelle "brains and eggs". C'est également un plat de petit-déjeuner dans la cuisine du Sud des États-Unis. Il peut également être servi comme plat de déjeuner.

Portugal
C'est un plat de la cuisine portugaise connu sous le nom d'omolete de mioleira (omelette de cervelle).

Thaïlande
Dans la cuisine thaïlandaise, le plat est connu sous le nom de aep ong-o, fait de cervelle de porc grossièrement hachée, mélangée à des œufs et à une pâte au curry

Tunisie
La cuisine tunisienne dispose du ojja mokh alouch

Notes et références

Spécialité à base d'œuf
Spécialité à base de tripes

Œufs et cervelle


Alassane Ouattara (født 1. januar 1942) er en ivoriansk politiker, der har været Elfenbenskystens præsident fra 2010. Alassane Ouattara, der har en doktorgrad i økonomi fra et amerikansk universitet, var 1990-93 premierminister i Elfenbenskysten; i 1993 fungerede han endvidere som stedfortrædende præsident under præsident Félix Houphouët-Boignys sygdom. Ouattara blev efterfølgende forhindret i at stille op som præsident, fordi hans far stammede fra Burkina Faso. I 2010 stillede ham op til præsidentvalget, som han vandt i anden valgrunde. Den siddende præsident, Laurent Gbagbo, nægtede imidlertid at anerkende resultatet, og først efter hårde kampe kunne Ouattara, der var internationalt anerkendt som valgets vinder og fik støtte af franske styrker og FN, overtage præsidentmagten.

Referencer

Elfenbenskystens præsidenter
Nuværende statsoverhoveder
Politikere fra Elfenbenskysten

Alassane Ouattara


Acemaşiran (Acem Aşîrân), Klasik Türk müziğinde kullanılan şet makamlarından biri.
Ayrıca neyde, alttan 13. birimde, arkada bulunan deliğe verilen isim.

Ayrıca bakınız
 Acem

Klasik Türk müziği makamları

Acemaşiran


Enver Topaloğlu (26 Şubat 1963, Ordu), Türk şair ve gazeteci.

Marmara Üniversitesi Fen Edebiyat Fakültesi Türk Dili ve Edebiyatı Bölümünü'nden mezun oldu. 1983'te Yarın dergisinde ilk şiiri yayımlandı. 1990'dan sonra şiirleri düzenli olarak dergilerde yayımlanmaya başladı. 1993'te Yakamoz ve Tebessüm, 1997'de Kristal Kral,2006'da Divane ve 2013'te Aşk Kayıtları adlı kitaplarını yayımladı. Pervaneler Kadar adlı dosyası 2002 Orhon Murat Arıburnu Şiir Ödülüne layık görüldü. Şiirleri Defter, Varlık, Yasakmeyve, Gösteri, Islık, No ve Cumartesi gibi dergilerde yayımlandı. Türkiye Gazeteciler Cemiyeti üyesi olan Topaloğlu günümüzde Gazete duvaRda görev almaktadır.

Kaynakça

Konuyla ilgili yayınlar
 Salih Okumuş (2010). Cumhuriyet Dönemi Ordulu Şairler Antolojisi , Ordu: Serüven Kitap.
 İrfan Yıldız (2010), Modern Ordu Şairleri, Serüven Yayınları.
 Enver Topaloğlu, Biyografya .

Ordu doğumlu gazeteciler
1963 doğumlular
Marmara Üniversitesi kişileri
Yaşayan insanlar
20. yüzyıl Türk şairleri
21. yüzyıl Türk şairleri

Enver Topaloğlu


Rick Yves Confiance, né le 24 mai 1994 à Victoria, est un haltérophile seychellois.

Carrière
Rick Yves Confiance remporte aux Championnats d'Afrique d'haltérophilie 2011 au Cap trois médailles d'argent dans la catégorie des moins de 56 kg.

Il se classe  dans la catégorie des moins de 62 kg aux Jeux olympiques d'été de 2016 à Rio de Janeiro.

Aux Championnats d'Afrique d'haltérophilie 2018 à Mahébourg, il est médaillé d'argent au total et à l'arraché ainsi que médaillé de bronze à l'épaulé-jeté dans la catégorie des moins de 69 kg.

Notes et références

Liens externes

Haltérophile seychellois
Haltérophile (homme) aux Jeux olympiques d'été de 2016
Naissance en mai 1994
Naissance à Victoria (Seychelles)

Rick Yves Confiance


Rainha Internacional do Café 2022 (ou Reinado Internacional del Café 2022 em castelhano), foi a 50ª edição do tradicional concurso de beleza "Rainha Internacional do Café", realizado anualmente em janeiro, durante a Feira de Manizales, na Colômbia. Após a não realização do evento em janeiro de 2021 devido à pandemia de Covid-19, a cerimônia voltou a sua regularidade e contou com a participação de vinte e dois (22) países.

O certame foi  transmitida ao vivo pela Telecafé direto do Teatro "Los Fundadores" no dia 8 de Janeiro, e, ao final do evento, a salvadorenha Iris Yazminhe Guerra coroou a representante da Venezuela, Ismely Velásquez, como a grande campeã. Ismelys foi a 5ª venezuelana a levar o título de Rainha Internacional do Café e anteriormente já havia sido Rainha do Carnavais Turísticos de La Guaira 2018, Rainha do Cacau Venezuelano 2018, 3ª colocada no Reinado Internacional do Cacau 2019, Top 10 no Miss Venezuela 2020 e Miss Mesoamérica 2021.

Histórico

Casos de Covid-19
Inicialmente, 28 candidatas estavam previstas, mas três candidatas não viajaram para participar do concurso, a das Filipinas, Nicarágua e Porto Rico, por terem testado positivo para a covid-19. Outras três foram desqualificadas por terem contraído o vírus durante o concurso, as da Guatemala, Portugal e República Dominicana, restando no final 22 candidatas na disputa. Devido aos casos de contaminação, a Organização Miss Universo Guatemala emitiu um comunicado pedindo o cancelamento do concurso. A organização do Rainha Internacional do Café respondeu afirmando que todos os protocolos haviam sido seguidos e que as infectadas teriam assistência médica e continuou com a agenda programada.

Organização Miss Universo Guatemala.

A organização do concurso "Rainha Internacional do Café" respondeu ao pronunciamento da organização guatemalteca:

Organização do Rainha Internacional de Café.

Resultados

Colocações

Ordem do anúncio

Top 05
 Venezuela
 El Salvador
 Estados Unidos
 Colômbia
 Brasil

Jurados

Preliminar & Final
Ajudaram a eleger a vencedora:

  Juan Pablo Murillo, estilista;
  Varo Vargas, cantor e Mister Supranational 2021;
  Maria Estella Volpe, Reina Continental del Café 1972;
  Harry Levi, apresentador de televisão;
  Ana Maria Davís, modelo;

Quadro de Prêmios
Designados às candidatas durante o concurso:

Prêmios Especiais
Designados durante a prova preliminar em 7 de Janeiro no Hotel Termales el Otoño:

Rainha da Polícia
Eleita no dia 5 de Janeiro pelos oficiais de Manizales:

Melhor Preparadora de Café
Atividade realizada em 8 de Janeiro:

Candidatas
Disputaram o título este ano:

  Alemanha - Nuria Almanazi

  Bolívia - Camila Pardo

  Brasil - Maria Eduarda Valotto

  Canadá - Dominique Doucette

  Colômbia - Mariana Cifuentes

  Costa Rica - Mariella Conejo

  Cuba - Jennifer Ruiz

  Equador - Blanca Carchi

  El Salvador - Luciana Martínez

  Espanha - Andrea de Cozar

  Estados Unidos - Rebecca Stoughton

  Haiti - Angélique François

  Honduras - Dayana Bordas

  Hong Kong - Elizabeth Tran

  Japão - Mohana Tsuda

  México - Adriana Cruz

  Panamá - Ariela Combe

  Paraguai - Erika Muñoz

  Peru - Fiorella Delgado

  Polônia - Katarzyna Synowiec

  Uruguai - Fiorella Satera

  Venezuela - Ismelys Velásquez

Histórico

Desqualificações
  Filipinas - Ruffa Nava

  Guatemala - Dannia Guevara

  Nicarágua - Sheynnis Cornejo

  Porto Rico - Chayrin Pérez

  Portugal - Inês Perestrello

  República Dominicana - Aída Saladin

Saiu
  Sérvia

Estreante
  Hong Kong

Retornaram
  Alemanha

  Estados Unidos

  Haiti

Estatísticas
  Américas: 17. (Cerca de 78% do total de candidatas)

  Europa: 3. (Cerca de 13% do total de candidatas)

  Ásia: 2. (Cerca de 9% do total de candidatas)

  África: 0.

  Oceania: 0.

Ligações externas
 Feria de Manizales

Concursos de beleza de 2022

Rainha Internacional do Café 2022


عيسى تراوري  ، من مواليد 1 يناير 1978 في باماكو في مالي ، لاعب كرة قدم مالي.

هو يلعب مع نادي سايبا الإيراني.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في الجزائر
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في أرمينيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيران
لاعبو كرة قدم رجالية ماليون
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون ماليون مغتربون في أرمينيا
رياضيون ماليون مغتربون في الجزائر
رياضيون ماليون مغتربون في إيران
رياضيون من باماكو
لاعبو الدوري الأرميني الممتاز
لاعبو بيونيك يريفان
لاعبو دوري آزادغان
لاعبو دوري المحترفين الإيراني
لاعبو راه آهن
لاعبو شبيبة القبائل
لاعبو كرة قدم ماليون
لاعبو كرة قدم مغتربون في أرمينيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في الجزائر
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيران
لاعبو نادي باس
لاعبو نادي برسبوليس
لاعبو نادي دجوليبا
لاعبو نادي صنعت نفط عبادان
ماليون في القرن 21
ماليون مغتربون في الجزائر
مواليد 1399 هـ
مواليد 1978
مواليد 1979
مواليد في باماكو
لاعبو كرة قدم من باماكو

عيسى تراوري


Dipsaceae, tribus kozokrvnica raširen po Euroaziji i Africi. Pripadaju mu dva roda sa 121 priznatom vrstom  jednogodišnjeg i dvogodišnjeg raslinja i trajnica

Rodovi
 Cephalaria Schrad. (102 spp.), glavatka
 Succisa Haller (3 spp.), Preskoč
 Succisella Beck (5 spp.), Preskočica
 Knautia <small>L.</small> (61 spp.), Prženica
 Dipsacus L. (19 spp.), češljugovina

Izvori

Češljugovke

Dipsaceae


El Al Havayolları (İbranice: אל על, Arapça: إل عال) (Türkçe: Yukarı çık İsrail) , İsrail Devleti'nin resmi havayolu şirketidir. "Home away from home" (Evden uzak ev) sloganı ile dünyanın belirli yerlerine düzenli uçuşları vardır. Üst düzey güvenlik önlemleriyle tanınırlar. Uçakların içinde silahlı koruma sistemini ilk kullanan havayolu şirketidir.

Filosu

Dış bağlantılar
 El Al

İsrail merkezli havayolu şirketleri
IATA üyeleri
1948'de kurulan şirketler

El Al


Alexander Ballegaard Ammitzbøll (født 17. februar 1999) er en dansk fodboldspiller, der spiller for norske Aalesunds FK.

Klubkarriere
Ammitzbøll startede sin karriere som seksårig i Stilling IF. Familien flyttede efterfølgende til Skanderborg, og i den forbindelse skiftede han som U/14-spiller til FC Skanderborg. Fodboldkarrieren blev heraf mere seriøs for Ammitzbølls vedkommende. Han spillede i FC Skanderborg, inden han i sommeren 2016 skiftede til AGF's U/19-hold i U/19 Ligaen. Han havde forinden været til flere prævetræninger i AGF, hvorefter han blev tilbudt en plads i truppen.

AGF
Efter sit skifte fra FC Skanderborg til AGF i sommeren 2016 blev han en del af U/19-ligaholdet, hvorved han indtrådte i truppen forud for U/19 Ligaen 2016-17. Han scorede sit første mål for AGF's ungomshold den 11. marts 2017 på et saksespark til 1-0 i en 2-2-kamp hjemme mod Lyngby Boldklub. Det blev i alt til fire mål i debutsæsonen, som dog resulterede i en sidsteplads i ligaen for AGF. Til gengæld valgte AGF's fans hans saksesparksmål mod Lyngby som sæsonens bedste AGF-mål i 2016/17 på tværs af alle årgange.

Han fik sin debut i Superligaen den 13. august 2017, da han blev skiftet ind efter 76 minutter i stedet for Jakob Ankersen i en 0-0-kamp hjemme mod Odense Boldklub. Senere samme måned, den 31. august 2017, skrev han under på en toårig forlængelse af sin kontrakt med AGF, således parterne havde papir på hinanden frem til sommeren 2019. Det blev samtidig hans eneste superligaoptræden i sin debutsæson. Han spillede i stedet hovedsageligt for U/19-holdet i 2017-18-sæsonen, hvor han scorede 13 mål i 22 mulige kampe for AGF og blev delt nummer fire på topscorerlisten.

Den 14. marts 2019 blev det offentliggjort, at han skrevet under på en forlængelse af sin kontrakt, således parterne havde papir på hinanden frem til udgangen af 2021. Den 30. april 2021 blev det offentliggjort at AGF forlængede kontrakten yderligere med ham, så kontrakten nu udløber i sommeren 2024.

Haugesund
I marts 2020 blev Ammitzbøll udlejet til den norske Eliteserie-klub FK Haugesund for resten af kalenderåret 2020. I den periode, der var præget af corona-nedlukning, spillede han 27 kampe og scorede fire mål, inden han ved årsskiftet vendte tilbage til AGF.

AGF (igen)
Efter lejeopholdet kæmpede Ammitzbøll igen for at få spilletid på AGF's førstehold, og det blev da også til en række optrædener, primært som indskifter i slutningen af kampene. Han scorede et af målene i AGF's 2-0-sejr over Randers FC i mesterskabsspillet i foråret 2021, men det blev ikke til mange minutter i sæsonen 2021-2022.

Aalesund
I foråret 2022 solgte AGF Alexander Ammitzbøll til den norske klub Aalesunds FK, hvor han fik en kontrakt til udgangen af 2025. I august samme år fik han revet sit korsbånd over i en kamp for sin klub og var derfor ude i flere måneder.

Landshold
Alexander Ammitzbøll fik sin første landskamp på Danmarks U/20-fodboldlandshold i en kamp mod  7. juni 2019, og i sin anden optræden på holdet scorede han sit første landskampsmål i kampen mod  tre dage senere.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra FC Skanderborg
Fodboldspillere fra AGF
Fodboldspillere fra FK Haugesund
Fodboldspillere fra Aalesunds FK

Alexander Ammitzbøll


Tokyo Ghoul (japansk: 東京喰種) er en japansk manga-serie af Sui Ishida. Serien blev udgivet fra september 2011 til september 2014 i Shueishas seinen manga-magasin Weekly Young Jump, og serien er siden blevet udgivet i fjorten tankōbon-bind. En efterfølger til serien med titlen Tokyo Ghoul:re blev udgivet i samme magasin fra oktober 2014, og en forløber med titlen Tokyo Ghoul: JACK kørte online på Jump Live.

En anime tv-serie på 12 episoder af studio Pierrot blev sendt på Tokyo MX fra juli 2014 til september 2014. En anden sæson på 12 episoder, Tokyo Ghoul √A, som kører en selvstændig historie, begyndte 8. januar 2015 og sluttede 26. marts 2015. I Nordamerika udgiver Viz Media manga-serien, mens Funimation har licens på animeserien til streaming.

Miljø
Tokyo Ghoul er en alternativ virkelighed hvor ghouls, individer som kun kan overleve ved at spise menneskekød, lever blandt normale mennesker i al hemmelighed, og skjuler deres sande natur for at undgå at blive forfulgt af myndighederne. Som ghoul har man forbedret hastighed, sanser, og regenererings evne, en almindelig ghoul er mange gange stærkere end et normalt menneske. De har en hud der er immun over for almindelige våben og har mindst et specielt organ kaldet en "Kagune", som de kan bruge som våben i kamp. Et andet karakteristisk træk er at når ghouls bliver sultne ændres farven på begge deres øjne til sort og regnbuehinden bliver rød. For at jage ghouls, er flere statsstøttede organisationer blevet oprettet rundt omkring i verden.

Plot
Historien følger Ken Kaneki, en universitetsstuderende som knap nok overlever hans date med ghoulen Rize Kamishiro, der viser sig at være en ghoul. Han bliver sendt på hospitalet i en kritisk tilstand. Efter at komme sig opdager Kaneki  at han gennemgik en organtransplantation der forvandlede ham til en halv ghoul. Dette skete, fordi at nogle af Rizes organer blev overført til hans krop, og nu, ligesom normale ghouls, skal han spise menneskekød for at overleve. Anteiku en kaffebar som bliver styret af ghouls tager ham ind, og lærer ham om hans nye liv som halv ghoul.

Den efterfølgende serie Tokyo Ghoul:re handler om Kaneki som lider af hukommelsestab. Han går nu under sin nye identitet som Haise Sasaki, leder af et CCG (Commission of Counter Ghoul) team.

Media

Manga
Tokyo Ghoul startede som en manga serie, skrevet og tegnet af Sui Ishida. Serien begyndte d. 8 Septembers 41st issue af Weekly Young Jump, udgivet af Shueisha, og det sidste kapitel udkom i 2014's 42nd issue, udgivet d. 18 September, 2014. Serien er blevet samlet i fjorten tankōbon bind.

I August 2013 blev en spin-off manga udgivet på Spring Live digital manga. Historien strækker sig over 7 kapitler og fokuserer på Arima Kishou og Thaishi Fura 10 år før begivenhederne i Tokyo Ghoul. Mangaen har flere karakterer fra den originale serie, herunder Arima Kishou, Thaishi Fura, Itsuki Marude og Yakumo "Yamori" Oomori.

Anime
En anime TV serie på 12 episoder af studio Pierrot blev sendt på Tokyo MX fra Juli 2014 til September 2014. Den blev også vist på TVA, TVQ, TVO, AT-X og Dlife. Intro sangen er "unravel" af TK fra Ling Tosite Sigure, og outro sangen  (聖者たち, Seijatachi?) spillet af People In The Box. Funimation har licens på anime serien til streaming. En anden sæson på 12 episoder, Tokyo Ghoul √A, begyndte 8. Januar, 2015 og sluttede 26 Marts, 2015. Intro sangen  (無能, Munō?) spillet af österreich, og outro sangen er  (季節は次々死んでいく, Kisetsu wa Tsugitsugi Shindeiku?) spillet af Amazarashi.

References

Eksterne henvisninger

Mangaserier
Media Franchise

Tokyo Ghoul


Haukøyfjorden er en bred bugt på østsiden af Tysfjorden i Nordland  fylke i Norge. Bugten er omtrent otte kilometer bred mellem næsset syd for Skarbergfloget i nord og Grindvikneset i syd, og går omtrent seks kilometer i østlig retning til Sørnesholmen.

Det går tre fjordarme fra Haukøyfjorden: Stefjorden og Tømmeråsfjorden i øst-sydøstlig retning og Fuglfjorden i sydlig retning. Kjelkvika (lulesamisk: Gielkáluokta) går ca. 1,7 kilometer i sydlig retning. Haukøyholmen er største ø og ligger i overgangen mellem bugten og to af fjordarmene.

De 25 indbyggere (2011) der bor langs sydsiden af Haukøyfjorden er fordelt på bebyggelsen Hundholmen og gårdene i Kjelkvika.  På nordsiden ligger det fraflyttede Inner-Skarberget med en kommunal vej til Skarberget.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Nordland
Tysfjord

Haukøyfjorden


Der Jüdische Friedhof Gunzenhausen ist eine jüdische Begräbnisstätte in Gunzenhausen, einer Stadt im mittelfränkischen Landkreis Weißenburg-Gunzenhausen.

Auf dem 32,8 Ar großen Friedhof befanden sich ursprünglich 400 bis 500 Grabstätten.

Geschichte

Bereits für 1460 ist in Gunzenhausen ein jüdischer Friedhof belegt, der jedoch (vermutlich 1539; nach Vertreibung der Juden) zerstört wurde; seine Lage ist unbekannt.

Bis zur Einweihung des heutigen Gunzenhäuser Friedhofs am 26. August 1875 wurden die verstorbenen Juden des Ortes in Bechhofen bestattet. Die erste Bestattung auf dem Friedhof von Gunzenhausen war die von Hugo Eichbaum am 3. Oktober 1875. Er diente auch als letzte Ruhestätte der verstorbenen Juden aus Altenmuhr, Markt Berolzheim, Cronheim und Heidenheim. Nach dem Ersten Weltkrieg erfuhr der Friedhof eine Erweiterung.

Im Jahr 1929 kam es zu einer Schändung des Friedhofs, als 18 Grabsteine aus dem Boden gerissen und zerschlagen wurden. Unter der NS-Herrschaft wurden Grabsteine für den Straßenbau genutzt, der Friedhof eingeebnet. Von den ursprünglich mehr als 400 Grabsteinen wurden 41 zurückgebracht und an neuen Standorten innerhalb des Friedhofs aufgestellt. Nach 1945 wurde das Taharahaus zu einer Wohnanlage umfunktioniert.

Im Jahr 1948 wurde auf dem Friedhofsgelände ein Holocaust-Mahnmal errichtet.

Literatur

 Lothar Mayer: Jüdische Friedhöfe in Mittel- und Oberfranken. Michael Imhof Verlag, Petersberg 2012, ISBN 978-3-86568-572-8, S. 106–109 (mit vielen Fotos)

Weblinks

 Der jüdische Friedhof von Gunzenhausen bei Alemannia Judaica
 Der jüdische Friedhof von Gunzenhausen beim Zentralarchiv zur Erforschung der Geschichte der Juden in Deutschland
 Der jüdische Friedhof von Gunzenhausen beim Haus der Bayerischen Geschichte

Friedhof
Gunzenhausen
Baudenkmal in Gunzenhausen
Sakralbau in Gunzenhausen
Gunzenhausen
Gunzenhausen

Jüdischer Friedhof (Gunzenhausen)


Carapito Portekiz'de Aguiar da Beira belediyesine bağlı olan, 15,45 km2 yüzölçümüne sahip, 511 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Aguiar da Beira'nın bucakları

Carapito


Peter Milligan (born 24 June 1961) is a British comic book writer who has written extensively for both British and American comic book industries. In the UK, Milligan has contributed to numerous anthology titles including 2000 AD, Revolver, Eagle and A1, and helped launch the influential magazine Deadline. In the US, he is best known for his frequent contributions to DC Comics' Vertigo imprint, which include the revamped DC properties Shade, the Changing Man and Human Target, a four-year run on the imprint's premier title Hellblazer, and original series Enigma, The Extremist, Egypt and Greek Street, as well as the Marvel series X-Statix, co-created by Milligan and artist Mike Allred.

Career
Milligan started his comic career with Sounds music paper's comic strip The Electric Hoax, with Brendan McCarthy, with whom he went to art school. Milligan later moved to write short stories for 2000 AD in the early 1980s. By 1986, Milligan had his first ongoing strip in 2000AD called "Bad Company", with artists Brett Ewins and Jim McCarthy. "Bad Company" was a popular future war story and helped Milligan become better known.

Concurrently, Milligan, Ewins and Brendan McCarthy had been working on the anthology title, Strange Days for Eclipse Comics. Strange Days featured three strips, "Paradax", "Freakwave", and "Johnny Nemo". Milligan, McCarthy and Ewins produced three issues of this psychedelic comic, it was not a great seller but it picked up a small, loyal readership. The most conventional strip, "Johnny Nemo", had its own series, while the more quirky "Paradax" had a two-issue series published by Vortex Comics in 1987.

By 1989 Milligan was swapping between strips such as "Bad Company", while still writing material in 2000AD, such as "Hewligan's Haircut" with artist Jamie Hewlett. Milligan and artist Jim McCarthy created the Steve Ditko-inspired "Bix Barton". This was first run as a black and white strip for its first outing, "Barton's Beasts"; the second strip was called "Carry On Barton" (originally "Carry On Snuffing"). The strip was very popular and was a precursor of "Devlin Waugh" and others.

In 1989 he had his first work published by DC Comics. Skreemer was a six-issue mini-series (May 1989 – October 1989) drawn by Brett Ewins that was somewhat lost in the midst of the so-called "British Invasion" of American comics of the time. A dark post-apocalyptic gangster story, it did receive critical acclaim but did not sell well. Milligan was soon to become a regular writer for DC while still working on his more personal comics in the United Kingdom in comics such as 2000 AD, and its spin-off titles Crisis and Revolver.

The 1990s saw Milligan revamp Steve Ditko's character Shade, the Changing Man for DC Comics. This proved his most successful American comic, and came at the end of the first wave of the "British Invasion". With issue No. 33 (March 1993), it became part of the Vertigo imprint. It was cancelled with issue No. 70 (April 1996). A one-off story marking Vertigo's tenth anniversary was published in 2003.

Milligan succeeded Grant Morrison on Animal Man for a six-issue run in 1990–1991, and became the regular writer of Batman in Detective Comics in the same year. During an editorial meeting, Milligan presented the idea that led to the creation of Azrael, who became Batman during the "Knightfall" crossover.

Skin (art by Brendan McCarthy) was the story of a young thalidomide skinhead in 1970s London, and his attempts to deal with his disability and the world in general. The strip was due to feature in Crisis in 1990 but the publishers Fleetway were worried by the controversial subject matter, plus they were concerned with the use of explicit language in the story. The printers refused to print it, blaming the graphic language and controversial subject matter as a reason. The story remained in limbo until eventually being published as a graphic novel by Tundra Press to little controversy.

Milligan and artist Duncan Fegredo created Enigma for Disney Comics' planned Touchmark imprint. When the Touchmark line was cancelled, the project moved to DC's newly launched Vertigo line in 1993. Milligan quickly followed this up with The Extremist with artist Ted McKeever. Both titles dealt with taboo subjects for a mainstream publisher, but were applauded for their handling of these subjects.

Milligan and artist Mike Deodato launched the Elektra series for Marvel Comics in November 1996. Milligan spent the remainder of the decade writing one-off specials such as Face and The Eaters, or miniseries like Egypt and Tank Girl The Odyssey (with its co-creator Jamie Hewlett providing art), as well as acting as advisory editor to Paul Honeyford's Fighting Figurines. Milligan and Brendan McCarthy's psychedelic comic Rogan Gosh was reprinted in a collected edition by Vertigo in 1996, after being first serialised six years earlier in Revolver.

Milligan rounded out the decade by writing a The Human Target four-issue miniseries (April 1999 – July 1999).

Milligan's film work includes the screenplay for Pilgrim (2000, also known as Inferno), starring Ray Liotta. He scripted the 2002 adaptation of the Melvin Burgess novel An Angel for May.

In 2001, Marvel Comics' new editor-in-chief Joe Quesada began revamping the X-Men family of titles. Milligan and artist Mike Allred took over X-Force with issue No. 116 (July 2001), and immediately replaced the book's Rob Liefeld-styled team with a more satirical one: the Orphan, the Anarchist, U-Go Girl, Phat, Vivisector, Venus Dee Milo, Dead Girl and Doop. X-Force was cancelled with issue No. 129 (August 2002), and replaced by a new title, X-Statix, with Milligan and Allred continuing as the creative force. Milligan proposed a character based on a resurrected Princess Diana. News spread to the British tabloid newspaper The Daily Mail, which strongly objected. Eventually the character was altered, as were the references to the British Royal Family. X-Statix was cancelled with issue No. 26 (Oct. 2004).

Milligan wrote issues #166–187 of X-Men, teamed with artist Salvador Larroca, in 2005. He returned to The Human Target with the graphic novel Final Cut, followed by all 21 issues of the subsequent series for Vertigo. In 2006, he wrote the X-Statix Presents: Dead Girl five-issue miniseries for Marvel collaborating with artist Nick Dragotta and co-creator Mike Allred. The following year he wrote an Infinity, Inc. limited series for DC and The Programme for Wildstorm, starring a Soviet Cold War superhero. Milligan was involved in 2007's Batman crossover, "The Resurrection of Ra's al Ghul", by writing the lead-in Batman Annual No. 26, as well as the parts of the storyline in the Robin monthly title.

Milligan scripted for the BBC interactive animated series Meta4orce and the Sub-Mariner: The Depths limited series for Marvel's Marvel Knights imprint.

In late 2008, Milligan was named writer for the long-running Vertigo series Hellblazer, and wrote that imprint's Greek Street, Additionally, for Marvel, he wrote the 2008 one-shot Moon Knight: Silent Knight, with artist Laurence Campbell.

In 2010, Milligan was announced as the writer for Batman #703, a prelude to the "Bruce Wayne: The Road Home" crossover storyline, although he later clarified that he was not involved in the production of the issue.

Following DC's 2011 relaunch, Milligan became the writer of Red Lanterns, an ongoing series which debuted in September 2011. He wrote Justice League Dark, a spin-off of the Justice League franchise, starring John Constantine and Shade, the Changing Man. up to issue No. 8 (June 2012), following which he moved to Stormwatch from issue No. 9 (July 2012). In 2017 and 2018, he penned the revivals of two classic British properties for Titan Comics, Dan Dare and The Prisoner.

Awards
 1991 UK Comic Art Award for Best Writer
 1993 (nomination) UK Comic Art Award for Best Writer
 1993 (nomination) UK Comic Art Award for Best Original Graphic Novel (Skin)
 1994 UK Comic Art Award for Best Writer

Bibliography

Filmography
Pilgrim (also known as Inferno, 2000)
An Angel for May (2002)
Meta4force (2008)

References

External links

Peter Milligan at Barney

1961 births
British comics writers
British graphic novelists
Living people
Marvel Comics writers
Writers from London
Postmodern writers
20th-century English male writers
21st-century English male writers

Peter Milligan


Argiovito, mencionado también como Argiovitro, Arbricio, o Árbitro, fue obispo de Oporto a finales del siglo VI.

Fue nombrado obispo arriano de Oporto en el año 585, cuando el rey visigodo Leovigildo conquistó el reino suevo y decretó el destierro para todos los obispos católicos que no aceptaran la conversión al arrianismo, nombrando en su lugar prelados arrianos;
el obispo Constancio, que lo era de la sede católica antes de esta fecha, se negó a abandonar la diócesis, y ambos convivieron, cada uno en su religión; la persecución hacia los católicos cesó al año siguiente con la muerte de Leovigildo y su sucesión por Recaredo, recién convertido al catolicismo.

Argiovito fue uno de los obispos que abjuraron del arrianismo en el III Concilio de Toledo celebrado en el año 589, abrazando el catolicismo. Es posible que al igual que a otros conversos en la misma situación se le respetara la dignidad episcopal, aunque la jurisdicción recayera en el obispo legítimo Constancio, y que sucediera a este tras su muerte, o puede que abandonase el estado eclesiástico.

Algunos autores sospechan que este Argiovito fue la misma persona que con el nombre de Argeverto o Argevato confirmó en Toledo el decreto de Gundemaro del año 610, en el que el rey concedía a la diócesis toledana la primacía sobre todas las demás del reino. Otros los mencionan como dos personajes distintos.

Referencias

Obispos de Oporto
Obispos del siglo VI
Conversos al catolicismo desde el arrianismo

Argiovito


Tridactylina, monotipski rod glavočika smješten u tribus Anthemideae. Jedina je vrsta zeljasta biljka T. kirilowii, ruski endem iz Burjatije i Irkutske oblasti. Listovi su naizmjenični, cvjetovi žuti.

Sinonimi
 Pyrethrum kirilowii Turcz.

Izvori

Anthemideae incertae sedis
Flora Burjatije
Flora Irkutske oblasti

Tridactylina


Şapka Devrimi veya Şapka İnkılâbı, Türkiye Cumhuriyeti'nin kurulmasının ardından, erkeklerin baş örtme uygulamalarının düzenlenerek Batı ülkelerindeki normlara uygun hâle getirilmesi için 1925 yılında yapılan kanunî düzenlemedir.

Mesleki kıyafetlerde değişim
Şapka Kanunu'nun çıktığı 25 Kasım 1925 tarihinden önce ülkede bazı meslekî kıyafetlerde değişiklikler görülmüştü. 1925 yılından itibaren Ankara'daki Cumhuriyet Birlikleri, ardından jandarma ve deniz birlikleri "güneşlikli başlık"lar giymeye başladılar. Ardından çeşitli devlet daireleri ve okullarda yeni başlık ve kasketler giyilmeye başlandı. İstanbul Galata Bekçileri, yeni başlık ve kasketleri ilk giyen bekçiler oldu.

21 Şubat 1925'te İstanbul'da açılan Kızılay Özel Hemşire Okulu'nda Hemşire Esma Deniz'in çabalarıyla hemşire öğrencileri başlarına peçe örtmek yerine şapka takmaya başladılar.

2 Ağustos'tan itibaren adliye ve mahkemelerde hakimler, mübaşirler, zabıt katipleri yeni kıyafet ve şapkalar giymeye başladılar. Ancak halk, dinî bir değer yüklediği fese bağlılığını sürdürüyordu ve bu konuda reform hareketi, Şapka Kanunu'nun meclisten geçmesi ile başlamıştır.

Şapka Kanunu
25 Kasım 1925 tarihinde mecliste kabul edilen 671 No'lu "Şapka İktisası Hakkında Kanun" ile TBMM üyeleri ve memurlarına başlık olarak şapka giyilmesi zorunluluğu getirildi ve Türk halkı da buna aykırı bir alışkanlığın devamından men edildi. Kanun, 28 Kasım 1925 tarihli Resmî Gazete'de yayımlanarak yürürlüğe girdi. Şapka Kanunu, 1982 anayasasının 174. maddesine göre "inkılap kanunları" (anayasaya aykırılığı iddia edilip iptal edilemeyecek kanun) arasındadır.

Atatürk'ün Kastamonu gezisi

Yasadan önce Osmanlı Devleti'nde olduğu gibi farklı dinlerden yurttaşlar farklı başlık ve kıyafetler giymeye devam ediyordu. Dinî kaynaklı giyim farklılıklarını ortadan kaldırmak isteyen Mustafa Kemal Paşa, 1925 yazında İnebolu ve Kastamonu yöresine yaptığı gezide şapka giyilmesi konusunu gündeme getirmişti. Kendisi, 24 Ağustos günü Kastamonu'da geniş kenarlı beyaz bir şapka giydi. Şapkayı ilk defa Kastamonu'da giymesinin sebebini; diğer illerde üniformalı ya da fesli tanındığı, Kastamonu'da kendisini ilk defa görecekleri için şapkayı tercih ettiği şeklinde açıkladı.

Şapka nutku

Ertesi gün İnebolu'ya geçen Mustafa Kemal Paşa, tarihî "Şapka Nutku"nu bu ilçede yaptı. 27 Ağustos 1925 günü Türk Ocağı'nda halka hitaben "Bu serpuşun adına şapka derler" diyerek o güne kadar kullanılan "medeni serpuş", "şemsisiperli serpuş" gibi ifadelerin bırakılmasını sağladı. Nutkunda, "Redingot gibi, bonjur, smokin gibi, işte şapkanız! Buna câiz değil, diyenler vardır. Onlara diyeyim ki, çok gafilsiniz ve çok câhilsiniz ve onlara sormak isterim: "Yunan serpuşu olan fesi giymek câiz olur da şapkayı giymek neden olmaz ve yine onlara, bütün millete hatırlatmak isterim ki, Bizans papazlarının ve Yahudi hahamlarının kisve-i mahsûsası olan cübbeyi ne vakit, ne için ve nasıl giydiler?" sözleriyle şapka giyilmesini savundu.

Yasanın Meclisten geçmesi
Mustafa Kemal Paşa 1 Eylül'de Ankara'ya döndüğünde kendisini karşılamaya gelenlerin şapkalı olduğu görüldü. 2 Eylül günü, devlet memurlarına şapka giyme zorunluluğu getiren 2431 numaralı bakanlar kurulu kararnamesi çıkarıldı. Aynı gün bakanlar kurulu kararnamesi ile din adamı dışındaki kişilerin cübbe ve sarık giymeleri de yasaklandı.

16 Ekim 1925'te Konya milletvekili Refik Bey ve arkadaşları, şapka giyilmesi ile ilgili kanun önerisini meclise sundu. Teklif, 25 Ekim'de mecliste görüşülmeye başlandı. Kanun gerekçesinde sarık ve fesin geri kalmışlığı sembolize ettiği, bu yüzden değiştirilmesi gerektiği üzerinde duruldu. Bursa milletvekili Nureddin Paşa'nın, bu yasanın anayasaya aykırı olduğunu ileri sürerek önerinin geri alınmasını istemesi, mecliste sert tartışmalar yaşanmasına sebep oldu. Toplumun kılık ve kıyafetinin kanunlarla belirlenemeyeceğini ileri sürenlerin yanı sıra, bu kanunun din-devlet işlerinin ayrılmasını kolaylaştıracağını ileri sürenler vardı. Sadece Nureddin Paşa ve Ergani milletvekili İhsan Bey'in aleyhte oy kullandığı oylama sonucunda kanun, meclisten geçti.

Şapka Kanununa direniş
Yasa, çeşitli Anadolu illerinde protestolara neden oldu. Yasanın kabul edildiği gün Erzurum'da protesto gösterileri oldu ve bu ilde bir ay sıkıyönetim ilan edildi. Tutuklananlardan 13 kişi idama mahkûm oldu.
24-25 Kasım tarihlerinde Kayseri'de Şeyh Ahmet Efendi ve dört arkadaşının yönlendirmesi ile büyük bir yürüyüş yapıldı, 300 kişi tutuklandı. Şeyh Ahmet Efendi ve dört arkadaşı İstiklal Mahkemesi'nde yargılanarak idama mahkûm edildi. 25 Kasım günü Sivas'ta duvarlara şapka aleyhine afiş ve bildiri asılması nedeniyle şehrin bütün muhtarları tutuklandı; suçsuzluğu anlaşılanlar beraat etti; ulemadan İmamzade Mehmet Necati Efendi ile Abdurrahman Efendi idama mahkûm edildi. Rize'nin Güneysu bölgesindeki Merkez Camii imamı Hacı Sabit Civelek "Şayet babanız başına şapka taksa katli vaciptir! Onu vuracaksın ve annen dul ise onu sırtına alıp getireceksin!" sözleriyle bölgedeki isyanı başlattı. Dinî taassuptan ziyade geleneksel Laz kıyafetlerini giymek isteyen isyancıların Rize merkeze doğru yürüyüşe geçmesiyle Ziya Hurşit durumu telgrafla Ankara'ya bildirdi. Bunun üzerine Hamidiye kruvazörü gözdağı vermek için Rize'ye geldi. Kruvazörün kente gelmesiyle çoğu isyancı teslim oldu ve on gün kadar süren olaylar sonucu 143 kişi tutuklandı. Tutuklananlardan 8 tanesi okuma yazma bilmediğinden mütevellit kendini savunamadı ve idam edildi. 8 kişiden 3'ü Tan Otel'in önünde, 3'ü belediye parkında ve 2'si iskelenin başında asıldı. Onlarca tutuklunun Adana ve Sinop'ta hapsedilmesine karar verildi. Maraş'ta ise Camii-i Kebir etrafında toplanıp "Şapka istemeyiz" diye bağıranlar tutuklandı, 5 kişi idama mahkum oldu. İstanbul'da özellikle Fatih semtinde yaptıkları konuşmalarla halkı isyana teşvikle suçlanan çok sayıda kişi tutuklandı ve sanıklar Ankara'da yargılandı.

Şapka Devrimi'nin sanata etkisi

25 Kasım 1925 yılında ilan edilen Şapka Devrimi, Çağdaş Türk resim sanatının genç kuşak temsilcisi ressam Orhan Çelik tarafından sanata karakteristik ve figüratif soyutlama olarak indirgenmektedir. Sanatçı resimlerini şu şekilde izleyiciye aktarmaktadır: "Tarihi bir olguyu resimlerime figür/biçim olarak aktarıyorum."

Kaynakça

Dış bağlantılar

Şapka İktisası Hakkında Kanun, Adalet Bakanlığı web sitesi, Erişim tarihi:08.08.2011
Atatürk'ün İnebolu Şapka Nutku (27 Ağustos 1925), İnebolu Belediyesi web sitesi, Erişim tarihi:08.08.2011

Türkiye'de giyim

Şapka Devrimi


Tigva (Lagenaria siceraria), numită și tâlv, este o plantă erbacee agățătoare sau târâtoare, din familia cucurbitaceelor, cu flori mari, albe, cu fructul de diferite forme (de obicei bombat), verde și zemos, care la maturitate devine gălbui și cu pereții tari, lemnoși. Fructul poate fi folosit atât în bucătărie cât și în fabricarea unor instrumente sau vase decorative, atunci când este suficient de matur.

Fructul tigvei, după ce i se scoate miezul și este uscat, se numește tâlv, și întrebuințat de obicei la scoaterea, prin aspirare, a vinului dintr-un butoi, ca recipient și în alte scopuri similare.

Întrebuințat ca legumă, fructul tigvei este asemănător cu un dovlecel; are o aromă discretă, iar uneori gustul său poate fi puțin amărui.

Tigva este prezentă, într-o formă sau alta, pe toate continentele și este destul de greu de stabilit originea sa exactă.

Note

Flora Africii
Cucurbitaceae

Tigvă


Žutina (lat. Chrysosplenium), rod puzavih trajnica iz porodice Saxifragaceae, raširen po gotovo cijeloj Euroaziji i Sjevernoj Americi, te na sjeveru Afrike i Južne Amerike.

Sedamdesetak vrsta je priznato. U Hrvatskoj su zabilježene dvije vrste nasuprotnolisna žutina (C. oppositifolium) i izmjeničnolisna žutina (C. alternifolium)

Vrste

 Chrysosplenium absconditicapsulum J.T.Pan
 Chrysosplenium albertii Malyschev
 Chrysosplenium album Maxim.
 Chrysosplenium alpinum (Schur) Schur
 Chrysosplenium alternifolium L.
 Chrysosplenium americanum Schwein. ex Hook.
 Chrysosplenium arunachalense Bhaumik
 Chrysosplenium aulacocarpum Ernst
 Chrysosplenium aureobracteatum Y.I.Kim & Y.D.Kim
 Chrysosplenium axillare Maxim.
 Chrysosplenium baicalense Maxim.
 Chrysosplenium biondianum Engl.
 Chrysosplenium carnosum Hook.f. & Thomson
 Chrysosplenium cavaleriei H.Lév. & Vaniot
 Chrysosplenium chinense (H.Hara) J.T.Pan
 Chrysosplenium davidianum Decne. ex Maxim.
 Chrysosplenium delavayi Franch.
 Chrysosplenium dubium J.Gay ex Ser.
 Chrysosplenium echinus Maxim.
 Chrysosplenium epigealum J.W.Han & S.H.Kang
 Chrysosplenium fauriei Franch.
 Chrysosplenium filipes Kom.
 Chrysosplenium flagelliferum F.Schmidt
 Chrysosplenium flaviflorum Ohwi
 Chrysosplenium forrestii Diels
 Chrysosplenium funiushanensis S.Y.Wang
 Chrysosplenium fuscopuncticulosum Z.P.Jien
 Chrysosplenium giraldianum Engl.
 Chrysosplenium glaberrimum W.T.Wang
 Chrysosplenium glechomifolium Nutt.
 Chrysosplenium glossophyllum H.Hara
 Chrysosplenium grayanum Maxim.
 Chrysosplenium griffithii Hook.f. & Thomson
 Chrysosplenium hebetatum Ohwi
 Chrysosplenium hydrocotylifolium H.Lév. & Vaniot
 Chrysosplenium iowense Rydb.
 Chrysosplenium japonicum (Maxim.) Makino
 Chrysosplenium jienningense W.T.Wang
 Chrysosplenium kamtschaticum Fisch. ex Ser.
 Chrysosplenium kiotense Ohwi
 Chrysosplenium lanuginosum Hook.f. & Thomson
 Chrysosplenium lectus-cochleae Kitag.
 Chrysosplenium lixianense Z.P.Jien ex J.T.Pan
 Chrysosplenium macranthum Hook.
 Chrysosplenium macrophyllum Oliv.
 Chrysosplenium macrostemon Maxim. ex Franch. & Sav.
 Chrysosplenium maximowiczii Franch. & Sav.
 Chrysosplenium microspermum Franch.
 Chrysosplenium nagasei Wakab. & H.Ohba
 Chrysosplenium nepalense D.Don
 Chrysosplenium nudicaule Bunge
 Chrysosplenium oppositifolium L.
 Chrysosplenium ovalifolium M.Bieb. ex Bunge
 Chrysosplenium oxygraphoides Hand.-Mazz.
 Chrysosplenium peltatum Turcz.
 Chrysosplenium pilosum Maxim.
 Chrysosplenium pseudopilosum Wakab. & Hid.Takah.
 Chrysosplenium qinlingense Z.P.Jien ex J.T.Pan
 Chrysosplenium ramosum Maxim.
 Chrysosplenium rhabdospermum Maxim.
 Chrysosplenium rimosum Kom.
 Chrysosplenium rosendahlii Packer
 Chrysosplenium sedakowii Turcz.
 Chrysosplenium serreanum Hand.-Mazz.
 Chrysosplenium sikangense H.Hara
 Chrysosplenium singalilense H.Hara
 Chrysosplenium sinicum Maxim.
 Chrysosplenium taibaishanense J.T.Pan
 Chrysosplenium tenellum Hook.f. & Thomson
 Chrysosplenium tetrandrum (N.Lund) Th.Fr.
 Chrysosplenium tosaense (Makino) Makino ex Sutô
 Chrysosplenium trichospermum Edgew. ex Hook.f. & Thomson
 Chrysosplenium uniflorum Maxim.
 Chrysosplenium valdivicum Hook.
 Chrysosplenium woroschilovii Netsaeva
 Chrysosplenium wrightii Franch. & Sav.
 Chrysosplenium wuwenchenii Z.P.Jien
 Chrysosplenium zhangjiajieense X.L.Yu, Hui Zhou & D.S.Zhou

Izvori

Vanjske poveznice

Kamenikovke

Žutina


الملك المظفر ركن الدين بيبرس الجاشنكير المنصورى, كنيته أبو الفتح. (توفى بالقاهرة عام 1309). السلطان المملوكي الثاني عشر. بقى على العرش فترة قصيرة (1308 - 1309). كان من أصل شركسى.

ما قبل السلطنة
كان بيبرس الجاشنكير من أصل شركسى ومن مماليك السلطان المنصور قلاوون. تدرج في المكانة فأصبح أميرا ثم جاشنكير - وهي كلمة من أصل فارسي (من كلمة چاشنی وتعني توابل)- وهي وظيفة في الدولة المملوكية كان صاحبها متذوق طعام السلطان للتأكد من أنه غير مسموم،  وبعد وفاة قلاوون خدم كل من ابنيه السلطانين الأشرف خليل والناصر محمد. في فترة حكم الناصر محمد الثانية (1309 - 1299) تقلد منصب الأستادار. في عام 1302 لعب دورا في اخماد تمرد وقع في صعيد مصر وفي عام 1303 كان أحد قواد الجيش المصري الذي هزم المغول في معركة مرج الصفر.

السلطنة
كان السلطان الناصر محمد أثناء فترة حكمه الثانية ما زال صغير السن مما جعله تحت سيطرة الأميران سلار وبيبرس الجاشنكير. في تلك الفترة انتشر الفساد ونظام الحماية وتضخمت سطوة وثروات المماليك البرجية التي كان بيبرس الجاشنكير يتزعمها ومنافسيها المماليك الصالحية والمنصورية التي كان على رأسها الأمير سلار والمماليك الأشرفية بزعامة الأمير برغلى. في عام 1308 أدرك السلطان الصغير قلة حيلته وخطورة موقفة في مواجهة سلار وبيبرس الجاشنكير فزعم أنه ذاهب إلى الحج ولكنه بدلا من الذهاب إلى مكة ذهب إلى الكرك ورفض العودة إلى مصر فما كان من سلار إلا أن خاطب الأمراء الذين عرضوا عليه السلطنة قائلا: «والله يا أمراء أنا ما أصلح للملك، ولا يصلح له الا أخى هذا» وأشار إلى بيببرس الجاشنكير فهتف البرجية: «صدق الأمير» فوافق الأمراء ونصب بيبرس سلطانا على البلاد بلقب الملك المظفر ومعه الأمير سلار نائبا للسلطنة. ومنح بيبرس نيابة الكرك ومائة فارس للناصر محمد وبعث اليه برسالة تقول: «أنى أجبت سؤالك فيما اخترته، وقد حكم الأمراء على فلم تمكن مخالفتهم، وأنا نائبك». وحلف أمراء الشام ماعدا الأمير الأفرم الذي رفض سلطنة بيبرس قائلا: «بئس والله ما فعله الملك الناصر بنفسه!, وبئس ما فعله بيبرس! وأنا لا أحلف لبيبرس -و قد حلفت الملك الناصر- حتى أبعث إلى الناصر» ولكنه وافق بعد أن شكره الناصر وأخبره أنه قد ترك الملك وان عليه أن يحلف لمن يولونه.

إلا أن الامور لم تستقم لبيبرس الجاشنكير الذي لم يكن محبوبا عند المصريين بسبب سؤ الأحوال الاقتصادية والسياسية وفي عهده انخفض منسوب النيل وارتفعت الأسعار وفشا الوباء ولاحت في الأفق تهديدات مغولية وصليبية. ما أن استقر بيبرس على عرش السلطنة حتى وردت الأنباء بأن ملك قبرص قد اتفق مع بعض ملوك الصليبيين على غزو دمياط فأمر بيبرس بمد جسر من القاهرة إلى دمياط وجسر آخر بطريق الإسكندرية. ثم وردت أخبار آخرى بتأهب المغول للهجوم على الشام. إلا أن وجود الناصر في الكرك كان هو ما يفزع بيبرس أكثر من أي شئآخر فأرسل اليه يطالبه بإعادة المال الذي أخذه من مصر إلى الكرك وأمره أن لا يبقى عنده سوى عشرة مماليك مهددا اياه بانه ان لم يفعل ذلك فلسوف يرسل اليه العسكر لتخرب الكرك عليه فأرسل له الناصر مبلغا من المال. وأمر بيبرس بمنع الخمر في مصر واستخدم عنف مفرط ضد العامة والتجار وحتى الأمراء. وتدهورت الأحوال وخرجت العامة تطوف الشوارع مرددة:«سلطاننا ركين ونائبنا دقين، يجينا الماء منين. جيبوا لنا الأعرج، يجى الما ويدحرج» وبركين ودقين كانوا يقصدون بيبرس (ركن الدين) وسلار لقلة عدد شعرات الحيتة أما بالأعرج فكانوا يعنون الناصر محمد لأن كان به عرج خفيف.

السقوط
ثم بعث بيبرس بالأمير مغلطاى إلى الملك الناصر ليأخذ خيوله ومماليكه فحنق الناصر وقال له: «أنا خليت ملك مصر والشام لبيبرس، وما يكفيه حتى ضاقت عينه على فرس عندى أو مملوك لى، ويكرر الطلب؟ ارجع اليه، وقل له والله لئن لم يتركنى والا دخلت بلاد التتر، وأعلمتهم أنى قد تركت ملك أبى وأخى وملكى لمملوكى، وهو يتبعنى ويطلب منى ما أخذته» وكتب الناصر لنواب الشام ومؤيديه من أمراء مصر يستعطفهم ويثيرهم ضد بيبرس. ثم ورد الخبر بخروج الناصر محمد من الكرك تجاه جهة غير معروفة وانتشر الخبر في أنحاء القاهرة وانشق الأمير نوغاى عن بيبرس ورحل إلى الكرك مع مماليكه  وأخذ نواب الشام وعسكرها وعسكر مصر ينضمون إلى صف الناصر حتى خطب بدمشق له فسقط في يد بيبرس وعلم قرب زوال أمره. ودخل الناصر محمد دمشق واستقبله الأمراء وعامة الناس استقبالا حارا. هذا بينما في القاهرة راحت العامة تسب بيبرس في الشوارع فكان رده عليهم مشوب بالعنف المفرط مما زاد من مقتهم له وثورتهم عليه فازداد اضطرابا وجمع الأمراء، وكان من بينهم الأمير المؤرخ بيبرس الدوادار  واستشارهم فيما يفعله فنصحوه بخلع نفسه واستعطاف الملك الناصر لنيل عفوه. وتخبط بيبرس الجاشنكير فقام بنهب الخزائن والخيل وتوجه إلى باب الإسطبل للفرار مع بعض أمراءه ومماليكه البرجية وكانت عدتهم سبعمائة فارس فاجتمع العوام عند الباب وراحوا يصيحون عليه ويرمونه بالحجارة فمنع مماليكه من الاعتداء على العوام وأمرهم بنثر المال عليهم ليشتغلوا بجمع المال عنهم إلا أن العوام لم يلتفتوا إلى المال المنثور وراحوا يتبعونهم ويسبونهم إلى أن تمكنوا من الفرار منهم بعد أن اخافهم المماليك بشهر سيوفهم. فر بيبرس الجاشنكير إلى بلدة أطفح بصعيد مصر ثم إلى مدينة أخميم عازما الهروب إلى برقة إلا أن أكثر مرافقيه تخلوا عنه وفارقوه في أخميم وعادوا إلى القاهرة فقرر عدم الذهاب إلى برقة.

في اليوم التالى لفرار بيبرس من القاهرة، وكان يوم الأربعاء، وبأمر من سلار الذي بقى في القلعة، هتف الحراس باسم الملك الناصر وكتب سلار إلى الناصر بتنحى بيبرس وفراره وفي يوم الجمعة خطب على منابر القاهرة ومصر باسم الملك الناصر وأسقط اسم الملك المظفر بيبرس بعد أن حكم البلاد فترة تقل عن سنة.

وصل الملك الناصر إلى قلعة الجبل وجلس على تخت السلطنة لثالث مرة واحتفل الناس بعودته وزينت القاهرة. وقبض على بيبرس الجاشنكير وحمل إلى الناصر مقيدا بالحديد فعدد لة ذنوبه وأقر بها بيبرس وطلب العفو ولكن الناصر أمر بخنقه فخنق ودفن خلف القلعة.

نقود بيبرس الجاشنكير
يشير الدكتور شفيق مهدى في كتابه «مماليك مصر والشام» إلى أن اسم بيبرس الجاشنكير نقش على نقوده بدون حرف الياء في اسم «بيبرس» أي ان اسمه رسم «ببرس» مما يشكك في اسمه «بيبرس» الذي يستخدمه المؤرخون.

نقشت أسماءه وألقابه على نقوده كالتالى: السلطان الملك المظفر ركن الدنيا والدين ببرس المنصورى، السلطان الملك المظفر ركن الدنيا والدين ببرس، السلطان الملك المظفر ركن الدنيا والدين ببرس قسيم أمير المؤمنين، السلطان الملك المظفر ركن الدنيا والدين أبو الفتح ببرس قسيم أمير المؤمنين. وأمير المؤمنين كان الخليفة العباسي المقيم بالقاهرة.

أثاره ومخلفاته
خانقاه بيبرس الجاشنكير: تقع بشارع باب النصر بالجمالية. تعد خانقاه بيبرس الجاشنكير أقدم خانقاه لا تزال قائمة في القاهرة ومنارتها ذات طراز فريد. بدأ بيبرس في بنائها في عام 1307 قبل أن يتسلطن وأنهى بنائها في عام سلطنته 1309. وصفها المقريزي بأنها أجل خانقاة بالقاهرة وأن من جملتها الشباك الكبير «الذي يكاد يتبين عليه أبهة الخلافة» والذي حمله الأمير البساسيرى من بغداد إلى القاهرة بعدما استولى المغول على بغداد في عام 1258. وكان بالخانقاة مطبخا يوزع كل يوم اللحم والخبز والحلوى على الصوفية والفقراء المقيمين بها وكان القرأن يتلى فيها دون انقطاع عند الشباك الكبير وكان الحديث النبوي يدرس بالقبة. أغلق السلطان الناصر محمد الخانقاه وأزال اسم بيبرس من طرازها بعد القبض على بيبرس وقتله ثم أعيد فتحها بعد عشرين سنة من غلقها.
 صور خانقاه بيبرس الجاشنكير

مصحف بيبرس الجاشنكير : محفوظ في المكتبة البريطانية بإنجلترا. فريد من نوعه ويتكون من سبعة أجزاء وو قد نسخ بالذهب لبيبرس الجاشنكير في القاهرة بين عامى 704 و 705 هـ.

فهرس وملحوظات
مصطلحات مملوكية وردت في المقال:
 أستاذ: ولى نعمة المملوك أي سلطانه أو أميره الذي يدين له بالولاء.
 استادار: رئيس الخدم السلطانى.
 الحماية: نوع من المكوس أو الرشوة كانت تدفع عن طريق أحد الأفراد لأمير ما لأجل حمايته.
 جاشنكير: مستطعم طعام وشراب السلطان للتأكد من خلوها من السم. وقد كان المسؤل عما يقدم للسلطان من طعام وشراب.

أسماء متشابهة:
بعض الأمراء كانوا يحملون اسم ركن الدين بيبرس:
 ركن الدين بيبرس البندقداري وهو الظاهر بيبرس السلطان المعروف.
 ركن الدين بيبرس الأحمدي.
 ركن الدين بيبرس الأوحدي.
 ركن الدين بيبرس الجالق.
 ركن الدين بيبرس الحلبي، ويعرف أيضاً بـ أياجي الحاجبي.
 ركن الدين بيبرس الدوادار وهو أيضاً ركن الدين بيبرس المنصوري وهو المؤرخ المملوكي المعروف.
 ركن الدين بيبرس الركني المظفري.
 ركن الدين بيبرس السلاح دار.
 ركن الدين بيبرس العجمي، وهو أيضاً الجالق المنصوري.
 ركن الدين بيبرس المغربي.
 ركن الدين بيبرس الموفقي.
 ركن الدين بيبرس خاص ترك الكبير.

انظر:
 المماليك

المصادر والمراجع

 ابن تغرى: النجوم الزاهرة في ملوك مصر والقاهرة، الحياة المصرية، القاهرة 1968.
 ابن كثير: البداية والنهاية، مكتبة المعارف، بيروت 1966.
 أبو الفدا: المختصر في أخبار البشر، القاهرة 1325ه.
 جمال الدين الشيال (أستاذ التاريخ الإسلامي): تاريخ مصر الإسلامية، دار المعارف، القاهرة 1966.
 المقريزى: السلوك المعرفة دول الملوك، دار الكتب، القاهرة 1996.
 المقريزى: المواعظ والاعتبار بذكر الخطط والآثار، مطبعة الأدب، القاهرة 1968.
 قاسم عبده قاسم (دكتور): عصر سلاطين المماليك - التاريخ السياسى والاجتماعى، عين للدراسات الإنسانية والاجتماعية، القاهرة 2007.
 شفيق مهدى (دكتور): مماليك مصر والشام، الدار العربية للموسوعات، بيروت 2008.

أشخاص مصريون في القرن 13
أوصياء على العرش في مصر
سنة الولادة غير معروفة
شركس
صفحات تحتاج تصنيف سنة الولادة
مصر الوسيطة
مماليك بحرية
وفيات 1309
وفيات 1310
وفيات 709 هـ

المظفر ركن الدين بيبرس


Bernard Taub Feld (December 21, 1919 – February 19, 1993) was a professor of physics at the Massachusetts Institute of Technology.  He helped develop the atomic bomb, and later led an international movement among scientists to banish nuclear weapons.

Early life
Feld was born in Brooklyn, New York.  He  graduated from the City College of New York with a bachelor of science degree in 1939. He began graduate school at Columbia University, but suspended his studies to join the American war effort. He spent the war serving as an assistant to Enrico Fermi and Leó Szilárd  working on the Manhattan Project.  After World War II, he returned to Columbia University to receive his PhD in 1945 with thesis advisor Willis Lamb.

Career

Feld was on the faculty of MIT from 1948 until he retired in 1990.  During this time, he was President of the Albert Einstein Peace Prize Foundation, editor of the Bulletin of the Atomic Scientists, and head of the American Pugwash Committee.

Feld was a Ford Foundation Fellow and a visiting scientist at the European Center for Nuclear Research (CERN) in Geneva, Switzerland.

The Pugwash Conferences on Science and World Affairs won the Nobel Peace Prize in 1995.  Feld was a leader in these conferences, serving as U.S. Chairman from 1963 to 1973 and as International Chairman from 1973 to 1978.  It was in this role that he attracted the anger of Richard Nixon's White House.  He was eleventh on Nixon's list of enemies, a fact that pleased him tremendously.

"One month after the election of Ronald Reagan, Feld being an editor of 'Bulletin of the American Atomic Scientists' reported that his publication had decided to move the hands on the Doomsday Clock featured on its cover from seven to four minutes to midnight, because, as 'the year drew to a close, the world seemed to be moving unevenly but inexorably closer to nuclear disaster.' "

Selected publications

Articles

Books

References

External links
 Obituary from MIT News Office

1919 births
1993 deaths
Scientists from Brooklyn
American nuclear physicists
Manhattan Project people
American anti–nuclear weapons activists
Pugwash Conferences on Science and World Affairs
Fellows of the American Association for the Advancement of Science
Fellows of the American Physical Society
Nixon's Enemies List
Activists from New York (state)
Scientists from New York (state)
People associated with CERN
City College of New York alumni
Columbia University alumni

Bernard T. Feld


Turbokarten sind Erweiterungsplatinen, die eine eigene CPU besitzen und die Original-CPU des Rechners ersetzen. Turbokarten gibt es z. B. für Commodore-Amiga-, C-64- und Atari-ST-Computer.

Amiga

Mit Ausnahme von späteren Versionen des Amiga 4000, der keine CPU auf der Hauptplatine besaß, sondern eine austauschbare CPU-Subplatine verwendete, verbleibt die Original-CPU i. a. R. ungenutzt (deaktiviert) im Rechner. Beim Amiga 500 wurde die CPU aus dem Bausteinsockel entnommen und durch eine passende Platine ersetzt.

Durch den Einsatz einer Turbokarte wird der Amiga erheblich beschleunigt. Dies hat mehrere Gründe:
 Der Turbokarte enthält eine deutlich leistungsfähigere CPU als die Original-CPU (z. B. 68020 gegenüber 68000)
 Die CPU der Turbokarte ist höher getaktet (z. B. 68030 mit 50 MHz gegenüber 68020 mit 14 MHz)
 Die Turbokarte ist meist mit eigenem FastRAM ausgestattet, das über einen eigenen 32-Bit-Bus an die CPU angebunden ist und mit der Taktrate der CPU läuft.
 Häufig ist auch ein Sockel für einen mathematischen Coprozessor (68881 bzw. 68882) vorgesehen, der allerdings nur spezielle Software beschleunigt.

Daneben enthalten Turbokarten oft schnelle Peripherie mit hohem Datendurchsatz, die direkt an den 32-Bit-Bus der CPU angekoppelt ist, wie z. B. SCSI-Controller oder später auch eine GPU.

Nachdem die Entwicklung des Amiga in den 1990er Jahren ins Stocken geriet, wurde die Weiterentwicklung durch Fremdfirmen (wie Phase5) auf der Basis von Turbokarten fokussiert, weil auf diesen eigene Architekturen aufgebaut werden konnten, die die Nachteile der Original-Amiga-Hardware umgehen konnten.

Alle Turbokarten setzten einen Prozessor der Motorola-MC68000-Serie (68020, 68030, 68040 oder 68060) ein, auf dem der Code nativ laufen konnte. Ende der 1990er Jahre wurden von Phase5 auch Turbokarten mit den PowerPC-CPUs 603e und 604 angeboten. Diese verfügten als Hauptprozessor über einen 68040 oder 68060, auf dem der native Amiga-Code lief, und weiterhin über einen PowerPC als Coprozessor, der PPC-eigenen Code ausführte.

Die Firma Metabox plante und entwickelte ab 1999 dagegen auf Basis ihrer "JoeCard"-Reihe für den Apple Macintosh Prozessorkarten für den Amiga ("AmiJoe"), die ausschließlich über eine schnelle PowerPC-CPU (PPC 750) mit einer Taktfrequenz von 333 MHz (Amiga 1200) bzw. 400 MHz (Amiga 2000 / 3000 / 4000) verfügen sollten. Bei dieser Karte sollte der Amiga-Code mittels Emulation im Flash-ROM ausgeführt werden, trotzdem wäre mit einer ausgereiften 68k-Emulation eine fünfzig bis achtzig Prozent höhere Leistung (im Vergleich zu einem mit 50 MHz getakteten 68060-Prozessor) möglich gewesen. Die Pläne änderten sich mehrfach, schließlich konzentrierte sich Metabox ausschließlich auf die Karte für den Amiga 1200. Durch die Insolvenz der Firma im Jahr 2001 kam sie jedoch nicht über das Prototypenstadium hinaus.

Da das AmigaOS keinen PPC-Code enthielt, konnte der PPC aber nur selektive Aufgaben übernehmen. Mittelfristig sollte das Amiga-OS (ähnlich wie beim Apple Macintosh) vollständig von 68000er- auf PowerPC-Basis überführt werden, was jedoch aufgrund der schleppenden Weiterentwicklung des AmigaOS erst Jahre später durch die Firma Hyperion Entertainment umgesetzt wurde.

Moderne Turbokarten, die für die klassischen Amiga-Computer entwickelt und hergestellt werden, berücksichtigen in besonderer Weise die Architektur der alten Systeme und bieten Lösungen für Probleme, die mit zeitgenössischen Karten nicht immer gelöst werden konnten. So sind beispielsweise moderne Turbokarten trotz großem zur Verfügung gestellten Speicher in der Lage, das Abschalten des PCMCIA-Ports bei den Rechnern der Typen Amiga 600 bzw. Amiga 1200 zu verhindern, das bei älteren Karten mit großem Speicher häufig auftrat.

Einzelnachweise

Weblinks
 Benutzerhandbuch (PDF-Datei, deutsch; 343 kB)
 Fotos der Metabox-Turbokarte "AmiJoe 1200"
 http://hyperion-entertainment.biz/
 http://www.amigaos.net/
 http://www.a-eon.com/

Steckkarte
Commodore-Hardware
Amiga

Turbokarte


Impressions et paysages (en espagnol : Impresiones y paysajes) est un ouvrage de Federico García Lorca paru en 1918.

Présentation
Alors étudiant à l'université de Grenade, Lorca a comme professeur de littérature Martín Domínguez Berrueta (1869-1920), qui met en oeuvre les préconisations de la célèbre Institution libre d'enseignement. Dans ce cadre, cet enseignant organise pour ses élèves des voyages de découvertes en Espagne pour les ouvrir et les amener à réfléchir.

Unique livre en prose écrit par le jeune poète, Impressions et paysages relate ces voyages d'études, à Madrid, L'Escurial, Ávila, Medina del Campo, Salamanque, Zamora, Astorga, Orense, Redondela, Saint-Jacques-de-Compostelle, La Corogne, Lugo, León, Sahagún, Venta de Baños, Burgos et Ségovie.

Paru en 1918, Impressions et paysages est la première publication de Lorca. La couverture est une œuvre de son camarade le peintre Ismael de la Serna. Il offre l'un des premiers exemplaires à son amie Emilia Llanos, future muse du café Alameda.

Liens externes

 Impresiones y paisajes dans la bibliothèque digitale hispanique.

Notes et références

Recueil de poèmes en espagnol
Poème espagnol
Œuvre de Federico García Lorca
Œuvre littéraire se déroulant en Espagne
Poésie du XXe siècle
Récit de voyage en Espagne

Impressions et paysages


Waffenamt (WaA) a fost Agenția pentru Arme a Armatei Germane. A fost fondată la 8 noiembrie 1919 ca Reichwaffenamt (RWA), iar pe 5 mai 1922 numele a fost schimbat în Heereswaffenamt (HWA).

Agenția Waffenamt a fost responsabilă pentru dezvoltarea, testarea și introducerea în fabricație a noi tipuri de arme și muniții pentru forțele terestre în perioada 1922-1945.

Șefii Waffenamtului

Note

 Scurtă istorie a Waffenamtului

Vezi și
 Uranprojekt
Fondări în 1919
Cuvinte și expresii în limba germană
Germania nazistă
Istoria Germaniei
Wehrmacht

Waffenamt


Horatio Townshend,  baron Townsend et  vicomte Townshend ( /ˈ t aʊ n z ən d / ;  - ), connu sous le nom de Sir Horatio Townshend,  baronnet, de Raynham, de 1648 à 1661, est un homme politique anglais qui siège à la Chambre des communes entre 1656 et 1660 et est élevé à la pairie en 1661.

Jeunesse
Townshend est le fils cadet de Roger Townshend (1er baronnet), de Raynham, et de sa femme Mary Vere, fille d'Horace Vere (1er baron Vere de Tilbury). Il est étudiant au St John's College de Cambridge en 1644 et voyage à l'étranger en Italie et en Suisse de 1646 à 1648. En 1648, il succède à son frère aîné comme baronnet.

Carrière politique
Il est élu député de Norfolk en 1656 pour le deuxième parlement du protectorat et en 1659 pour le troisième parlement du protectorat .

Townshend est élu député de Norfolk à nouveau en 1660 pour le Parlement de la Convention . Il est un partisan du roi Charles II et joue un rôle important dans la restauration de la monarchie en 1660. En 1661, il est élevé à la pairie en tant que baron Townshend, de Lynn Regis dans le comté de Norfolk, et est Lord-lieutenant du Norfolk entre 1660  et 1676. En 1682, il est nommé vicomte Townshend, de Raynham dans le comté de Norfolk.

Mariage et famille
Townshend épouse Mary Ashe, fille d'un autre député, Sir Joseph Ashe. Lord Townshend meurt en décembre 1687, à l'âge de 56 ans, et est remplacé dans ses titres par son fils Charles, qui devient un homme d'État éminent. Il a pour descendants George Townshend,  marquis Townshend, Charles Townshend et Thomas Townshend (1er vicomte Sydney).

Références

Liens externes

Étudiant de St John's College (Cambridge)
Député du Parlement d'Angleterre au XVIIe siècle
Lord-lieutenant du Norfolk
Vicomte de la pairie d'Angleterre au XVIIe siècle
Décès en décembre 1687
Naissance en décembre 1630

Horatio Townshend (1er vicomte Townshend)


Angels Fall First is the debut studio album by Finnish symphonic metal band Nightwish, originally released by Spinefarm Records on 1 November 1997. The original 500-copy limited edition features seven tracks, two of which are not on the regular edition. This edition is highly sought after by collectors and in 2012 a copy was sold for $1137.23 on eBay. The album was released in the US by Century Media in March 2001.

Angels Fall First is a power metal album with gothic, folk and classical elements.

Background
Tuomas Holopainen wrote the music for the album during his time in the Finnish Army. In a 2008 interview with the British magazine Kerrang!, Tuomas Holopainen remembered:
The original pressing featured Holopainen's home contact address, an accident from reprinting the demo sleeve for the album.

As of December 2009, Angels Fall First has sold more than 36,000 copies in Finland alone.

The band, and especially band leader and keyboardist Tuomas Holopainen has since frowned upon the album, considering it essentially an extended demo. In a 2011 interview, when asked what album other than Imaginaerum Holopainen wanted to make into a movie, he replied that it would be Angels Fall First, and that it would be "a black-and-white comedy".

The male vocals heard on "Beauty and the Beast", "The Carpenter", "Astral Romance" and "Once Upon a Troubadour" are sung by keyboardist–band leader Tuomas Holopainen, as well as the whispers in the beginning of the demo version of "Etiäinen". Following this release, Holopainen never sang credited on an album again, because he thought that he was not good enough.

Track listing

Personnel
All information from the album booklet.

Nightwish
Tarja Turunen – vocals
Tuomas Holopainen – keyboards, piano, male vocals (on track 2, 3, 4 & "Once Upon a Troubadour"), arrangements
Emppu Vuorinen – guitars, bass
Jukka Nevalainen – drums, percussion

Additional musician
Esa Lehtinen – flute

Production
Tero Kinnunen – engineering, mixing, recording
Mika Jussila – mastering
Garry Black – cover photo
Toni Härkönen – photography

Charts

Album

Singles

Certifications

References

Bibliography

External links
 Nightwish's Official Website

Nightwish albums
1997 debut albums
Spinefarm Records albums
Finnish-language albums

Angels Fall First


Jean-Cyril Robin (* 27. August 1969 in Lannion) ist ein ehemaliger französischer Radrennfahrer.

1987 wurde Jean-Cyril Robin französischer Straßenmeister der Junioren. 1990 gewann er die Boucles de la Mayenne.

1991 wurde Robin Profi. 1992 gewann er den Grand Prix de Rennes, im selben Jahr die Coupe de France, die Gesamtwertung mehrerer Eintagesrennen. 1996 wurde er Neunter des Giro d'Italia und wurde Fünfter der Gesamtwertung der Tour DuPont in den USA. Bei den UCI-Straßen-Weltmeisterschaften 1999 in Verona belegte er Platz drei hinter Óscar Freire und Markus Zberg.

In 13 Profi-Jahren startete Robin elfmal bei der Tour de France. Seine beste Platzierung war ein sechster Rang 1998.

Weblinks

Radsportler (Frankreich)
Franzose
Geboren 1969
Mann

Jean-Cyril Robin


El 'kalangu es un instrumento de percusión de los hausas de Nigeria.

Consta de dos cabezas cuyos parches de piel se golpean con los dedos o con una baqueta curva.
El cuerpo es más estrecho por el centro y las membranas están unidas por cuerdas que al tensarse permiten variar la altura sonora.

Esta última característica hace que sea considerado un "tambor de señales" ya que modificar permite imitar la calidad tonal de diversas lengas africanas.

El kalangu se utiliza tradicionalmente para acompañar cantos religiosos o bailes festivos, y como Tambor parlante permitiendo aprovechar su amplitud tonal para transmitir mensajes a distancias que alcanzan los 30 km.

Enlaces externos
Kalangu
Kalangu, en musicofworld.com
Drumming Around the World

Kalangu


La synagogue Khabad  () est une synagogue en Ukraine.

Historique

Elle se trouve rue du Théâtre ancienne rue Gorky. Construite en 1895, elle remplace une plus ancienne citée en 1855. La synagogue est brûlée par l'occupant en 1941 puis restaurée en 1947 avant d'être transformée en dortoir des ouvriers de l'usine Petrovski en 1952. Elle est rendue à la communauté juive en 1980 pour être rendue au culte en 1990. En 2005 elle est refondue dans sa partie interne et avec l'ajout d'un bâtiment.

Références

Annexes

Articles connexes
 Histoire des Juifs en Ukraine

Liens externes

Synagogue en Ukraine
Patrimoine classé d'Ukraine
Kherson

Synagogue Khabad


Cemal Selami (; d. 6 Ekim 1970 Kazablanka), Faslı eski millî futbolcudur.

Kulüp kariyeri
Selami, kendisini 1992'de Olimpik Casablanca takımında forma giymeye başladıktan sonra gösterdi. İlk sezonu olan 1992-93'te Arap Kupa Galipleri kupasını kazandılar. 1993-94 sezonunda bu kupaya bir kez daha sahip oldular. Ayrıca kulüp tarihinin ilk Fas şampiyonluğunu kazandılar. Sonraki sezon ise lig ikincisi oldular.

1995'te kulüp Fas'ın en önemli takımı Raja ile birleşti. Böylece Selami de Raja kulübüne geçmiş oldu ve takımda kalan futbolculardan biri oldu. Bu kulüple Afrika'nın en büyük kupası olan CAF Şampiyonlar Ligi'ni 1997'ye kazandılar. Selami finalin ilk maçında forma giydi. Süper Kupa'ya katılan Casablanca, kupayı penaltılarla kaybederken, Selami de maçta forma giydi. Afrika çapında başarılı olan takım, Fas'ta da üç sezon üst üste şampiyonluğu kazandı. 1996'da kariyerinin ilk Fas Kupası'na da sahip oldu.

Selami, 1998 FIFA Dünya Kupası'nda sonra ilk kez yurtdışına çıkarak Beşiktaş'a transfer oldu. İlk iki sezonunda takımın en önemli isimlerinden olmasa da forma şansı yakaladı. 2000 yılında Atatürk Kupası maçında forma giydi ve kupayı kazandılar. 2000-01 sezonunda 2000 Afrika Uluslar Kupası nedeniyle takımdan uzun süre uzak kaldı. 3 sezon boyunca Türkiye'de oynayan Selami 52 lig maçında forma giyip 1 gol kaydetti. İlk sezonunda Beşiktaş'ın finalist olduğu Türkiye Kupası'nda 5 maç forma giydi. Son sezonunda ise biri Atatürk Kupası olmak üzere 2 kupa maçına çıktı.

İlk sezonunda Beşiktaş'ın Vålerenga'ya elendiği UEFA Kupa Galipleri Kupası maçlarının 4'ünde de forma giydi. 1999-2000 sezonunda ise UEFA Şampiyonlar Ligi elemelerinde 2 maçta da forma giydi.

2001-02 sezonunda Raja Casablanca'ya geri döndü. İki sezon da Maghreb Fez takımında oynadıktan sonra futbolu bıraktı.

Millî takım kariyeri
Cemal Selami, Fas millî futbol takımının önemli oyuncularından biriydi. Elemelerinde 2 maç oynadığı 1998 FIFA Dünya Kupası'na katılan Fas'ın kadrosuna dahil oldu. 3 grup maçında sadece İskoçya maçının son 3 dakikasında forma giyebildi. 2000 yılında ise Afrika Uluslar Kupası kadrosuna çağrıldı. Bu turnuvada ise sadece Nijerya maçında 90 dakika forma giyebildi. 2002 Dünya Kupası eleme kadrosunda da yer alan Selami, bu elemelerde ise 4 maçta forma giydi.

Dış bağlantılar

1970 doğumlular
Faslı futbolcular
1998 FIFA Dünya Kupası futbolcuları
2000 Afrika Uluslar Kupası futbolcuları
Yaşayan insanlar
Süper Lig futbolcuları
Fas millî futbol takımı futbolcuları
Beşiktaş JK yabancı futbolcuları
Faslı gurbetçi futbolcular
Türkiye'deki gurbetçi futbolcular
Türkiye'deki Faslı gurbetçiler
Defans futbolcuları
Faslı teknik direktörler
Raja CA futbolcuları
Kazablanka doğumlu sporcular
Raja CA teknik direktörleri

Cemal Selami


Bedřich Smetena, (ya da Friedrich Smetana) (2 Mart 1824, Litonmyschl, Bohemya – ö. 12 Mayıs 1884, Prag) Çek müziğinin kurucusu kabul edilen piyanist, orkestra şefi, besteci. Müzik tarihindeki ilk milliyetçi bestecilerden birisidir.

Yaşamı

İlk müzik eğitimini kemancı olan babasından aldı. Prag'daki bir okula yazıldıysa da şehirdeki konserleri takip etmeyi ve arkadaşları için küçük eserler yazmayı tercih ettiğinden okulu ihmal etti ve babası onu Pilsen'deki başka bir okula yazdırmak zorunda kaldı. 1843'de Prag'a yerleşti ve geçimini öğretmenlik ile sağladı. Kont Leopold Thun'un evine yerleşerek bu aristokrat aileye müzik dersleri verdi ve kendisi de Josef Proksch'dan dersler aldı.

1847'deki konser piyanisti olma girişimi başarısız olunca Franz Liszt'in özendirmesiyle Prag'da bir müzik okulu açmaya karar verdi. Tahttan indirilen İmparator Ferdinand'a düzenli olarak çalarak ve özel ders vererek geçimini sağladı ve 1849'da Pilsen günlerinden bu yana tanıdığı piyanist Katerina Kolárová ile evlenebildi.

1854 ile 1856 arasındaki yıllarda Smetana bir dizi kişisel darbeye maruz kaldı. Temmuz 1854'te ikinci kızı Gabriela tüberküloz 'dan öldü. Bir yıl sonra, dört yaşında müzikal erken yaşama belirtileri gösteren en büyük kızı Bedřiška kızıl ateş yüzünden öldü. Smetana, Piyano Üçlüsünü Sol minör olarak onun anısına bir övgü olarak yazdı; 3 Aralık 1855'te Prag'da icra edildi ve besteciye göre Liszt övse de eleştirmenler tarafından "sert bir şekilde" karşılandı. Smetana'nın üzüntüleri devam etti; Bedřiška'nın ölümünden hemen sonra dördüncü kızı Kateřina doğdu ama o da Haziran 1856'da öldü. Bu sırada Smetana'nın karısı Kateřina'ya da tüberküloz teşhisi kondu.

Smetena, 1856'da Göteborg'de piyano öğretmenliği yapma fırsatı bulunca İsveç'e gitti. İsveç'te, piyanist, öğretmen ve şef olarak başarılı bir kariyer yaptı ve Liszt'den etkilenerek senfonik şiirler yazdı. Eşinin sağlık sorunları nedeniyle 1859'da ülkesine dönmek için yola çıktı ancak eşi yolda, Dresden'de öldü. Göteburg'da iki yaz daha geçirdi ve bu arada Bettina Ferdinandová ile ikinci evliliğini yaptı.

Macaristan'ın Avusturya'yı yenmesinin ardından doğmaya başlayan Çek milliyetçiliğinde aktif bir rol oynamak için ülkesine geri dönen Smetena, başlangıçta Prag'da eskisinden daha başarılı olamayarak hayal kırıklığına uğradı. 1866'da ilk operası Brandenburglar Bohemya'da sahneleninceye kadar ülkesinde fazla ilgi görmedi. Bunu, ikinci operası Satılmış Nişanlı izledi, daha sonra Dalibor ve İki Dul operalarını yazdı. 1866-1874 arasında Çek Ulusal Operasını yönetti ve 42 opera daha besteledi. Libuše adlı operası 1881'de Prag Ulusal Tiyatrosu'nun açışında sahnelendi. Bu operadan sonra Vatanım başlıklı senfonik şiirler besteledi. 1876'da Hayatımdan isimli, yaşamını anlattığı yaylı çalgılar dörtlüsünü yazdı.

1870'ten sonra işitme yetisini kaybetmeye başlayan Smetena, buna rağmen beste yapmaya bir süre daha devam etti. Ruhsal çöküntü içinde nöbetler geçirmeye ve dengesizlik belirtileri göstermeye başlayınca Prag'da bir akıl hastanesine yatırıldı. 12 Mayıs 1884'te bu hastanede öldü.

Seçilmiş eserleri

Operalar

 Braniboři v Čechách (Bohemya'da Brandenburglu) (1862–1863, prömiyer 1866)
 Dalibor  (1866–1867, prömiyer 1868)
 Prodaná nevěsta (Satılmış Nişanlı)) (1864–1866, prömiyer 1866)
 Libuše (1872, prömiyer 1881)
 Dvě vdovy (İki Dul)  (1873–1874, prömiyer 1874)
 Hubička (Öpücük)  (1875–1876, prömiyer 1876)
 Tajemství (Gizli) (1877–1878, prömiyer 1878)
 Čertova stěna (Şeytanın Duvarı) (1880, prömiyer 1882)
 Viola – Bitmemiş (1872–1884)

Senfonik eserler
 Symphonie triomphale (1854)
 Švédské písně (İsveç şarkisi) -  Richard III, senfonik şiir (1858)
 Le Camp de Wallenstein, senfonik şiir (1859)
 Hakon Jarl,  (1861)
 Má Vlast (Vatanım), 6 bölum senfonik şiir (1879) Vltava (Moldau)

Oda  müziği
 Piyano Trios op.15  piyano, keman ve viyolonsel,
 Kuartetler
 Yaylı çalgılar kuarteti No. 1 (De ma vie) (1876)
 Yaylı çalgılar kuarteti No. 2 (1883)
 Antik Zamanlar müziği (1884) Bitmemiş

Piyano müziği
 Sonate (1846)
 Polka Fa-diyez minör
 Polka La minör
 Polka Fa majör
 Polka Si-bemol majör
 Furiant
 Slepička
 Oves
 Medvěd
 Cibulička
 Dupak
 Hulán
 Obkročák
 Sousedská
 Skocna
 Souvenirs de Bohême en forme de Polka: op.12 No.2
 Souvenirs de Bohême en forme de Polka: op.13 No.1
 Souvenirs de Bohême en forme de Polka: op.13 No.2
 Polka poétique op.7 n°2
 Polka de salon op.7 n°1
 Rêves
 Am Seegestade, concert study op. 17
 Freundliche Landschaft (skizzen op.5 No.3)
 Macbeth und die Hexen
 Sehnsucht (Charactkterstrücke op. 1 No.4)
 Hirtenweise (Charakterstrücke op. 1 No.3)
 Lied (op. 2)

Değerlendirme

Smetena operaları ve senfonik şiirleri ile ülkesinin efsanelerini, tarihini, kahramanlarını orijinal bir müzik tarzı ile anlatmış ve ülkesinde ulusal kahraman olmuştur. Operaları içinde Satılmış Nişanlı bir başyapıt olarak kabul edilir. En çok bilinen ve sevilen eseri ise Bohemya'daki bir nehrin kaynağında doğuşundan denize dökülene kadarki öyküsünü anlattığı senfonik şiiri Moldau'dur (6 senfonik şiirden oluşan Vatanım'ın içinde yere alır). Smetana, Antonín Dvořák ve Leoš Janáček gibi sonraki kuşak Çek bestecileri için de ilham kaynağı olmuştur.

Dipnotlar

Ayrıca bakınız

 Ünlü operalar listesi
 Opera bestecileri listesi

Dış bağlantılar

 İngilizce Wikipedia "Bedřich_Smetana" maddesi   (Erişme:30.10.2010)
  IMSLP werbsitesi "Smetana,_Bedřich" maddesi  (Erişme:30.10.2010)

1824 doğumlular
1884 yılında ölenler
19. yüzyıl müzisyenleri
Çek besteciler
Çek opera bestecileri
Romantik dönem bestecileri
Sağırlar

Bedřich Smetana