An Vulpia elliotea in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Constantine Samuel Rafinesque, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Merritt Lyndon Fernald. An Vulpia elliotea in nahilalakip ha genus nga Vulpia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Vulpia

Vulpia elliotea


João Nicolau de Melo Breyner Moreira Lopes (* 30. Juli 1940 in Serpa; † 14. März 2016 in Lissabon) war ein portugiesischer Schauspieler, Drehbuchautor und Regisseur.

Leben
Nicolau Breyner wurde als Sohn von Nicolau Moreira Lopes (1915–1965) und Augusta Pereira da Silva de Mello Breyner Pereira (1920–2003) geboren. Er war Cousin der portugiesischen Schriftstellerin Sophia de Mello Breyner Andresen, ihre Mütter waren Schwestern.

Er schrieb sich 1959 am Lissabonner Nationalkonservatorium ein, um Tenor zu werden, doch wechselte er bald in das Schauspielfach. Noch als Schüler spielte er erste Rollen am Theater (Teatro Nacional Popular). 1962 bekam er ein Engagement am Teatro Monumental, womit seine erfolgreiche Laufbahn als Schauspieler des Revuetheaters begann. Neben ersten Filmrollen engagierte er sich dann zunehmend im Fernsehen, wo die RTP ihm neben Fernsehfilmrollen auch erste eigene Shows gab. 1982 schrieb er das Drehbuch zu der ersten portugiesischen Telenovela, Vila Faia, in der er auch selbst mitspielte.

Er wurde in vielen verschiedenen Bereichen der Fernseh- und Kinoproduktion tätig. So führte er Regie bei Fernsehserien, Kino- und Fernsehfilmen, schrieb Drehbücher für Fernsehserien und produzierte Fernsehserien und Filme. Während seiner Laufbahn trat er auch als Entertainer und Moderator auf, sowohl im Fernsehen als auch auf Galas, in Casinos und bei anderen gesellschaftlichen Veranstaltungen. In den 1960er und 70er Jahren trat er auch als Pop- und Rock-Sänger auf und veröffentlichte Schallplattenaufnahmen.

Breyner war einer der meistbeschäftigten Schauspieler des Landes, sowohl im Fernsehen als auch im portugiesischen Film. Er erhielt den Globo de Ouro zu drei verschiedenen Anlässen als Bester Schauspieler (Kiss Me 2004, O Milagre segundo Salomé 2004 und Os Imortais 2003).

2005 verlieh ihm Portugals Staatspräsident Jorge Sampaio den Portugiesischen Verdienstorden im Großoffiziersrang.

2009 überstand er eine Prostata-Krebserkrankung. Nachdem er seine Produktionsfirma NBP verkauft hatte, die die produktivste Fernsehproduktionsfirma in Portugal geworden war, erschien 2010 die in Zusammenarbeit mit ihm entstandene Biografie Nicolau Breyner – É melhor ser alegre que ser triste ("Nicolau Breyner – Es ist besser fröhlich als traurig zu sein"). Auf Seite 48 des Buches kündigte er an, sich wieder dem Theater als seiner eigentlichen Berufung zuzuwenden, nachdem er lange Zeit nur vor Fernseh- und Filmkameras gestanden hatte und zunehmend nur mit der Führung seiner Produktionsfirma beschäftigt gewesen war.

Am 14. März 2016 starb Nicolau Breyner im Alter von 75 Jahren in Lissabon an einem Herzinfarkt.

Posthum verlieh ihm Portugals Staatspräsident Marcelo Rebelo de Sousa am 9. September 2016 den Orden des Infanten Dom Henrique im Großoffiziersrang.

Filmografie

Kino
 1961: Raça; R: Augosto Fraga
 1962: O Elixir do Diabo; R: Thor L. Brooks
 1962: Dom Roberto; R: Ernesto de Sousa
 1962: O Milionário; R: Perdigão Queiroga
 1963: O Parque das Ilusões; R: Perdigão Queiroga
 1964: A Canção da Saudade; R: Henrique Campos
 1964: Pão, Amor e… Totobola; R: Henrique Campos
 1965: In den Fängen der schwarzen Spinne (The Secret of My Success); R: Andrew L. Stone
 1967: Operação Dinamite; R: Pedro Martins
 1967: Sarilhos de Fraldas; R: Constantino Esteves
 1968: Um Campista em Apuros; R: Herlander Peyroteo
 1969: Bonança & C.a; R: Pedro Martins
 1969: O Diabo era Outro; R: Constantino Esteves
 1970: O Destino Marca a Hora; R: Henrique Campos
 1974: Derrapagem; R: Constantino Esteves
 1974: Malteses, burgueses e às vezes …; R: Artur Semedo
 1975: O Princípio da Sabedoria; R: António de Macedo
 1977: Liebesbriefe einer portugiesischen Nonne; R: Jesus Franco
 1982: A Vida É Bela?!, R: Luís Galvão Teles
 1984: Crónica dos Bons Malandros; R: Fernando Lopes
 1986: O Barão de Altamira; R: Artur Semedo
 1992: Ladrão Que Rouba a Anão Tem Cem Anos de Prisão (Kurzfilm); R: Jorge Paixão da Costa
 1992: Auf Wiedersehen, Prinzessin (Adeus Princesa); R: Jorge Paixão da Costa
 1993: Encontros Imperfeitos; R: Jorge Marecos Duarte
 1993: Fluchtpunkt (O Fio do Horizonte); R: Fernando Lopes
 1995: Erklärt Pereira; R: Roberto Faenza
 1999: Jaime; R: António-Pedro Vasconcelos
 1999: Inferno; R: Joaquim Leitão
 2003: Os Imortais; R: António-Pedro Vasconcelos
 2004: O Outro Lado do Acro-Íris; R: Gonçalo Galvão Teles
 2004: O Milagre segundo Salomé; R: Mário Barroso
 2004: Kiss Me; R: António da Cunha Telles
 2005: O Crime do Padre Amaro; R: Carlos Coelho da Silva
 2007: Antes de Amanhã: R: Gonçalo Galvão Teles
 2007: O Mistério da Estrada de Sintra; R: Jorge Paixão da Costa
 2007: A Escritora Italiana; R: André Badalo
 2007: Atrás das Nuvens; R: Jorge Queiroga
 2007: Corrupção; (R: João Botelho, nicht von ihm gezeichnet)
 2007: Call Girl; R: António-Pedro Vasconcelos
 2008: Arte de Roubar; R: Leonel Vieira
 2009: Contrato (auch Regie)
 2009: Second Life; R: Miguel Gaudêncio, Alexandre Valente
 2009: O Último Condendado à Morte; R: Francisco Manso
 2009: Budapest; R: Walter Carvalho
 2009: Duas Mulheres; R: João Mário Grilo
 2010: A Bela e o Paparazzo; R: António-Pedro Vasconcelos
 2012: País do Desejo; R: Paulo Caldas
 2012: A Teia de Gelo (auch Regie)
 2013: Nachtzug nach Lissabon; R: Bille August
 2013: 7 Pecados Rurais (auch Regie)
 2014: Virados do Avesso, R: Edgar Pêra (2015 auch Fernseh-Dreiteiler)
 2014: Os Gatos Não Têm Vertigens; R: António-Pedro Vasconcelos
 2016: Vor der Morgenröte, R: Maria Schrader

Fernsehen (Auswahl)
 1965: A Menina Feia
 1965: Cruzeiro de Férias
 1969: Trilogia das Barcas
 1971: O Anfitrião ou Júpiter e Alcmena
 1975: Sr. Feliz E Sr. Contente (Fernsehserie)
 1975: Nicolau no País das Maravilhas (Fernsehserie)
 1977: A Feira (Fernsehserie)
 1978: O Príncipe Azul
 1979: O Espelho dos Acácios (Fernsehserie)
 1981: Gervásio não Vai ao Ginásio (Fernsehserie)
 1982: Vila Faia (Fernsehserie)
 1982: Gente Fina É Outra Coisa (Fernsehserie)
 1983–1984: Origens (Fernsehserie, auch Regie)
 1986: Palavras Cruzadas (Fernsehserie)
 1988: Passerelle (Fernsehserie)
 1988: Daqui Fala o Morto (auch Produzent und Regie)
 1988: Eu Show Nico (Fernsehserie)
 1990: Euronico (Fernsehserie)
 1990: O Cacilheiro do Amor (Fernsehserie, auch Regie)
 1990: O Posto (Fernsehserie)
 1991: Napoléon et l'Europe (Fernsehserie)
 1991: Maxime et Wanda: Une révolution clé en main
 1992–1993: Cinzas (Fernsehserie, auch Regie)
 1993–1994: Verão Quente (Fernsehserie, auch Regie)
 1993–1996: Nico d'Obra (Fernsehserie)
 1995–1996: Primeiro Amor (Fernsehserie)
 1996: Vidas de Sal (Fernsehserie, auch Produzent)
 1996–1997: Reformado e Mal Pago (Fernsehserie)
 1996–1997: Polícias (Fernsehserie)
 1998–1999: Uma Casa em Fanicos (Fernsehserie)
 2000: Con(s)certos na Cave (Fernsehserie, auch Regie)
 2000: Conde de Abranhos (Fernsehserie)
 2001: Bernadette von Lourdes (Lourdes)
 2001: Odisseia na Tenda
 2002: Fúria de Viver (Fernsehserie)
 2003: O Meu Sósia E Eu
 2003: O Jogo (Fernsehserie)
 2003–2004: Santos da Casa (Fernsehserie, auch Regie)
 2004: A Ferreirinha (Fernsehserie)
 2005: João Semana (Fernsehserie)
 2005: Pedro e Inês (Fernsehserie)
 2006: Quando os Lobos Uivam (Fernsehserie)
 2006: Regresso a Casa (2006)
 2006–2008: Aqui Não Há Quem Viva (Fernsehserie, auch Regie)
 2007: Vingança (Fernsehserie)
 2007–2008: Resistirei (Fernsehserie)
 2008: Floribella (Fernsehserie, eine Folge)
 2008: Flor do Mar (Fernsehserie)
 2009: Equador (Fernsehserie)
 2009: Morangos Com Açúcar (Fernsehserie)
 2009–2010: Meu Amor (Fernsehserie)
 2011: Barcelona, ciutat neutral (Fernsehserie)
 2012: A Casa é Minha (Fernsehserie)
 2011–2012: Compadres (Fernsehserie)
 2012: Orfã do Passado (Fernsehfilm)
 2012: Louco Amor (Fernsehserie)
 2012: Família Açoreana (Fernsehserie, auch Regie)

Drehbuch
 1975: Sr.Feliz e Sr.Contente (Fernsehserie)
 1982: A Vida É Bela?! (Koautor)
 1982: Vila Faia (Fernsehserie)
 1982: Gente Fina É Outra Coisa (Fernsehserie)
 1983: Um Fantasma Chamado Isabel (Fernsehfilm, auch Produzent)
 1983–1984: Origens (Fernsehserie)
 1988: Daqui Fala o Morto (Fernsehfilm)
 1990: Nem o Pai Morre Nem a Gente Almoça (Fernsehserie)
 1990: Eureonico (Fernsehserie)
 1994: Com Peso e Medida (Fernsehserie)
 1995: Malta Gira (Fernsehserie)
 1995: Falhas e Fífias (Fernsehserie)
 2000: João Nicolau Breyner (Fernsehserie)
 2011: Compadres (Fernsehserie)
 2012: A Teia de Gelo (auch Regie)
 2012: Família Açoreana (Fernsehserie)

Literatur
 Sarah Adamopoulos: Nicolau Breyner – É melhor ser alegre que ser triste. Editorial Planeta, Lissabon 2010, ISBN 978-989-657-106-1.
 Jorge Leitão Ramos: Dicionário do Cinema Português 1962 – 1988. Editorial Caminho, Lissabon 1989, ISBN 972-21-0446-2.
 Jorge Leitão Ramos: Dicionário do Cinema Português 1989 – 2003. Editorial Caminho, Lissabon 2005, ISBN 972-21-1763-7.
 A. Murtinheira, I. Metzeltin: Geschichte des portugiesischen Kinos. Praesens Verlag, Wien 2010, ISBN 978-3-7069-0590-9.

Weblinks

 Morreu Nicolau Breyner. (portugiesisch)

Einzelnachweise

Theaterschauspieler
Filmschauspieler
Filmregisseur
Drehbuchautor
Fernsehproduzent
Fernsehmoderator (Portugal)
Talkmaster
Musiker (Portugal)
Träger des portugiesischen Ordens für Verdienst (Großoffizier)
Träger des Ordens des Infanten Dom Henrique (Großoffizier)
Sophia de Mello Breyner Andresen
Portugiese
Geboren 1940
Gestorben 2016
Mann

Nicolau Breyner


Yasuo Haruyama (4. april 1906, død 17. juni 1987) var en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1927||2||0
|-
|1928||0||0
|-
|1929||0||0
|-
|1930||2||0
|-
!Total||4||0
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Yasuo Haruyama


Europæisk muræne  (Muraena helena) er en muræne art som lever i Middelhavet og store dele af det nordøstlige Atlanterhav fra de Britiske øer til Senegals kyster.

I det gamle Rom vær muræner skattede spisefisk og genstand for spektakulære anekdoter. Murænerne blev holdt i særlig bassiner af rige romere. Publius Vedius Pollio fodrede sine muræner med kødet fra slaver som var blevet straffet.

Kilder/Henvisninger

Fisk

Europæisk muræne


Teologija tijela za početnike (eng. Theology of the Body for Beginners, , 2004.), djelo uglednog američkog publicista i teologa Christophera Westa. Katolički je bestseler. U djelu se na jednostavan i svakome razumljiv način nudi sažetak učenja pape Ivana Pavla II. o ljudskoj spolnosti, nauku koji je daje izlaz iz duboke krize spolnosti (kriza se manifestira kroz uništene obitelji, abortuse, AIDS, pornografiju, pedofiliju, spolna zlostavljanja, homoseksualne "brakove"). Teologija tijela za početnike istražuje duboku povezanost između spolnosti i najdubljih pitanja ljudske egzistencije, obrađujući ključne teme:
 Što je smisao života?
 Zašto nas je Bog stvorio kao muško i žensko i koja je svrha spolnosti?
 Kako možemo postići istinsku sreću na zemlji?
 Koja je uloga braka i spolnosti u braku?
 Kako možemo iskusiti ljubav za kojom čeznemo u dubini svojih srca?
Hrvatskoj javnosti knjiga je predstavljena 18. veljače 2010. godine.

Izvori

Katoličanstvo
Knjige

Teologija tijela za početnike


أراميد أحد أصناف الألياف الاصطناعية القوية والمقاومة للحرارة. يستخدم في التطبيقات العسكرية وصناعة الفضاء، ونسيج تسليح جسم الصواريخ البالستية، وكبديل لمادة الأسبستوس. كيفلر هو اختصار من (ARomatic polyAMIDe). وهي عبارة عن ألياف فيها السلاسل الجزيئية متوجه بدرجة عالية على طول محور الليف، وبالتالي تزداد إمكانية نشوء الروابط الكيمياوية بين السلاسل الجزيئية.

إنتاج ألياف الأراميد
الأراميد Aramid ألياف صناعية مشابهة للنايلون، غير أنها أقوى من الفولاذ. وكما هو الحال في ألياف النيلون يصنع الأراميد من مركبات كيميائية تسمى الأميدات. وترتبط الأميدات بحلقات أروماتية (حلقات من ست ذرات كربون من بينها مع ثلاث روابط كيميائية مزدوجة بين الذرات)، لتكون جزيئات تشبه السلسلة تسمى البوليمرات. ولكن بخلاف الأميدات في النايلون، يتم ربط 85% على الأقل من الأميدات في الأراميدات مباشرة باثنتين من الحلقات الأروماتية.

ويؤدي هذا الترتيب إلى نسيج أكثر قوة وأكثر مقاومة للحرارة من النايلون.

اكتشاف الاراميد
اكتشفت الكيمييائية «ستيفاني كوليك» وكانت تعمل في معامل دو بونت الارميد أثناء تجاربها لإنتاج مادة تصلح لصناعة اطارات السيارات . وقامت أثناء ذلك بإحراء خلطة من
مبلمر ومذيب وكالناتج غريبا عن المتوقع . ولم تتكيء على احتمال وقوعها في خطأ، بل تابعت الأمر وأتضح لها انها قد اكتشفت مادة جدية أقوى من الفولاذ.

تغزل ألياف الاراميد ويصنع منها أنسجة قوية جدا. تصنع منها صديري واقي من الرصاص تخد، وعتاد حربي يتسخدم في ا لمعارك. كما لها أغراض مدنية مثل صناعة مضارب التنس وطلاء أواني الطبخ فهو يتحمل الحرارة العالية. كما يستخدم الارميد في صناعة القوارب وصناعة مراوح طاقة الرياح.

وعلاوة على ذلك تستخدم الياف الارميد في صناعة إطارات السيارات .

خصائص ألياف الأراميد
تشارك ألياف الأراميد ميزة توجه السلاسل الجزيئية مع ألياف أخرى تسمى عديد الإثيلين مفرط الوزن الجزيئي، وهذه الخاصية تعطي الأراميد خصائصه المميزة.
 مقاومة جيدة للحك.
 مقاومة جيدة للمذيبات العضوية.
 غير ناقل للكهرباء أو الحرارة.
 لايوجد له نقطة انصهار، وإنما يبدأ التفكك عند درجة حرارة 500 م.
 بطيء الاشتعال.
 قماش متماسك عند درجات الحرارة العالية.
 حساس للحموض والأملاح.
 حساس للأشعة فوق البنفسجية.
 يميل إلى تكون شحنة ساكنة إذا لم يعالج.

بارا أراميد
إن ألياف البارا أراميد مثل كيفلر وتويرن تتميز بما يلي:
 خصائص مميزة بمقارنة نسبة قوتها إلى وزنها.
 معامل يونغ مرتفع.
 متانة عالية.
 زحف منخفض.
 استطالة منخفضة عند الانكسار (3%).
 صعبة الصباغة، تصبغ عادة أثناء تشكيلها.

اقرأ أيضاً

بارا أراميد
 كيفلر
 تكنورا
 توارون

ميتا أراميد
 نومكس

مقالات أخرى متعلقة
 نايلون

مراجع

ألياف اصطناعية
بوليمرات عضوية
درع شخصي
علامات تجارية للمواد
متعددات الأميد
مواد

أراميد


Pedreira Portekiz'de Tomar belediyesine bağlı olan, 12,01 km2 yüzölçümüne sahip, 563 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Portekiz'in freguesiaları
Tomar

Pedreira (Tomar)


Taal may refer to:
An early name for the Afrikaans language
The South African creole language Tsotsitaal

Geography
Taal, Batangas, a municipality in the Philippines
Taal Lake, a freshwater lake in the Philippines
Taal Volcano, an active volcano in the Philippines

Arts and fiction
Taal (instrument), Indian hand clash cymbals
Tala (music) or taal, the term used in Indian classical music to refer to musical meter
Taal (film), 1999 Indian Hindi film by Subhash Ghai
Taal,  God of Beasts in the universe of Warhammer Fantasy (setting)
Taal,  progressive rock band from France

See also
Ta'al (Arab Movement for Renewal), an Arab-Israeli political party founded by Ahmad Tibi
Ta'al is also an abbreviation for tat aluf, Israeli military rank
Talen (disambiguation), the plural form of the word taal

Taal


Med DSB gennem Danmark er en dansk virksomhedsfilm fra 1935.

Handling
I hver sin ende af landet sidder to mennesker og længes efter at komme væk fra deres vante omgivelser. En kvindelig kontoransat drømmer om at komme væk fra det 'kvalme' kontor og ud i den friske danske natur. En bondemand længes efter at skifte naboens ager ud med storslåede slotte og byer. I avisen ser de en reklame for DSBs ferierejser. De indløser begge en 'Rundrejse-billet' og mødes tilfældigvis i toget. Toget afgår med fuld fart og musik og fører de rejsende gennem hele Danmark. Seværdighederne tæller Roskilde Domkirke, Sorø Akademi, H.C. Andersens barndomshjem, Odense Å, Lillebæltsbroen, Krigergraven og Den Tapre Landsoldat i Fredericia, Vejle Fjord, Slugten ved Tirsbæk, Dybbøl Banke, Christian X's Bro, Tønder, Møgeltønder, Schackenborg, Løgumkloster, Ribe By og Havn, Esbjerg Havn, Blåvand Fyr, Vestkysten, Vejers Strand, Ringkøbing, Røgind Vandmølle ved Ringkøbing, Silkeborgsøerne, Dynæs ved Laven, Herregården Gl. Estrup ved Auning, Viborg Domkirke, Flyndersø syd for Skive, Jens Bangs Stenhus i Aalborg, "Faldet" ved Svinkløv, Jammerbugten, Aarhus Havn, Den Gamle By i Aarhus og Aarhus Hovedbanegård.

Medvirkende

 Henrik Malberg

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Turistfilm fra Danmark
Virksomhedsfilm fra Danmark
Danske film fra 1935

Med DSB gennem Danmark


Events from the 1660s in Canada.

Events
 1649-64: the Beaver Wars: Encouraged by the English, and the need for more beaver for trade (their own area being hunted out), Haudenosee (Iroquois) make war on Hurons (1649), Tobaccos (1649), Neutrals (1650–51), Erie (1653–56), Ottawa (1660), Illinois and Miami (1680–84), and members of the Mahican confederation. English, pleased with this, agree to 2-Row Wampum Peace treaty, 1680.
 1660s-1670s French compete with Hudson's Bay Company (HBC) and British fur traders out of New York.
 1660-64: In 1660, Dutch governor-general Peter Stuyvesant decides to hold Indian children hostage for the behavior of increasingly angry tribespeople. Hostages sold into Caribbean plantation slavery.
 1660: English Navigation Act prohibits foreigners from trading with English colonies.
 May 1660: Adam Dollard des Ormeaux and about sixty others withstand an attack by over 500 Iroquois at Long Sault. It is traditionally said that the small party fights so well that the Iroquois decide not to attack Montreal.
 1663: The French Crown takes personal control of Canada from a private company, which becomes a royal province. Louis XIV's brilliant minister J. B. Colbert reorganizes New France directly under royal authority. Administration is divided between a military governor and a more powerful intendant, both ruling from Quebec City but under orders from Paris. The fur trade is granted to a new monopoly, the Company of the West Indies.
 1663: New France has a population of about 3,000.
 1663: Laval organizes the Seminaire du Québec, a college of theology which eventually becomes Université Laval (1852).
 1664: The British invade and conquer the Dutch at New Amsterdam, renaming it New York. England gains control of New Netherland from the Dutch and become allies and trade partners with the Iroquois.
 1664: Hans Bernhardt is the first recorded German immigrant.
 1665-72: Jean Talon (c.1625-94), the first intendant of New France, sets out to establish New France as a prosperous, expanding colony rivaling the thriving English colonies to the south. He invites many new settlers, including young women. He also tries to diversify the economy beyond furs and to build trade with Acadia and the West Indies. Talon is recalled before he can carry out his policies, however.
 1665: The Carignan-Salières Regiment is sent from France to Quebec to deal with the Iroquois. Many of its members stay on as settlers.
 1666: The Carignan-Salières Regiment destroys five Mohawk villages, eventually leading to peace between the Iroquois and the French.
 1667: First census of New France records 668 families, totalling 3,215 non-native inhabitants.
 1667: France, England and the Netherlands sign the Breda Treaty in July and with this England gives Acadia to France.
 1668-69: Pierre-Esprit Radisson and Medard Chouart, sieur de Groseilliers, explore west of the St. Lawrence River as far as Lake Superior, plus the Hudson Bay region, for England.
 1668: The Carignan-Salières regiment is recalled to France, but several hundred choose to remain behind, many in return for local seigneuries.
 1669: European colonies first discover Lake Erie
 1669: HBC Ft. Charles, at foot of James Bay, becomes Ft. Rupert.

See also

Former colonies and territories in Canada
Timeline of the European colonization of North America
History of Canada
List of years in Canada

References

1660s in Canada


La Revista Multicolor de los Sábados fue un suplemento literario publicado dentro de las páginas del periódico sensacionalista Crítica de Buenos Aires. Dirigido por Jorge Luis Borges y Ulyses Petit de Murat, contó entre sus 8 páginas semanales con las colaboraciones de ambos, en forma de críticas, reseñas y colaboraciones creativas. La publicación fue una iniciativa del director del periódico, Natalio Félix Botana, cuyo objetivo era competir con los suplementos literarios de La Prensa y La Nación.

La Revista Multicolor, en sus dos años de vida, presentó a sus lectores una variada, ecléctica y cambiante cantidad de materiales, tanto literarios como pictóricos, y fue donde Borges publicó sus primeros textos de ficción.

Por sus páginas pasaron ilustradores como Parpagnoli, Güida, Premiani, Rechain, Sorozóbal y colaboradores como los hermanos Dabove, Vicente Rossi, Enrique Amorim, Carlos Pérez Ruiz, Pablo Rojas Paz, Guillermo Juan Borges, Juan José Morosoli, Raúl González Tuñón, Manuel Alcobre, Néstor Ibarra, Eduardo Ortiz Behety, Enrique González Trillo, Francisco Espínola, Víctor Juan Guillot, Enrique Mallea, Roberto Ortelli, Monteiro Lobato, Ildefonso Pereda Valdés, José Luis Morosoli, Margarita Armasseva, Demetrio Zadán, Enrique Puga Sabaté, E. Villalba Welsh, Horacio Rega Molina, Norah Lange, Guillermo Enrique Hudson, etc.

Bibliografía

Referencias

Enlaces externos

Índice general y publicaciones digitalizadas

Revistas culturales de Argentina

Revista Multicolor de los Sábados


يمكن أن تحمل كلمة شعاع المدلولات التالية:
 شعاع (بحري)
 شعاع (نبات)
 شعاع (بصريات)
 الناتج عن أي نوع من أنواع الإشعاع.

رياضيات
 شعاع شمسي (هندسة وصفية)
 متجه وقد يسبب ذلك خلطا.
 نصف قطر وهو الشعاع.
 نصف مستقيم وقد يسبب ذلك خلطا.

فيزياء
 شعاع بور
 شعاع الموجة
 شعاع ضوئي

فلك
 شعاع شمسي

هندسة

فنانون
 شعاع (ممثلة) ممثلة.

شعاع (توضيح)


The year 1777 in science and technology involved some significant events.

Exploration
 March – Third voyage of James Cook: English explorer Captain Cook discovers Mangaia and Atiu in the Cook Islands.

Mathematics
 Leonhard Euler introduces the symbol i to represent the square root of −1.

Technology
 probable date – Thomas Arnold of London produces the first watch ("Arnold 36") to be called a chronometer.

Awards
 Copley Medal: John Mudge

Births
 February 12 – Bernard Courtois, French chemist (died 1838)
 April 30 – Carl Friedrich Gauss, German mathematician (died 1855)
 May 4 – Louis Jacques Thénard, French chemist (died 1857)
 May 18 – John George Children, English chemist, mineralogist and entomologist (died 1852)
 August 14 – Hans Christian Ørsted, Danish physicist (died 1851)

Deaths
 September 22 – John Bartram, naturalist and explorer considered the "father of American botany" (born 1699)
 September 25 – Johann Heinrich Lambert, Swiss polymath (born 1728)
 December 7 – Albrecht von Haller, Swiss anatomist and physiologist (born 1708)
 Celia Grillo Borromeo, Italian scientist and mathematician (born 1684)

References

18th century in science
1770s in science

1777 in science


Los ecóbidos (Oecobiidae) son  una familia de arañas araneomorfas, que forman parte de la superfamilia de los eresoideos (Eresoidea), junto con los hersílidos y erésidos.

Son de talla pequeña, de unos 2 mm, algunas especies hacen pequeñas telarañas habituales en muchas casas y corren muy rápidamente cuando se les molesta. Los dos primeros pares de patas apuntan hacia atrás.

Sistemática
Con la información recogida hasta el 31 de diciembre de 2011, Oecobiidae cuenta con 110 especies distribuidas en 6 géneros, siendo Oecobius el más diverso con 74 especies:
 Oecobius Lucas, 1846 (Distribución mundial)
 Paroecobius Lamoral, 1981 (África)
 Platoecobius Chamberlin & Ivie, 1935 (EUA)
 Uroctea Dufour, 1820 (Mediterráneo, África, Asia)
 Urocteana Roewer, 1961 (Senegal)
 Uroecobius Kullmann & Zimmermann, 1976 (Sudáfrica)

Referencias
 Huber, B.A. (1994): "Spermophore morphology reveals a new synapomorphy of Oecobius and Uroctea (Araneae, Oecobiidae)". Journal of Arachnology 22: 73-74.
 Platnick, Norman I.</span> (2012): The world spider catalog, version 12.5. American Museum of Natural History.

Véase también
 Anexo:Especies de Oecobiidae
 Anexo:Taxonomía de las arañas

Enlaces externos

 Foto de Oecobius navus
 Fotos de Oecobius sp.

Oecobiidae

Oecobiidae


Marijana Puljak (rođ. 19. kolovoza 1971., Split) hrvatska je političarka. Saborska je zastupnica i međunarodna tajnica liberalne stranke Centar.

Na Fakultetu elektrotehnike, strojarstva i brodogradnje u Splitu diplomirala je elektrotehniku, smjer računarstvo. Politikom se počinje baviti 2010. godine kada je postala predsjednica splitskog gradskog kotara Žnjan. Osniva "Inicijativu za pametne ljude i pametan grad" 2013. godine, a kao nositeljica kandidacijske liste grupe birača ulazi u Gradsko vijeće grada Splita, osvojivši četiri vijećnička mjesta. U lipnju 2015. godine osniva liberalnu stranku Pametno.

Izvori

Životopisi, Split
Hrvatski političari od 1989.

Marijana Puljak


ගව වසූරිය () යනු cowpox වෛරසය මගින් ඇතිකරනු ලබන බෝවන රෝගයක් වේ. එම වෛරසය vaccinia වෛරසයට නෑදෑකම් දක්වයි. එසේම එය zoonotic වේ. එනම් එය ජීවීන් විශේෂ අතර හුවමාරු වේ.

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

Animal viral diseases
Chordopoxvirinae
Cat diseases
Bovine diseases
Animal virology
Virus-related cutaneous conditions
Smallpox vaccines
Zoonoses
බෝවන රෝග

ගව වසූරිය


Olaylar
 Timur İmparatorluğu yıkıldı (kuruluşu 1370).
 İtalyan rönesans sanatçısı Rafael, Güzel Bahçıvan Kız adlı eserini tamamladı.
 Alman kartograf Martin Waldseemüller, Waldseemüller Haritası'nı hazırladı.

Doğumlar
 16 Eylül - İmparator Jiajing, Çin'in Ming Hanedanı'nın 11. imparatoru (ö. 1567)
 26 Ekim - I. Alvise Mocenigo, Venedik Cumhuriyeti'ne "Doçe" unvanı ile devlet başkanlığı yapan 85. Venedik dükası (ö. 1577)
 tarihi bilinmeyen
 Johannes Aal, İsviçreli yazar ve ilahiyatçı, Solothurn Katolik kilisesinin sözcüsü (ö. 1551)
 Pieter Aertsen, Hollandalı tarih ressamı (ö. 1575)

Ölümler
 23 Şubat - Gentile Bellini, Rönesans döneminde Venedik'te yaşamış, Venedik Cumhuriyeti tarafından Fatih Sultan Mehmet'in portresini yapmak üzere İstanbul'a gönderilmiş İtalyan ressam (d. 1429)
 12 Mart - Cesare Borgia, Rönesans İtalyası'nda asker ve siyasetçi (d. 1475)
 tarihi bilinmeyen
 Albertus Pictor, en tanınmış son dönem orta çağ ressamı (d. 1440)
 Mihaloğlu Ali Bey, Fatih Sulltan Mehmed ve II. Bayezid dönemlerinin önemli komutanlarından (d. 1425)
 Şehzade Mahmud, Osmanlı Padişahı II. Bayezid'ın oğlu, Yavuz Sultan Selim'in kardeşi (d. 1475)

1507


Woodruff Leeming est né le 14 juillet 1870 et mort le 20 novembre 1919. C'était un architecte américain qui exerçait dans la région de New York.

Biographie
Né le 14 juillet 1870 à Quincy, Illinois, il a d'abord été formé à l'Adelphi College, puis au Massachusetts Institute of Technology. Ses premières expériences comprenaient le travail sur les plans de la cathédrale Saint John the Divine à New York (probablement avec Heins & LaFarge ) avant d'étudier à Paris. À son retour en Amérique, il a ouvert sa propre agence. Il a servi pendant la Première Guerre mondiale, s'engageant comme major et entrant plus tard dans le corps de réserve de l'armée avec le grade de lieutenant-colonel.

Il épousa Esther Howard le 6 novembre 1899 et ils eurent quatre enfants.

Il résida à New Canaan, Connecticut, où il mourut le 20 novembre 1919.

Œuvres
Il a conçu le presbytère de 1893 pour la South Congregational Church, Chapel, Ladies Parlor, and Rectory, Brooklyn, New York, qui est maintenant un monument de la ville de New York.

À partir de 1907, il réalise l'immeuble du parfumeur François Coty à New York, avec trois rangées de fenêtres réalisées par René Lalique.

Références

Liens externes

Étudiant du Massachusetts Institute of Technology
Architecte américain du XXe siècle
Militaire américain de la Première Guerre mondiale
Naissance en juillet 1870
Décès en novembre 1919
Décès à 49 ans

Woodruff Leeming


شريف عبد الفضيل لاعب كرة قدم مصري يلعب في مركز المدافع لصالح نادي الإسماعيلي.

بدأ عبد الفضيل مسيرته مع نادي الإسماعيلي. ثم أصبح اهتمام الإعلام المصري خلال موسم الانتقالات الصيفية لموسم 2009-2010، حيث كان نقطة الصراع بين ناديي القمة الأهلي والزمالك، وكان مجلس إدارة نادي الإسماعيلي فضل انتقاله إلي الزمالك خشية غضب جماهير النادي، ولكن رغبة اللاعب حسمت مسالة انتقاله إلي النادي الأهلي.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من الإسماعيلية
أشخاص يحتمل أن يكونوا أحياء
لاعبو الدوري المصري الممتاز
لاعبو النادي الأهلي (مصر)
لاعبو النادي الإسماعيلي
لاعبو كرة قدم رجالية مصريون
لاعبو كرة قدم مصريون
لاعبو كرة قدم من محافظة الإسماعيلية
لاعبو منتخب مصر لكرة القدم
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1403 هـ
مواليد 1983
مواليد في الإسماعيلية (مدينة)

شريف عبد الفضيل


Hotel Transilvanija 3: Praznici počinju! (engl. Hotel Transylvania 3: Summer Vacation) je američki animirani film iz 2018. godine, kojeg je producirao Sony Pictures Animation. Prvi film je obavljen u 2012., drugi u 2015.

Sažetak

Glasovi

Ostali glasovi:
 Dražen Bratulić
 Robert Šantek
 Siniša Ružić
 Jasna Bilušić
 Goran Malus
 Mirta Zečević
 Ivan Plazibat

 Sinkronizacija: Livada Produkcija
 Redatelj dijaloga: Ivan Plazibat

Izvori

Vanjske poveznice
 Hotel Transilvanija na Mojtv.hr

Američki animirani filmovi 2010-ih


الخطوط الجوية الدولية التايلاندية أو تاي إيروايز  هي شركة الطيران الوطنية في تايلاند،. يقع مقرها الرئيسي في العاصمة بانكوك، وتتخذ من مطار سوفارنابومي الدولي مركزاً لعملياتها، تقدم الخطوط الجوية التايلاندية خدماتها لأكثر من 70 وجهة في آسيا، أوروبا، الشرق الأوسط، أمريكا الشمالية وأستراليا، وتعد الخطوط التايلاندية عضو مؤسس في تحالف ستار.

الوجهات

اعتبارًا من يناير 2023، تقدم الخطوط الجوية التايلاندية الدولية خدمة إلى 40 وجهة.

التحالف
الخطوط الجوية الدولية التايلاندية هي عضو وأحد الأعضاء الخمسة المؤسسين لـتحالف ستار التي تأسست في 14 مايو 1997. اعتبارًا من فبراير 2020، أصبحت تايلاند سمايل عضوًا مترابطًا في التحالف.

اتفاقيات الرمز المشترك
لدى الخطوط الجوية الدولية التايلاندية اتفاقية الرمز المشترك مع الشركات التالية:

 طيران كندا
 طيران الهند
 طيران نيوزيلندا
 خطوط كل اليابان الجوية
 خطوط آسيانا الجوية
 الخطوط الجوية النمساوية
 طيران بانكوك
 الخطوط الجوية البلجيكية
 مصر للطيران
 إل عال
 طيران الإمارات
 إيفا للطيران
 طيران الخليج
 طيران لاوس
 لوفتهانزا
 الخطوط الجوية الماليزية
 الطيران العماني
 الخطوط الجوية الدولية الباكستانية
 خطوط رويال بروناي الجوية
 الخطوط الجوية الإسكندنافية
 خطوط شينزين الجوية
 الخطوط الجوية السنغافورية
 الخطوط الجوية الدولية السويسرية
 تاب برتغال
 تايلاند سمايل (شركة فرعية)
 الخطوط الجوية التركية
 الخطوط الجوية المتحدة

انظر أيضًا
 طيران نوك
 طيران بانكوك
 طيران أورينت تاي
 قائمة مطارات تايلاند
 مطار سوفارنابومي الدولي

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للشركة
 تفاصيل الخطوط الجوية الدولية التايلاندية

أعضاء إياتا
بانكوك
تأسيسات سنة 1960 في تايلاند
تحالف ستار
شركات تايلندية أسست في 1960
شركات طيران أسست سنة 1957
شركات طيران أسست سنة 1960
شركات طيران تايلاندية
شركات طيران حكومية
شركات طيران منخفضة التكلفة
شركات مدرجة في بورصة تايلاند
شركات مقرها في بانكوك
علامات تجارية تايلندية

الخطوط الجوية الدولية التايلاندية


آرثر سولزبرجر  (12 سبتمبر، 1891-11 ديسمبر، 1968) ناشر وصحفي أمريكي يهودي. ولد في مدينة نيويورك لعائلة يهودية مرموقة، وتزوج من ابنة أدولف أوكس مالك وناشر جريدة النيويورك تايمز التي حولها من شركة متعثرة إلى إحدى أهم وأكبر الصحف في الولايات المتحدة والعالم، وعندما مات ناشر الجريدة (أوكس) أصبح سولزبرجر ناشر الجريدة ورئيس شركة نيويورك تايمز.
بعد تأسيس إسرائيل تبنت عائلة سولزبرجر وجريدة نيويورك تايمز موقفاً مؤيداً لإسرائيل.
وقد أعربت الجريدة على صفحاتها عن ضرورة إقامة تحالف واسع معاد للاتحاد السوفيتي في الشرق الأوسط يجمع بين إسرائيل والنظم العربية، لذلك انتقدت احتلال إسرائيل للأراضي العربية، والذي يشكل عقبة أمام هذا التحالف، كما كانت الصحيفة تنشر الجرائم الإسرائيلية ضد العرب تدعيما لموقفها.

روابط خارجية

مراجع

انظر أيضًا
 إدوارد ويليس سكريبس

أصحاب أعمال من مدينة نيويورك
أمريكيون من أصل يهودي ألماني
خريجو جامعة كولومبيا (نيويورك)
زملاء الأكاديمية الأمريكية للفنون والعلوم
مواليد 1891
مواليد في نيويورك
ناشرو صحف أمريكيون
وفيات 1968
وفيات في نيويورك
يهود أمريكيون

آرثر سولزبرجر


Anadolu'da Vakit, İslamcı ve muhafazakâr günlük siyasi gazeteydi. Hakkında verilen tazminat kararlarını ödeyemeyince kapanma kararı alan günlük Akit gazetesinin kadrosunca kurulmuştur.

Dizi yazıları, kültür-aktüalite ve spor gibi bölümlerinin yanı sıra temel olarak din ekseriyetli bir çizgide olayları ele almıştır. 10 Ekim 2010'da yayımına sona ermiştir. Yeni Akit olarak yayımına devam etmektedir.

Davaları

Hakaret davası
2003 yılı Ağustos ayı içerisinde Türk Kara Kuvvetleri Komutanı Aytaç Yalman'ın Hürriyet gazetesinde "Kuzey Irak dağlarında Mussogorski'yi damarlarımda hissederim" şeklindeki açıklaması ile 1. Ordu Komutanı Çetin Doğan'ın "Mehmetçiğin kanını Yemen'de niçin akıttık? Hâlâ soruyoruz" şeklindeki açıklamalarına istinaden Anadolu'da Vakit gazetesince 25 Ağustos 2003 tarihinde "Onbaşı bile olamayacakların General olduğu ülke" başlığıyla bir haber yayınlanmıştır.

312 generalin bir araya gelerek, Anadolu'da Vakit gazetecesince yayımlanan bu haber üzerine Anadolu'da Vakit gazetesine açtığı davada, Ankara 20. Asliye Hukuk Mahkemesi 6 Mayıs 2010 tarihinde davayı sonuçlandırmış ve gazeteyi haksız bularak, gazeteye tazminat cezası vermiştir.

Künye
 Sahibi: Nuri Aykon
 Sorumlu Yazı İşleri Müdürü: Ahmet Karahasanoğlu
 İletişim Koordinatörü: Sami Özey
 Haber Müdürü: Muharrem Coşkun
 Dış Haber: Ahmet Varol
 Ekonomi: Mehmet Doğru

Yazarları
 Hasan Karakaya
 Abdurrahman Dilipak
 Ali İhsan Karahasanoğlu
 Abdurahim Karakoç
 Hasan Aksay
 Selahaddin Çakırgil
 Adnan Oktar
 Duran Kömürcü
 Atilla Özdur
 Hüseyin Öztürk
 Mustafa İslamoğlu
 Mustafa Kaplan
 Sami Özey
 Lütfü Oflaz
 Hüseyin Üzmez
 Merve Kavakçı
 Serdar Arseven
 Sibel Eraslan
 Yavuz Bahadıroğlu

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Anadolu'da Vakit Gazetesi internet sitesi

Türkiye gazeteleri
Türkçe gazeteler
İstanbul gazeteleri
Dini gazeteler
Türkiye'de yayımlanan günlük gazeteler
2001'de kurulan yayınlar
Yayımı sona eren Türkiye gazeteleri

Anadolu'da Vakit


Lev Konstantinovici Knipper (în , ) a fost un compozitor sovietic parțial de origine germană și un agent activ al OGPU - NKVD (poliția secretă sovietică).

Viața și cariera
Lev Knipper a fost nepotul actriței Olga Knipper (soția lui Anton Cehov). Sora lui mai mare, Olga Cehova, a devenit, de asemenea, actriță și s-a căsătorit cu Mihail Cehov.

În timpul Războiului Civil Rus a luptat în Armata Albă și a părăsit Rusia împreună cu restul armatelor baronului Vranghel în 1920. La întoarcerea din exil în 1922 a fost recrutat de departamentul extern al OGPU. Nu există nici o dovadă că el l-ar fi denunțat  pe vreunul dintre colegii săi compozitori sau muzicieni în timpul perioadelor de represiune.

A studiat muzica la Moscova cu Reinhold Glière și a urmat Școala de Muzică Gnessin. În anii 1920 a lucrat la Teatrul de Artă din Moscova cu Vladimir Nemirovici-Dancenko și cu Konstantin Stanislavski. A fost în vacanță în Buriatia.

El a scris Simfonia a IV-a în 1934, care includea faimosul cântec Poliușko Pol, cu versuri (dedicate lui Kliment Voroșilov) scrise de Victor Gusev. Acel cântec a devenit unul dintre cântecele de marș ale Corului Armatei Roșii. Knipper nu a suferit de pe urma atacurilor lui Andrei Jdanov, care i-a cenzurat pe alți compozitori.

Potrivit documentelor secrete dezarhivate în 2008, în timpul celui de-al Doilea Război Mondial a existat în URSS un plan secret conceput de Kremlin în cazul în care Moscova va cădea în mâinile naziștilor. Balerinele și acrobații de circ urmau să fie înarmați cu grenade și pistoale și aveau misiunea de a-i asasina pe generalii germani cu ocazia concertelor și altor festivități organizate după preluarea orașului. Lev Knipper a fost însărcinat cu uciderea lui Hitler dacă ar fi avut ocazia să se apropie de el.

Knipper a fost prolific. El a scris 5 opere (inclusiv unul despre Micul prinț), 20 de simfonii, balete, piese pentru pian și muzică de film. A studiat, de asemenea, etnomuzicologia din republicile aflate în Asia Centrală și a făcut cercetări cu privire la muzica populară din Turkmenistan, Kârgâzstan și Tadjikistan.

Una dintre cele mai renumite compoziții ale sale este Полюшко-поле (Poliușko-pole), cunoscută sub numele de "Poienile" și numită, de asemenea, "Cântecul câmpiilor".

Listă de simfonii
 Simfonia nr. 1 în 4 părți, Op. 13 (1926) - dedicată Olgăi Knipper
 Simfonia nr. 2, Op. 30 (1929)
 Simfonia nr. 3 "Far Est", Op. 32 (1932) - poezie de Viktor Gusev
 Sinfonietta, Op. 33 (1932)
 Simfonia nr. 4 "Poem pentru luptătorii Comsomolului" (1934, rev. 1966) - poezie de Viktor Gusev
 Simfonia nr. 5 (1935)
 Simfonia nr. 6, Op. 47 (1936)
 Simfonia nr. 7 "Militară" în 3 părți (1938)
 Simfonia nr. 8 în 3 mișcări (1941)
 Simfonia nr. 9 în 4 mișcări (1944-1945)
 Simfonia nr. 10 în 4 mișcări (1946) - dedicată lui Nikolai Miaskovski
 Simfonia nr. 11 în 4 mișcări (1949)
 Simfonia nr. 12 în 3 părți (1950)
 Simfonia nr. 13 în 4 părți (1951-1952) - dedicată lui Nikolai Miaskovski
 Sinfonietta în 4 mișcări (1952)
 Simfonia în 4 mișcări (1954)
 Simfonia nr. 14 pentru orchestră de coarde în 4 părți (1961-1962)
 Simfonia nr. 15 (1962)
 Simfonia nr. 16 (1962-1969)
 Simfonia nr. 17 din 3 mișcări (1969-1970)
 Simfonia nr. 18 (1970-1971)
 Sinfonietta pentru orchestră de coarde în 4 mișcări (1971-1972)
 Simfonia nr. 20 în 3 părți (1972)
 Simfonia nr 21 "Dansuri" în 5 părți (1972)

Concerte
 Vioară
 Concertul pentru vioară nr. 1 (1944)
 Concertul pentru vioară nr. 2 (1965)
 Concertul pentru vioară nr. 3 (1967)
 Violoncel
 Concertul-Monolog pentru violoncel, șapte instrumente de alamă și timpan (1962)
 Concertul pentru violoncel nr. 1 (1962)
 Saga pentru violoncel, cor și orchestră (1963)
 Concertul-Poem pentru violoncel și orchestră de cameră (1971)
 Concertul pentru violoncel nr. 2 (1972)
 Alte
 Concert pentru cvartet de coarde și orchestră (1963)
 Concert pentru clarinet (1966)
 Concert pentru oboi (1967)
 Concert dublu pentru trompetă și fagot (1967)
 Concert pentru fagot (1969)

Premii și distincții
 Ordinul Insigna de Onoare
 Premiul Stalin - 1946 și 1949
 Artist al Poporului din RSFSR - 1974

Note

Bibliografie
 Beevor, Antony (2004) The Mystery of Olga Chekhova: was Hitler's favorite actress a Russian spy? ISBN 978-0-670-03340-9

Legături externe
 Lista de lucrări
 Viața și opera

Nașteri în 1898
Decese în 1974
Oameni din Tbilisi
Compozitori ruși de muzică cultă
Compozitori de operă ruși
Laureați ai Premiului Stalin

Lev Knipper


Nicolás Gaston Navarro (* 25. März 1985 in Buenos Aires) ist ein ehemaliger argentinischer Fußballtorhüter.

Karriere

Verein
Nicolás Navarro begann mit dem Vereinsfußball in der Jugend von Argentinos Juniors und war ab 2004 Teil der Profi-Mannschaft. Hier spielte er bis zum Winter 2007 und wechselte danach zum italienischen Erstligisten SSC Neapel. Während er in seiner ersten Saison noch regelmäßig spielen konnte, wurde er in seiner zweiten Saison aussortiert und dann an den argentinischen Verein River Plate ausgeliehen.

2010 wechselte er dann zurück zu seinem ersten Verein Argentinos Juniors und spielte hier eine Spielzeit durchgängig.

Zur Spielzeit 2011/12 wechselte er in die Türkei zum Süper-Lig-Verein Kayserispor. Hier wurde er auf Anhieb erster Torwart und machte in seiner ersten Saison 29 Ligaspiele. In der Saison 2012/13 wurde er dagegen überhaupt nicht eingesetzt. Mitte August 2012 wechselte er darauf wieder nach Argentinien zu CA Tigre, wo er einen Vertrag mit der Laufzeit von einem Jahr unterschrieb. Ende Juli 2014 wurde der Vertrag um ein Jahr verlängert. Insgesamt bestritt er drei Pflichtspiele für Tigre.

Mitte Januar 2015 wechselte er zu Gimnasia y Esgrima La Plata. Sein Vertrag war auf ein Jahr befristet. Hier wurde er regelmäßig eingesetzt und bestritt 29 von 33 möglichen Ligaspielen. Nach diesem Jahr wechselte Navarro zum Club Atlético San Lorenzo de Almagro, wo sein Vertrag zunächst eine Laufzeit von zwei Jahren hatte. Im Juli 2018 wurde der Vertrag um drei weitere Jahre bis 2021 verlängert.

Im Januar 2019 wurde er für ein halbes Jahr an den mexikanischen Verein Querétaro Fútbol Club ausgeliehen. Im September 2020 kehrte er zu CA Tigres zurück, wurde aber nicht eingesetzt. Im Januar 2021 wechselte er innerhalb Argentiniens zu Arsenal de Sarandí. Nachdem er dort acht Ligaspiele bestritten hatte, entschloss sich Navarro im Juli 2021, seine Karriere zu beenden.

Nationalmannschaft
Navarro wurde dreimal in die argentinische U-20-Nationalmannschaft berufen. Er nahm an der Junioren-Fußballweltmeisterschaft 2005 teil und wurde mit seiner Mannschaft Weltmeister. Während des Turniers war er Ersatztorhüter und hatte keine Spieleinsätze.

Zudem nahm er mit der argentinischen Olympiaauswahl an den Olympischen Spielen 2008 teil, kam er nicht zum Einsatz. Sein Team gewann die Goldmedaille.

Erfolge
 Junioren-Fußballweltmeisterschaft 2005
 Olympische Spiele 2008

Weblinks

  in der Datenbank von playerhistory.com (englisch)

Einzelnachweise

Fußballtorhüter (Argentinos Juniors)
Fußballtorhüter (Kayserispor)
Fußballtorhüter (SSC Neapel)
Fußballtorhüter (River Plate)
Fußballtorhüter (CA Tigre)
Fußballtorhüter (Gimnasia y Esgrima La Plata)
Fußballtorhüter (CA San Lorenzo de Almagro)
Fußballtorhüter (Querétaro Fútbol Club)
Fußballtorhüter (Arsenal de Sarandí)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2008
Olympiateilnehmer (Argentinien)
Olympiasieger (Fußball)
Geboren 1985
Argentinier
Mann

Nicolás Navarro (Fußballspieler, 1985)


Görüşme yahut mülakat, gazetecilikte demeç almak üzere birisiyle yapılan konuşma veya bilimsel araştırmalarda ve anket araştırmalarında kullanılan çoğunlukla yüz yüze yapılan haber ve bilgi toplama işidir.

Görüşmeler kaydedicilerle sesli ve görüntülü olarak arşivlenmektedir. Uzun süren görüşmeye ve bunun sonucuna röportaj denir. Türkiye'de röportaj edebiyatında Hikmet Feridun Es, Mete Akyol, Uğur Dündar, Fikret Otyam, Yaşar Kemal, Abdi İpekçi, Leyla Umar, Mehmet Ali Birand; dünyada Oriana Fallaci örnekleri vardır.

Önceden hazırlık yapılmamış görüşmelerde görüşmecinin ustalığı gerekir. Görüşülen kişi ve görüşme konusu hakkında asgari bilgi toplanmalıdır. Bilimsel araştırmalarda ve belgesellerde önçalışma yapılmazsa konu hakkında gereken tam bilgi toplanamaz. Yazılı, görüntülü ve sesli görüşme tekniklerinin anında verilmesi 21. yüzyılda geliştiği için, görüşmecinin teknik hıza yetişmesi, bilgi hızına bağlıdır. Özellikle gazetecilikte haber yarışında güncel kişiyi önce bulan ve konuşturan kazanır. Sadece konuşturmak yetmez, güncel konuyu genişletip yenilikler getiren görüşme yapması da gerekir.

Bir Hollywood yıldızıyla görüşmek, magazin ve televole görüşmesi yapmak için uzmanlaşma gerekmez ama ciddi konularda, siyaset ve ekonomi konularında görüşmecinin uzman olması gerekir. Oriana Fallaci görüşme türüne getirdiği sivri dillilik ile tanındı. Ayetullah Humeyni röportajında başörtüsünü çıkarmasıyla görüşmeye öznelliğini kattı.

Kimi politik görüşmeler tehlikelidir, görüşmecinin hayatını koyduğu politik ve bilimsel görüşmeler olabilir.

Görüşmede basın ahlak yasaları ve bilimsellik esastır. Eğer görüşülen kişi, söylediklerinin bir kısmını yazdırmaz veya görüntülendirmezse görüşmeci buna uyar. Görüşmecinin bilinen soruları sorması görüşmeye bir özellik kazandırmaz. Herkesin bildiğini yinelemek olur. Sarsıcı sorularla muhatap sıkıştırılırsa kamuoyunun beklediği bilgi sağlanabilirse görüşme tam olur. Görüşmeci savcı veya polis gibi sorgulayamaz.

Kameranın yaygınlaşması görüşmeciyi ikinci plana itmiştir. Bu durumda kamera görüşmeciden daha fazla bilgi vermektedir. Bir politikacıyla görüşürken, bir sürü konuşma olmuş ama hiçbir şey söylenmemiş gibi olurken, kameranın politikacının mimiklerini kaydetmesi, uyuklamasını vermesi görüşmeden daha çarpıcı hale gelmiştir.

Görüşülen kişi taraflı olabilir, yalan söyleyebilir, gerçeği gizleyebilir, soru sormaya fırsat vermemecesine kesintisiz boş laf üretebilir. Görüşmeci de taraflı olabilir ama kamuoyunu yanıltıcı bilgi veremez.

Kaynakça
Niyazi Karasar, Bilimsel araştırma Yöntemi, Ankara 1994, 5.bs.

Bilgi
Gazetecilik terimleri

Görüşme


දුම්රිය පියමඟක් යනු භාවිතය අත්හැර දමන ලද දුම්රිය මඟක පරවශතාව, සාමාන්‍යයෙන් ඇවිදීම, බයිසිකල් පැදීම සහ සමහරවිට අසුන් පිට යෑම වැනි බහු-භාවිතා මඟක් ලෙසින් යෙදවීමකි.

ආශ්‍රිත

 Cycleway
 Greenway (landscape)
 Outline of cycling
 List of rail trails
 Rails-to-Trails Conservancy (RTC)
 Rails with trails (along a working line)
 Segregated cycle facilities

 Marvin M. Brandt Revocable Trust v. United States
 EuroVelo, a network of long-distance cycling routes across Europe

මූලාශ්‍ර

Cycling infrastructure
Road infrastructure

දුම්රිය පියමඟ


São José do Cedro es un municipio brasileño del estado de Santa Catarina. Tiene una población estimada al 2022 de 14167 habitantes. Pertenece a la Región metropolitana del Extremo Oeste.

Historia
La colonización de la localidad comenzó en 1950, con la llegada de agricultores provenientes de Río Grande del Sur. El lugar era conocido como Cedro, ya que los locales oraban cerca de esta planta. Con la llegada del primer párroco en 1956, y con San José como patrón, la localidad paso a llamarse São José do Cedro.

Se emancipó de Dionísio Cerqueira el 21 de junio de 1958.

Referencias

Enlaces externos
 Sitio del municipio

Localidades de Santa Catarina
Localidades establecidas en 1958
Brasil en 1958
Localidades fronterizas de Brasil

São José do Cedro


A Declaração de Londres foi uma declaração emitida pela Conferência dos Primeiros Ministros da Commonwealth de 1949 sobre a questão da adesão continuada da Índia à Commonwealth of Nations, uma associação de estados independentes anteriormente parte do Império Britânico, após a transição da Índia para uma constituição republicana.

Elaborada pelo estadista indiano V. K. Krishna Menon, a declaração afirmava o acordo dos primeiros-ministros para a permanência da Índia na organização depois de se tornar uma república. Por essa declaração, o governo da Índia expressou sua aceitação do rei como um símbolo da livre associação de suas nações membros independentes e chefe da Commonwealth.

A declaração tratava apenas da Índia, vista como um caso excepcional, e reafirmava que os outros membros da Commonwealth deviam fidelidade comum à Coroa com uma aceitação inicial do rei como chefe da Commonwealth. No entanto, estabeleceu um precedente de que o republicanismo é compatível com a participação na organização.

Historia
A declaração declarava em relação à Índia:

Desde então, esta fórmula foi considerada um precedente suficiente para todos os outros países.

A questão havia sido discutida na Conferência de Primeiros Ministros de 1948, cuja agenda foi dominada pelas iminentes decisões de dois estados – Índia e Irlanda – de se declararem repúblicas. Na reunião, o primeiro-ministro indiano Jawaharlal Nehru propôs um Memorando de Dez Pontos sobre o acordo entre a Índia e a Commonwealth. O Comitê do Gabinete sobre Relações da Commonwealth reconheceu que as propostas de Nehru não poderiam constituir uma base para a permanência na Commonwealth, e que uma nova conferência seria necessária.

Em 16 de maio de 1949, durante os Debates da Assembleia Constituinte para a elaboração de uma constituição republicana, Nehru declarou na casa que:

Na conferência seguinte, em abril de 1949, Nehru, procurando acima de tudo evitar a adesão de dois níveis, concedeu um programa de três pontos mais agradável, baseado na cidadania comum da Commonwealth, uma declaração de adesão continuada da Índia e o reconhecimento da monarca em uma capacidade separada do que como monarca. Isso encontrou um acordo geral, particularmente com o novo primeiro-ministro sul-africano Daniel François Malan, e, nos dois dias seguintes, o projeto foi elaborado em um acordo final. Para evitar críticas sobre o abandono da palavra britânica do nome da Commonwealth, Nehru concedeu uma referência à "Comunidade Britânica de Nações" no parágrafo de abertura do documento como uma referência historicamente apropriada.

O rei George VI foi reticentemente a favor da separação das posições de rei e chefe da Commonwealth, tendo conhecido e gostado de Nehru, mas estava preocupado com os aspectos práticos. A notícia do acordo foi saudada por todos os que estavam nas bancadas da oposição na Câmara dos Comuns britânica, incluindo Winston Churchill e Clement Davies. Em contraste, Jan Smuts, que havia sido derrotado por Malan nas eleições gerais sul-africanas no ano anterior e era considerado o segundo estadista da Commonwealth apenas atrás de Churchill, se opôs amargamente. No contexto sul-africano, com o qual Smuts se preocupava principalmente, o republicanismo foi identificado principalmente com o conservadorismo africânder e com uma segregação racial mais rígida. A conferência de Londres - preocupada principalmente com a Índia e em algum grau com a Irlanda, que recentemente se declarou não prestou muita atenção às implicações para a África do Sul.

A Índia tornou-se uma república em 1950 e permaneceu na Commonwealth. No entanto, a Irlanda, que estava na mesma situação, tendo aprovado a Lei da República da Irlanda de 1948, declarou-se uma república em 18 de abril de 1949, dez dias antes da declaração e, portanto, deixou a Commonwealth.

Texto da Declaração
Os Governos do Reino Unido, Canadá, Austrália, Nova Zelândia, África do Sul, Índia, Paquistão e Ceilão, cujos países estão unidos como Membros da Comunidade Britânica de Nações e devem uma fidelidade comum à Coroa, que é também o símbolo da sua livre associação, consideraram as mudanças constitucionais iminentes na Índia.

O Governo da Índia informou os outros governos da Commonwealth da intenção do povo indiano de que, sob a nova constituição que está prestes a ser adotada, a Índia se tornará uma república independente soberana. O Governo da Índia, no entanto, declarou e afirmou o desejo da Índia de continuar a ser membro pleno da Commonwealth of Nations e sua aceitação do Rei como o símbolo da livre associação de suas nações membros independentes e, como tal, o Chefe da Commonwealth.

Os governos dos outros países da Commonwealth, cuja base de adesão à Commonwealth não é alterada, aceitam e reconhecem a permanência da Índia como membro de acordo com os termos desta declaração.

Assim, o Reino Unido, Canadá, Austrália, Nova Zelândia, África do Sul, Índia, Paquistão e Ceilão declaram que permanecem unidos como membros livres e iguais da Comunidade das Nações, cooperando livremente na busca da paz, liberdade e progresso.

Legado
A Declaração de Londres marcou o nascimento da moderna Commonwealth of Nations.

Referências

Comunidade das Nações

Declaração de Londres


Le First Responder Bowl 2021 est un match de football américain de niveau universitaire joué après la saison régulière de 2021, le  au Gerald J. Ford Stadium situé à Dallas dans l'État du Texas aux États-Unis.

Il s'agit de la  édition du First Responder Bowl.

Le match met en présence l'équipe des Falcons de l'Air Force issue de la Mountain West Conference et l'équipe des Cardinals de Louisville issue de la Atlantic Coast Conference.

Il débute à  locales (21h26 en France) et est retransmis à la télévision par ESPN.

Sponsorisé par la société , le match est officiellement dénommé le 2021 Servpro First Responder Bowl.

Air Force gagne le match sur le score de 31 à 28.

Présentation du match

Il s'agit de la  première rencontre entre les deux équipes.

Falcons de l'Air Force

Avec un bilan global en saison régulière de 9 victoires et 3 défaites (6-2 en matchs de conférence), Air Force est éligible et accepte l'invitation pour participer au First Responder Bowl de 2021.

Ils terminent  de la Division Mountain de la Mountain West Conference derrière Utah.

À l'issue de la saison 2021, ils n'apparaissent pas dans les classements CFP, AP et Coaches.

Il s'agit de leur première apparition au First Responder Bowl.

Cardinals de Louisville

Avec un bilan global en saison régulière de 6 victoires et 6 défaites (4-4 en matchs de conférence), Louisville est éligible et accepte l'invitation pour participer au First Responder Bowl de 2021.

Ils terminent  de la ? Division Atlantic de l'Atlantic Coast Conference derrière #17 Wake Forest, #18 NC State et #19 Clemson.

À l'issue de la saison 2021, ils n'apparaissent pas dans les classements CFP, AP et Coaches.

Il s'agit de leur première apparition au First Responder Bowl.

Résumé du match

Articles connexes
 Culture du football américain
 Football américain universitaire aux États-Unis
 Lexique du football américain et canadien
 Liste des College Bowls de football américain
 Championnat NCAA de football américain
 Championnat NCAA de football américain 2021

Lien externe

 Site officiel du bowl.

Notes et références

2021
Falcons de l'Air Force
Cardinals de Louisville
Bowl universitaire américain en janvier 2021

First Responder Bowl 2021


Feza Gürsey (pronunție turcească: [ˈfezɑ ˈɟyɾsej], ) a fost un fizician-teoretician turc, cu rezultate remarcabile în domeniul aplicațiilor simetriilor chirale și SU(6)(simetriilor speciale unitare) în domeniul interacțiilor tari nucleare.

Biografie
Născut în familia unui fizician militar, Reșit Süreya Gürsey, și a unei dintre primele chimiste din Turcia, Remziye Hisar.
A absolvit școala superioară de la Galatasaray în anul 1940 și Universitatea din Istanbul în anul 1944, unde a obținut primul grad în matematică și fizică. Prin mijlocirea ministerului educației din Turcia a obținut un grant la Colegiul Imperial de la Londra, unde a realizat o lucrare de referință asupra aplicațiilor cuaternionilor în teoria cuantică a câmpurilor în anul 1950. În anii 1950-1951 a fost cercetător post-doctoral la Universitatea din Cambridge, iar ulterior devine asistent la Universitatea din Istanbul. Aici s-a însurat cu Suha Pamir, fizician și ea, iar în anul 1953 obține gradul științific de profesor asociat (conferențiar).
În anii 1957-1961 a lucrat la Laboratorul Național Brukhaven,Institutul de studii avansate de la Princeton, New Jersey și Universitatea Columbia din SUA. În anul 1960 a lucrat asupra teoriei lagrangeanului cu simetrie chirală, care a găsit aplicații în cromodinamica cuantică, încununată ulterior cu Premii Nobel.
Reântors uletrior în Turcia acceptă postul de profesor la Universitatea Tehnică din Orientul apropiat, unde a contribuit la formarea catedrei de fizică teoretică. În anul 1974 și-a format propriul grup de cercetare.
În anii 1965-1974 a lucrat asupra modelului unificării mari a interacțiilor (electromagnetice, slabe nucleare și tari nucleare) bazat pe simetria E(6).
Feza Gürsey a decedat în anul 1992 la New Haven, Connecticut.

În urma sa a rămas fiul său, Yusuf Gürsey, dar și Institutul Feza Gürsey, care îî poartă numele și a fost întemeiat de Universitatea Boğaziçi and TÜBİTAK in Turcia.

Aprecieri
Feza Gürsey s-a bucurat de aprecieri elogioase din partea multor fizicieni de pe mapamond. Edward Witten îl apreciază pentru originalitate, eleganță și curaj. A lucrat în profunzime, astfel, că unele aspecte ale teoriilor abordate sau dezvoltat în domenii noi de cercetare.

Coautori
 Hermann Bondi
 Gerald Feinberg
 A. Pais
 T.D. Lee
 L.A. Radicatti
 John G. Taylor
 P. Chang

Discipoli
 Khalil Bithar
 M. Koca
 M. Serdaroglu
 M. Günaydin

Premii și distincții
 TÜBİTAK - Premiul pentru știință al guvernului Turciei (1869)
 Premiul memorial J. Robert Oppenheimer (împărțit cu Sheldon Glashow) (1977)
 Medalia Albert Einstein (1979)
 Premiul Collège de France (1981)
 Ordenul italian "Commendatore"

Note

Nașteri în 1921
Decese în 1992
Fizicieni turci

Feza Gürsey


Solo: A Star Wars Story, eller bare Solo, er en amerikansk science fiction-film fra 2018 om Star Wars-figuren Han Solo. Filmen er produceret af Lucasfilm på basis af et manuskript af Lawrence Kasdan og Jon Kasdan, og den bliver distribueret af Walt Disney Studios Motion Pictures. Blandt de medvirkende er Alden Ehrenreich i titelrollen som Han Solo, sammen med Woody Harrelson, Emilia Clarke, Donald Glover, Thandie Newton, Phoebe Waller-Bridge, Joonas Suotamo og Paul Bettany.

Filmen er den anden i Star Wars Anthology-serien, der omfatter enkeltstående film i Star Wars-universet. Filmen foregår mellem Star Wars Episode III: Sith-fyrsternes hævn (2005) og Star Wars Episode IV: Et nyt håb (1977). Historien har karakter af en rumwestern og følger en ung Han Solo og Chewbaccas eventyr, herunder et møde med Lando Calrissian.

De første optagelser begyndte i januar 2017, og måneden efter begyndte de primære optagelser hos Pinewood Studios. Filmen blev til at begynde med instrueret af Phil Lord og Christopher Miller, men de forlod projektet i juni som følge af "kreative uoverensstemmelser" med Lucasfilm, og i stedet tog Ron Howard over. Filmen havde verdenspremiere i Los Angeles 10. maj 2018. Den blev efterfølgende vist ved Cannes-festivalen 15. maj 2018, før den fik egentlig premiere i udvalgte lande 23. maj 2018 og i resten af verdenen 25. maj 2018. Filmen fik generelt positive anmeldelser med ros af skuespillere og actionscener, om end mange kritikere dog også bemærkede, at den ikke tilførte Star Wars-franchisen ret meget nyt. Filmen indbragte 393 mio. USD på verdensplan. Den blev dog alligevel anset for at være et økonomisk flop med et anslået underskud på ca. 80 mio. USD.

Plot

Galaksen er i kaos, og kriminelle organisationer kæmper om værdifulde ressourcer så som hyperbrændstof. På skibsværft-planeten Corellia stikker en ung slyngel og aspirerende pilot ved navn Han og hans køreste Qi'ra af fra deres kriminelle bande. De bestikker en kejserlig officer i rumhavnen, der lader Han komme væk men sørger for, at Qi'ra bliver fanget af deres forfølgere. Han sværger at komme tilbage efter hende men for selv at undslippe forfølgerne melder han sig til den kejserlige flåde som pilotkadet. Da han ikke har noget efternavn, som han kan fortælle hvervningsofficeren, kalder denne ham for "Han Solo".

Tre år efter er Han blevet smidt ud af det kejserlige pilotakademi for lydighedsnægtelse og gør tjeneste i infanteriet under en kamp på planeten Mimban. Her støder han på en kriminel bande forklædt som kejserlige officerer bestående af lederen Tobias Beckett, hans kone Val og det firearmede rumvæsen Rio Daurant. Han afpresser dem til at lade ham komme med dem, men Beckett får han arresteret for desertering, hvorefter han bliver smidt for et uhyre. Uhyret viser sig at være en wookiee ved navn Chewbacca. Han kan imidlertid tale wookiee-sproget shyriiwook og overtaler Chewbacca til at lave en falsk kamp, der får deres celle til at kollapse, så de kan stikke af. Derefter bliver de reddet af Beckett, der har fattet sympati for Han. Beckett har desuden brug for ekstra folk og hyrer dem til at hjælpe med at stjæle en vognladning coaxium rumbrændstof fra et tog på planeten Vandor. Røveriet går imidlertid galt, da de bliver angrebet af piraterne Cloud-Riders ledet af Enfys Nest. Val og Daurant bliver dræbt, og for at de andre kan slippe væk, dropper Han den stjålne coaxium til Becketts raseri.

Beckett afslører at han havde ordre om at stjæle ladningen for Dryden Vos, en højtrangerende leder i Crimson Dawn-syndikatet, og at han nu frygter Vos' vrede. Han og Chewbacca tilbyder at hjælpe ham med at stjæle en anden ladning. De tager til Vos' yacht, hvor Han bliver overrasket over at møde Qi'ra, der nu er en del af Crimson Dawn. Under mødet med Vos foreslår Han, at de kan stjæle uforarbejdet coaxium fra minerne på Kessel. Vos insisterer på, at Qi'ra skal tage med dem. For at få fat på et hurtigt skib til tyveriet fører Qi'ra dem til Lando Calrissian, en dygtig smugler og pilot. Han udfordrer Lando til et spil sabacc i håb om at vinde Landos ship, der efter sigende er det hurtigste i galaksen. Lando snyder for at vinde spillet men bliver alligevel overtalt til at tage med mod en del af profitten. Lando får fat på sin droid og andenpilot L3-37, hvorefter de går ombord på han skib Tusindårsfalken og tager til Kessel. Her infiltrerer de minen, hvor L3-37 sætter droider og slaver fri, hvilket skabet et oprør. De bruger distraktionen til at stjæle en ladning uforarbejdet men ustabilt coaxium. L3-37 bliver imidlertid skudt i stykker og Lando såret under flugten. Han flyver skibet vel vidende, at de skal klare det herostratisk berømte Kessel Run på mindre end tyve parsecs for at nå frem til planeten Savareen, hvor coaxiummet skal forarbejdes, før det eksploderer. En kejserlig stjernedestroyer blokerer vejen, så Han skyder en farlig genvej gennem en malstrøm og klarer turen på tolv parsecs.

På Savareen bliver de konfronteret af Enfys. Imens flyver Lando væk med Tusindårsfalken. Konfrontationen bliver afværgret, og Enfys afslører at hun og hendes folk i virkeligheden er oprørere, der vil forhindre de kriminelle organisationer og Imperiet i at få magt. Han er sympatisk overfor dem og forsøger at narre Vos, da han efterfølgende mødes med ham. Vos hævder imidlertid, at coaxiummet, de har med til ham, er falsk. Vos afslører desuden, at Beckett har fortalt ham om Hans forræderi, og sender sine soldater ud for dræbe Enfys og hendes folk. Han har imidlertid forudset Vos' plan, så det ender med at Cloud Riders overvinder Vos' soldater i stedet. Beckett tager Chewbacca som gidsel og slipper væk med coaxiummet. En kamp mellem Han, Qi'ra og Vos ender med, at Qi'ra dræber Vos. Hun sender Han ud for at hjælpe Cloud-Riders og insisterer på, at hun snart vil følge efter. Efter at Han er gået, forsegler Qi'ra imidlertid rummet.

Han indhenter Beckett og Chewbacca og ender med at dræbe Beckett i en duel. Han og Chewbacca afleverer coaxiummet til Enfys Nest, der afslører hendes planer om at bruge det i oprøret mod imperiet. Hun tilbyder Han at komme med dem, men han afslår, hvortil Nest bemærker at han måske senere vil blive mere sympatisk overfor deres sag. På Vos' yacht kontakter Qi'ra hans overordnede, der viser sig at være den tidligere sith-herre Darth Maul. Hun fortæller ham om den fejlslagne mission og overtager Vos' job. Maul siger, at hun skal komme og samarbejde med ham.

Han og Chewbacca sporer Lando, og Han udfordrer ham til at nyt sabacc-spil om Tusindårsfalken. Han får fat i de skjulte kort fra Landos ærme og vinder spillet. Han fortæller Chewbacca om sin plan om at tage til planeten Tatooine, hvor Beckett har fortalt ham, at en gangster er ved at skabe en organisation, før de flyver afsted ud i hyperrummet.

Medvirkende

 Alden Ehrenreich som Han Solo, en kynisk smugler der er en del af Becketts hold. Da Ehrenreich blev spurgt om, hvordan Solo adskiller sig fra Solo i de senere Star Wars-film, svarede han: "Jeg tror den vigtigste ting, der er anderledes, er, at den Han, vi møder i den her film, er mere en idealist. Han har nogle drømme han følger, og vi ser hvordan det påvirker ham, når drømmene møder virkeligheden - en virkelighed der er hårdere og mere udfordrende, end han forventede." Harrison Ford, der oprindeligt spillede rollen, mødtes med Ehrenreich for at give ham noget indsigt og gode råd.
 Woody Harrelson som Tobias Beckett, en kriminel og Hans mentor. Figuren er baseret på Long John Silver fra Robert Louis Stevensons roman Skatteøen.
 Emilia Clarke som Qi'ra, en gammel barndomsven af Han og senere en af Vos' folk. Clarke beskrev sin figur således: "Hun har flere forskellige former, men dybest set kæmper hun bare for at holde sig i live. Hvis du har en virkelig fin dame i et virkeligt snavset miljø, så ved du at det fine dækker over nogle hårde ting." Med hensyn til figurens forhold til Solo fortalte hun at "De voksede op som kammerater, dybest set. De voksede op som venner, som kumpaner. Der er selvfølgelig den romantiske side af sagen. Men de voksede op sammen. Så de var børn sammen.."
 Donald Glover som Lando Calrissian, en smugler, spiller og selvudnævnt sportsmand på vej op i galaksens underverden. Billy Dee Williams, der oprindeligt spillede rollen, mødtes med Glover for at give ham noget indsigt og gode råd.
 Thandie Newton som Val Beckett, Tobias' hustru og en del af hans bande.
 Phoebe Waller-Bridge som L3-37, Landos droid og navigatør. Da droiden bliver ødelagt, bliver hendes bevidsthed og data uploaded til rumskibet Tusindårsfalken. Det er en retcon til tidligere Star Wars-film som Star Wars Episode V: Imperiet slår igen, hvor skibet siges at have en egenartet dialekt. Manuskriptforfatteren Jonathan Kasdan forklarede, at det var for at give "Falken en personlighed, der er fusioneret med den fantastiske figur Phoebe spillede, [som] jeg faktisk tror beriger de andre film"
 Joonas Suotamo som Chewbacca, en wookiee og Solos bedste ven, der også fungerer som hans andenpilot.
 Erin Kellyman som Enfys Nest, lederen af en gruppe pirater, der viser sig at være en gruppe oprørere, der forsøger at sabotere Crimson Dawns coaxium-smugling.
 Paul Bettany som Dryden Vos, en hensynsløs leder i en kriminel organisation og Becketts chef. Rollen blev i første omgang spillet af Michael K. Williams, men hans del blev fjernet fra den færdige film, da han ikke var i stand til at medvirke under filmens genoptagelser. I stedet overtog Paul Bettany rollen, der samtidig blev ændret fra at være et rumvæsen optaget med motion capture til at være et arret menneske. Williams beskrev i øvrigt den droppede form som rumvæsen som værende halvt puma, halt menneske.
 Ian Kenny som Rebolt
 Warwick Davis som Weazel, en rolle han også havde i Star Wars Episode I: Den usynlige fjende.
 Clint Howard som Ralakili.
 Jon Favreau lægger stemme til Rio Durant, "et meget cool og vigtigt rumvæsen", og en del af Becketts hold.
 Linda Hunt lægger stemme til Lady Proxima, lederen af den bande Han og Qi'ra oprindeligt tilhører.
 Anthony Daniels som Tak, en wookiee-slave.
 Kiran Shah som Karjj.
 Ray Park som Darth Maul, en rolle han også havde i Star Wars Episode I: Den usynlige fjende.
 Sam Witwer som Darth Mauls stemme, en rolle han også havde i tegnefilmserierne The Clone Wars og Star Wars Rebels.
 Dee Tails som Quay Tolsite, leder af Pyke Syndikatets aktiviteter på Kessel.

Der blev desuden optaget en scene med Jonathan Kasdan (filmens manuskriptforfatter) som Tag Greenley og Toby Hefferman (filmens instruktørassistent) som Bink Otauna, to figurer fra Star Wars-tegneserierne fra Dark Horse Comics, men den blev klippet fra i den endelige film. Peter Serafinowicz, der lagde stemme til Maul Star Wars Episode I: Den usynlige fjende, blev oprindeligt hentet ind til også at gøre det denne gang. Hans bidrag blev imidlertid droppet til fordel for Witwers for at sikre kontinuiteten med de to tegnefilmserier, der var blevet lavet i mellemtiden.

Produktion

Udvikling
Det første gang en ung Han Solo kunne være kommet med i en film var, da Star Wars-skaberen George Lucas lod ham optræde i et tidlig udgave af manuskriptet til Star Wars Episode III: Sith-fyrsternes hævn. Her ville han være kommet med resterne af en sender til mester Yoda på planeten Kashyyyk. Det blev dog ikke til mere end et par koncepttegninger af Iain McCaig.

Senere planlagde George Lucas en tv-serie kaldet Star Wars: Underworld, der skulle have vist Hans Solos første møde med Chewbacca, og hvordan han vandt Tusindårsfalken fra Lando Calrissian. I 2012 begyndte Lucas udviklingen af en film om en ung Han Solo og hyrede Lawrence Kasdan, der havde skrevet manuskript på den originale Star Wars-trilogi, til at skrive manuskriptet. Kasdan måtte imidlertid forlade projektet for at hjælpe med færdiggørelsen af manuskriptet til Star Wars: The Force Awakens. Han overlod så arbejdet med at færdiggøre manuskriptet til Solo til sin søn Jon Kasdan, der havde hjulpet ham uofficielt, indtil han vendte tilbage. Filmen havde til at begynde med det interne kodenavn Harry and the Boy.

I februar 2013 bekræftede Disneys administrerende direktør Bob Iger, at der var sat gang i udviklingen af to enkeltstående film med manuskript af henholdsvis Lawrence Kasdan og Simon Kinberg. Kort efter blev der rapporteret, at Disney arbejdede på to film om Hans Solo og Boba Fett. Disneys økonomidirektør Jay Rasulo beskrev de enkeltstående film som originale historier. Lucasfilm's producent Kathleen Kennedy forklarede, at de enkeltstående film ikke ville overlappe med filmene i den nye trilogi, der var ved at blive lavet og fastslog, at "George [Lucas] var helt klar omkring, hvordan det virker. Den kanon han skabte var Star Wars-sagaen. Lige nu er Episode VII en del af den kanon. Spin off-filmene, eller vi finder måske på noget andet at kalde de film, de eksisterer i det enorme univers, han har skabt. Der er ingen forsøg på at tage figurer (fra de enkeltstående film) ind og ud af saga-episoderne. Konsekvensen, set fra et kreativt synspunkt, er at det er et kort, som George har gjort ret tydelig." I april 2015 annoncerede Lucasfilm og Kennedy, at de enkeltstående film ville blive omtalt som Star Wars Anthology.

I juli 2015 annoncerede Lucasfilm, at en Anthology-film, der vil fokusere på "hvordan unge Han Solo blev den smugler, tyv og slyngel, som Luke Skywalker og Obi-Wan Kenobi mødte for første gang i kantinen i Mos Eisley", ville få premiere 25. maj 2018. Filmen skulle instrueres af Phil Lord og Christopher Miller efter et manuskript af Lawrence Kasdan og Jon Kasdan. Kennedy skulle fungere som filmens producent med Kasdan og Jason McGatlin som executive producers og Allison Shearmur og Simon Emanuel som medproducenter. Han Solo-projektet var uafhængigt af en film, der oprindeligt var udviklet af Josh Trank, men som var udskudt til et ikke nærmere angivet tidspunkt. Solos ven, wookieen Chewbacca, ville også være med i filmen. I maj 2016 oplyste Lawrence Kasdan, at optagelserne ville begynde i januar 2017.

Casting

I januar 2016 blev der offentliggjort en liste over mulige skuespillere til rollen som Han Solo, herunder Miles Teller, Ansel Elgort, Dave Franco, Jack Reynor, Scott Eastwood, Logan Lerman, Emory Cohen og Blake Jenner. I marts 2016 blev det rapporteret, at Alden Ehrenreich, Reynor og Taron Egerton var på listen. I maj 2016 blev det rapporteret, at Ehrenstein var blevet valgt til rollen, hvilket blev bekræftet ved Star Wars Celebration: Celebration Europe III to måneder senere. Miller omtalte castingen som en af "alle tiders hårdeste casting-udfordringer", og at de havde set på over 3.000 personer til rollen. Blandt dem der var til audition til rollen var Chandler Riggs, Rami Malek, Aaron Taylor-Johnson, Tom Felton, Nick Robinson, Colton Haynes, Joshua Sasse, Ed Westwick og Charlie Cox.

I oktober 2016 blev Tessa Thompson, Naomi Scott, Zoë Kravitz, Emilia Clarke, Kiersey Clemons, Jessica Henwick og Adria Arjona overvejet til den kvindelige hovedrolle. Desuden blev Donald Glover overvejet til rollen som en ung Lando Calrissian, en rolle som Shameik Moore også havde været til audition på. Senere i oktober blev det annonceret, at Glover fik rollen som Calrissian, mens Clarke blev valgt til den kvindelige hovedrolle måneden efter. Derudover var Shameik Moore til audition for rollen som Calrissian.

I begyndelsen af januar 2017 kom det frem, at der var forhandlinger i gang med Woody Harrelson om at spille Han Solos lærermester, og hans medvirken blev bekræftet kort efter. Inden da havde der også været forhandlinger med Christian Bale om rollen. Et efterfølgende interview med Harrelson gav anledning til spekulationer om, at han nærmere bestemt skulle spille Star Wars Legends-figuren Garris Shrike, men i marts 2017 afslørede Harrelson, at figurens navn var Beckett. I februar 2017 blev Phoebe Waller-Bridge føjet til rollelisten i en ikke nærmere angiven rolle, hvor der ville blive gjort brug af CGI i stil med Alan Tudyks rolle som droiden K-2SO i Rogue One: A Star Wars Story. Det blev desuden rapporteret, at der var forhandlinger i gang med Thandie Newton om at medvirke i filmen. I slutningen af februar blev det bekræftet at Waller-Bridge og Newton ville medvirke. Det blev desuden annonceret at Joonas Suotamo ville spille Chewbacca ligesom i Star Wars: The Force Awakens og Star Wars: The Last Jedi, hvor han delte rollen med den oprindelige Chewbacca-skuespiller, Peter Mayhew. I begyndelsen af marts var der samtaler i gang med Michael K. Williams om en rolle i filmen som et halvt menneske, halvt rumvæsen, en rolle som han fik kort efter. I slutningen af samme måned blev Ian Kenny føjet til rollelisten. I slutningen af juli 2017 blev det bekræftet, at Warwick Davis også ville medvirke.

Optagelser

Optagelserne begyndte 30. januar 2017, hos Pinewood Studios, med arbejdstitlen Star Wars: Red Cup. De primære optagelser startede 20. februar 2017. Bradford Young fungerede som filmens fotograf. I maj 2017 flyttede optagelserne til Tre Cime di Lavaredo, Monte Piana og Val di Fassa i Dolomitterne i Italien. Derudover var der optagelser på De kanariske øer i samme måned.

20. juni 2017 annonceredede Lucasfilm samt Lord og Miller, at de to sidstnævnte ville forlade projektet som følge af "kreative uoverensstemmelser", og at en ny instruktør ville blive annonceret snarest. Baggrunden for afskedigelsen af instruktørerne var, at Kennedy og Kasdan var uenige i deres måde at optage på. Lord og Miller troede at de var hyret til at lave en komediefilm, mens Lucasfilm ønskede at de skulle give science fiction-filmen et humoristisk bidrag. Lucasfilm følte også at instruktørerne opmuntrede skuespillerne til at improvisere for meget, hvilket Lucasfilm følte drejede historien væk fra Kasdans manuskript. For at tilfredsstille Kasdan, der var utilfreds med at scener ikke blev optaget "ord for ord... ville Lord og Miller foretage flere optagelse præcist som skrevet og så foretage yderligere optagelser." Lord og Miller nægtede desuden at gå på kompromis med visse scener, for eksempel ved at filme en scene fra færre vinkler end hvad Lucasfilm forventede, hvilket reducerede valgmulighederne ved klipningen. Instruktørerne var til gengæld selv utilfredse med, at Lawrence Kasdan var taget med til optagelser i London, og følte at han blev en "skygge-instruktør". Beslutningen om at fjerne Lord og Miller fra projektet blev taget efter en kort pause i optagelserne, der blev benyttet til at gennemse dem. Lucasfilm erstattede desuden klipperen Chris Dickens med Pietro Scalia. Derudover hyrede Lucasfilm en skuespiltræner til Ehrenreich, da de var utilfredse med hans spil.

Det blev efterfølgende rapporteret, at Ron Howard, der tidligere havde afslået et tilbud fra sin ven George Lucas om at instruere Star Wars Episode I: Den usynlige fjende, var den primære kandidat til at overtage jobbet som instruktør. Joe Johnston og Kasdan blev også overvejet, selvom Directors Guild of Americas regler fastsætter, at en afløser for en instruktør ikke må være en, der allerede er involveret i produktionen. To dage efter blev det annonceret, at Howard ville overtage jobbet som instruktør på de resterende tre en halv uge af de planlagte primære optagelser, og på de planlagte fem uger med genoptagelser. I en skriftlig udtalelse fra Howard lød det at "jeg er overmåde taknemmelig for at kunne tilføje min stemme til Star Wars-universet... Jeg håber på kunne gøre det store stykke arbejder der allerede er gjort ære og hjælpe til med at opfylde løftet om en Han Solo-film."

Da der skulle foretages genoptagelser til filmen, havde Michael K. Williams ikke mulighed for at være med, fordi det overlappede med optagelserne til The Red Sea Diving Resort, så hans del blev fjernet. Williams forklarede at genoptagelserne med hans figur var for at matche den nye måde at instruere på, som producenterne ønskede, at Howard skulle benytte til filmen. Williams forklarede desuden, at han ikke ville være til rådighed før november 2017, men at produktionen ikke ønskede at vente på det, hvis filmen stadig skulle være klar til at få premiere i maj 2018. I stedet overtog Paul Bettany rollen, der samtidig blev ændret fra at være et rumvæsen optaget med motion capture til at være et menneske.

På Ron Hovards første dag med optagelser dukkede George Lucas, der tidligere havde arbejdet sammen med Howards, op for at opmuntre denne. Det var kun ment som et kort besøg, men Lucas endte med at tilbringe hele dagen sammen med holdet. Lucas havde ikke i sinde at blande sig, men han glemte det på et tidspunkt og spurgte "Hvorfor gør Han ikke det her?". Da Howard hørte Lucas' lille forslag besluttede han sig for at filme det og tage det med i filmen. 17. oktober 2017 bekræftede Ron Hovard, at de primære optagelser var afsluttede, og annoncerede officielt, at titlen ville blive Solo: A Star Wars Story.

I marts 2018, hvor ca. 70 % af filmen var blevet optaget på ny, blev det annonceret, at filmens oprindelige instruktører, Phil Lord and Christopher Miller, ikke ville gøre krav på krediteringen som instruktører men i stedet var gået med til at blive krediteret som executive producers i filmen. Duoen så en tidligt klippet udgave af Howards film og gav ham feedback. Efterproduktionen blev afsluttet 22. april 2018.

Visuelle effekter
De visuelle effekter blev leveret af Industrial Light & Magic, Hybride og Blind LTD og ledet af Nigel Sumner, Julian Foddy, Greg Kegel, Joseph Kasparian, Francois Lambert, Andrew Booth, Rob Bredow og Patrick Tubach med hjælp fra Jellyfish Pictures, Raynault VFX, Lola VFX og Nvizage. Bredow beskrev arbejdet med togrøveriet som en udfordring. "I mit eget liv har jeg altid refereret til Star Wars-filmene som havene de mest cool eksplosioner, du ved, lige fra Joe Viskocils eksplosion af Dødsstjernen og den måde, de udviklede sig over tid. Det var som om, 'Hvordan skal jeg kunne lave noget der er anderledes og unikt i Star Wars-universet?'''" Løsningen blev at bygge en 3D-model af bjerget i filmen og sprænge det i luften med forskellige kinesere i en stor fisketank hos Pinewood. Holdet hentede inspirationen fra YouTube-kanalen The Slow Mo Guys, især en video hvor skaberne Gavin Free og Daniel Gruchy laver et eksperiment med at affyre kinesere i en fisketank for at optage eksplosionen i slow motion.

Der blev lavet 60 designs af rumskibet Tusindårsfalken, før man lagde sig fast på den endelige version, der ses i filmen. Designholdet tog hensyn til 1970'erne-kultur, eksaminerede muskelbiler og så på konceptkunst til Star Wars Episode IV: Et nyt håb. Den ledende designer James Clyne beskrev tilføjelsen af en redningskapsel i fronten af skibet som løsningen på et spørgsmål han havde som barn om, hvor skibet havde det det design. Ved optagelserne med
cockpittet blev der sat en halvrund skærm op omkring den. Skærmen blev så belyst bagfra af laserprojektører, der gav skuespillerne i cockpittet indtryk af at se på en stjernehimmel. En lignende teknik blev også brugt i de oprindelige Star Wars-film, men til denne film var teknikken blevet opdateret med projektører med 4K-opløsning.

Droiden L3-37 blev skabt med en kombination af fysiske og visuelle effekter. Skuespilleren Phoebe Waller-Bridge deltog i optagelserne iført et kostume med droid-dele. I efterproduktionen blev hendes menneskelige dele så fjernet fra optagelserne og erstattet af indre dele og kabler.

 Musik
I juli 2017 blev det annonceret, at John Powell ville komponere filmens musik. John Williams, der havde stået for musikken til en række andre Star Wars-film, bidrog med Han Solo-temaet "The Adventures of Han" til filmen. Powell begyndte at skrive musikken til filmen i slutningen af 2017 efter at have færdiggjort sit arbejde på Ferdinand. I december 2017 skrev Williams to stykker musik og kombinerede dem for at skabe Hans tema. Den efterfølgende måned optog Williams demoer med Recording Arts Orchestra of Los Angeles på Newman Scoring Stage. Powell inkorporerede både Williams' nye tema og Williams' musik fra tidligere film, herunder Star Wars-temaet, og motiver fra og vink til Star Wars Episode IV: Et nyt håb, Star Wars Episode V: Imperiet slår igen og Star Wars Episode I: Den usynlige fjende.

Powell fortalte efterfølgende om, hvorfor han gik til at komponere musikken til filmen: "John Williams' involvering var faktisk en stor årsag til, at jeg ønskede at tage jobbet. Jeg har sådan en respekt - ærefrygt er måske et bedre ord - for den musikalske historie i denne serie, at det at have filmkomponisternes svar på Yoda være en del af det var en kæmpe tilskyndelse og en åbenlys fordel, som jeg ikke kunne lade passere. Den faktiske oplevelse ved at have lov at følge Johns proces? Jeg kunne ikke forestille mig en bedre gave."

Soundtracket blev udgivet af Walt Disney Records 25. maj 2018. International Film Music Critics Association nominerede soundtracket til fire priser, og den vandt tre. John Powell fik priserne for årets bedste filmsoundtrack og for bedste originale musik for en fantasy-, science fiction- eller horrorfilm. John Williams vandt prisen for året filmmusikkomposition for temaet "The Adventures of Han".

I september 2020 annoncerede Powell på sociale medier, at der ville lavet en deluxe-udgave af sounstracket med al uredigeret musik og yderligere demoer, som Williams havde komponeret til filmen. Deluxe-udgaven blev udgivet af Walt Disney Records 20. november 2020 og var suppleret med 40 minutters musik, der ikke havde været udgivet før.

 Premiere Solo: A Star Wars Story havde verdenspremiere i El Capitan Theatre i Los Angeles 10. maj 2018. Den blev efterfølgende vist ved Cannes-festivalen 15. maj 2018, før den fik egentlig premiere i udvalgte lande 23. maj 2018. Derefter havde den så egentlig premiere i USA og resten af verdenen 25. maj 2018, 41 års dagen for premieren på Star Wars Episode IV: Et nyt håb hvor Harrison Ford første gang medvirkede som Han Solo. Til trods for afskedigelsen af Phil Lord og Christopher Miller i juni 2017 holdt filmen tidsplanen frem til den planlagte premieredato.

 Marketing
Den første tv-reklame for filmen blev vist under Super Bowl LII 4. februar 2018. Den blev den mest populære Super Bowl-trailer på YouTube med 8 mio. visninger. Den havde desuden 5,9 mio. visninger på Facebook.

Den første officielle trailer blev offentliggjort 5. februar 2018. Graeme McMillan fra The Hollywood Reporter betegnede traileren som kedelig og sammenlignede den negativt i forhold til hvordan Rogue One så ud. McMillam syntes at det visuelle "burde være samlingen af udskud og slyngler i kantinen i den allerførste film, fyldt med farverige rumvæsener og ting i gang over det hele. Travlheden, fornemmelsen af fare og trængsel, føles passende for Solo på en måde, som det der vises i den første trailer simpelthen ikke gør." Han bemærkede også at flere dele af plottet, der blev præsenteret i traileren, mindede om The Han Solo Trilogy, en serie romaner der blev udgivet i 1997 og 1998.

I begyndelsen af marts 2018 hævdede den franske kunstner Hachim Bahous, at Disney havde plagieret en række albumcovers, som han havde designet for Sony Music mærke Legacy Recordings i Frankrig, med figurplakater for filmen. Disney oplyste at de undersøgte den angivelige plagiering, og at Solo-plakaterne var blevet produceret af et eksternt firma.

I begyndelsen af april 2018 annoncerede EA Capital Games, at nye figurer fra filmen ville kunne samles og spilles med i mobilspillet Star Wars: Galaxy of Heroes, heriblandt en ung Han Solo og Chewbacca, som de fremstår i filmen.

 Hjemmevideo Solo: A Star Wars Story blev udgivet digitalt 14. september 2018 og på Ultra HD Blu-ray, Blu-ray og dvd 25. september 2018.

 Andre medier
En roman baseret på filmen af Mur Lafferty, Solo: A Star Wars Story: Expanded Edition, blev udgivet af Del Rey Books 4. september 2018. Den omfatter scener fra alternative udgaver af filmens manuskript, herunder en scene hvor Qi'ra bliver bragt tilbage til Lady Proxima, Chewbacca bruger nogle af Landos dyre badeprodukter og en epilog hvor Enfys Nest leverer coaxiumet til Saw Gerrera og en ung Jyn Erso fra Rogue One: A Star Wars Story.

En tegneserie i syv dele baseret på filmen, skrevet af Robbie Thompson og tegnet af Will Sliney, blev udgivet af Marvel Comics fra oktober 2018.

 Indtjening Solo: A Star Wars Story indbragte 213,8 mio. USD i USA og Canada og 179,4 mio. USD i resten af verdenen, resulterende i en samlet indtjening på 393,2 mio. USD. Med et anslået produktionsbudget på 300 mio. USD. ville filmen skulle have indbragt mindst 500 mio. USD på verdensplan for have at tjent sig selv hjem.

En uge efter verdenspremieren havde filmen kun indtjent 147,5 mio. USD. Variety vurderede at filmen vil ende med at indbringe 400-450 mio. USD og dermed påføre Disney et betydeligt tab. The Hollywood Reporter anslog at tabet ville blive på mellem 50 og 80 mio. USD. I april 2019 anslog Deadline Hollywood, at studioet tabte 76,9 mio. USD på filmen, når der var taget højde for alle indtægter og udgifter. I juni 2018 kommenterede instruktøren Ron Howard filmens dårlige indtjening med, at han var stolt af filmen, og at han var ked af, at fans ikke kom for at se den, men glad for at dem der gjorde havde nydt den. Året efter udtalte Howard, at internet-trolde havde en del af ansvaret for, at filmen ikke havde klaret sig så godt.

 USA og Canada
Tre uger før premieren var det forventet, at filmen ville indbringe omkring 170 mio. USD i den fire dages åbningsweekend omkring Memorial Day. Deadline Hollywood bemærkede, at filmen stod til en bedre start end den tidligere Star Wars spin-off-film, Rogue One, der startede med 155 mio. USD, og at der var større interesse fra publikum end for blockbusterne Spider-Man: Homecoming og Guardians of the Galaxy Vol. 2. Dagen efter at forsalget begyndte annoncerede Fandango, at filmen havde det næstbedste forsalg af billetter i 2018 efter Avengers: Infinity War. I åbningsugen lød forventningerne til indtjeningen på 135-170 mio. USD for de fire dage, idet Disney selv dog forventede 130-150 mio. USD.

Filmen havde premiere i 4.381 biografer, den niendestørste premiere indtil da, herunder 3.300 steder med visning i 3D og 400 med IMAX. Den indbragte 14,1 mio. USD ved forhåndsvisningerne om aftenen 24. maj 2018, det laveste for en af Disneys Star Wars-film, men det højeste for en Memorial Day-weekend og en forbedring af den hidtidige rekord på 13,2 mio. USD sat af Pirates of the Caribbean: Ved verdens ende i 2007. Indtjeningen på premiereaftenen og den første hele dag blev på 35,6 mio. USD. Indtjeningen i de fire dages åbningsweekend endte på 103 mio. USD, et godt stykke under forventningerne og det laveste for en Star Wars-premiere siden Star Wars Episode II: Klonernes angreb i 2002. For instruktøren Ron Howard var det dog det hidtil højeste i hans karriere.Deadline.com sammenlignede de undergåede forventninger med Justice League fra november året før og tillagde det fansenes negative indstilling til konceptet, problemerne bag kulisserne og konkurrence fra Deadpool 2 og Avengers: Infinity War. Mange analytikere og medier, herunder Deadline, The Atlantic, Entertainment Weekly og CNN, udlagde de lave salgstal i biograferne som et tilfælde af Star Wars-overmætning, idet Solo var den fjerde film i serien til at blive udgivet i løbet af 29 måneder og kun fem måneder efter Star Wars: The Last Jedi. Andre analytikere pegede på dårlig markedsføring som medvirkende til de undergåede forventninger. Filmen faldt med 65 % til 29,3 mio. USD i dens anden weekend, det værste fald for en Star Wars-film siden den oprindelige trilogi. Den faldt med yderligere 46 % i den tredje weekend til 15,2 mio. USD, hvor den blev overgået af den nye film Ocean's 8. I den fjerde weekend kom den på fjerdepladsen med 10 mio. USD.

 Andre lande
På verdensplan forventedes filmen at indbringe 285-340 mio. USD i åbningsweekenden, heraf 150-170 mio. USD fra det internationale marked. Den havde premiere i 43 lande 23. og 24. maj før den egentlige premiere i USA og indbragte 11,4 mio. USD, heraf 3,3 mio. USD i Kina. Den fortsatte med at indbringe 65 mio. USD fra lande udenfor Nordamerika. Den kom på førstepladsen i Storbritannien (10,3 mio. USD), Australien (5 mio. USD), Tyskland (4,3 mio. USD), Frankrig (3,9 mio. USD), Rusland (3,6 mio. USD), Spanien (2, 6 mio. USD), Mexico (2,5 mio. USD), Italien (2,2 mio. USD) og Brasilien (1,3 mio. USD). I Kina endte den trods den næststørste premiere for en udenlandsk film med 10,1 mio. USD, en godt stykke under de tre andre Star Wars-film fra Disney. I den anden weekend klarede den sig bedre end forventet med 47 % og indbragte 30,3 mio. USD fra 54 lande. Den lå fortsat i top i flere lande, herunder Australien, Spanien og Storbritannien.

 Kritik
Hjemmesiden Rotten Tomatoes samlede 477 anmeldelser og vurderede 69 % af dem til at være positive med en gennemsnitlig bedømmelse på 6,4/10. Sidens kritiske konsensus lød: "Som et fejlbehæftet men sjovt og hurtigt rumeventyr burde Solo: A Star Wars Story tilfredsstille både nytilkomne til sagaen og gamle fans, der holder igen med deres forventninger, når de går ind i biografen". Hos Metacritic fik filmen en vægtet bedømmelse på 62 ud af 100 baseret på 54 anmeldelser, hvilket indikerede at kritikerne generelt var positive.

Peter Travers fra Rolling Stone gav filmen 2,5 ud af 4 stjerner, idet han roste skuespillerne men kritiserede den manglende kreativitet: "...på en måde så er Han Solo - den slyngelagtige Star Wars-helt kendt for at bryde alle regler, blevet placeret i en godt følende film, der ikke bryder nogen." A.O. Scott fra The New York Times sagde at "Den tager ikke sig selv for alvorligt, men den holder også nøje styr på hvilke irrelevante, anarkistiske impulser den end måtte have." Michael Rechtshaffen fra The Hollywood Reporter roste skuespillerne produktionen men følte, at filme som helhed føltes for sikker: "men Ehrenreichs Solo viser sig at være god til at manøvrere Tusindårsfalken ud af nogle kniber, så følger filmen selv en sikker forudsigelig kurs. Der mangler en form for plot-relevant eller visuelt indslag som i Rian Johnsons The Last Jedi eller Gareth Edwards Rogue One."

Flere anmeldere roste Glovers optræden som Lando Calrissian. USA Today fandt således at Glovers Calrissian overstrålede titelfiguren Solo. TheWrap sammenlignede Glover med Cary Grant og hævdede, at Glover trak tæppet væk under filmen. Stephanie Zacharek fra Time roste også resten af de medvirkende men udpegede især Glover og lagde vægt på hans uregerlige, karismatiske elegance.

Ron Howard sagde, at den oprindelige Han Solo-skuespiller, Harrison Ford, havde set filmen to gange og udtalt sig positivt om den om Ehrenreichs optræden. Den oprindelige Lando Calrissian-skuespiller, Billy Dee Williams, var til gengæld kritisk overfor nogle af filmens valg vedrørende hans figur: "Jeg tror at årsagen til, at de ikke havde den succes, de kunne have haft, er fordi de gik efter noget klassisk i stedet for et eventyr, der er langt udover den slags. Hvis du taler om denne store fantastiske historie, hvorfor så låse dig fast i det lille øjeblik mellem en figur som Lando og hans robotven?" I andre interviews roste han dog andre dele af filmen, herunder Glovers opfattelse af Lando som genderfluid.

 Mulige efterfølgere
Alden Ehrenreich bekræftede at hans kontrakt om at spille Han Solo omfattede to yderligere film, hvilket vil gøre det muligt for studiet at lave en efterfølger til Solo: A Star Wars Story eller at lade ham optræde i en birolle i andre antologi-film. Ehrenreich syntes at efterfølgere skulle adskille sig fra de hidtidige Star Wars-trilogier ved at være enkeltstående film i stil med Indiana Jones- og James Bond-filmene i stedet for at være direkte efterfølgere. Emilia Clarke, der spiller Qi'ra, har også skrevet under på at medvirke i fremtidige film.

Instruktøren Ron Howard sagde, at selvom der ikke var nogen efterfølger under udvikling, så var det op til fansene at beslutte det. Kritikere bemærkede at filmen bevidst åbnede op for efterfølgere. Manuskriptforfatteren Jon Kasdan sagde, at han ville inkludere dusørjægeren Bossk, der optræder kort i Star Wars Episode V: Imperiet slår igen og nævnes af Val i Solo, hvis han skulle skrive en efterfølger til filmen. Kathleen Kennedy sagde også, at en film der fokuserer på Lando Calrissian er en mulighed, men at det ikke var prioriteret. Donald Glover sagde at han kunne forestille det sig som Catch Me If You Can i rummet.

20. juni 2018 hævdede Collider, at alle fremtidige antologi-film var sat på hold, på grund af Solos dårlige indtjening. Rygterne blev dog afvist dagen efter af Lucasfilm, der bekræftede at der stadig var flere uannoncerede film under udvikling. De ville dog bruge tid på at revurdere forskellige forhold, herunder produktion, budget og markedsføring. Making Star Wars rapporterede at baggrunden for rygterne var en hidtil ukendt Mos Eisley Spaceport-film, der var blevet udskudt eller droppet, mens alle andre tidligere omtalte men endnu ikke annoncerede film stadig var under aktiv udvikling. I april 2019 udtalte Bob Gier, at produktionen af nye film vil blive sat på hold efter det års Star Wars: The Rise of Skywalker, men at der ikke var droppet nogen.

23. maj 2019 opmuntrede værterne på "The Resistance Broadcast" fans til at bruge hashtagget #MakeSolo2Happen på sociale medier. Kampagnen var en blanding af en fejring af den første film og for at sprede budskabet om, at en efterfølger er ønsket. Kampagnen nåede flere folk, der var involveret i filmen, herunder instruktøren Ron Howard. For at give udtryk for sin taknemmelighed tweetede Jon Kasdan et billede af tre forbrydersyndikaters logoer, hvilket kunne antyde, at der stadig arbejdedes på fremtidige historier. Kasdan har antydet, at en efterfølger kunne involvere Jabba the Hutt, måske hvordan Solo kom til at arbejde for figuren. I marts 2020 skrev Kasdan dog på Twitter, at han ikke "tror at nogen forfølger en Solo-efterfølger i øjeblikket (…) Jeg tror at en film vil være svær at sælge på det her tidspunkt."

25. maj 2020 benyttede fans igens hastagget #MakeSolo2Happen for at vise deres glæde over filmen ved dens andet jubilæum. Hashtagget gik viralt, idet fans argumenterede for, at filmen fortjente mere ros, ligesom der endnu en gang var ønsker fremme om en fortsættele af historien. En del fans ønskede således at se mere til Emilia Clarkes Qi'ra. Rita Dorsch fra Comic Book Resources sagde, at den mest interessante del af Solo var helt klart Qi'ra, og en given efterfølger ville være nød til at fokusere på hende. Dirk Libbey skrev for Cinemablend at "det virker usandsynligt at Solo 2-fansene vil få den film de ønsker. Men selvfølgelig er der nogle, der ikke behøver en efterfølger i biograferne. De vil være glade for en Disney+-serie, der ikke engang nødvendigvis behøver inkludere Han Solo, men som i stedet fokuserer på den kriminelle organsation Qi'ra driver.''"

Noter

Eksterne henvisninger

 Solo: A Star Wars Story på Wookieepedia.

Star Wars
Amerikanske film fra 2018

Solo: A Star Wars Story


Donnie Munro (Donaidh Rothach) (født 2. august 1953) er en skotsk musiker og tidligere forsanger i det keltiske rockband Runrig. Han taler skotsk gælisk som modersmål, og meget af hans musik er foregået på dette sprog. Efter sin karriere i Runrig forsøgte han at blive valgt til både det britiske og det skotske parlament uden held. Han har siden fået en succesfuld solokarriere.

Opvækst
Munro blev født i Uig, Isle of Skye i på de Indre Hebrider. Han gik på Gray's School of Art i Aberdeen og fik en postdoc i undervisning på Moray House i Edinburgh.

Musikalsk karriere
Munro så Runrig optræde første gang i 1973 og et år senere blev han spurgt, om han ville være medlem af gruppen. Som forsanger for Runrig blev Munro etableret som den ledende gæliske musiker i 1980'erne og 1990'erne.

Han forhold Runrig i 1997 for at få en karriere inden for politik. Hans sidste optræden var en afskedskoncert på Stirling Castle den 29. august i 1997.

Munro har siden fået en succesfuld solokarriere. Hans album Heart of America, der er lavet i samarbejde med sangskriverne Blair Douglas og Richard Macintyre, som også stammer fra Isle of Skye, modtog prisen som årets album ved Scottish TradMusic Awards i 2006. Han er fortsat udviklingsleder for Sabhal Mòr Ostaig, Skotlands Nationale Center for Gælisk Sprog og Kultur på Skye.

Munro afsluttede en serie anmelderroste koncerter kaldet An Turas - The Journey, med et ensemble bestående 40 personer.

Til Runrigs 40-års jubilæum på Black Isle ved Muir of Ord den 10. august 2013 optrådte Munro som gæst og sang tre sange.

Politisk karriere
Munro blev valgt som Rector of the University of Edinburgh i 1991 og havde posten frem til 1994. Han kæmpede om pladsen i det britiske parlament i området Ross, Skye and Inverness West i ved valget i 1997, men tabt til Charles Kennedy (Liberal Democrat). Han forsøgte herefter at komme med i det Skotlands parlament for Ross, Skye and Inverness West ved det skotske parlementsvalg 1999 for Labour, men tabte her til Liberal Democrat John Farquhar Munro. Det politiske engagement gjorde, at han måtte forlade bandet, hvilket skete i 1997. Årsagerne til hans afgang var genstand for en to år lang privat diskussion, men var aldrig en del af den offentlige debat.

Munro skulle angiveligt være blevet tilbudt et "sikkert" Labour-mandat i det centrale Skotland, da han allerede var blevet accepteret som kandidat i sit eget område i højlandet, hvor han var tæt på at vinde et sæde for Liberal Democrats ved valget i 1999.

Hæder
I 1996 gav han Sabhal Mòr Lecture.

I 1998 blev Munro valgt som den første rektor for UHI Millennium Institute, hvilket han var i 3 år.

Diskografi

Studiealbum
 On The West Side (1999)
 Across The City And The World (2002)
 Gaelic Heart (2003)
 Heart Of America (Across The Great Divide) (2006)

Livealbum
 Donnie Munro Live (2000)
 Donnie Munro And Friends (2006)
 Donnie Munro Live - An Turas (2008)
 Sweet Surrender - Live Acoustic (2015)

Opsamlingsalbum
 Fields Of The Young (2004)
 Donnie Munro - Best Of (2005)

Referencer

Eksterne henvisninger

Runrig
Sangere fra Skotland
Politikere fra Skotland

Donnie Munro