Mannheimsko sveučilište (njem. Universität Mannheim, popularno i UMA) je javno sveučilište u njemačkomu gradu Mannheimu, u saveznoj državi Baden-Württemberg. Osnovano je 1967. godine što ga čini jednim od najmlađih njemačkih sveučilišta. Zgrada sveučilišta dio je zdanja Mannheimskoga dvorca, u kojemu se još od 1763. njegovala tradicija visokoga obrazovanja unutar Palatinske akademije, osnovane na poticaj bavarskoga izbornika Karla Teodora. Akademija je ugašena 1907. i pretvorena u gradsku višu školu, koja je prestala s radom početkom Drugoga svjetskog rata.

Kao sveobuhvatno sveučilište, nudi brojne diplomske i poslijediplomske studije te doktorate na raznim područjima od poslovne uprave, ekonomije, prava, društvenih i humanističkih znanosti do matematike, računalstva i informatike. Sveučilišni kampus nalazi se u središtu Mannheima, dijelom i unutar gradskoga dvorca, te je popraćen brojnim zabavnim i obrazovnim sadržajima. Svake akademske godine, na sveučilištu studira između 12 i 13 tisuća studenata te je zaposleno 850 članova akademskoga i 550 članova upravnog osoblja, od čega ukupno 185-200 profesora.

Osim u Mannheimu, sveučilište ima odijeljena u četiri okolna grada te dva akademska koledža. Njezina ekonomska škola ubraja se među najprestižnije u cijeloj Njemačkoj. Sveučilišni programi na području društvenih znanosti svrstavaju se među najboljima u Njemačkoj, a informatički programi nalaze na popisima 50 ili 100 najboljih europskih sveučilišnih programa. Predavanja s područja managementa, poslovne uprave i ekonometrike, američka sveučilišna glasila ubrojila su među 100 najboljih na svijetu, dok su studiji s područja politologije među 50 najboljih na svijetu.

Službene boje sveučilišta su tzv. mannheimsko plava i bijela. Službena maskota sveučilišta je crvena panda prozvana »Udo«. Sveučilište izdaje svoja glasila The UniMAgazin i The Forum na njemačkome i engleskome jeziku. Krilatica na latinskome jeziku glasi: In Omnibus Veritas Suprema Lex Esto  i u prijevodu znači Istina u svemu mora biti najviši zakon te se nalazi na grbu i pečatu sveučilišta. Mannheimsko sveučilište stalni je član brojnih europskih i svjetskih sveučilišnih udruga, preko kojih organizira razmjene studenata i omogućava studij inozemnim studentima. Budući da je javna visokoškolska ustanova, novčano se namiruje iz državnoga, odnosno saveznoga proračuna.

Počasni doktorandi
  Richard Blundell, britanski ekonomist
  Torsten Persson, švedski ekonomist, član izvršnog odbora za dodjelu Nobelovih nagrada
  Edmund Phelps, američki ekonomist i dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju
  Jean Tirole, francuski ekonomist i dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju

Hrvati u Mannheimu
 Mijo Lončarić, kao predavač

Izvori

Njemačka sveučilišta

Mannheimsko sveučilište


Miloš Veljković (în , ; n. 26 septembrie 1995) este un fotbalist sârb care joacă pe postul de fundaș central pentru Werder Bremen.

Cariera pe echipe

Cariera timpurie
Născut la Basel, în Elveția din părinți sârbi, Veljković și-a început cariera de fotbalist profesionist la echipa elvețiană FC Basel.

Tottenham Hotspur
Miloš Veljković s-a alăturat echipei Tottenham Hotspur în 2011 de la FC Basel. El a debutat în Premier League în 8 aprilie 2014 împotriva lui Sunderland, într-o victorie de 5-1, înlocuindu-l pe Paulinho în minutul 88. El a intrat în meciul jucat pe 11 mai împotriva lui Aston Villa, când l-a înlocuit pe Sandro în minutul 62.

La 16 octombrie 2014 Veljković a fost împrumutat la Middlesbrough în Championship  pentru trei luni. Datorită formei bune a cuplului de mijlocași format din Grant Leadbitter și Adam Clayton, el a prins doar câteva meciuri ca rezervă, iar împrumutul său nu a fost prelungit în ianuarie.

La 20 ianuarie 2015, Veljković s-a alăturat echipei Charlton Athletic sub formă de împrumut până la sfârșitul sezonului. S-a accidentat la umăr în cel de-al treilea meci al lui Charlton, care l-a făcut indisponibil până la sfârșitul campionatului.

Werder Bremen
Veljković a fost transferat de Werder Bremen la 1 februarie 2016, semnând un contract pe trei ani și jumătate, pentru o sumă de transfer de 300.000 €. La 24 septembrie 2016, el a jucat primul meci în sezonul 2016-2017 într-o victorie cu 2-1 împotriva lui VfL Wolfsburg în a cincea etapă a Bundesligii, fiind prima victorie a echipei în acel sezon; el a jucat nouăzeci de minute în centrul apărării după ce Lamine Sané a acuzat o accidentare la genunchi la încălzire.

În iunie 2018 a ajuns la un acord cu clubul pentru prelungirea contractului.

Cariera la națională
Veljković s-a născut în Elveția din părinți sârbi, el reprezentând inițial Elveția U16 înainte de a alege să joace pentru Serbia. A jucat pentru Serbia U19, care a câștigat Campionatul European sub 19 ani al UEFA. În vara anului 2015, a câștigat, de asemenea, Campionatul Mondială U-20 pentru Serbia U20, ca parte a unei generații de aur a Serbiei care a câștigat campionatul. Veljković a jucat fiecare meci ca fundaș central.

El a debutat pentru echipa națională de fotbal a Serbiei la 11 noiembrie 2017 într-un meci amical împotriva Chinei.

În iunie 2018, el a fost inclus în lotul definitiv pentru Campionatul Mondial din 2018, în care a jucat un meci împotriva Braziliei.

Stil de joc
Veljkovic joacă atât ca fundaș central, cât și ca mijlocaș defensiv. El a dezvăluit că preferă să joace pe postul de mijlocaș defensiv la echipa de club și preferă să joace pe postul de fundaș central la echipa națională.

Statistici privind cariera

Club

 Începând cu 18 mai 2019

La națională

 Până pe 20 noiembrie 2018

Titluri

La națională
Serbia

 Campionatul European sub 19 ani: 2013
 Campionatul Mondial U-20: 2015

Individual

 Echipa Campionatului European sub 20 de ani: 2013

Referințe

Legături externe

Fotbaliști internaționali sârbi
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2018
Fotbaliști ai Premier League
Fotbaliști ai SV Werder Bremen
Fotbaliști ai Charlton Athletic FC
Fotbaliști ai Middlesbrough FC
Fotbaliști ai Tottenham Hotspur FC
Fundași
Fotbaliști sârbi
Fotbaliști elvețieni
Oameni în viață
Nașteri în 1995

Miloš Veljković


La Blue Girl (Japonca: 淫獣学園 / Injū Gakuen; "Mavi Kız") 1989'da gösterime girmiş pornografik çizgi film dizisidir. Bir hentai klasiğidir.

Konusu
Kız öğrenci Miko Midō ve kız kardeşi Miyo, anne tarafından Miroku ninja klanının mirasçılarıdır. Klanın bir sonraki lideri olmak için büyükannesinin rehberliğinde cinsel sanatlarında eğitim alması gerekmektedir. Düşmanları olan İblisler yeni bir liderin etrafında toplanarak Miyo'yu seks kölesi yapmak için paralel bir dünyaya kaçırırlar. İblislere karşı savaşmak için tüm büyü bilgisini ve cinsel yeteneklerini kullanmak zorunda kalacaktır. Böylece İblislerle, diğer klanlarla ve uzaylılarla yapılan savaşlarla dolu serüvenler başlar. Cinsel dayanıklılık övülen bir değerdir.

Kaynakça
 Susan J. Napier: Animé from Akira to Princess Mononoke. Experiencing Contemporary Japanese Animation. Palgrave, New York NY 2001, ISBN 0-312-23863-0
 Patrick Drazen: Anime Explosion! – The What? Why? & Wow! of Japanese Animation. Stone Bridge Press, Berkeley CA 2003, ISBN 1-880656-72-8
 Jonathan Clements, Helen McCarthy. The Anime Encyclopedia: A Guide to Japanese Animation Since 1917. — Revised and Expanded Edition. — Berkeley, CA: Stone Bridge Press, 2006. — P.351 — ISBN 978-1933330105.

Dış bağlantılar

Japonya animasyon filmleri
Japonya filmleri
Japonca filmler
Pornografik filmler
Hentai
Anime

La Blue Girl


Die FZ Forza Denmark International 2012 im Badminton fanden vom 1. bis zum 5. Mai in Frederikshavn in der Arena Nord in der Rimmens Allé 37 statt. Es war die zweite Auflage dieser Turnierserie. Das Preisgeld betrug 15.000 US-Dollar und das Turnier wurde damit in das Level 4A des BWF-Wertungssystems eingeordnet. Der Referee war Ronny de Vos aus Belgien.

Sieger und Platzierte

Finalergebnisse

Weblinks
 Badminton Denmark
 tournamentsoftware.com

2012
Badminton 2012
BE Circuit 2012/13
Sportveranstaltung in Frederikshavn Kommune

Denmark International 2012


In the psychology of self, one's self-concept (also called self-construction, self-identity, self-perspective or self-structure) is a collection of beliefs about oneself. Generally, self-concept embodies the answer to the question "Who am I?".

The self-concept is distinguishable from self-awareness, which is the extent to which self-knowledge is defined, consistent, and currently applicable to one's attitudes and dispositions. Self-concept also differs from self-esteem: self-concept is a cognitive or descriptive component of one's self (e.g. "I am a fast runner"), while self-esteem is evaluative and opinionated (e.g. "I feel good about being a fast runner").

Self-concept is made up of one's self-schemas, and interacts with self-esteem, self-knowledge, and the social self to form the self as a whole. It includes the past, present, and future selves, where future selves (or possible selves) represent individuals' ideas of what they might become, what they would like to become, or what they are afraid of becoming. Possible selves may function as incentives for certain behaviour.

The perception people have about their past or future selves relates to their perception of their current selves. The temporal self-appraisal theory argues that people have a tendency to maintain a positive self-evaluation by distancing themselves from their negative self and paying more attention to their positive one. In addition, people have a tendency to perceive the past self less favourably (e.g. "I'm better than I used to be") and the future self more positively (e.g. "I will be better than I am now").

History
Psychologists Carl Rogers and Abraham Maslow had major influence in popularizing the idea of self-concept in the west. According to Rogers, everyone strives to reach an "ideal self." He believed that a person gets to self-actualize when they prove to themself that they are capable enough to achieve their goals and desires, but in order to attain their fullest potential, the person must have been raised in healthy surroundings which consist of "genuineness, acceptance, and empathy", however, the lack of relationships with people that have healthy personalities will stop the person from growing "like a tree without sunlight and water" and affect the individual's process to accomplish self- actualization. Rogers also hypothesized that psychologically healthy people actively move away from roles created by others' expectations, and instead look within themselves for validation. On the other hand, neurotic people have "self-concepts that do not match their experiences. They are afraid to accept their own experiences as valid, so they distort them, either to protect themselves or to win approval from others."

According to Carl Rogers, the self-concept has three different components:
The view one has of oneself (self-image)
How much value one places on oneself (self-esteem or self-worth)
What one wishes one were really like (ideal self)
Abraham Maslow applied his concept of self-actualization in his hierarchy of needs theory. In this theory, he explained the process it takes for a person to achieve self-actualization. He argues that for an individual to get to the "higher level growth needs", he must first accomplish "lower deficit needs". Once the "deficiency needs" have been achieved, the person's goal is to accomplish the next step, which is the "being needs". Maslow noticed that once individuals reach this level, they tend to "grow as a person" and reach self-actualization. However, individuals who experienced negative events while being in the lower deficit needs level prevents them from ascending in the hierarchy of needs.

The self-categorization theory developed by John Turner states that the self-concept consists of at least two "levels": a personal identity and a social one. In other words, one's self-evaluation relies on self-perceptions and how others perceive them. Self-concept can alternate rapidly between one's personal and social identity. Children and adolescents begin integrating social identity into their own self-concept in elementary school by assessing their position among peers. By age five, acceptance from peers significantly affects children's self-concept, affecting their behaviour and academic success.

Model

The self-concept is an internal model that uses self-assessments in order to define one's self-schemas. Changes in self-concept can be measured by spontaneous self-report where a person is prompted by a question like "Who are you?". Often when measuring changes to the self self-evaluation, whether a person has a positive or negative opinion of oneself, is measured instead of self-concept.

Features such as personality, skills and abilities, occupation and hobbies, physical characteristics, gender, etc. are assessed and applied to self-schemas, which are ideas of oneself in a particular dimension (e.g., someone that considers themselves a geek will associate "geek-like" qualities to themselves). A collection of self-schemas makes up one's overall self-concept. For example, the statement "I am lazy" is a self-assessment that contributes to self-concept. Statements such as "I am tired", however, would not be part of someone's self-concept, since being tired is a temporary state and therefore cannot become a part of a self-schema. A person's self-concept may change with time as reassessment occurs, which in extreme cases can lead to identity crises.

Parts
Various theories identify different parts of the self include:

 Self-image The view one has of oneself
 Self-esteem How much you value yourself
 Ideal self What you wish to be
 Social identity The part of the self that is determined by members in social groups

Development

Researchers debate over when self-concept development begins. Some assert that gender stereotypes and expectations set by parents for their children affect children's understanding of themselves by approximately age three. However, at this developmental stage, children have a very broad sense of self; typically, they use words such as big or nice to describe themselves to others. While this represents the beginnings of self-concept, others suggest that self-concept develops later, in middle childhood, alongside the development of self-control. At this point, children are developmentally prepared to interpret their own feelings and abilities, as well as receive and consider feedback from peers, teachers, and family. In adolescence, the self-concept undergoes a significant time of change. Generally, self-concept changes more gradually, and instead, existing concepts are refined and solidified. However, the development of self-concept during adolescence shows a "U"-shaped curve, in which general self-concept decreases in early adolescence, followed by an increase in later adolescence.

Romantic relationships can affect people's self-concept throughout a relationship. Self-expansion describes the addition of information to an individual's concept of self. Self-expansion can occur during relationships. Expansion of self-concept can occur during relationships, during new challenging experiences.

Additionally, teens begin to evaluate their abilities on a continuum, as opposed to the "yes/no" evaluation of children. For example, while children might evaluate themselves "smart", teens might evaluate themselves as "not the smartest, but smarter than average." Despite differing opinions about the onset of self-concept development, researchers agree on the importance of one's self-concept, which influences people's behaviors and cognitive and emotional outcomes including (but not limited to) academic achievement, levels of happiness, anxiety, social integration, self-esteem, and life-satisfaction.

Academic
Academic self-concept refers to the personal beliefs about their academic abilities or skills. Some research suggests that it begins developing from ages three to five due to influence from parents and early educators. By age ten or eleven, children assess their academic abilities by comparing themselves to their peers. These social comparisons are also referred to as self-estimates. Self-estimates of cognitive ability are most accurate when evaluating subjects that deal with numbers, such as math. Self-estimates were more likely to be poor in other areas, such as reasoning speed.

Some researchers suggest that to raise academic self-concept, parents and teachers need to provide children with specific feedback that focuses on their particular skills or abilities. Others also state that learning opportunities should be conducted in groups (both mixed-ability and like-ability) that downplay social comparison, as too much of either type of grouping can have adverse effects on children's academic self-concept and the way they view themselves in relation to their peers.

Physical
Physical self-concept is the individual's perception of themselves in areas of physical ability and appearance. Physical ability includes concepts such as physical strength and endurance, while appearance refers to attractiveness and body image. Adolescents experience significant changes in general physical self-concept at the onset of puberty, about eleven years old for girls and about 15 years old for boys. The bodily changes during puberty, in conjunction with the various psychological changes of this period, makes adolescence especially significant for the development of physical self-concept. An important factor of physical self-concept development is participation in physical activities. It has even been suggested that adolescent involvement in competitive sports increases physical self-concept.

Gender identity

A person's gender identity is a sense of one's own gender. These ideas typically form in young children. According to the International Encyclopedia of Marriage and Family, gender identity is developed at an early age when the child starts to communicate; by the age of eighteen months to two years is when the child begins to identify as a girl or a boy. After this stage, some consider gender identity already formed, although some consider non-gendered identities more salient during that young of an age. Kohlberg noted gender constancy occurs by the ages of five to six, a child becomes well-aware of their gender identity. Both biological and social factors may influence identities such as a sense of individuality, identities of place as well as gendered identities.  As part of environmental attitudes, some suggest women more than men care about the environment. Forms of gender stereotyping is also important to consider in clinical settings.  For example, a study at Kuwait University with a small sample of 102 men with gender dysphoria examined self-concept, masculinity and femininity. Findings were that children who grew up on lower family bonds had lower self-concept. Clearly, it is important to consider the context of social and political attitudes and beliefs before drawing any conclusions about gender identities in relation to personality, particularly about mental health and issues around acceptable behaviours.

Measures

Motivational properties
Self-concept can have motivational properties. There are four types of motives in particular that are most related to self-concept:

 Self-assessment: desire to receive information about the self that is accurate
 Self-enhancement: desire to receive feedback that informs the self of positive or desirable characteristics
 Self-verification: desire to confirm what one already knows about the self
 Self-improvement: desire to learn things that will help to improve the self

Some of these motives may be more prominent depending on the situation. In Western societies, the most automatic is the self-enhancement motive, and may be dominant in some situations where motives contradict one another. For example, the self-enhancement motive may contradict and dominate the self-assessment motive if one seeks out inaccurate compliments rather than honest feedback. Additionally, self-concept can motivate behavior because people tend to act in ways that reaffirm their self-concept, which is consistent with the idea of the self-verification motive. In particular, if people perceive the self a certain way and receive feedback contrary to this perception, a tension is produced that motivates them to reestablish consistency between environmental feedback and self-concept. For example, if someone believes herself to be outgoing, but someone tells her she is shy, she may be motivated to avoid that person or the environment in which she met that person because it is inconsistent with her self-concept of being an outgoing person. Further, another major motivational property of self-concept comes from the desire to eliminate the discrepancy between one's current self-concept and his or her ideal possible self. This is parallel with the idea of the self-improvement motive. For example, if one's current self-concept is that she is a novice at piano playing, though she wants to become a concert pianist, this discrepancy will generate motivation to engage in behaviors (like practicing playing piano) that will bring her closer to her ideal possible self (being a concert pianist).

Cultural differences
Worldviews about one's self in relation to others differ across and within cultures. Western cultures place particular importance on personal independence and on the expression of one's own attributes (i.e. the self is more important than the group). This is not to say those in an independent culture do not identify and support their society or culture, there is simply a different type of relationship. Non-Western cultures favor an interdependent view of the self: Interpersonal relationships are more important than one's individual accomplishments, and individuals experience a sense of oneness with the group. Such identity fusion can have positive and negative consequences. Identity fusion can give people the sense that their existence is meaningful provided the person feels included within the society (for example, in Japan, the definition of the word for self () roughly translates to "one's share of the shared life space"). Identity fusion can also harm one's self-concept because one's behaviors and thoughts must be able to change to continue to align with those of the overall group. Non-interdependent self-concepts can also differ between cultural traditions.

Additionally, one's social norms and cultural identities have a large effect on self-concept and mental well-being. When a person can clearly define their culture's norms and how those play a part in their life, that person is more likely to have a positive self-identity, leading to better self-concept and psychological welfare. One example of this is in regards to consistency. One of the social norms within a Western, independent culture is consistency, which allows each person to maintain their self-concept over time. The social norm in a non-Western, interdependent culture has a larger focus on one's ability to be flexible and to change as the group and environment change. If this social norm is not followed in either culture, this can lead to a disconnection with one's social identity, which affects personality, behavior, and overall self-concept. Buddhists emphasize the impermanence of any self-concept.

Anit Somech, an organizational psychologist and professor, who carried a small study in Israel showed that the divide between independent and interdependent self-concepts exists within cultures as well. Researchers compared mid-level merchants in an urban community with those in a kibbutz (collective community). The managers from the urban community followed the independent culture. When asked to describe themselves, they primarily used descriptions of their own personal traits without comparison to others within their group. When the independent, urban managers gave interdependent-type responses, most were focused on work or school, due to these being the two biggest groups identified within an independent culture. The kibbutz managers followed the interdependent culture. They used hobbies and preferences to describe their traits, which is more frequently seen in interdependent cultures as these serve as a means of comparison with others in their society. There was also a large focus on residence, lending to the fact they share resources and living space with the others from the kibbutz. These types of differences were also seen in a study done with Swedish and Japanese adolescents. Typically, these would both be considered non-Western cultures, but the Swedish showed more independent traits, while the Japanese followed the expected interdependent traits.

Along with viewing one's identity as part of a group, another factor that coincides with self-concept is stereotype threat. Many working names have been used for this term: stigmatization, stigma pressure, stigma vulnerability and stereotype vulnerability. The terminology that was settled upon Claude Steele and Joshua Aronson to describe this "situational predicament was 'stereotype threat.' This term captures the idea of a situational predicament as a contingency of their [marginalized] group identity, a real threat of judgment or treatment in the person's environment that went beyond any limitations within." Steele and Aronson described the idea of stereotype threat in their study of how this socio‐psychological notion affected the intellectual performance of African Americans. Steele and Aronson tested a hypothesis by administering a diagnostic exam between two different groups: African American and White students. For one group a stereotype threat was introduced while the other served as a control. The findings were that academic performance of the African American students was significantly lower than their White counterparts when a stereotype threat was perceived after controlling for intellectual ability. Since the inception by Steele and Aronson of stereotype threat, other research has demonstrated the applicability of this idea to other groups.

When one's actions could negatively influence general assumptions of a stereotype, those actions are consciously emphasized. Instead of one's individual characteristics, one's categorization into a social group is what society views objectively - which could be perceived as a negative stereotype, thus creating a threat.  "The notion that stereotypes held about a particular group may create psychologically threatening situations associated with fears of confirming judgment about one's group, and in turn, inhibit learning and performance."

The presence of stereotype threat perpetuates a "hidden curriculum" that further marginalized minority groups. Hidden curriculum refers to a covert expression of prejudice where one standard is accepted as the "set and right way to do things". More specifically, the hidden curriculum is an unintended transmission of social constructs that operate in the social environment of an educational setting or classroom. In the United States' educational system, this caters to dominant culture groups in American society. "A primary source of stereotyping is often the teachers education program itself. It is in these programs that teachers learn that poor students and students of color should be expected to achieve less than their 'mainstream' counterparts." These child-deficit assumptions that are built into the program that instructs teachers and lead to inadvertently testing all students on a "mainstream" standard that is not necessarily academic and that does not account for the social values and norms of non-"mainstream" students.

For example, the model of "teacher as the formal authority" is the orthodox teaching role that has been perpetuated for many years until the 21st-century teaching model landed on the scene. As part of the 5 main teaching style proposed by Anthony Grasha, a cognitive and social psychologist until his death in 2003, the authoritarian style is described as believing that there are "correct, acceptable, and standard ways to do things".

Gender issues

Some say, girls tend to prefer one-on-one (dyadic) interaction, forming tight, intimate bonds, while boys prefer group activities. One study in particular found that boys performed almost twice as well in groups than in pairs, whereas girls did not show such a difference. In early adolescence, the variations in physical self-concepts appear slightly stronger for boys than girls. This includes self-concepts about movement, body, appearance and other physical attributes. Yet during periods of physical change such as infancy, adolescence and ageing, it is particularly useful to compare these self-concepts with measured skills before drawing broad conclusions

Some studies suggest self-concept of social behaviours are substantially similar with specific variations for girls and boys. For instance,  girls are more likely than boys to wait their turn to speak, agree with others, and acknowledge the contributions of others. It seems boys see themselves as building larger group relationships based on shared interests, threaten, boast, and call names. In mixed-sex pairs of children aged 33 months, girls were more likely to passively watch a boy play, and boys were more likely to be unresponsive to what the girls were saying. In some cultures, such stereotypical traits are sustained from childhood to adulthood suggesting a strong influence of expectations by other people in these cultures.  The key impacts of social self-concepts on social behaviours and of social behaviours on social self-concepts is a vital area of ongoing research.

In contrast, research suggest overall similarities for gender groups in self-concepts about academic work. In general, any variations are systematically gender-based yet small in terms of effect sizes.  Any variations suggest overall academic self-concept are slightly stronger for men than women in mathematics, science and technology and slightly stronger for women than men about language related skills. It is important to observe there is no link between self concepts and skills [i.e., correlations about r = 0.19 are rather weak if statistically significant with large samples]. Clearly, even small variations in perceived self-concepts tend to reflect gender stereotypes evident in some cultures . In recent years, more women have been entering into the STEM field, working in predominantly mathematics, technology and science related careers. Many factors play a role in variations in gender effects on self-concept to accumulate as attitudes to mathematics and science; in particular, the impact other people's expectations rather than role-models on our self-concepts .

Media
A commonly-asked question is "why do people choose one form of media over another?" According to the Galileo Model, there are different forms of media spread throughout three-dimensional space. The closer one form of media is to another the more similar the source of media is to each other. The farther away from each form of media is in space, the least similar the source of media is. For example, mobile and cell phone are located closest in space where as newspaper and texting are farthest apart in space. The study further explained the relationship between self-concept and the use of different forms of media. The more hours per day an individual uses a form of media, the closer that form of media is to their self-concept.

Self-concept is related to the form of media most used. If one considers oneself tech savvy, then one will use mobile phones more often than one would use a newspaper. If one considers oneself old fashioned, then one will use a magazine more often than one would instant message.

In this day and age, social media is where people experience most of their communication. With developing a sense of self on a psychological level, feeling as part of a greater body such as social, emotional, political bodies can affect how one feels about themselves. If a person is included or excluded from a group, that can affect how they form their identities. Growing social media is a place for not only expressing an already formed identity, but to explore and experiment with developing identities. In the United Kingdom, a study about changing identities revealed that some people believe that partaking in online social media is the first time they have felt like themselves, and they have achieved their true identities. They also revealed that these online identities transferred to their offline identities.

A 2007 study was done on adolescents aged 12 to 18 to view the ways in which social media affects the formation of an identity. The study found that it affected the formation in three different ways: risk taking, communication of personal views, and perceptions of influences. In this particular study, risk taking behavior was engaging with strangers. When it came to communication about personal views, half of the participants reported that it was easier to express these opinions online, because they felt an enhanced ability to be creative and meaningful. When it came to other's opinions, one subject reported finding out more about themselves, like openness to experience, because of receiving differing opinions on things such as relationships.

See also

References

Further reading
 (on self-concept versus self-esteem)

Educational psychology
Conceptions of self
Epistemology of science

Self-concept


Çapçak, Musikar-ı hatayi de denilen eski çalgılardan birinin ismidir. Birden fazla neyin birbirlerine ve hepsinin de bir boruya bağlanması sureti ile meydana getirilen bu çalgı, boruya üflemek suretiyle çalınırdı. Çalınırken hangi delik (veya delikler) açılırsa, karşı gelen ney(veya neyler)den ses meydana gelir.

Nefesli çalgılar

Çapçak


Antisuyu (Quechua anti istok, suyu (kvadrant) regija, dio teritorija, svaka od četiri regije koja je formirala Carstvo Inka, "istočna regija") bio je istočni dio Carstva Inka koji je graničio s modernom regijom Gornje Amazonke uz koju su živjeli indijanci Anti. Zajedno s Chinchaysuyu činio je dio Hanan Suyukuna ili gornju četvrt carstva, konstituirajući polovicu Tahuantinsuyua. Četiri dijela vezan zajedno, Chinchaysuyu, Antisuyu, Collasuyu i Cuntisuyu činili su carstvo Tahuantinsuyu

Opis

Antisuyu je drugi najmanji od suyua. Bio je smješten sjeverozapadno od Cusco-a u visokim Andama. 'Anti' su bili skupina plemena koja postoje i da-danas, a po njima nazvane su i 'Ande', španjolski osvajači generalizirali su pojam i nazvali sav planinski lanac kao 'Ande', umjesto samo istočne regije, kao što je to bio slučaj u eri Inka. Prema nekim izvorima, Antisuyu nije bio najmanji od suyusa. Antisuyu i Chinchaysuyu bili su omeđeni granicom zapadno od ceste Inka koja se pružala od Cusco-a do Tambomachaya.  Suyu je također bio odvojen od Collasuyu rijekom Huatanay, koja je tekla kroz grad na istočnom kraju doline. Većina nizinske džungle nije bila dio Tawantinsuyua. Samo u regiji džungle nisu mogle dominirati Inke, s obzirom na to da nisu mogli kolonizirati regiju džungle.

Izvori

Američki Indijanci
Inke
Južna Amerika

Antisuyu


Liberal Forum (Almanca: 'Liberales Forum'; LİF) Avusturya'da liberal bir siyasi partidir.
Parti, 1993 yılında Heide Schmidt tarafından kurulmuştur. Bu hareketin liderliği Angelika Mlinar tarafından yürütülmektedir. Darülfünunlarda, LİF'in öğrenciler organizasyonu Liberales Studentinnen und Studenten Forum (=Liberal Öğrenciler Forumu).

2001 yılına kadar, forumun rengi açık maviydi. O zamandan beri partinin rengi sarıdır.

Tarih
4 Şubat 1993 tarihinde Heide Schmidt'le dört diğer milletvekîller (Klara Motter, Friedhelm Frischenschlager, Hans Helmut Moser, Thomas Barmüller) Avusturya Özgürlük Partisi'nden ayrıldılar. Jörg Haider FPÖ lideri olduğundan itibaren Özgürlük Partisi liberal değil. Onun için, Bayan Schmidt klasik liberal bir hareket kurmak istedi. Başlangıçta yeni fırka çok başarılıydı. Mart ayında Aşağı Avusturya landtag seçimiydi. LİF % 5'e ulaştı. Dikkate değer çünkü bu zamanda partinin organizasyonu yoktu. Bundan başka, Aşağı Avusturya liberalizm'in en önemli kalelerinden birisi değildir.

Seçimler ve Sonuçlar
İntihap netâicine göre, Vorarlberg ve Viyana eyaletleri liberallerin siyasi kaleleri.

Genellikle, Liberal Forum Millî Meclis Seçimlerinde Landtaglar Seçimlerinden daha oy alır. Bugün fırkanın organizasyonu sadece federal düzeyde var. Eyaletlerde, parti önemli değil.
2009 yılı, hürriyetperverler Yukarı Avusturya'da bazı şehirlerde seçim listesinde bulunurlar. LİF, Liberales Innsbruck adıyla bir liste ile İnnsbruck'ta da yerel politika yapar.

Avusturya Millî Meclis Seçimleri
1993: 5 koltuk.

1994 Millî Meclis Seçiminde, parti 276 580 oy aldı (% 5,97), 11 koltuk.

1995 Millî Meclis Seçiminde, parti 267 026 oy aldı (% 5,51), 10 koltuk

1999 Millî Meclis Seçiminde, parti 168 612 oy aldı (% 3,65), hiçbir koltuk.

2002 Millî Meclis Seçiminde, parti 48 083 oy aldı (0.98%). Ancak parti parlamentoda herhangi bir koltuk kazanamadı.

2005 yılından beri fırka Avrupa Parlamentosu'nda 1 koltuğa sahiptir.

2006'dan 2008'e kadar, Millî Meclis'te Liberal Forum 1 koltuğa sahiptir.

2008 Millî Meclis Seçimi

Liberaller 2008 Millî Meclis Seçimine girmeye karar verdiler. 25 Temmuz tarihinde Heide Schmidt'in LİF'in başbakan adayı olduğuna beyan ettiler. Hans-Peter Haselsteiner forumun iktisat uzmanıdır. 30 Temmuz'dan itibaren Rudolf Vouk LİF'in anayasa uzmanıdır. Bundan başka Karintiya'da liberallerin birinci adayıdır. Bay Rudolf Vouk azınlığı destekliyor.

31 Temmuz tarihinde yapılan seçim soruşturmasına göre, Liberal Forum %5'e ulaştı. Bu sonuçla liberaller Millî Meclise girebilir.

Seçime katılabildiğinden önce LİF'e 2600 destekleme bildirimleri (Unterstützungserklärungen) lazımdı.

Liberaller hükûmete girmek istiyor. Heide Schmidt'e göre, iki mümkün koalisyonlar siyah-yeşil-sarı (Jamaika koalisyonu) veya kırmızı-yeşil-sarı (trafik lambası koalisyonu).

En nihayet, Liberal Forum Millî Meclis'e giremedi. Sadece %2,1 oy aldı.

Siyasî görüşler
Fırka klasik liberaldir. İktisadî görüşlere göre, parti sağ-liberal, sosyal politikaya göre sol-liberaldir.

 Özelleştirme
 Eşcinseller eşit haklı olmalı
 Zorunlu askerlik hizmeti fesihi
 Kenevir yasallaşması
 AB'ye arka çıkar
 Liberaller sigara içme yasağına karşılar.

Dış bağlantılar

1993'te kurulan siyasi partiler
Avusturya'daki siyasi partiler
Klasik liberal partiler
Liberteryen partiler

Liberal Forum


Parus (pițigoii mari) este un gen de pițigoi mari răspândit în Eurasia și Africa. Anterior a fost un gen mare care conținea majoritatea celor 50 de specii din familia Paridae. Genul a fost împărțit în mai multe genuri în urma publicării unei analize filogenetice moleculare detaliate în 2013..  Numele genului, Parus, este latinescul pentru "pițigoi".

Descrierea
Sunt pițigoi de talie mare. Au o lungime de 12,5-14 cm și o greutate de11,9-22,1 g. Au ciocul masiv și puternic, lat, dar cu o lungime moderată, aproximativ egală cu jumătatea lungimii tarsului. Aripa este mai lungă decât coada. Coada este rotunjită și proeminează cu  mult dincolo de capetele aripilor strânse. Picioarele sunt puternice. Coloritul penajului include culorile: neagră cu reflexe metalice, albă, galben-deschisă ca lămâia, albăstruie și verzuie; pe aripă o dungă transversală albă; în mijlocul abdomenului o dungă longitudinală neagră.

Taxonomie
Genul Parus a fost introdus în 1758 de naturalistul suedez Carl Linnaeus în cea de-a zecea ediție a Systema Naturae. Numele genului este latinescul pentru "pițigoi".. Dintre cele 12 specii incluse în gen de către Linnaeus, specia tip a fost desemnată pițigoiul mare (Parus major) de către George Robert Gray în 1840.

Specii
Genul conține următoarele specii:

Registrul fosil

Parus robustus (Pliocen în Csarnota, Ungaria)
Parus parvulus (Pliocen în Csarnota, Ungaria)
Parus medius (Pliocen în Beremend, Ungaria)

Note

Paridae
Genuri de păsări

Parus


The Paillier cryptosystem, invented by and named after Pascal Paillier in 1999, is a probabilistic asymmetric algorithm for public key cryptography. The problem of computing n-th residue classes is believed to be computationally difficult. The decisional composite residuosity assumption is the intractability hypothesis upon which this cryptosystem is based.

The scheme is an additive homomorphic cryptosystem; this means that, given only the public key and the
encryption of  and , one can compute the encryption of .

Algorithm
The scheme works as follows:

Key generation
Choose two large prime numbers  and  randomly and independently of each other such that . This property is assured if both primes are of equal length.
Compute  and . lcm means Least Common Multiple.
Select random integer  where
Ensure  divides the order of  by checking the existence of the following modular multiplicative inverse: ,
where function  is defined as  .
Note that the notation  does not denote the modular multiplication of  times the modular multiplicative inverse of  but rather the quotient of  divided by , i.e., the largest integer value  to satisfy the relation .

The public (encryption) key is .
The private (decryption) key is
If using p,q of equivalent length, a simpler variant of the above key generation steps would be to set  and , where  .
The simpler variant is recommended for implementational purposes, because in the general form the calculation time of  can be very high with sufficiently large primes p,q.

Encryption
Let  be a message to be encrypted where
Select random  where  and  .  (Note: if you find a value that has , you can use this to calculate the private key: this is unlikely enough to ignore.)
Compute ciphertext as:

Decryption
Let  be the ciphertext to decrypt, where
Compute the plaintext message as:

As the original paper points out, decryption is "essentially one exponentiation modulo ."

Homomorphic properties
A notable feature of the Paillier cryptosystem is its homomorphic properties along with its non-deterministic encryption (see Electronic voting in Applications for usage). As the encryption function is additively homomorphic, the following identities can be described:

 Homomorphic addition of plaintexts

 The product of two ciphertexts will decrypt to the sum of their corresponding plaintexts,

 The product of a ciphertext with a plaintext raising  will decrypt to the sum of the corresponding plaintexts,

 Homomorphic multiplication of plaintexts

 A ciphertext raised to the power of a plaintext will decrypt to the product of the two plaintexts,

 More generally, a ciphertext raised to a constant k will decrypt to the product of the plaintext and the constant,

However, given the Paillier encryptions of two messages there is no known way to compute an encryption of the product of these messages without knowing the private key.

Background
Paillier cryptosystem exploits the fact that certain discrete logarithms can be computed easily.

For example, by binomial theorem,

This indicates that:

Therefore, if:

then
 .
Thus:
 ,
where function  is defined as  (quotient of integer division) and .

Semantic security
The original cryptosystem as shown above does provide semantic security against chosen-plaintext attacks (IND-CPA). The ability to successfully distinguish the challenge ciphertext essentially amounts to the ability to decide composite residuosity. The so-called decisional composite residuosity assumption (DCRA) is believed to be intractable.

Because of the aforementioned homomorphic properties however, the system is malleable, and therefore does not enjoy the highest level of semantic security, protection against adaptive chosen-ciphertext attacks (IND-CCA2).
Usually in cryptography the notion of malleability is not seen as an "advantage," but under certain applications such as secure electronic voting and threshold cryptosystems, this property may indeed be necessary.

Paillier and Pointcheval however went on to propose an improved cryptosystem that incorporates the combined hashing of message m with random r. Similar in intent to the Cramer–Shoup cryptosystem, the hashing prevents an attacker, given only c, from being able to change m in a meaningful way. Through this adaptation the improved scheme can be shown to be IND-CCA2 secure in the random oracle model.

Applications

Electronic voting
Semantic security is not the only consideration. There are situations under which malleability may be  desirable. The above homomorphic properties can be utilized by secure electronic voting systems. Consider a simple binary ("for" or "against") vote. Let m voters cast a vote of either 1 (for) or 0 (against). Each voter encrypts their choice before casting their vote. The election official takes the product of the m encrypted votes and then decrypts the result and obtains the value n, which is the sum of all the votes. The election official then knows that n people voted for and m-n people voted against. The role of the random r ensures that two equivalent votes will encrypt to the same value only with negligible likelihood, hence ensuring voter privacy.

Electronic cash
Another feature named in paper is the notion of self-blinding. This is the ability to change one ciphertext into another without changing the content of its decryption. This has application to the development of ecash, an effort originally spearheaded by David Chaum. Imagine paying for an item online without the vendor needing to know your credit card number, and hence your identity. The goal in both electronic cash and electronic voting, is to ensure the e-coin (likewise e-vote) is valid, while at the same time not disclosing the identity of the person with whom it is currently associated.

Threshold cryptosystem
The homomorphic property of Paillier cryptosystem is sometimes used to build Threshold ECDSA signature.

See also
 The Naccache–Stern cryptosystem and the Okamoto–Uchiyama cryptosystem are historical antecedents of Paillier.
 The Damgård–Jurik cryptosystem is a generalization of Paillier.

References

Notes

External links
The Homomorphic Encryption Project implements the Paillier cryptosystem along with its homomorphic operations.
Encounter: an open-source library providing an implementation of Paillier cryptosystem and a cryptographic counters construction based on the same.
python-paillier a library for Partially Homomorphic Encryption in Python, including full support for floating point numbers.
 The Paillier cryptosystem interactive simulator  demonstrates a voting application.
 An interactive demo of the Paillier cryptosystem.
 A proof-of-concept Javascript implementation of the Paillier cryptosystem with an interactive demo.
 A googletechtalk video on voting using cryptographic methods.
 A Ruby implementation of Paillier homomorphic addition and a zero-knowledge proof protocol (documentation)

Public-key encryption schemes

Paillier cryptosystem


Odjednom 70 (njemački: Plötzlich 70!) njemačka je cjelovečernja romantična komedija iz 2012. godine. Glavne uloge tumače njemačka pjevačica Yvonne Catterfeld i glumci Steffen Groth i Ursela Monn. Režiju filma potpisuje Matthias Steurer, autor Žetve ljubavi i brojnih romantičnih komedija.

Radnja
Privlačna i ambiciozna Melanie Müller (Yvonne Catterfeld) daje sve od sebe kako bi izgradila karijeru u svijetu modnog dizajna. Opsjednutost poslovnim uspjehom ozbiljno je naštetila vezi s njenim dečkom, Markom (Steffen Groth), koji tvrdi da je Melanie stalno umorna i bez energije. Kako bi dokazala Marku da sve nije toliko strašno Melanie odluči provesti dan u sauni gdje se podvrgne neobičnom tretmanu, koji ju iznenada pretvori u 70-godišnju staricu.

Snimanje i gledanost
Snimanje uvodnih scena i filmskog sažetka održano je 15. rujna 2011. u studiju televizijske kuće Sat.1 pod naslovom Forever Old (Zauvijek stari) s Yvonne Catterfeld u glavnoj ulozi. Ostatak filma sniman je u razdoblju između 19. rujna i 17. listopada 2011. na području Ludwigsburga i u Stuttgartu.

Puna dva tjedna tijekom snimanja filma, Catterfield je morala nositi masku sedamdesetogodišnjakinje.

Prvo televizijsko prikazivanje filma odvilo se na kanalu Sat.1 7. veljače 2012. te ga je pratilo 3,77 milijuna gledatelja.

Na francuskom tržištu film je prvi puta prikazan 7. siječnja 2013. pod nazivom Rien ne sert de courir. U Mađarskoj je prikazivan pod naslovom Hirtelen 70!.

Kritike
Njemačka Enciklopedija međunarodnog filma film je ocijenila »plitkom inačicom romantčne komedije građene na suprotnosti ismeđu mladosti i starosti, ali istovremeno dobrim prikazom zanemarivanja ljubavnog života pred zahtjevima posla«.

Filmski časopis Prizma usporedio je ljubavnu tematiku s američim filmom Big Toma Hanksa, a kvalitetu snimanja s domaćom povijesnom dramom Naposljetku nada, hvaleći ulogu Yvonne Catterfeld sa staračkom maskom i dajući filmu tri od pet zvjezdica.

Izvori

Njemački filmovi 2010-ih
Filmovi 2010-ih
Romantični filmovi

Odjednom 70


M&M Food Market (   ), anteriormente conhecida como M&M Meat Shops, é uma rede canadense de venda em varejo de alimentos congelados . A empresa está sediada em Mississauga, Ontário, e tem locais em todas as dez províncias, Yukon e Territórios do Noroeste ; a empresa anteriormente tinha operações no centro-oeste dos Estados Unidos sob a marca MyMenu que operou entre 2008 e 2013.

Origem
A M&M foi fundada por Michael "Mac" Voisin e Mark Nowak em Kitchener, Ontário, em 1980. O modelo de negócios original da Voisin e Nowak era fornecer carne de boa qualidade a preços mais baixos. Os parceiros descobriram que as carnes congeladas rapidamente mantinham seu frescor com carnes cultivadas no Canadá (seguras para o Health Canada) sem hormônios, conservantes e sem maus tratos a animais. Mas devido a tempo que podiam ser armazenadas, podiam ser vendidas a um preço comparável ao das carnes de supermercado.

Os estabelecimentos de M&M são geralmente pequenos pontos de venda em shopping centers, consistindo em vários freezers e um balcão atuando como ponto de venda. Os funcionários da loja são conhecidos como "Conselheiros de Refeições", que são treinados para ajudar os clientes sugerindo produtos e ideias de refeições.

Além da sede em Mississauga, a M&M possui escritórios regionais em Montreal, Quebec e Calgary, Alberta .

Crescimento
A M&M abriu sua primeira nova franquia perto de Cambridge, Ontário, em 1982. O irmão e co-proprietário de Mac, Greg Voisin, tornou-se diretor de franquias em meados da década de 1980. Desde então, expandiu-se para mais de 425 lojas em todo o Canadá. A M&M entrou em Quebec em 1992 e, em 1997, entrou nas províncias ocidentais ao adquirir o negócio da Jeffrey's Food, com sede em Edmonton, Alberta, em 1993. A M&M abriu sua primeira loja em Yukon em 2004 (em Whitehorse) e nos Territórios do Noroeste em 2006 (Yellowknife). Alguns dos membros da família de Mac, incluindo Guy Voisin, também trabalham para a empresa.

Embora originalmente focada em carnes, expandiu suas ofertas para refeições preparadas, aperitivos, pizzas, massas, frutos do mar, sobremesas e porções individuais, incluindo itens sem carne para atrair vegetarianos .

No verão de 2019, a M&M Food Market anunciou uma parceria com a Instacart, permitindo que os clientes pedissem suas compras on-line e as entregassem diretamente à sua porta. Em 2022 , a Parkland Corporation adquiriu M&M's por US$ 322 milhões.

Programa de fidelidade
Em 2001, a M&M lançou o programa de fidelidade MAX Rewards, que daria aos membros preços especiais na loja e entradas em concursos exclusivos. Não é um programa baseado em pontos, mas recompensa os clientes com preços especiais de venda na loja não disponíveis para outros clientes. Com o tempo, o programa cresceu para incluir vouchers de recompensa especiais disponíveis periodicamente para mais de 8 milhões de membros do MAX e ofertas especiais por e-mail enviadas por meio do boletim informativo eMAX.

No início de 2018, a M&M anunciou uma mudança de nome em seu programa de fidelidade, o renomeando como Recompensas Reais. Desde então, o M&M Food Market lançou um aplicativo móvel que permite que os membros do Real Reward vejam suas ofertas exclusivas de produtos.

Aquisição privada
Em julho de 2014, a marca foi assumida pela firma de investimentos privados Searchlight Capital Partners, e parceiros. A Searchlight nomeou um diretor executivo, Andy O'Brien, e um diretor financeiro, Sam Florio.

Alteração de nome e formato
Em março de 2016, a M&M Meat Shops anunciou que mudaria seu nome para M&M Food Market. Com a mudança de nome veio uma ampliação da seleção de M&M's além de carnes congeladas para incluir sushi, tacos de peixe, produtos congelados e outras seleções mais saudáveis. A empresa também indicou planos para expandir a M&M para 500 locais até 2019, juntamente com layouts de lojas renovados que removem o balcão de atendimento que separa os clientes dos freezers. Em fevereiro de 2019, a M&M começou a estocar suas refeições congeladas em locais selecionados de varejistas como Rexall, permitindo que eles alcançassem todas as províncias e territórios com varejistas em Nunavut.

Dia de churrasco beneficente e patrocínio corporativo
O Charity BBQ Day é o maior evento de caridade do M&M Food Market que é realizado anualmente no sábado anterior ao Dia das Mães . O Charity BBQ Day apoia o CCFC, a Crohn's and Colitis Foundation of Canada, arrecadando fundos para pesquisa através da venda de hambúrgueres e cachorros-quentes por uma doação mínima

O dia do churrasco beneficente começou em 1989, quando o fundador da M&M, Mac Voisin, queria retribuir à comunidade. Ele decidiu apoiar o CCFC, ao ajudar a arrecadar fundos e apoiar pesquisas sobre doenças inflamatórias intestinais (DII). A DII "não tem causa ou cura conhecida" e "o Canadá tem uma das maiores prevalências relatadas de DII no mundo" Em 25 anos, a M&M Food Market levantou mais de US$ 24,3 milhões para pesquisas médicas dedicadas a encontrar uma cura DII.

A M&M Food Market realiza outros eventos de angariação de fundos ao longo do ano para apoiar o CCFC, como torneios regionais de golfe, a venda de Charity BBQ Day Penguins, Blossoms e Coupon Books, e "patrocinando a Gutsy Walk e fornecendo apoio na forma de churrascos em muitos locais de eventos em todo o país."

O M&M Food Market também foi um patrocinador de longa data do Canadian Junior Curling Championships e foi um "sub-patrocinador completo da CCA 's Season of Champions". Durante a Temporada dos Campeões, a M&M realizou um concurso onde o grande prêmio foi uma viagem para ver o Mundial Júnior do ano seguinte. Os espectadores veriam uma palavra secreta exibida na televisão que eles poderiam inserir no site da M&M.

Prêmios e reconhecimento
A M&M Food Market ganhou vários prêmios ao longo dos anos, como o Gold Frankie Award da Canadian Franchise Association por excelência em publicidade: Internet/Website Design em 2008. Em 2013, a M&M Food Market foi requalificada com sucesso pelo 7º ano consecutivo (Platinum) como uma das 50 Melhores Empresas Gerenciadas do Canadá, patrocinada pela Deloitte, CIBC Commercial Banking, National Post e Queen's School of Business. A M&M Food Market também deteve duas vezes o recorde mundial de salsicha mais longa: primeiro em 1983 e novamente em maio de 1995 com  linguiça produzida em conjunto com a Schneider Foods .

MyMenu
Em 2008, a M&M se aventurou fora do Canadá pela primeira vez, abrindo lojas no meio- oeste dos Estados Unidos sob a bandeira MyMenu (o nome "M&M", marca registrada da Mars Corporation, não podia ser usado legalmente nos EUA). Além do novo nome (escolhido para refletir uma operação desde o início que "[ajuda] as pessoas a montar menus"), as lojas MyMenu eram semelhantes em design e layout aos locais de M&M no Canadá, com freezers, balcão e o esquema de cores M&M azul e laranja. A empresa começou com 8 lojas MyMenu originais — 5 no mercado de Madison, Wisconsin e 3 em Fort Wayne, Indiana ; esses foram considerados locais de "mercado de teste", com a empresa esperando convertê-los em propriedade de franquia antes de adicionar franquias em outros mercados do Centro-Oeste. Um clima econômico difícil que afetou as vendas e os esforços de financiamento de franquias levou o MyMenu a fechar 2 de suas lojas em Madison no início de 2010 e todas as suas lojas restantes em Madison e Fort Wayne no início de 2011. Apesar desse revés, o MyMenu continuou suas operações e mudou seu foco para oportunidades de co-branding com varejistas estabelecidos em locais existentes; o primeiro esforço de co-branding foi o lançamento, em outubro de 2010, dos departamentos autônomos do MyMenu em três locais do varejista de mercadorias em geral The Andersons em Toledo, Maumee e Columbus, Ohio . Em março de 2013, todos os esforços dos Estados Unidos, incluindo co-branding, foram descontinuados, com o site MyMenu.com indicando que a empresa não estava mais operando nos EUA

Referências

Ligações externas

 Site do M&M Food Market

Franquias
Empresas de alimentação do Canadá

M&M Food Market


Restless and Wild četvrti je studijski album njemačkog heavy metal sastava Accept. Diskografska kuća Brain Records objavila ga je 4. listopada 1982.

Popis pjesama

Osoblje

Izvori

Albumi sastava Accept
Albumi iz 1982.

Restless and Wild


Acțiunile militare de pe aliniamentul Cricov-Ialomița s-au desfășurat între 25 noiembrie/8 decembrie - 30 noiembrie/13 decembrie 1916 și au avut ca rezultat înfrângerea forțelor române de către trupele Puterilor Centrale.

Luptele s-au desfășurat imediat după Bătălia pentru București, încheiată cu victoria forțelor centrale. Obiectivul comandamentului român era de a întârzia înaintarea inamicului prin acțiuni ofensive, în scopul de a câștiga timp pentru a permite concentrarea trupelor rusești pe linia de rezistență Râmnicu Sărat—Viziru—Dunărea.

După înfrângerea încercării de rezistență pe acest aliniament, forțele române au fost nevoite să continue mișcarea generală de retragere către sudul Moldovei.

Contextul operativ strategic

Acțiunile militare de pe aliniamentul Cricov-Ialomița au făcut parte din operația de apărare a teritoriului Munteniei, cea de-a patra operație de nivel strategic desfășurată de Armata României în campania anului 1916.

Forțe participante

Dispozitivul forțelor române
Forțele române erau dispuse de-a lungul râurilor Cricov, Prahova și Ialomița, până în regiunea Urziceni. De la Urziceni la Dunăre frontul era ocupat de Corpul 4 Armată rus, comandat de generalul Aliev. Aripa dreaptă a forțelor române era formată din Armata 2, comandată de generalul Alexandru Averescu, care ocupa dispozitiv de luptă din munți până la calea ferată Ploiești-Buzău. În continuare erau dispuse forțele Grupului de armate general Prezan, format din Armata 1 comandată de generalul Dumitru Stratilescu și Grupul Istrate - format din rămășițele Grupului de manevră și ale Grupului Apărării Dunării, comandat de generalul Ioan Istrate.

Dispozitivul forțelor germane
Forțele Puterilor Centrale erau grupate în două armate. Armata 9 germană comandată de generalul Erich von Falkenhayn avea ca
axă de înaintare calea ferată Ploiești-Buzău, cu Grupul Kraft în stânga, în regiunea muntoasă și Grupul Morgen în dreapta. Armata de Dunăre, formată din Grupul Kosch și forțe bulgare, înainta de-a lungul Dunării, pe direcția principală Călărași - Slobozia - Brăila.

Comandanți

Comandanți români
Comandant al Armatei 1 - General de divizie Constantin Prezan
Comandant al Armatei 2 - General de divizie Alexandru Averescu
Comandant al Grupului Istrate - General de brigadă Ioan Istrate

Comandanți ai Puterilor Centrale
Comandanț al Armatei de Dunăre - General August von Mackensen
Comandant al Armatei 9 - General de infanterie Erich von Falkenhayn

Planurile de operații

Desfășurarea acțiunilor militare

Rezultate și urmări

Note

Bibliografie
 Dabija, Gheorghe(general), Armata română în răsboiul mondial (1916-1918), vol.I-IV, Tipografia "Lupta" N. Stroilă, București, 1932-1936
 Falkenhayn, Erich von, Campania Armatei a 9-a împotriva românilor și a rușilor, Atelierele Grafice Socec & Co S.A., București, 1937
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, vol. I-II, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol. I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1936
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial'', Editura Militară, 1979

Vezi și

 Participarea României la Primul Război Mondial
 Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
 Operația de apărare a teritoriului Munteniei
 Comandanți de mari unități ale Armatei României

Bătălii de pe frontul românesc în Primul Război Mondial

Acțiunile militare de pe aliniamentul Cricov-Ialomița (1916)


Storkophon var et dansk pladeselskab, som blev etableret i 1980 af det danske band Shu-bi-dua efter deres kontrakt med Polydor ophørte. Gruppen oprettede selskabet, da de mente, at de ville tjene mere på deres udgivelser på denne måde, og fordi de ikke mente, at de havde brug for et pladeselskab, men blot en distributør.

Udover gruppens egne plader udgav selskabet også andre albums, heriblandt et livealbum med The Mills Brothers, der var blevet optaget i København i 1981, kaldet Copenhagen '81, og som blev gruppens sidste udgivelse inden Harry Mills' død i 1982.

Da Bosse Hall Christensen og Jens Tage Nielsen blev smidt ud af gruppen i slutningen af 1981, fik de resterende medlemmer lov at beholde rettighederne til Shu-bi-dua-navnet, mod at Christensen og Nielsen overtog Storkophon og de tilhørende udgivelser.

Udgivelser
Shu-bi-dua
 Shu-bi-dua 7 (1980)
 Shu-bi-dua 8 (1982)
 Shu-bi-dua 9 (1982)
 Shu-bi-dua 10 (1983)

Andre kunstnere
 Kansas City Stompers - Giants Of Swing (1981)
 D-Sign - Dee Sign (1981)
 Bluegrass Connection - Bluegrass connection  (1981)
 The Mills Brothers - Copenhagen '81 (1981)
 Papa Bues Viking Jazzband - "På Vej Til Mexico" / "Der er et yndigt land"
 Stan Urban - "Lovin' Up A Storm" (1982)

Referencer

Litteratur

Pladeselskaber fra Danmark
Shu-bi-dua
Etableret i 1980

Storkophon


مشيخة دثينة وتسمى أحياناً كونفدرالية دثينة هي إحدى كيانات محمية عدن البريطانية وعاصمتها مودية. أصبحت لاحقاً عضواً في اتحاد إمارات الجنوب العربي الذي خلفه اتحاد الجنوب العربي في عام 1963. ألغيت المشيخة عام 1967 عند تأسيس جمهورية اليمن الديمقراطية الشعبية التي هي الآن جزء من الجمهورية اليمنية.

مراجع

أنظمة ملكية سابقة في آسيا
اتحاد الجنوب العربي
اتحاد إمارات الجنوب العربي 1959-1963
اتحادات كنفدرالية سابقة
تاريخ اليمن الجنوبي
دول في محمية عدن
دول وأقاليم انحلت في 1967
دول وأقاليم أسست في القرن 18
دول يمنية بعد الإسلام

مشيخة دثينة


Faleidfjorden er en del af fjorden Nordfjord mellem Innvikfjorden og Strynebukta i Stryn kommune i Vestland fylke i Norge. Fjorden strækker sig 6,5 kilometer fra vest til øst. Faleidfjorden har indløb nord for Innvikfjorden mellem Hildeneset nord for Innvik og Dokset i vest.  Bebyggelserne Faleide, som fjorden er opkaldt efter, og Svarstad ligger på nordsiden af fjorden. Ved Lunde går Strynebugten 2 kilometer nordover til landsbyen Stryn.

Fylkesvej 60 går langs sydsiden af fjorden, og rigsvej 15 langs nordsiden. Fra Faleide forlader rigsvejen fjorden mod nord, mens fylkesvej 698 fortsætter vestover.

Der foreligger planer om bro over fjorden som en del af at gøre Europavej E39 færgefri.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Vestland
Stryn

Faleidfjorden


Hestamannafélagið Hringur er félag hestamanna á Dalvík og nágrennis. Félagið var stofnað í júní árið 1962 af 33 stofnmeðlimum og er nefnt í höfuðið á Hring frá Vallanesi. Hringur var reiðhestur Þórarins kr. Eldjárns á Tjörn, sem var faðir Kristjáns Eldjárns forseta, fyrri eigenda Hrings.

Keppnisbúningur Hestamannafélagsins Hrings er milligrár jakki með svörtum kraga, rautt bindi og hvítar eða svartar buxur.

Félagið er með aðstöðu í Hringsholti í Svarfaðardal, sem er gamall refaskáli sem félagið keypti og breytti í hesthús árið 1990.

Núverandi formaður félagsins er Lilja Guðnadóttir.

Tilvísanir

Íslensk hestamannafélög
Íþróttafélög í Dalvíkurbyggð

Hestamannafélagið Hringur


Arnljótr gellini (/; † 29. Juli 1030 bei Stiklestad) ist eine Figur aus der Saga von Olaf dem Heiligen der Heimskringla. Er war ein Friedloser, der in der Gegend von Jämtland lebte. Er wird als ein gutgekleideter, hochgewachsener Mann beschrieben. Sein Beiname gellini spricht für seine Herkunft aus der Ortschaft Gällö.

Entsprechend der Saga soll er im Winter 1026/1027 dem Þóroddr Snorrason, welcher von König Olav Haraldsson als Steuereintreiber nach Jämtland geschickt worden war, auf der Flucht von Jämtland nach Nidaros (Trondheim) geholfen haben. Arnljótr gellini führte Þóroddr Snorrason und dessen Gefolgsmann durchs Gebirge. Da es Arnljótr nicht schnell genug voranging, wies er die beiden an, hinter ihm auf seine Ski zu steigen, so dass sie zu dritt auf einem Paar Ski liefen. Sie nächtigten in einer Hütte, in die in der Nacht ein Trollweib eindrang und ebenfalls dort schlafende Kaufleute tötete. Arnljótr konnte das Trollweib in die Flucht schlagen, indem er sie mit seinem Spieß durchbohrte.

Vor der Schlacht von Stiklestad schloss sich Arnljótr gellini dem Heer von König Olav Haraldsson an und ließ sich taufen. Er wurde in der Schlacht getötet.

Die "drei Mann auf einem Paar Ski" sind heute das Logo des norwegischen Skiverbandes (Norges Skiforbund).

Einzelnachweise

Wikinger (Person)
Sagengestalt
Geboren im 10. oder 11. Jahrhundert
Gestorben 1030
Mann

Arnljótr gellini


ගුරුවරයෙකු යනු (සාමාන්‍යයෙන්, පාසලේදී) යම් පුද්ගලයෙකුට ශිල්ප ශාස්ත්‍රය උගන්වන පුද්ගලයායි. කුඩා දරුවකු උස් මහත් වනවිට ඔහුට හෝ ඇයට හොඳ නරක කියාදෙන පුද්ගලයාගේ පටන් ජීවිතයේ විවිධ අවස්ථා වලදී විවිධ තරාතිරමේ ගුරුවරුන් හමුවේ.

ගුරුවරයා


Pyhäjärvi (en , en , en ) est une municipalité rurale du raïon de Priaja en république de Carélie.

Géographie
Le village de Pyhäjärvi est situé sur la rive ouest du lac Pyhäjärvi, le long de la route de Petroskoi à Aunus, à 80 kilomètres au nord d'Aunus et à 59 kilomètres au sud-ouest de Petroskoi.

La municipalité de Pyhäjärvi est bordée au nord par Priaja et au nord-ouest par Nuosjärvi.

Démographie
Recensements (*) ou estimations de la population

Bibliographie

Références

Voir aussi

Articles connexes

Liens externes

Village dans la république de Carélie
Raïon de Priaja

Pyhäjärvi (république de Carélie)


معركة هيداسبس هي معركة انتصر فيها جنود الإسكندر الأكبر على الملك بورس قرب نهر جيلوم عام 326 ق م وكانت رابع وآخر المعارك الكبرى للإسكندر في حملة آسيا بعد غزوه للإمبراطورية الإخمينية.

قبل أن يتجه الإسكندر إلى مقدونيا تجابه مع بوروس الملك الهندي حاكم المنطقة بين جيلوم وتشينا، وبعد أيام من المعارك مع الهنود عبر نهرا صعب الخوض واستخدم الإغريق خططا مختلفة واستطاع الإسكندر الالتفاف حول معسكر الأعداء، وما زاد مشاكل الإسكندر أن جيش بوروس به 34000 جندي ونحو 200 فيل هددت فاعلية الجيش المقدوني وخلال المعركة دمر الإسكندر جناح بوروس الأيسر فمكن القوات المقدونية من التغلغل نحو الصفوف الهندية وإيقاع الهزيمة المنكرة بهم.

ترك الإسكندر بوروس بعدها يحكم منطقته بعد إقامة تحالف بين الاثنين.

مراجع

علاقات الهند القديمة الخارجية
326 ق م
تاريخ الهند
تاريخ الهند العسكري
معارك الإسكندر الأكبر
معارك المملكة الهندية
نزاعات في عقد 320 ق م

معركة هيداسبس


George Robert Ackworth Conquest CMG (Malvern, Worcestershire, 15 de julio de 1917 - Palo Alto, California, 3 de agosto de 2015) fue un historiador y escritor británico, célebre por sus obras relacionadas con la Unión Soviética y en especial por la publicación en 1968 de El Gran Terror, una síntesis de la Gran Purga de Stalin en la década de 1930. Desde 1981, fue investigador en la Universidad de Stanford.

Primeros años
Robert Conquest nació en Malvern, Worcestershire, hijo de un hombre de negocios estadounidense y una madre noruega. Su padre sirvió en el Ejército francés durante la Primera Guerra Mundial y obtuvo la Croix de Guerre en 1916. Conquest estudió en el Winchester College, en la Universidad de Grenoble y en el Magdalen College, de Oxford, donde obtuvo una beca en historia moderna y se graduó con los grados de bachiller y máster en Filosofía, Política y Economía, y con grado de doctor en Historia de la Unión Soviética.

En 1937, después de terminar su año en la Universidad de Grenoble y de un viaje a Bulgaria, Conquest regresó a Oxford y se hizo miembro del Partido Comunista de Gran Bretaña. Algunos de sus compañeros fueron el político Denis Healey y el escritor Philip Toynbee, hijo de Arnold J. Toynbee.

Cuando estalló la Segunda Guerra Mundial, Conquest sirvió en la Infantería Ligera de Oxfordshire y Buckinghamshire y se convirtió en un agente de inteligencia. En 1940, contrajo matrimonio con Joan Watkins, con quien tuvo dos hijos. En 1942, ingresó en la Escuela de Estudios Eslavos y de Europa del Este, donde estudió búlgaro durante cuatro meses.

En 1944, Conquest fue enviado nuevamente a Bulgaria como oficial de enlace con el Ejército búlgaro. Allí conoció a Tatiana Mihailova, quien sería su segunda esposa. Al final de la guerra, fue transferido al servicio diplomático y comenzó a trabajar como oficial de prensa en la embajada británica en Sofía, Bulgaria, donde presenció el crecimiento gradual del comunismo soviético en el país. Abandonó Bulgaria en 1948, ayudando a Tatiana a escapar del nuevo régimen. De regreso en Londres, se divorció de su primera esposa y se casó con Tatiana. El matrimonio terminó cuando a Tatiana le diagnosticaron esquizofrenia.

Más tarde, Conquest se unió al Information Research Department (IRD), una unidad creada con el propósito de combatir la influencia del comunismo y de promover de manera activa las ideas anticomunistas, formando alianzas con periodistas, sindicatos y otras organizaciones. En 1956, Conquest dejó el IRD y empezó a trabajar como escritor e historiador. Praeger Press, una editorial estadounidense que publicaba libros requeridos por la CIA, distribuyó una parte de sus obras. Entre 1962 y 1963, fue editor literario del periódico The Spectator, pero renunció cuando descubrió que interfería con sus obras históricas. Sus primeros libros, Power and Politics in the USSR y Soviet Deportation of Nationalities, se publicaron en 1960. Sus otras obras del principio de su carrera que trataban sobre la Unión Soviética fueron Soviet Nationalities Policy in Practice, Industrial Workers in the USSR, Justice and the Legal System in the USSR y Agricultural Workers in the USSR. Formó parte del elenco de historiadores profesionales que trabajaban en instituciones cuasi gubernamentales como propagandistas. Su oficina de Harvard era en buena medida un adjunto
del Pentágono. El estatus de Conquest fue reconocido por McGeorge Bundy, diseñador de la política de seguridad nacional y extranjera de los presidentes Kennedy y Johnson. Bundy: de manera eufemística y algo confusa, se refería a los injertos de estudio
histórico y política práctica --al estilo de Conquest-- como "muestras del alto grado de
interpenetración entre las universidades y los programas de área e información de las agencias del gobierno de los EE. UU." (Citado en Ford C., Donovan of OSS [Donovan de
la OSS], Boston, Little, Brown y John, 1970, p. 111).

Además de su trabajo de investigación, Conquest fue una de las figuras más importantes de un movimiento literario británico conocido como The Movement, que incluía a Philip Larkin y Kingsley Amis. También publicó una novela de ciencia ficción y la primera de las cinco antologías de este tema que editó en forma conjunta con Amis.

El Gran Terror

En 1968, Conquest publicó la que sería su obra más conocida, El Gran Terror: la purga de Stalin en los años treinta, la primera investigación exhaustiva sobre la Gran Purga que se llevó a cabo en la Unión Soviética entre 1934 y 1939. El libro se basa en su mayoría en información que había sido hecha pública, de manera oficial o por civiles, durante el llamado "Deshielo de Jrushchov" en el período de 1956-64. También se basó en relatos de rusos y ucranianos emigrados y exiliados en la década de 1930, e incluye un análisis de documentos soviéticos oficiales, como el censo soviético.

El aspecto más importante del libro fue que amplió la comprensión de la purga y fue más allá del recuento de los "juicios de Moscú", donde los líderes en decadencia del Partido Comunista Soviético, tales como Nikolái Bujarin y Grigori Zinóviev, fueron condenados y ejecutados. La cuestión de por qué estos líderes se habían declarado culpables y confesado varios crímenes en los juicios, se ha vuelto un tema de discusión para varios escritores occidentales y ha influido en varios libros, como 1984 de George Orwell y El cero y el infinito de Arthur Koestler.

Conquest sostuvo que los juicios y ejecuciones de estos antiguos líderes comunistas habían sido un detalle menor de las purgas. Según sus estimaciones, las hambrunas y purgas de Stalin habían llevado a la muerte a veinte millones de personas. Otros recuentos suben o bajan la cifra; por ejemplo, según el archivo y las evidencias demográficas que examinó Alec Nove, en la década de 1930 hubo entre diez y once millones de muertes causadas por el régimen, mientras que Norman Davies estima el número en cincuenta millones, abarcando todo el período de Stalin. En el prefacio de la edición por el cuadragésimo aniversario de El Gran Terror, Conquest declara:

Conquest criticó a los intelectuales occidentales por ser "ciegos" respecto a la Unión Soviética, y aseguró que el estalinismo era una consecuencia lógica del marxismo-leninismo, más que una aberración a partir del "verdadero" comunismo. Conquest no aceptó la afirmación de Nikita Jrushchov, apoyada por varios izquierdistas occidentales, de que Stalin y sus purgas eran una aberración a partir de los ideales de la "revolución" y contrarias a los principios del leninismo. Conquest explicó que el estalinismo fue una consecuencia natural del sistema establecido por Vladímir Lenin, aunque aceptó que las características personales de Stalin provocaron los horrores de la década de 1930. Neal Ascherson notó: "Todos en ese momento podían estar de acuerdo en que Stalin era un hombre muy malvado, pero todavía queríamos creer en Lenin; y Conquest decía que Lenin era igual de malo y que Stalin simplemente estaba llevando adelante el programa leninista".

Conquest acusó a figuras tales como Beatrice y Sidney Webb, George Bernard Shaw, Jean-Paul Sartre, Walter Duranty, Sir Bernard Pares, Harold Laski, D. N. Pritt, Theodore Dreiser, Bertolt Brecht y Romain Rolland de ser apologistas del estalinismo.

Después de que la era de la Glásnost de la década de 1980 revelara mucha más información sobre los archivos soviéticos, Conquest aseguró que la nueva información apoyaba sus argumentos. Cuando su editor le pidió que expandiera y revisara El Gran Terror, Conquest le respondió que titulara la nueva versión del libro como Se lo dije, malditos tontos ("I told you so, you fucking fools"). La nueva versión fue publicada en 1990 como El Gran Terror: Una reevaluación (ISBN 0-19-507132-8). Algunos críticos sostienen que el examen de los archivos después de la disolución de la URSS en 1991 desafía varias de las opiniones de Conquest.

Otras obras

En 1986, Conquest publicó La cosecha del dolor: la colectivización soviética y la hambruna de terror, que trata sobre el Holodomor, la hambruna en Ucrania y en otros sitios de la URSS, que se debió a la colectivización de la agricultura bajo el régimen de Stalin entre 1929 y 1931, en la cual millones de campesinos fallecieron debido a la inanición, la deportación a campos de trabajo y la ejecución.

En este libro, Conquest fue aún más crítico con los intelectuales izquierdistas occidentales que lo que había sido en El Gran Terror. Los acusó de negar la escala completa de la hambruna y consideró sus puntos de vista como "una desgracia intelectual y moral a nivel masivo". Más tarde escribió que el mundo occidental había sido enfrentado con dos historias diferentes sobre la hambruna de la década de 1930, y acusó a varios intelectuales de haber creído la versión falsa: "¿Por qué un intelectual elegiría creer la versión falsa? Nada de esto puede contarse con términos intelectuales. Aceptar información sobre una materia donde existen evidencias totalmente contradictorias no es un acto racional".

Una de las obras recientes de Conquest fue Reflections on a Ravaged Century (1999) donde describe la atracción que los sistemas totalitarios parecen ejercer sobre los intelectuales occidentales. Traza los inicios de esta posición durante la Edad de la Razón, con su culminación durante la Revolución francesa.

Últimos años
En 1962, Conquest se divorció de su segunda esposa y, en 1964, se casó con Caroleen MacFarlane. Este matrimonio se disolvió en 1978 y al año siguiente contrajo nupcias con Elizabeth Neece Wingate, una conferenciante de inglés e hija de un coronel de la Fuerza Aérea de Estados Unidos. En 1981, Conquest se mudó a California para tomar un puesto en la Universidad de Stanford.

En sus últimos años, Conquest fue investigador senior y especialista en la historia de la Unión Soviética en la Institución Hoover de la Universidad. También fue miembro adjunto del Centro de Estudios Estratégicos e Internacionales en Washington, D. C., y antiguo investigador asociado del Instituto de Investigación Ucraniana de la Universidad de Harvard. Asimismo, perteneció a varias organizaciones importantes para el estudio de la historia de la Europa del Este y a numerosas entidades similares que trabajan en otros campos.

Conquest siguió siendo un ciudadano británico y, en 1966, fue nombrado compañero de la Orden de San Miguel y San Jorge. Sus otros premios y honores incluyen el Richard Weaver Award for Scholarly Letters, el Premio Alexis de Tocqueville y el honor de haber sido elegido por la agencia federal National Endowment for the Humanities para realizar la Jefferson Lecture in the Humanities en 2003. En 1994 fue elegido Miembro de la Academia Británica y más tarde, de la Royal Society of Literatura y de la Academia Estadounidense de las Artes y las Ciencias. Fue un contribuyente frecuente del New York Review of Books, el The Times Literary Supplement y de otros periódicos.

En 1985, firma una petición a favor del armamento por los Estados Unidos de los Contras, grupos paramilitares de extrema derecha en Nicaragua.

Falleció a causa de neumonía el 3 de agosto de 2015 en Palo Alto, California, a los 98 años de edad.

Conquest fue adscrito por el también sovietólogo Stephen F. Cohen a la "Escuela Totalitarista".

Obras históricas

Las fechas no son necesariamente las de la primera publicación.

 Common Sense About Russia (1960)
 Power and Politics in the USSR (1960)
 The Nation Killers: The Soviet Deportation of Nationalities (1960)
 Courage of Genius: The Pasternak Affair (1961)
 Industrial Workers in the USSR (1967)
 Soviet Nationalities Policy in Practice (1967)
 Agricultural Workers in the USSR (1968)
 The Soviet Police System (1968)
 Religion in the USSR (1968)
 The Soviet Political System (1968)
 Justice and the Legal System in the USSR (1968)
 El Gran Terror (1968)
 The Nation Killers: The Soviet Deportation of Nationalities (1970)
 Where Marx Went Wrong (1970)
 Lenin (Fontana Modern Masters, 1972)
 Kolyma: The Arctic Death Camps (1978)
 Inside Stalin's Secret Police: NKVD Politics, 1936-1939 (1985)
 What to Do When the Russians Come: A Survivor's Guide (1985)
 La cosecha del dolor: la colectivización soviética y la hambruna de terror (1986)
 Tyrants and Typewriters: Communiques in the Struggle for Truth (1989)
 Stalin and the Kirov Murder (1989)
 The Great Terror: A Reassessment (1990)
 Stalin: Breaker of Nations (1991)
 History, Humanity, and Truth (1993)
 Reflections on a Ravaged Century (1999)
 The Dragons of Expectation: Reality and Delusion in the Course of History., W.W. Norton y Company (2004), ISBN 0-393-05933-2

Referencias

Bibliografía
 Andrew Brown, "Scourge and Poet, a profile of Robert Conquest", The Guardian, febrero de 2003

Enlaces externos

 Scourge and Poet, biografía de Robert Conquest
 Articles by and about Robert Conquest en el New York Review of Books
 Where Ignorance Isn't Bliss (artículo de Robert Conquest en National Review Online)
 Sitio de Conquest en la Institución Hoover Institution
 El Gran Terror a los 40
 Elizabeth Farnsworth talks with historian Robert Conquest about his new book Reflections on a Ravaged Century en PBS
 Robert Conquest en el sitio web Spartacus
 THE DRAGONS OF EXPECTATION. Reality and delusion in the course of history
 "History on his side", en el sitio web del Daily Telegraph
 Perfil en el sitio web de la Universidad de Stanford
 Robert Conquest: un historiador en la jungla del terror soviético (artículo de Cristina Losada en Libertad Digital, 5 de agosto de 2015).

Poetas del Reino Unido del siglo XX
Historiadores del Reino Unido del siglo XX
Medalla Presidencial de la Libertad
Compañeros de la Orden de San Miguel y San Jorge
Estudiosos de la Rusia contemporánea
Historiadores del comunismo
Fallecidos en Palo Alto

Robert Conquest


Le Ruth est un ancien caboteur suédois.

Construit en 1914, gréé en ketch aurique Galeas.

Histoire

1914 à 1964 : « caboteur des mers baltiques »
Construit en 1914 au chantier naval de Råå en Suède, Ruth fut baptisé ainsi par son premier propriétaire: Sven Pette Persson, en hommage à sa femme. Son port d'attache était alors Fortuna d'où il opérait comme caboteur transportant des cargaisons de céramique destinées à une célèbre société suédoise: Hoganas.

Afin d'accroître son efficacité au transport de fret, le premier moteur de Ruth, un Saffle 20 HKR, fut installé le 1 février 1922. Toujours armé pour les mêmes fonctions, Ruth a voyagé jusqu'en France et en Irlande pendant la Seconde Guerre mondiale.

En 1941, Ruth fut vendu à une société de Hampsburgsund et continua à travailler comme navire de commerce en mer Baltique ; il transporte du poisson déclassé provenant de la criée de Göteborg jusqu'en 1953.

1964 à 2004 : « charter »
En 1964, la famille Bjork sauva Ruth qui était resté inactif depuis 1953. Un programme de restauration fut lancé au chantier naval de Fredriksund au Danemark.

Converti en yacht, il entama une nouvelle vie de navire de plaisance.

Lors d'un carénage hivernal en 1984, un incendie se déclara à l'intérieur de Ruth causé par un poêle à pétrole laissé sans surveillance. Après l'accident, la famille Bjork modifia les aménagements et disposa les cabines dans leur configuration actuelle.

Ruth changea de propriétaire en 1992 : il passa aux mains des frères Anders et Jan Hird. Ces derniers lui rendent son gréement de neuvage.

Ruth fut utilisé par la famille Hird jusqu'en octobre 2004 comme navire de croisière, proposant également des voyages éducatifs autour des côtes suédoises.

Durant cette période, cinq mariages furent célébrés à bord de Ruth.

2004 à 2020 : « charter et cinéma »

Les nouveaux propriétaires, anglais, convoyèrent Ruth jusqu'en Cornouailles.

Le bateau changea pour la première fois de nationalité et passa alors sous pavillon anglais.

Ruth continua son activité de charter en Cornouailles, voyageant en Irlande, en France et le long de la côte méridionale de l'Angleterre. Il diversifia son activité, en servant également de décor de cinéma.

C'est ainsi qu'il hérita du mât du Black Pearl du film Pirates des Caraïbes.

Références

Deux-mâts

Ruth (voilier)


An Cyrtochilum ornatum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Willibald Königer, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Stig Dalström. An Cyrtochilum ornatum in nahilalakip ha genus nga Cyrtochilum, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Peru. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cyrtochilum

Cyrtochilum ornatum


Lactarius helvus (Elias Magnus Fries, 1821 ex Elias Magnus Fries, 1838) din încrengătura Basidiomycota în familia Russulaceae și de genul Lactarius,  este de fapt o specie de ciuperci ușor otrăvitoare, dar comestibilă ca burete de condiment în cantități mici, denumită în popor lăptar gri-roz. Acest soi destul de răspândit de la câmpie la munte coabitează, fiind un simbiont micoriza (formează micorize pe rădăcinile arborilor). În România, Basarabia și Bucovina de Nord crește, solitar sau în grupuri mici, în păduri de conifere și plantații forestiere bogate în mușchi, prin turbării cu rășinoase, dar de asemenea în cele cu mesteceni, preferând un factor de mediu umed și neapărat acru. La vreme potrivită apare din iunie până în noiembrie.

Epitetul este derivat din cuvântul latin (=gri murdar).

Taxonomie
Specia a fost descrisă de prima dată sub denumirea Agaricus helvus de renumitul savant suedez Elias Magnus Fries în volumul 1 al operei sale Systema mycologicum din 1821. Apoi, în 1838, tot Fries a transferat soiul la genul Lactarius sub păstrarea epitetului, de verificat în cartea sa Epicrisis systematis mycologici, seu synopsis hymenomycetum. Acest taxon este valabil până în prezent (2019).

Încercările de redenumire ale micologilor germani Paul Kummer în Galorrheus helvus (1871) și Otto Kuntze în Lactifluus helvus (1891) sunt acceptate sinonim ca și toate celelalte încercări de modificare, dar, nefiind folosite, sunt neglijabile.

Descriere

 Pălăria: are un diametru de 4–15 cm, este cărnoasă, fragilă, inițial boltită cu marginea răsfrântă spre inferior, mai târziu aplatizată cu marginea subțire, adesea neregulată și ondulată, în centru adâncită și prevăzută cu o cocoașă sau un tubercul mic. Cuticula este uscată, mată, catifelată până fin pâsloasă și neozonată. Coloritul variază extrem, el este preponderent gri-roz, dar poate fi și albicios, gri murdar, roz, galben-roșiatic, brun-portocaliu sau maroniu, în mijloc nu rar de culoare mai închisă.
 Lamelele: sunt destul de subțiri, arcuite, dense, cu lameluțe intercalate, ocazional bifurcate, fiind la început dințat aderate la picior, cu avansarea la maturitate decurente. Coloritul este în tinerețe alb cu nuanțe slab rozalii, devenind cu timpul gălbui până ocru-gălbui.
 Piciorul: plin, puternic și gros cu o înălțime de 4-9 cm (pe mușchi până la 13 cm) și o lățime de 1-4,5 cm, este neted sau ornamentat fin, uscat, cilindric, dar subțiat spre bază. Suprafața este de culoare asemănătoare cu cuticula, direct sub lamele albicioasă, baza fiind învelită într-un țesut miceliar albicios. Nu prezintă o zonă inelară.
 Carnea: compactă, este de culoare ocru deschis, iar la baza piciorului brun-roșiatic. Mirosul inițial aproape imperceptibil este asemănător leușteanului respectiv condimentului Maggi cu nuanțe de schinduf și țelină care se intensifică după uscare, gustul fiind aromatic, ceva de nuci, pentru unii ceva zgârcind și iritant.
 Laptele: este de gust blând, translucid, apos care dispare la ciupercile bătrâne. Nu se decolorează după uscare.
 Caracteristici microscopice: are spori rotunjori până slab elipsoidali, ușor amiloizi (ce înseamnă colorabilitatea structurilor tisulare folosind reactivi de iod), hialini (translucizi), acoperiți cu numeroși țepi fini, având o mărime de 6,5-9 x 5,5-6,5 microni. Pulberea lor este slab gălbuie. Basidiile cu în mod normal 4 sterigme fiecare sunt cuneiforme și măsoară 30-35 x 6-8 microni. Cistidele (elemente sterile situate în stratul himenal sau printre celulele din pielița pălăriei și a piciorului, probabil cu rol de excreție) de 55-70 x 6-12 microni sunt multiforme. Diferențiat, cheilocistidele de 20-75 x 7-9 µm pot fi cilindrice sau ușor clavate, fiind septate de unu până cinci ori (o caracteristică unică pentru lăptarii europeni), iar cele multe pleurocistide de 40-70 x 7-12 µm sunt cilindrici până fusiforme. Cuticula este numai puțin diferențiată, fiind compusă din hife largi de 4–12 µm, parțial paralele, dar în majoritate neregulat întrețesute, între care decurg lactiferele.
 Reacții chimice: Cuticula se colorează cu acid sulfuric imediat palid carneu, carnea cu anilina de fenol mai întâi roșiatic, apoi negricios-purpuriu și cu guaiacol imediat vinaceu, după 10 minute brun-vinaceu, cuticula cu Hidroxid de potasiu ceva gălbui, carnea în apropierea cuticulei și piciorul cu fenol mai întâi roșiatic, apoi brun murdar, carnea și lamelele cu sulfat de fier slab carneu precum carnea cu tinctură de Guaiacum imediat gri-verzui închis.
În general, această specie este foarte dificil de descris. Există deosebiri clare la culoare și proporție: ciuperci crescute mai mari preponderent portocaliu-maronii și altele mai mici de obicei gri-rozalii. În 1989, Marcel Bon a încercat, împreună cu micologul austriac Anton Hausknecht, să determine forma mai deschisă drept variație sub denumirea Lactarius helvus var. albidus.

Confuzii
Specia poate fi confundată în primul rând cu comestibilul Lactarius camphoratus, de miros asemănător, cu un miros mai slab de Maggi, tot un burete excelent de condiment sau necometibilii Lactarius serifluus și ''Lactarius subumbonatus. Mai există alte specii asemănătoare de alt miros, în majoritate necomestibile din cauza iuțimii (peste 20, de exemplu Lactarius rufus, Lactarius torminosus fiind în plus și ușor otrăvitor. O probă decide repede între cele comestibile respectiv necomestibile. Bureți cu lapte dulce alb pot fi mâncați. Aici câteva exemple de ciuperci cu lapte alb sau roșu: Lactarius aurantiacus sin. Lactarius mitissimus (comestibil), Lactarius corrugis, Lactarius deterrimus, Lactarius fuliginosus, Lactarius hygrophoroides, Lactarius piperatus, Lactarius lilacinus (necomestibil), Lactarius porninsis (comestibil), Lactarius subdulcis, Lactarius torminosus sau Lactarius volemus (cel mai savuros cu lapte alb).

Specii asemănătoare în imagini

Valorificare

Toxicitate
Buretele este crud ușor iritant în gust, dar provoacă probleme gastro-intestinale severe și după fierbere. În funcție de cantitatea ingerată (trebuie să fie mai mare) survin vărsături, dureri abdominale, salivare, diaree difuză și simptome de colaps, cum ar fi amețeli și frig. Simptomele pot apărea 15 minute până la 1 oră după o masă. Toxina încă nu este cunoscutä. În anul 1949 a fost documentată o otrăvire cu această ciupercă în masă la Leipzig. În total, 418 persoane au fost afectate de această intoxicare.

Comestibilitate
Lăptarul gri-roz poate fi folosit uscat și măcinat în formă de pulbere în cantități mici ca condiment pentru supe, ciorbe, chiftele etc. Mirosul amintește atunci deosebit de tare de leuștean cu nuanțe ușoare de țelină, motiv pentru care ciuperca este culeasă de unii culegători.

Note

Bibliografie
 Bruno Cetto, "I funghi dal vero", volumele1-7 (inclus speciile asemănătoare)
 Marcel Bon: "Pareys Buch der Pilze", Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Giacomo Bresadola: "Iconographia Mycologica, vol. VIII, Editura Società Botanica Italiana, Milano 1928
 Rose Marie Dähncke: "1200 Pilze in Farbfotos", Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ernst Albert Gäumann: "Vergleichende Morphologie der Pilze", Editura Gustav Fischer, Jena 1926
 Ewald Gerhard: "Der große BLV Pilzführer" (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: "Der große Pilzatlas", Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: "BLV Bestimmungsbuch - Pilze", Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: "Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: "Pilze – bestimmen und sammeln", Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Meinhard Michael Moser: "Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas" ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe

 Lactarius helvus, film în limba germană

Lactarius
Micoriză
Ciuperci comestibile
Ciuperci otrăvitoare
1821 în știință

Lactarius helvus


"We Fell in Love in October" (često stiliziran malim slovima) nealbumski je singl norveške indie rock kantautorice Girl in Red (Marie Ulven). Pjesma je objavljena 21. studenog 2018. u dvostrukom singlu s pjesmom "Forget Her". Pjesma je zauzela 14. mjesto na ljestvici US Hot Rock Songs listopada 2019.

Tekst
Prema Marie Ulven, pjesma je o prvoj djevojci s kojom je bila u vezi.

Popis pjesama

Zasluge i osoblje
Zasluge prilagođene Tidalu:

 Marie Ulven – producentica, skladateljica, tekstopisac

Ljestvice

Vanjske poveznice

 Službeni glazbeni spot na YouTube-u

Izvori

Singlovi iz 2018.

We Fell in Love in October


Le Guggenheim Hermitage Museum était un musée détenu et exploité par la Fondation Solomon R. Guggenheim. Actif de 2001 à 2008, il était situé au Venetian sur le strip de Las Vegas.

Conçu par l'architecte Rem Koolhaas, il était le résultat d'un accord de collaboration entre le musée de l'Ermitage de Saint-Pétersbourg, en Russie, et la Fondation Solomon R. Guggenheim. Ses expositions présentaient des œuvres détenues par les deux institutions.

Liens externes

Musée à Las Vegas
Bâtiment de Rem Koolhaas
Musée de l'Ermitage
Musée disparu

Guggenheim Hermitage Museum


Stjörnurokk er íslenskur tölvuleikur sem kom út árið 1991. Í leiknum fór spilarinn fyrir hljómsveit.

Heimildir

Íslenskir tölvuleikir

Stjörnurokk (tölvuleikur)