Myrtiá, en , est un village du dème de Pýrgos, district régional d'Élide, en Grèce-Occidentale.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Grèce-Occidentale
Élide

Myrtiá (Élide)


A Liga Nacional de Fútbol Profesional, também conhecido como LaLiga (a abreviação LFP também foi usada até a temporada 2015-16), é uma associação esportiva responsável por administrar as duas ligas profissionais de futebol na Espanha, a Primera División ("LaLiga") e a Segunda División ("LaLiga 2"). Fundada em 1984, a organização tem personalidade jurídica independente da Federação Espanhola de Futebol (RFEF) e é autônoma em suas operações. A sua principal função, para além da defesa dos interesses dos seus associados, é a organização do Campeonato da Liga Nacional em articulação com a RFEF.

LaLiga está sediada no Edifício Murano, na Calle de Torrelaguna 60, Madrid. Desde 2013, Javier Tebas atua como presidente da organização.

Competição: Campeonato da Liga Nacional

Os 42 clubes membros da LaLiga estão agrupados em duas divisões: Primera División ou LaLiga Santander (20 clubes) e Segunda División ou LaLiga SmartBank  (22 clubes). Em qualquer temporada, os clubes jogam turno e returno, uma vez em seu estádio e outra no de seu adversário. Isso perfaz um total de 38 jogos disputados a cada temporada na LaLiga e 42 na Segunda División.

Os clubes ganham três pontos por vitória, um por empate e nenhum por derrota. Ao final de cada temporada, o clube com mais pontos na LaLiga Santander sagra-se campeão. Se os pontos forem iguais, os registros frente a frente determinam o vencedor. Se ainda for igual, a diferença de gols e os gols marcados se tornam os fatores decisivos. Quanto à Segunda División, no topo da tabela três clubes ganham a promoção para a LaLiga, com os três últimos clubes da LaLiga assumindo seus lugares. Na parte de baixo da tabela, quatro clubes são rebaixados para Primera División RFEF, enquanto quatro times da Primera División RFEF se juntam a LaLiga SmartBank nos lugares dos rebaixados.

Equipes da LaLiga

Referências

Competições de futebol da Espanha

Liga Nacional de Fútbol Profesional (LaLiga)


The Diablerets (; lit. "the abode of devils") are a huge ice-covered mountain massif of the Alps, culminating at the Sommet des Diablerets (VD, VS) at  above sea level and straddling the border between the Swiss cantons of Vaud (VD) and Valais (VS). The northeastern part of the massif stretches also into the canton of Bern (BE).

The Diablerets massif, which consists of several peaks, extends for about 10 kilometres near the western extremity of the Bernese Alps, between the two deep passes, the Cheville Pass () right below the main summit to the south, and the Sanetsch/Sénin Pass () to the east. The mountain is covered by two distinct glaciers, the largest being the Tsanfleuron Glacier and the highest being the Diablerets Glacier.

The main summit (officially referred to as Sommet des Diablerets) is the highest point in the canton of Vaud. In the latter canton, the mountain has given its name to the nearby village and resort of Les Diablerets, which lies on the north side of the massif. On the south side (Valais) the mountain overlooks the hamlet and valley of Derborence.

Description

Along with the Muverans, the Wildhorn and the Wildstrubel, the Diablerets are one of the four distinct and glaciated massifs of the Bernese Alps that lie between the Rhone elbow and the Gemmi Pass. The main section of the mountain, between the cantons of Vaud and Valais, is part of the Rhone basin, through the rivers Grande Eau (north) and Lizerne (south). The easternmost part of the massif, that lies in the canton of Bern, is part of the Rhine basin, through the river Sarine (French, Saane in German). The Oldehore (Swiss German, Germanized: Oldenhorn) is the tripoint of the three cantons of Vaud, Valais and Bern, and several of the peaks have a German as well as a French name.

The main peaks of the massif are, from west to east: the Culan (VD, ) at the western end of the massif, the Tête Ronde (VD, ) approximately 800 meters west of the main summit, the Sommet des Diablerets (main summit), Le Dôme (VS, ) east of the main summit and between the two glaciers, the Sex Rouge (also called Scex Rouge; VD, ) and the Oldehorn/Becca d'Audon (VD, BE, VS; ) across the Tsanfleuron Glacier, and the Sentschore/Mont Brun (BE, VS; ) further to the northeast. Also notable is the tower-like peak of the Quille du Diable ("devil's skittle," also known as Tour St-Martin; VS, ) that overlooks Derborence from the edge of the Tsanfleuron plateau.

The two largest glaciers on the massif (Tsanfleuron and Diablerets) are both on the Valais side. They form a single inclined plane towards the east, although they are separated by the rocky summit of Le Dôme (2,986 m), which lies just east of the main summit. They are not very steep, especially the Tsanfleuron Glacier, as the rock strata are close to horizontal. The smaller and higher Diablerets Glacier, however, is much wilder than the Tsanfleuron Glacier as it is steeper and more crevassed. The Tsanfleuron plateau, between Le Dôme and the Sanetsch Pass is only partly glaciated. Below 2,600 m is a large karst zone, called Lapis de Tsanfleuron and covering an area of about .

Along with the Culan, the Tête Ronde, and the Scex Rouge, the main summit forms an amphitheatre of limestone cliffs with numerous water falls, surrounding the valley of Creux de Champ and overlooking the village of Les Diablerets from a height of over 2,000 metres. The height of the north wall is about 1,600 metres, its bottom (named Rochers de Champ) lying at 1,600 metres.

As with other mountains on the crest of the Bernese Alps, the slopes of the Diablerets experience different types of climate depending on their location: the northern slopes are cooler and wetter while the southern slopes are drier and warmer. Forests are found up to 1,900 metres on the north side and up to 2,000 metres on the south side. Further south in Valais, on the slopes of Mont Gond, vineyards are also very common below 1000 metres, but completely absent on the north side. There, alpine pastures dominate the landscape, as in many other areas of the northern Alpine foothills.

Tourism and climbing
Since 1964, an aerial tramway connects the Scex Rouge from the Col du Pillon, 4 kilometres east of the village of Les Diablerets. The Tsanfleuron Glacier, easily accessible from the Scex Rouge mountain station, has then become part of a large ski area with several ski lifts on it, culminating at nearly 3,000 metres, that goes by the commercial name of Glacier 3000. The area is also popular in summer for the snow hikes on the glacier. The summits of Le Dôme and Oldenhorn can be reached in a few hours from the station. The Peak Walk, a 107m suspension bridge to Scex Rouge from the peak at the top of the lift station, was constructed as a tourist attraction in 2014.

The main summit, although not very distant from the Scex Rouge station, can not be easily reached as it involves the crossing of the much-crevassed Diablerets Glacier, though it is accessible to more intrepid hikers.

Administratively, le Sommet des Diablerets is shared between the municipalities of Conthey (VS), Ormont-Dessus and Bex (VD).

See also
List of mountains of Vaud
List of mountains of Valais
List of mountains of Switzerland
List of most isolated mountains of Switzerland

References

External links

Diablerets on summitpost
Diablerets on Hikr
Official web site of the ski resort (available in French, English and German)
Official web site of the Glacier 3000 ski region (available in French, English and German )

Mountains of Switzerland
Mountains of the Alps
Bernese Alps
Alpine three-thousanders
Geography of the canton of Vaud
Ski areas and resorts in Switzerland
Tourist attractions in Switzerland
Highest points of Swiss cantons
Mountains of the canton of Vaud
Valais–Vaud border
Mountains of Valais

Diablerets


NRK P3 (forkortelse for "Program 3"), normalt kaldet P3 eller Petre, er en norsk radiokanal og en del af NRK. Det er NRK's tredje primære radiokanal, ved siden af NRK P1 og NRK P2, og er rettet mod unge. P3 publicerer også tv-serier på sine hjemmesider, herunder tv-serien Skam.

Eksterne henvisninger
 NRK P3's hjemmeside

P3

NRK P3


الشجعان الثلاثة مسلسل أنمي ياباني من أنتاج إستوديو توي أنيميشن يتحدث عن قدوم أشرار من الفضاء الخارجي يريدون غزو  (ولذلك يسمون بالـ«غزاة») والقضاء على البشر أو استعبادهم.
يقوم ثلاثة من الشباب هم نوار نادر وهبة بقيادة ثلاثة رجال آليين هم على التوالي ألفا، بيتا، وغاما (ثلاثة الحروف اليونانية الأولى) بمقوامة الغزاة ومنعهم من تحقيق هدفهم.

الفكرة
في زمن التطور في المستقبل يكون هناك فريق من ثلاثة رجال آليين يتم تجهيزهم للدفاع عن كوكب الارض من غزو يأتي من  من أحد الكواكب التي تستهدف كوكب الارض، الرجال الاليين الثلاثة هي:
 الفا ذو اللون الاسود
 بيتا ذو اللون الازرق
 غاما ذو اللون الاحمر
وعند أول هجوم يقوم ثلاث شباب بقيادة الاليين الثلاثة ويستمرون على بقيادتها إلى نهاية المسلسل المكون من 45 حلقة

الأبطال

يقود الفريق البروفيسور رياض الذي يقوم بإعطاء التعليمات للأبطال الثلاثة وأفراد المختبر وتطوير الآليين. يتكون الفريق من:
 نوار: قائد الفريق، يقود الآلي ألفا ذي اللون الأسود.
 نادر: يقود الآلي بيتا ذي اللون الأزرق.
 هبة: تقود الآلي غاما ذي اللون الأحمر.
 عماد: لا ينتمي لفريق الشجعان. يظهر في عدة حلقات، يقود آليا سمينا وبرتقالي اللون، أقل تطورا من آليي الفريق. يحاول مساعدة الفريق ولكنه يرتكب الحماقات في كثير من الأحيان.

لكل من الآليين الثلاثة أسلحته الخاصة، ولكنها تحتاج للوصول إلى وضع الاندماج إلى آلي واحد يقوده ثلاثة الأبطال بحيث يكون أقوى وأشد تطورا، سلاحه الأقوى هو «السيف القاطع».

يقوم الأبطال بالانتصار على الغزاة مع نهاية كل حلقة.

الغزاة
هناك فريق كامل من الأعداء يدعى «الغزاة»، مصدره من الفضاء الخارجي بعد أن تدمر كوكبه، يقوم بتخطيط هجومات ومكائد متكررة للاستيلاء على كوكب الأرض أو القضاء على فريق «الشجعان» لتسهيل مهمته.

مراجع

وصلات خارجية

آليون خارقون
برامج تلفزيون توئيه أنميشن
عروض تلفزيون طوكيو
فولترون
مسلسلات أنمي متلفزة في 1983
مسلسلات أنمي مدبلجة للعربية
مسلسلات تلفزيونية يابانية انتهت في 1984
مسلسلات تلفزيونية يابانية بدأ عرضها في 1983
مسلسلات أنمي متلفزة بدأ عرضها في 1983

الشجعان الثلاثة


Florian Dorel Bodog () este un medic chirurg, specialist în chirurgie plastică și reparatorie, senator al României și ministru al sănătății în Guvernele Grindeanu și Tudose.

La alegerile parlamentare din decembrie 2012 este ales senator din partea Partidului Social Democrat, în Circumscripția electorală nr. 5 Bihor, Colegiul 4, iar în urma alegerilor parlamentare din luna decembrie 2016, obține al doilea mandat de senator PSD, ales în aceeași circumscripție electorală. În data de 4 ianuarie 2017 este numit ministru al sănătății în Guvernul PSD-ALDE. În perioada 3 mai 2012 - 19 decembrie 2012 deține funcția de Secretar de Stat în Ministerul Sănătății, responsabil cu coordonarea activității de relații internaționale și a unităților subordonate ale ministerului, dar și cu coordonarea departamentelor de Sănătate Publică și Control în Sănătate Publică. Pentru o perioadă de aproape un an, 2011 - mai 2012, ocupă fotoliul de Director de cabinet al ministrului sănătății. Între anii 2010-2011 ocupă funcția de director, tot în cadrul Ministerul Sănătății, la Direcția Sănătate Publică și Control în Sănătate Publică, un statut pe care îl reia, pentru aproximativ o lună de zile, în mai 2012.

Între anii 2009-2010 este numit Manager al Spitalului Clinic Județean Oradea. În perioada 05.05.2008 - 10.02.2012 deține funcția de Prodecan al Universității din Oradea, Facultatea de Medicină și Farmacie. Din 1998 până în prezent a exercitat o serie de funcții și activități în domeniul didactic și al cercetării științifice în cadrul acestei instituții, astfel: 2008 – prezent - conferențiar universitar, 01.01.2005-01.03.2008 secretar științific, 2002-2008 șef lucrări, 1999-2002 asistent universitar, 1998-1999 preparator universitar.

În Senat, Florian Dorel Bodog a fost secretar al Comisiei pentru Sănătate Publică și membru al Comisiei Speciale Comune a Camerei Deputaților și Senatului pentru Aderarea României la Spațiul Schengen. În activitatea sa, a semnat 99 de inițiative legislative, a emis 91 de declarații politice, 98 de întrebări, 18 interpelări, 6 interpelări adresate prim-ministrului și 171 de luări de cuvânt în plenul Senatului. De asemenea, a fost membru al Forumului Parlamentar European pentru Populație și Dezvoltare și membru în grupurile de prietenie cu Republica Liban, Elveția, Republica Lituania, Republica Algeriană Democratică și Populară, Republica Federală Germania.

Controverse
Pe 30 august 2021 Florian Bodog a fost trimis în judecată de DNA pentru abuz în serviciu și fals intelectual

Note

Legături externe
 Activitatea parlamentară

Vezi și
 Legislatura 2012-2016 (Senat)
 Parlamentul României

Senatori români 2012-2016
Politicieni români în viață
Senatori români 2016-2020
Membri ai Partidului Social Democrat
Nașteri în 1971
Nașteri pe 6 septembrie
Miniștri ai sănătății din România
Orădeni
Senatori români 2020-2024

Florian Dorel Bodog


Jozef Lettrich né le 17 juin 1905 à Bad Stuben et mort le 29 novembre 1969 à New York, est un avocat et un homme politique tchécoslovaque. Leader du  et président du , il s'exile à l'Ouest après le coup de Prague en 1948.

Biographie

Notes et références

Liens externes

Naissance en juin 1905
Naissance en Slovaquie
Décès en novembre 1969
Décès à New York
Décès à 64 ans

Jozef Lettrich


Condiționismul absolut din budism postulează următoarele idei: Nimic în lume nu a aparut fără o cauză și totuși nu există o cauză unică, ci o succesiune cauzală nesfârșită. Dacă vom privi între 2 oglinzi așezate paralel vom observa că imaginea noastră se repetă până la infinit. Tot așa și succesiunea cauzală nesfârșită. Condiționismul mai spune că nu există nimic apărut în lume ca fiind creat dintr-un "EU" sau "sine" (cum este cazul unui Dumnezeu supranatural) și că în lume nu există forma unui "eu" sau a unui "sine". Prin urmare condiționismul absolut completează învățătura despre non-eu (anatta) din budism și reflectă inferioritatea budismului față de creștinism în materie de suflet și existență. Existența budistă e impregnată de o suferință ce se propagă datorită condiționismului absolut prin nesfârșite reîncarnări, iar datoria supremă a budistului e să atingă Nirvana ieșind din ciclul samsaric -viață, moarte, reîncarnare-. Individul empiric din budism nu există ca persoană, este o iluzie, prin urmare starea Nirvana, nu e o stare de dispariție, întrucât nu dispare ceva ce nici nu a existat de fapt,ceva ce a fost de fapt o iluzie, un miraj.

Budism
Cauzalitate

Legea condiționismului


Svijet

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

 Nobelova nagrada za kemiju:

Rođenja

Smrti

 19. studenoga  Frederick Sanger, britanski biokemičar i kemičar (* )

Hrvatska i u Hrvata

Otkrića

Osnivanja

Događaji

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Kemija u 2013.


SC Heerenveen Vrouwen er en hollendsk fodboldklub for kvinder fra Heerenveen, der er kvindernes afdeling af SC Heerenveen i kvindernes Eredivisie.

Klubben blev etableret i 2007. Heerenveen var en af de grundlæggende medlemmer af Vrouwen Eredivisie.

Aktuelt trup
.

Kilde: uk.women.soccerway.com

Tidligere landsholdsspillere
  Cynthia Beekhuis
  Marije Brummel
  Nicole Delies
  Nangila van Eyck
  Lieke Martens
  Vivianne Miedema
  Shanice van de Sanden
  Sylvia Smit
  Sherida Spitse
  Lianne de Vries

Cheftrænere
  Harry Sinkgraven (2007–2009)
  Rick Mulder (2009–2011)
  Peter Meindertsma (2011–2012)
  Maarten de Jong (2012)
  Jessica Torny (2012–2015)
  Fred de Boer (2015–2016)
  Jan Schulting (2016–current)

Referencer

Fodboldklubber i Nederlandene
Kvindefodboldklubber
Etableret i 2007

SC Heerenveen (kvinder)


An Helictotrichon alpinum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Johann Jakob Roemer ngan Schult., ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Johannes Jan Theodoor Henrard. An Helictotrichon alpinum in nahilalakip ha genus nga Helictotrichon, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Helictotrichon

Helictotrichon alpinum


أيظن (فيلم) مصري إنتاج 2006.

 أيظن (أغنية) لمحمد عبد الوهاب.

أيظن (توضيح)


Isabel Allende Llona (d. 2 Ağustos 1942) Şilili yazar.

Allende, Şili büyükelçisi Tomás Allende'nin kızı olarak Lima, Peru'da doğdu. Annesi Francisca Llona Barros'tur. Şili'nin 1970'le 1973 yılları arasında cumhurbaşkanı olmuş Salvador Allende'nin de yeğenidir. 1945'te annesiyle babası ayrıldı ve annesi Santiago, Şili'ye üç çocuğuyla yeniden yerleşti. Annesi diplomat olan Ramón Huidobro ile evlendi ve 1953'e kadar orada yaşadılar. Üvey babası Bolivya ve Lübnan'a diplomat olarak atandı. Isabel Allende Bolivya'da Amerikan özel okulunda, Beyrut, Lübnan'da ise İngiliz özel okuluna devam etti. Daha sonra ortaokul eğitimini tamamlamak için tekrar 1958'de Şili'ye döndüler.

Şili'de ilk eşi Miguel Frías'la 1962 yılında evlendi. 11 Eylül 1973'te amcası Şili'nin ilk sosyalist Başkanı Salvador Allende, general Augusto Pinochet önderliğindeki ordu tarafından devrilince ve ölünce/öldürülünce, Allende ailesiyle birlikte önce Karakas Venezuela'ya daha sonra San Francisco ABD'ye sürgüne gitti.

Eğitimi
 Beyrut, Lübnan'da kızlara özel dinî eğitim veren İngilizce dil okulu.
 Santiago, Şili'de kızların gittiği lüks bir okul.
 Büyükbabasından evde özellikle tarih ve coğrafya dersleri
 William Shakespeare'ın tüm eserleri, Alanso de Ercilla'nın büyük epik şiiri La Araucana ve daha birçok kitaptan okuma

Eserleri
 Ruhlar Evi (La casa de los espíritus, 1982)
 La gorda de porcelana (1984)
 Aşktan ve Gölgeden (De amor y de sombra, 1984)
 Eva Luna (1987)
 Eva Luna Anlatıyor (Cuentos de Eva Luna, 1989)
 Sonsuz Düzen (El plan infinito, 1991)
 Paula (1995)
 Afrodit (Afrodita, 1998)
 Kaderin Kızı (Hija de la fortuna, 1999)
 Sararmış Bir Fotoğraf (Retrato en sepia, 2000)
 Canavarlar Kenti (La ciudad de las bestias, 2002)
 Yüreğimdeki Ülkem (Mi país inventado, 2003)
 Altın Ejder Krallığı (El Reino del Dragón de Oro, 2003)
 Pigmenler Ormanı (El bosque de los pigmeos, 2004)
 Zorro: Efsanenin Başlangıcı (El Zorro: Comienza la Leyenda, 2005)
 Inés del alma mía (2006)
 La Suma de los Días (2007)
 Una Tribu de Novela (2007)
 Tributo al Libertador Pinochet (2007)

Dış bağlantılar
 Isabel Allende'nin Resmi İnternet Sitesi (İngilizce ve İspanyolca)

BBC 100 Kadın
1942 doğumlular
Şilili yazarlar
Başkanlık Özgürlük Madalyası sahipleri
American Academy of Arts and Letters üyeleri
Yaşayan insanlar

Isabel Allende


Dört unsur ya da dört element, okültizmde ve birçok gelenekte maddenin dört hali olarak kabul edilen toprak, su, hava ve ateş dörtlüsüne verilen addır. Bu kavrama pek çok gelenekte rastlanmaktaysa da kavram Hint, İbrani, Kelt, Dogon geleneklerinde ve İsmailî ezoterizminde daha ayrıntılı bir şekilde ele alınır.

Dört unsurun sembolik anlamı
Dört unsur kavramı, genellikle, kimi inanışlarda yaratılışı ifade etmek üzere, kimi inanışlarda ise maddi evrenin farklı süptillik derecelerindeki ortamlarını ifade etmek üzere kullanılmıştır. Bu kavramı sembolizmde kullanan iç (ezoterik) simyacılara göre, toprak fiziksel planın (ortamın, alemin), su enerjetik planın, hava psişik planın ve ateş mantal (zihinsel) planın sembolüdür. Dört unsur derecelendirildiğinde, en üstte veya en süptil olarak gösterilen ateştir, en aşağıdaki ya da en kaba olanı ise topraktır. Dört unsur içinden genellikle, ateş, ruhu; hava ve su, süptil planları; toprak fiziksel ortamı simgeler.

Dört unsurun nitelikleri
Dört unsurun birbirlerine kıyasla nitelikleri şöyle açıklanır:

 Ateş dört unsur içinde, etkin (aktif) ve eril olan iki unsurdan biri olup, diğer üç unsuru da aydınlatan ve ısıtan unsurdur. Dört unsurdan "tartılamaz olanı"dır. Kimi zaman ışık sembolüyle özdeş tutulur.
 Hava da, ateş gibi, eril ve aktif olarak kabul edilir. Toprak ve suya oranla en az maddi olanı ve algılanamaz olanıdır. Işığı geçirmede sudan daha geçirgendir. Bu özelliği, yani saydam ve ışıklı oluşu kelama ortam oluşturması anlamına gelir. Semaviliğin Gök ile temsil edildiği inanışlarda spiritüel Gök ile yeryüzü arasındaki aracılığın sembolü sayılır. Maddenin görünen en süptil hali, hatta görünmez olduğundan dolayı, kimi inanışlarda, semavi âlemin sembolü olarak kabul edilir.
 Dört unsurdan su, pasif ve dişil niteliğe sahiptir. Bilindiği gibi, su, bulunduğu ortamın şeklini alma özelliğine sahiptir. Maddenin sıvı halinin temsilcisi olan su sembolünün kimi inanışlarda, var edilen maddenin ilk hali olan maddi cevher, yani ilk madde anlamında, kimi inanışlarda kozmozda her yerde mevcut olduğu varsayılan, maddenin esîr denilen süptil hali anlamında, kimi inanışlarda ise tesir anlamında kullanıldığı görülmektedir.
 Toprak da su gibi pasif ve dişil nitelikli olup, dört unsurdan en yoğun, katı ve sabit olanıdır. Bilindiği gibi insanların, beslenme kaynaklarını edindikleri ana unsur topraktır. Pek çok inanışın yaratılış bahsinde insan vücudunun yaratılışında kullanılan madde toprak olarak geçer, insanlar ölünce de vücutları yine toprakla bütünleşir. Bu nedenlerden dolayı olsa gerek, inanışlarda doğurganlık ve analık nitelikleriyle belirtilen toprak, toprak sembolü, inanışlarda genellikle maddeyi, fiziksel bedeni, tezahür alemi denilen maddi alemi simgeler.

İlk madde ve beşinci unsur
Batı simyasında dört unsurun ve tüm minerallerin esasının aynı olduğu, hepsinin de yaratılan madde cevherinin saf (el değmemiş, ruhsal tesire henüz maruz kalmamış), şekillenmemiş asli hali denebilecek ilk maddeden türediği kabul edilir. Bu ilk madde, fiziksel planda dört unsur halinde farklılıklar gösterecek halde tezahür etmeden önce, süptil planda tezahür eder ki, kimi simyacılara göre bu süptil tezahüre ya da bu süptil madde cevherine beşinci unsur (quintessence) denilebilir. Tezahür etmiş (maddi) alemin beş unsurdan oluştuğu kabul edilen ve ilk maddeyi (prakriti) beşinci unsurdan ayırt eden Hindu inancında ise, beşinci unsur esîr anlamında ele alınır (akaşa) denir.

Kaynakça
 Diccionnario de Simbolos Tradicionales,J.E.Cirlot
 An Illustrated Encyclopedia of Traditional Symbols
 An Occult Glossary, Theosophical University Press,Kaliforniya, 1933

Antik Çağ felsefesi
Okültizm

Dört unsur


Les Tribonemataceae sont une famille d'algues de l'embranchement des Ochrophyta de la classe des Xanthophyceae et de l'ordre des Tribonematales.

Étymologie
Le nom vient du genre type Tribonema, dérivé du grec , « frotter », et , « fil ; ficelle ».

Systématique
La famille des Tribonemataceae a été créée en 1904 par le phycologue anglais  (1876-1919).

Description

Liste des genres
Selon  :
 Brachynema Ålvik, 1934 nom. illeg.
 Brachynematella P.C.Silva, 1979
 Bumilleria Borzì, 1889
 Heterothrix Pascher, 1932
 Heterotrichella H.Reisigl, 1964
 Tribonema Derbès & Solier, 1851 - genre type
 Xanthonema P.C.Silva, 1979

Notes et références

Notes

Références

Références taxonomiques

Xanthophyceae
Famille d'algues (nom scientifique)

Tribonemataceae


Kosmos 2343, ruski izviđački satelit iz programa Kosmos. Bio je šesti iz šeste generacije fotoizviđačkih satelita.
Vrste je Orljec (Don br. 8L; Kubanj).
Lansiran je 15. svibnja 1997. godine u 12:10 s kozmodroma Bajkonura u Rusiji. Lansiran je u nisku orbitu oko planeta Zemlje raketom nosačem Sojuz-U 11A511U. Orbita mu je bila 214 km u perigeju i 327 km u apogeju. Orbitna inklinacija mu je bila 62,86°. Spacetrackov kataloški broj je 24805. COSPARova oznaka je 1997-024-A. Zemlju je obilazio u 89,92 minute. Pri lansiranju bio je mase kg.

Deorbitirao je 18. rujna 1997. godine. Iz te misije još jedan je objekt bio u orbiti, koji se vratio u atmosferu 20. svibnja 1997.

Izvori
А.Железняков. Энциклопедия _Космонавтика_. Хроника освоения космоса. 1997 год. (rus.)
Heavens-above (engl.)
NASA (engl.)
Planet4589.org Tablični prikaz podataka o satelitima (engl.)

Vanjske poveznice
N2YO.com Search Satellite Database
Celes Trak SATCAT Format Documentation (engl.)
Kunstman  Satellites in Orbit (engl.)

Sateliti Kosmos

Kosmos 2343


الاستراتيجية العسكرية اسم جماعي يطلق على عملية التخطيط لخوض الحروب. تشتق كلمة استراتيجية من الكلمة اليونانية ستراتيجوس (باليوناني στρατηγός)، المشتقة من كلمتين (stratos) وتعني الجيش و(agein) وتعني قيادة واستخدام الكلمة المركبة تعني قائد الجيش أو القائد العسكري  وكانت الاستراتيجية تعدّ «فن القائد». وتتناول الاستراتيجية العسكرية تخطيط وتنفيذ الحملات، تحركات وتصرف القوات، وخداع العدو.

ارتبط لفظ الاستراتيجية بفن إدارة الحرب والاستعداد لها، وقيادة الصراع المسلح مع العدو، وتوفير الظروف المناسبة لخوض الصراع وقد مر مفهوم الاستراتيجية في المجال العسكري بأكثر من مرحلة، عرفت على أنها التدابير الواسعة التي تستخدم في تحريك القوات إلى الجهة الحاسمة في أكثر الظروف ملائمة.

يرى منير شفيق أحد مفكري المدرسة العسكرية الشرقية بأن الاستراتيجية العسكرية: فن استخدام القوات، مع التركيز على أهمية اختيار اللحظة الحاسمة؛ لإنزال الضربة القاضية بالعدو بصورة سهلة و شبه مضمونة.

المبادئ
بحسب كتاب فن الحرب للقائد الصيني سون تزو، تكون مبادئ الحرب العسكرية على الشكل التالي:
 تحديد الهدف
 وضع خطة الهجوم
 فهم الكتلة الهجومية أو حجم الجيش
 توضيح القوة الاقتصادية المتاحة
 وضع خطة المناورة
 تأمين التحكم بالقوات أو تدريب القيادة
 التأكد من وجود الأمان أو التأمين على القوات
 البساطة في التخطيط والوضوح

مراجع

إستراتيجية عسكرية
دراسات أمنية

إستراتيجية عسكرية


Diving physics, or the physics of underwater diving is the basic aspects of physics which describe the effects of the underwater environment on the underwater diver and their equipment, and the effects of blending, compressing, and storing breathing gas mixtures, and supplying them for use at ambient pressure. These effects are mostly consequences of immersion in water, the hydrostatic pressure of depth and the effects of pressure and temperature on breathing gases. An understanding of the physics is useful when considering the physiological effects of diving, breathing gas planning and management, diver buoyancy control and trim, and the hazards and risks of diving.

Changes in density of breathing gas affect the ability of the diver to breathe effectively, and variations in partial pressure of breathing gas constituents have profound effects on the health and ability to function underwater of the diver.

Aspects of physics with particular relevance to diving

The main laws of physics that describe the influence of the underwater diving environment on the diver and diving equipment include:

Buoyancy
Archimedes' principle (Buoyancy) - Ignoring the minor effect of surface tension, an object, wholly or partially immersed in a fluid, is buoyed up by a force equal to the weight of the fluid displaced by the object.  Thus, when in water, the weight of the volume of water displaced as compared to the weight of the diver's body and the diver's equipment, determine whether the diver floats or sinks. Buoyancy control, and being able to maintain neutral buoyancy in particular, is an important safety skill. The diver needs to understand buoyancy to effectively and safely operate drysuits, buoyancy compensators, diving weighting systems and lifting bags.

Pressure
The concept of pressure as force distributed over area, and the variation of pressure with immersed depth are central to the understanding of the physiology of diving, particularly the physiology of decompression and of barotrauma.

The absolute pressure on a diver is the sum of the local atmospheric pressure and hydrostatic pressure. Hydrostatic pressure is the component of ambient pressure due to the weight of the water column above the depth, and is commonly described in terms of metres or feet of sea water.

The partial pressures of the component gases in a breathing gas mixture control the rate of diffusion into and out of the blood in the lungs, and their concentration in the arterial blood, and the concentration of blood gases affects their physiological effects in the body tissues. Partial pressure calculations are used in breathing gas blending and analysis.

A class of diving hazards commonly referred to as delta-P hazards are caused by pressure a difference other than ambient pressure, which cause flow which may entrain the diver and carry them to a place where injury could occur, such as at the intake to a marine thruster, or a sluice gate.

Gas property changes
Gas equations of state, which may be expressed in combination as the Combined gas law, or the Ideal gas law within the range of pressures normally encountered by divers, or as the traditionally expressed gas laws relating the relationships between two properties when the others are held constant, are used to calculate variations of pressure, volume and temperature, such as: Boyle's law, which describes the change in volume with a change in pressure at a constant temperature. For example, the volume of gas in a non-rigid container (such as a diver's lungs or buoyancy compensation device), decreases as external pressure increases while the diver descends in the water. Likewise, the volume of gas in such non-rigid containers increases on the ascent. Changes in the volume of gases in the diver and the diver's equipment affect buoyancy. This creates a positive feedback loop on both ascent and descent. The quantity of open circuit gas breathed by a diver increases with pressure and depth. Charles's law, which describes the change in volume with a change in temperature at a fixed pressure, Gay-Lussac's second law, which describes the change of pressure with a change of temperature for a fixed volume, (originally described by Guillaume Amontons, and sometimes called Amontons's law). This explains why a diver who enters cold water with a warm diving cylinder, for instance after a recent quick fill, finds the gas pressure of the cylinder drops by an unexpectedly large amount during the early part of the dive as the gas in the cylinder cools.

In mixtures of breathing gases the concentration of the individual components of the gas mix is proportional to their partial pressures and volumetric gas fraction. Gas fraction is constant for the components of a mixture, but partial pressure changes in proportion to changes in the total pressure. Partial pressure is a useful measure for expressing limits for avoiding nitrogen narcosis and oxygen toxicity. Dalton's law describes the combination of partial pressures to form the total pressure of the mixture.

Gases are highly compressible but liquids are almost incompressible. Gas spaces in the diver's body and gas held in flexible equipment contract as the diver descends and expand as the diver ascends. When constrained from free expansion and contraction, gases will exert unbalanced pressure on the walls of their containment, which can cause damage or injury if excessive.

Solubility of gases and diffusion
Henry's law describes how as pressure increases the quantity of gas that can be dissolved in the tissues of the body increases. This effect is involved in nitrogen narcosis, oxygen toxicity and decompression sickness.

Concentration of gases dissolved in the body tissues affects a number of physiological processed and is influenced by diffusion rates, solubility of the components of the breathing gas in the tissues of the body and pressure. Given sufficient time under a specific pressure, tissues will saturate with the gases, and no more will be absorbed until the pressure increases. When the pressure decreases faster than the dissolved gas can be eliminated, the concentration rises and supersaturation occurs, and pre-existing bubble nuclei may grow. Bubble formation and growth in decompression sickness is affected by surface tension of the bubbles, as well as pressure changes and supersaturation.

Density effects
The density of the breathing gas is proportional to absolute pressure, and affects the breathing performance of regulators and the work of breathing, which affect the capacity of the diver to work, and in extreme cases, to breathe. Density of the water, the diver's body, and equipment, determines the diver's apparent weight in water, and therefore their buoyancy, and influences the use of buoyant equipment. Density and the force of gravity are the factors in the generation of hydrostatic pressure. Divers use high density materials such as lead for diving weighting systems and low density materials such as air in buoyancy compensators and lifting bags.

Viscosity effects
The absolute (dynamic) viscosity of water is higher (order of 100 times) than that of air. This increases the drag on an object moving through water, and more effort is required for propulsion in water than air relative to the speed of movement.

Heat balance
Thermal conductivity of water is higher than that of air. As water conducts heat 20 times more than air, and has a much higher thermal capacity, heat transfer from a diver's body to water is faster than to air, and to avoid excessive heat loss leading to hypothermia, thermal insulation in the form of diving suits, or active heating is used. Gases used in diving have very different thermal conductivities; Heliox, and to a lesser extent, trimix, conducts heat faster than air because of the helium content, and argon conducts heat slower than air, so technical divers breathing gases containing helium may inflate their dry suits with argon. Some thermal conductivity values at 25°C and sea level atmospheric pressure: argon: 16 mW/m/K; air: 26 mW/m/K; neoprene: 50 mW/m/K; wool felt: 70 mW/m/K; helium: 142 mW/m/K; water: 600 mW/m/K.

Underwater vision

Underwater vision is affected by the refractive index of water, which is similar to that of the cornea of the eye, and which is about 30% greater than air. Snell's law describes the angle of refraction relative to the angle of incidence. This similarity in refractive index is the reason a diver cannot see clearly underwater without a diving mask with an internal airspace. Absorption of light depends on wavelength, this causes loss of colour underwater. The red end of the spectrum of light is absorbed over a short distance, and is lost even in shallow water. Divers use artificial light underwater to reveal these absorbed colours. In deeper water no light from the surface penetrates, and artificial lighting is necessary to see at all. Underwater vision is also affected by turbidity, which causes scattering, and dissolved materials which absorb light.

Underwater acoustics
Underwater acoustics affect the ability of the diver to hear through the hood of the diving suit or the helmet, and the ability to judge the direction of a source of sound.

Environmental physical phenomena of interest to divers

The physical phenomena found in large bodies of water that may have a practical influence on divers include:
 Effects of weather such as wind, which causes waves, and changes of temperature and atmospheric pressure on and in the water. Even moderately high winds can prevent diving because of the increased risk of becoming lost at sea or injured. Low water temperatures make it necessary for divers to wear diving suits and can cause problems such as freezing of diving regulators.
 Haloclines, or strong, vertical salinity gradients. For instance where fresh water enters the sea, the fresh water floats over the denser saline water and may not mix immediately. Sometimes visual effects, such as shimmering and reflection, occur at the boundary between the layers, because the refractive indices differ.
 Ocean currents can transport water over thousands of kilometres, and may bring water with different temperature and salinity into a region. Some ocean currents have a huge effect on local climate, for instance the warm water of the North Atlantic drift moderates the climate of the north west coast of Europe. The speed of water movement can affect dive planning and safety.
 Thermoclines, or sudden changes in temperature. Where the air temperature is higher than the water temperature, shallow water may be warmed by the air and the sunlight but deeper water remains cold resulting in a lowering of temperature as the diver descends. This temperature change may be concentrated over a small vertical interval, when it is called a thermocline.
 Where cold, fresh water enters a warmer sea the fresh water may float over the denser saline water, so the temperature rises as the diver descends.
 In lakes exposed to geothermal activity, the temperature of the deeper water may be warmer than the surface water. This will usually lead to convection currents.
 Water at near-freezing temperatures is less dense than slightly warmer water - maximum density of water is at about 4°C - so when near freezing, water may be slightly warmer at depth than at the surface.
 Tidal currents and changes in sea level caused by gravitational forces and the earth's rotation. Some dive sites can only be dived safely at slack water when the tidal cycle reverses and the current slows. Strong currents can cause problems for divers. Buoyancy control can be difficult when a strong current meets a vertical surface. Divers consume more breathing gas when swimming against currents. Divers on the surface can be separated from their boat cover by currents. On the other hand, drift diving is only possible when there is a reasonable current.

See also

References

Underwater diving physics
Sports science

Diving physics


බටහිර රෝම අධිරාජ්‍යය බිඳ වැටීමෙන් පසු බොහෝ රාජ්‍ය රෝමයේ උරුමකරුවන් වීමට උත්සාහ කළහ. ඉන් පළමුවැන්න බයිසැන්තියානු අධිරාජ්‍යයි. (පසුකාලීනව නැගෙනහිර රෝම අධිරාජ්‍යය ලෙස මෙය හඳුන්වන ලදී.* ඉන්පසුව ශුද්ධ වූ රෝම අධිරාජ්‍යයයි. මෙය ස්ථාපනය කරන ලද්දේ වර්ෂ 800දී පමණ ,,, වන ලියෝ පාප්තුමා විසින් නත්තල් දින චාලිමේන් රජුට කිරුළු පැළඳවීම මගිනි. එහෙත්, දශක ගණනාවක් යන තෙක් මෙය විΩධිමත් ලෙස අධිරාජ්‍යයක් ලෙස පිළිනොගැණුනි. කොන්ස්තන්තිනෝපලය බිඳ වැටීමෙන් පසු බයිසැන්තියානු අධිරාජ්‍යයේ  ඕතොඩොක්ස් ක‍්‍රිස්තියානි සම්ප‍්‍රදායට උරුමකම් කියූ රුසියානු සාඩම් :ඔි්රාදප* අධිරාජ්‍යය, තමා තුන්වන රෝමය යයි හඳුන්වා ගත්තේය. කොන්ස්තන්තිනෝපල 1453 දී යටත් කරගත් ඔටෝමන් අධිරාජ්‍යයකු වූ ,, වන මෙහමද් තමා රෝම අධිරාජ්‍යයකු බව ප‍්‍රකාශ කිරීමෙන් නොනැවතී, 'අධිරාජ්‍යය යළි එක්සේසත් කිරීමේ' අරමුණින් ඉතාලිය ආක‍්‍රමණය කළේය. එහෙත්, 1480 දී ඔට‍්‍රැන්ටෝ හිදී පැපල් හා නැපොලිමාන් හමුදාවන් විසින් ඔහුව නවත්වනු ලැබීය. කොන්සතන්තිනෝපලය 1930 මාර්තු 28 වන තෙක් ඉස්තාන්බුල් ලෙස නම් කර නොතිබුණි.

මෙම උරුමකම් ඉල්ලීම් පසෙක තැබුවහොත්, රෝමය නිල වශයෙන් ක‍්‍රි:පූ: 753 සිට 1461 ටෙ‍්‍රබිසොන්ඞ් අධිරාජ්‍යය බිඳ වැටෙන තෙක් වසර 2214ක් පැවතුණි. (ටෙ‍්‍රබිසොන්ඞ් අධිරාජ්‍යය බයිසැන්තියානු අධිරාජ්‍යයෙන් බිඳී ආවකි.* එහෙත්, බටහිර හා නැගෙනහිර ශිෂ්ටාචාර තුළ රෝම බලපෑම තවමත් පවතී. රෝම ජයග‍්‍රහණ හා සොයා ගැනිම් පසු කාලීන ශිෂ්ටාචාර තුළ ද අනුගමය කෙරිණි. නිදසුනක් ලෙස සිමෙන්ති නිෂ්පාදන තාක්ෂණය 1755- 1759 කාලයේ දී ජෝන් ස්මිටන් විසින් නැවත සොයා ගන්නා ලදී.

රෝමය ලොවට බොහෝ දෑ දායාද කළේය. නිදසුනක් ලෙස අධික අවුරුදු සහිත දින දර්ශනය, ක‍්‍රිස්තියානි ආයතන, නූතන සම්භාව්‍ය දර්ශනය හා බයිසැන්තියානු ගෘහ නිර්මාණ ශිල්පය හැඳින්විය හැකිය. රෝම හමුදාවන් විසින් ගොඩ නංවන ලද මංමාවත් අද දක්වාම පවතී. 19 වන සියවසේ වාෂ්ප එන්ජිම සොයා ගන්නා තෙක්ම මෙම මාර්ග පද්ධතිය යුරෝපය තුළ ගමනා ගමනය සඳහා භාවිත විය.

එසේම, බොහෝ යුරෝපා රටවල හා යුරෝපා යටත් විජිතවල භාවිතයට ගත් විවිධ පාලන හා ආණ්ඩුක‍්‍රම ව්‍යවස්ථා ආදර්ශකයන් රෝම අධිරාජ්‍යය විසින් හඳුන්වා දෙනු ලැබීය. නිදසුනක් ලෙස එක්සත් ජනපදයේ ආණ්ඩුක‍්‍රම ව්‍යවස්ථා නිර්මාපකයින් ජනාධිපති තනතුර නිර්මාණය කරන විට 'ඔගස්තීනු යුගයක්' ඇරඹීමට අවශ්‍ය බව ප‍්‍රකාශ කර ඇත. පසුකාලීනව සංග‍්‍රහගත කරන ලද රෝම නීතිය නූතන ලෝකයේ නෛතික චින්තනය හැඩ ගස්වා ඇත. විශාල ප‍්‍රදේශ පාලනය කිරීම සඳහා රෝමය විසින් හඳුන්වා දෙන ලද මහජන පරිපාලන ක‍්‍රමය, සිවිල් සේවාව හා බදු එකතු කිරීමේ විධිමත් ක‍්‍රම ලොවට හඳුන්වා දුන්නේය.

බටහිර රෝමය තුළ 'රෝමයේ පාප්තුමා' යන පල්ලිය අතර සබඳතාව අර්ථවත් කරමින් හඳුන්වා දුන්ිඍදප්සදස' යන වචනය තවමත් ග‍්‍රීසියේ භාවිත වේ. 1861 දී ඉතාලිය ඒකාබද්ධ වීමට සහ ඉතාලි ජාතිකත්වය නිර්මාණය වීම කෙරෙහි රෝම පාලනය දැඩි ලෙස බලපා ඇත.

සටහන්

{|

රෝම අධිරාජ්‍ය


Ruy Roque Gameiro  (-) fue un escultor portugués. A pesar de que murió relativamente joven, se ganó la admiración de los críticos, en particular de José de Figueiredo.

Datos biográficos
Hijo del maestro acuarelista Roque Gameiro y discípulo de José Simões de Almeida (sobrino), asistió al curso de mecánico de automóviles en la Escuela Industrial Marqués de Pombal de  Lisboa, en aquel momento dirigida por Sanches de Castro.

Terminó en el año 1928 el curso de la Escuela de Bellas Artes de Lisboa, con una probada prueba en escultura bajo el título Abel y Caín. Al año siguiente, expuso por primera vez en la Sociedad Nacional de Bellas Artes -Sociedade Nacional de Belas Artes, con dos esculturas, Salomé y la cabeza del pintor José Tagarro, esta última pronto adquirida para el Museo Nacional de Arte Contemporáneo.

En 1930 ganó el concurso para el monumento a los muertos de la Primera Guerra Mundial en Abrantes, Portugal, el primero en ser modelado en hormigón.

Obtuvo en 1931 en colaboración con el arquitecto  Veloso Reis,· el primer premio del jurado para la selección de un monumento a los muertos de la Primera Guerra Mundial para Lourenco Marques (hoy Maputo), una escultura que llegó a ser entregada a la ciudad en 1935.

El escultor ganó un concurso para la realización de una estatua de Don Juan II de Portugal, que llegó a ser erigida en la Avenida da India, en Lisboa; también participó en el Salón de los Independientes, organizado en S.N.B.A.

Se casó en 1933 con María Elena Castelo Branco, en el mismo año que modeló estatuas y bajorrelieves para el diseño del monumento a Enrique el Navegante, a erigir en Sagres, diseñado por los arquitectos Carlos e Guilherme Rebelo de Andrade.·

Murió a la edad de 29 años en un accidente de coche en la carretera de Sintra, como resultado de la violenta colisión entre su motocicleta y un automóvil y que afectó también a su esposa.

Notas y referencias

Notas

 Enlaces internos
Anexo:Escultores de Portugal

Enlaces externos

Nacidos en Amadora
Fallecidos en Sintra
Escultores de Portugal del siglo XX
Escultores de Mozambique
Fallecidos por accidentes de tráfico en Portugal

Ruy Roque Gameiro


Sir Cyril Norman Hinshelwood OM PRS (født 19. juni 1897, død 9. oktober 1967) var en britisk kemiker der beskæftigede sig med fysisk kemi. Han modtog nobelprisen i kemi i 1956.

Uddannelse
Hinshelwood blev født i London, som barn af Norman Macmillan Hinshelwood, en statsautoriseret revisor, og Ethel Frances født Smith. Han startede sin uddannelse i Canada, men vendte tilbage til en lille lejlighed i Chelsea efter hans fader døde i 1905. Han boede her resten af sit liv. Han gik på Westminster City School og Balliol College, Oxford.

Karriere
Under første verdenskrig var Hinshelwood kemiker chemist på en fabrik der fremstillede sprængstoffer. Han var tutor på Trinity College, Oxford fra 1921 til 1937 og var Dr Lee's Professor of Chemistry på University of Oxford fra 1937. Han sad i flere rådgivende organer om naturvidenskab for den britiske regering.

Hans tidligste studier af molekylers kinetik ledte til publikationen af Thermodynamics for Students of Chemistry og The Kinetics of Chemical Change i 1926. Sammen med Harold Warris Thompson forskede han i de eksplosive reaktion mellem hydrogen og oxygen og beskrev fænomenet kædereaktion. Hans efterfølgende arbejde om kemiske ændringer i bakterieceller viste sig at være af stor værdi for den senere udvikling af antibiotika og terapeutiske stoffer, og hans bog, The Chemical Kinetics of the Bacterial Cell, blev udgivet i 1946, efterfulgt af Growth, Function and Regulation in Bacterial Cells i 1966. I 1951 udgav han The Structure of Physical Chemistry. Den blev genudgivet som en Oxford Classic Texts i Physical Sciences af Oxford University Press i 2005.

Langmuir-Hinshelwood-processen i heterogen katalyse, hvor adsorption af reaktant på overfladen er det hastighedsbestemmende trin er opkaldt efter ham. Han var Senior Research Fellow på Imperial College London fra 1964–67.

Priser og hæder
Hinshelwood blev valgt som Fellow of the Royal Society (FRS) i 1929, og sad som Præsident for organisationen fra 1955 til 1960. Han blev slået til ridder i 1948, og blev udnævnt til Order of Merit i 1960. Sammen med Nikolay Semenov fra Sovjetunionen fik Hinshelwood tildelt nobelprisen i kemi i 1956 for sin forskning i mekanismen i kemiske reaktioner.

Hinshelwood var præsident for Chemical Society, Royal Society, Classical Association og Faraday Society, og modtog adskillige priser og æresgrader.

Personligt
Hinshelwood blev aldrig gift. Han talte syv sprog flydende, og blandt hans hobbyer var maling, samling af kinesisk porcelæn og udenlandsk litteratur. Han døde hjemme d. 9. oktober 1967. Efter han døde blev hans nobelspris angiveligt solgt fra hans bo, og i 1976 blev den købt af en møntsamler i Los Angeles for $15.000.

Referencer

Kemikere fra Storbritannien
Nobelprismodtagere i kemi
Præsidenter af Royal Society
Modtagere af Royal Medal

Cyril Norman Hinshelwood


Vandmand er debutalbummet fra den dansk singer-songwriter Simon Kvamm, der udkom den 27. januar 2017 på Genlyd og Sony Music. Albummet er opkaldt efter sangen af samme navn, der ifølge Simon Kvamm handler om, "at man godt kan føle sig som en skrøbelig vandmand, selv om man fremstår som en farlig haj", og at han "ofte [er] blevet set som en arrogant og kølig type" på grund af sit udseende.

Albummet modtog fire ud af seks stjerner i musikmagasinet ''GAFFA'.

Spor

Hitliste

Kilder

Debutalbum fra 2017

Vandmand (album)


Marinko Banović - Bane (Dokanj, 1. siječnja 1969.), hrvatski književnik iz Bosne i Hercegovine. Piše pjesme i satiru. Objavio je pet knjiga. 1999. godine objavio je prvu zbirku poezije Čiko nacrtaj mi kuću. Treća zbirka nosi naslov Potočari savjest čovječanstva (2009.). Napisao je više satiričnih igrokaza: Husinska buna, Proročica, Izbori, Nepozvani gost i druge. 2001. pjesme su mu objavljene u reviji Maruliću sa skupinom tuzlanskih pjesnika. Zastupljen u izboru poezije posvećene majci Majko, hvala ti: izbor poezije posvećene majci. Pisao za Hrvatski glasnik iz Tuzle.

Djela
 Čiko nacrtaj mi kuću, zbirka pjesama
 "Al za ovdje biti nisi, zbirka pjesama
 Potočari savjest čovječanstva, zbirka pjesama (2009.)
 Najteže je biti čovjek', satirični igrokazi
 Kako smo branili Bosnu - Druga satnija Dokanj''

Izvori

Dokanj
Životopisi, Tuzla
Hrvatski pjesnici iz Bosne i Hercegovine
Satiričari

Marinko Banović


Museu Jos é um museu em Jos, Nigéria, fundado em 1952 por Bernard Fagg. O museu administra o Museu de Arquitetura Tradicional da Nigéria.

História
O museu foi fundado por Bernard EB Fagg em 1952, que atuou como Diretor de Antiguidades da administração colonial na época. O Museu Jos foi o primeiro museu público na África Ocidental.

A UNESCO, em 1963, estabeleceu o Centro Regional de Treinamento em Jos. A instituição era bilíngüe em inglês e francês até o estabelecimento de um centro separado de língua francesa em Niamey . Depois que a UNESCO encerrou seu apoio financeiro, o centro perdeu financiamento e recursos.

O museu caiu em desuso, atribuído à falta de financiamento do governo, levantando preocupações sobre a perda de preservação cultural. Em 2019, o museu recebeu apenas ₦ 158.197.120.

Roubo e recuperação de artefatos
Em 14 de janeiro de 1987, o museu foi roubado de muitos artefatos valiosos por um grupo de ladrões. Uma lista dos artefatos roubados foi feita pela UNESCO.

Em dezembro de 1990, um dos artefatos roubados, um Benin Bronze do século XV, foi descoberto em um leiloeiro em Zurique . Ele foi devolvido ao museu depois que dois cidadãos suíços independentes suspeitaram e confirmaram que foi roubado.

Um outro artefato que foi roubado é uma cabeça de bronze de Ifẹ que foi descoberto em 2017 em Londres. A escultura havia sido leiloada em 2007 pelo Governo Belga. Foi comprado por um antiquário, sem saber que foi roubado. O comprador tentou vender a cabeça por meio da casa de leilões Woolley and Wallis, mas o leiloeiro John Axford percebeu que havia sido roubado e a entregou o polícia. Isso levou a uma batalha legal entre o Museu Jos e o comprador sobre a propriedade do artefato. Desde 2022, o artefato está em posse da polícia do Reino Unido.

Referências

Museus de arqueologia
Museus de arquitetura
Museus fundados em 1952
Museus da Nigéria
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Pretas)

Museu Jos


Kazi Nazrul Islam  (, ; 24 May 1899 – 29 August 1976), popularly known as Nazrul, was a Bengali  poet, writer, musician, and is revered as the national poet of Bangladesh. Regarded as one of the greatest poets in Bengali literature, Nazrul produced a large body of poetry, music, messages, novels, and stories with themes that included equality, justice, anti-imperialism, humanity, rebellion against oppression and religious devotion. Nazrul Islam's activism for political and social justice as well as writing a poem titled as "Bidrohī", meaning "the rebel" in Bengali, earned him the title of "Bidrohī Kôbi" (Rebel Poet). His compositions form the avant-garde music genre of Nazrul Gīti (Music of Nazrul).

Born into a Bengali Muslim Kazi family hailing from Burdwan district in Bengal Presidency (now in West Bengal, India), Nazrul Islam received religious education and as a young man worked as a muezzin at a local mosque. He learned about poetry, drama, and literature while working with the rural theatrical group Leṭor Dôl, Leṭo being a folk song genre of West Bengal usually performed by the people from Muslim community of the region. He joined the British Indian Army in 1917 and was posted in Karachi. Nazrul Islam established himself as a journalist in Calcutta after the war ended. He criticized the British Raj and called for revolution through his famous poetic works, such as "Bidrohī" ('The Rebel') and "Bhangar Gan" ('The Song of Destruction'), as well as in his publication Dhūmketu ('The Comet'). His nationalist activism in Indian independence movement led to his frequent imprisonment by the colonial British authorities. While in prison, Nazrul Islam wrote the "Rajbôndīr Jôbanbôndī" ('Deposition of a Political Prisoner'). His writings greatly inspired Bengalis of East Pakistan during the Bangladesh Liberation War.

Nazrul Islam's writings explored themes such as freedom, humanity, love, and revolution. He opposed all forms of bigotry and fundamentalism, including religious, caste-based and gender-based. Nazrul wrote short stories, novels, and essays but is best known for his songs and poems. He introduced the ghazal songs in the Bengali language and is also known for his extensive use of Arabic, Persian and Urdu words in his works.

Nazrul Islam wrote and composed music for nearly 4,000 songs (many recorded on HMV gramophone records), collectively known as Nazrul Gīti. In 1942 at the age of 43, he began to be affected by an unknown disease, losing his voice and memory. A medical team in Vienna diagnosed the disease as Pick's disease, a rare incurable neurodegenerative disease. It caused Nazrul Islam's health to decline steadily and forced him to live in isolation. He was also admitted in Ranchi (Jharkhand) psychiatric hospital for many years. At the invitation of the Government of Bangladesh, Nazrul Islam's family took him to Bangladesh and moved to Dhaka in 1972. He died four years later in 1976.

Early life
Nazrul Islam was born on Wednesday 24 May 1899 in the village of Churulia, Asansol Sadar, Paschim Bardhaman district of the Bengal Presidency (now in West Bengal, India). He was born into the Bengali Muslim Taluqdar family of Churulia and was the second of three sons and a daughter. Nazrul Islam's father Kazi Faqeer Ahmed was the imam and caretaker of the local Pirpukur mosque and mausoleum of Haji Pahlawan. Nazrul Islam's mother was Zahida Khatun. Nazrul Islam had two brothers, Kazi Saahibjaan and Kazi Ali Hussain, and a sister, Umme Kulsum. He was nicknamed Dukhu Miañ (দুখু মিঞা) literally, 'the one with grief'). Nazrul Islam studied at a maktab and madrasa, run by a mosque and a dargah respectively, where he studied the Quran, Hadith, Islamic philosophy, and theology. His father died in 1908 and at the age of ten, Nazrul Islam took his father's place as a caretaker of the mosque to support his family. He also assisted teachers in the school. He later worked as the muezzin at the mosque.

Attracted to folk theatre, Nazrul Islam joined a leto (travelling theatrical group) run by his uncle Fazle Karim. He worked and travelled with them, learning to act, as well as writing songs and poems for the plays and musicals. Through his work and experiences, Nazrul Islam began studying Bengali and Sanskrit literature, as well as Hindu scriptures such as the Puranas. Nazrul Islam composed folk plays for the group, which included Chāshār Shōng ('the drama of a peasant'), and plays about characters from the Mahabharata including Shokunībōdh ('the Killing of Shakuni), Rājā Judhisthirer Shōng ('the drama of King Yudhishthira), Dātā Kōrno ('the philanthropic Karna'), Ākbōr Bādshāh ('Akbar the emperor'), Kobi Kālidās ('poet Kalidas'), Bidyan Hutum ('the learned owl'), and Rājputrer Shōng ('the prince's sorrow').

In 1910, Nazrul Islam left the troupe and enrolled at the Searsole Raj High School in Raniganj. In school, he was influenced by his teacher, a Jugantar activist, Nibaran Chandra Ghatak, and began a lifelong friendship with fellow author Sailajananda Mukhopadhyay, who was his classmate. He later transferred to the Mathrun High English School, studying under the headmaster and poet Kumud Ranjan Mullick. Unable to continue paying his school fees, Nazrul Islam left the school and joined a group of kaviyals. Later he took jobs as a cook at Wahid Confectionery, a well-known bakery of the region, and at a tea stall in the town of Asansol. In 1914, Nazrul Islam studied in the Darirampur School (now Jatiya Kabi Kazi Nazrul Islam University) in Trishal, Mymensingh District. Amongst other subjects, Nazrul Islam studied Bengali, Sanskrit, Arabic, Persian literature and Hindustani classical music under teachers who were impressed by his dedication and skill.

Nazrul Islam studied up to grade10 but did not appear for the matriculation pre-test examination; instead in 1917, he joined the British Indian Army at the age of eighteen. He had two primary motivations for joining the British Indian Army: first, a youthful desire for adventure and, second, an interest in the politics of the time. Attached to the 49th Bengal Regiment, he was posted to the Karachi Cantonment, where he wrote his first prose and poetry. Although he never saw active fighting, he rose in rank from corporal to havildar (sergeant), and served as quartermaster for his battalion.

During this period, Nazrul Islam read extensively the works of Rabindranath Tagore and Sarat Chandra Chattopadhyay, as well as the Persian poets Hafez, Omar Khayyam, and Rumi. He learned Persian poetry from the regiment's Punjabi Moulvi, practiced music, and pursued his literary interests. His first prose work, "Life of a Vagabond" (Baunduler Atmakahini), was published in May 1919. His poem "Mukti" ("মুক্তি", 'Freedom') was published by the Bengali Muslim Literary Journal (Bangiya Mussalman Sahitya Samiti) in July 1919.

Career

Kazi Nazrul Islam joined the army in late 1917. Nazrul Islam left the British Indian army in 1920, when the 49th Bengal Regiment was disbanded, and settled in Calcutta. He joined the staff of the Bangiya Mussalman Sahitya Samiti ("Bengali Muslim Literary Society"). He published his first novel Bandhan-hara (বাঁধন-হারা, 'Freedom from Bondage') in 1920, on which he continued to work over the next seven years. His first collection of poems, which included "Bodhan", "Shat-il-Arab", "Kheya-parer Tarani", and "Badal Prater Sharab", received critical acclaim.

Nazrul Islam grew close to other young Muslim writers, while working at the Bengali Muslim Literary Society, including Mohammad Mozammel Haq, Kazi Abdul Wadud, and Muhammad Shahidullah. Nazrul Islam and Muhammad Shahidullah remained close throughout their lives. He was a regular at the social clubs for Calcutta's writers, poets, and intellectuals such as the Gajendar Adda and the Bharatiya Adda. Nazrul did not have the formal education of Rabindranath and as a result his poems did not follow the literary practices established by Rabindranath. Due to this he faced criticism from followers of Rabindranath. Despite their differences, Nazrul looked to Rabindranath Tagore as a mentor. In 1921, Nazrul Islam was engaged to Nargis, the niece of a well-known Muslim publisher, Ali Akbar Khan, in Daulatpur, Comilla. On 18 June 1921, the day of the wedding, upon public insistence by Khan that the term "Nazrul must reside in Daulatpur after marriage" be included in the marriage contract, Nazrul Islam walked away from the wedding ceremony.

Nazrul Islam reached the peak of his fame in 1922 with Bidrohi (The Rebel), which remains his most famous work, winning the admiration of India's literary society for his description of a rebel. Published in the Bijli (বিজলী, "Lightning") magazine, the rebellious language and theme were well received, coinciding with the Non-Cooperation Movementthe first mass nationalist campaign of civil disobedience against British rule. Nazrul Islam explores the different forces at work in a rebel, the destroyer, and the preserver who is able to express rage as well as beauty and sensitivity. He followed up by writing Pralayollas ('Destructive Euphoria'), and his first anthology of poems, the Agni-veena ("অগ্নি-বীণা", 'Lyre of Fire') in 1922, which enjoyed commercial and critical success. He also published a volume of short stories, the Byathar Dan "ব্যথার দান" ('Gift of Sorrow'), and Yugbani ("যুগবাণী"), an anthology of essays.

Nazrul Islam started a bi-weekly magazine, Dhumketu ("ধূমকেতু", 'Comet') on 12 August 1922 that was critical of the British Empire. Earning the moniker of the "rebel poet", Nazrul Islam aroused the suspicion of British Raj authorities. The Police raided the office of Dhumketu after it published "Anondomoyeer Agomone" ("আনন্দময়ীর আগমনে"), a political poem, in September 1922. Nazrul Islam was arrested on 23 January 1923 and charged with sedition. He presented a long argument in the court, an excerpt of what he said:

On 14 April 1923, he was moved from Alipore Jail to Hooghly Jail in Hooghly. He began a 40-day fast to protest mistreatment by the British jail superintendent, breaking his fast more than a month later and eventually being released from prison in December 1923. Nazrul Islam composed numerous poems and songs during his period of imprisonment. In the 1920s, the British Indian government banned many of his writings. Rabindranath Tagore dedicated his play "Basanta" to Nazrul Islam in 1923. Nazrul Islam wrote the poem "Aj Srishti Shukher Ullashe" to thank Tagore. His book Bisher Banshi ('The Flute of Poison'), published in August 1924, was banned by the British Raj. Bisher Banshi called for rebellion in India against the British Raj. Bisher Banshi was read and distributed in secret following the ban.

Nazrul Islam was a critic of the Khilafat Movement in British India which he condemned as "hollow religious fundamentalism". His rebellious expression extended to rigid orthodoxy in the name of religion and politics. He also criticised the Indian National Congress for not embracing outright political independence from the British Empire. Nazrul became active in encouraging people to agitate against British rule, and joined the Bengal state unit of the Indian National Congress. Along with Muzaffar Ahmed, Nazrul also helped organise the Sramik Praja Swaraj Dal (Workers and Peasants Party), a socialist political party committed to national independence and the service of the working class. On 16 December 1925, Nazrul began publishing the Langal ('Plough'), a weekly, and served as its chief editor.

During his visit to Comilla in 1921, Nazrul Islam met a young Bengali Hindu woman, Pramila Devi, with whom he fell in love, and they married on 25 April 1924. Brahmo Samaj criticised Pramila, a member of the Brahmo Samaj, for marrying a Muslim. Muslim religious leaders criticized Nazrul Islam for his marriage to a Hindu woman. He also was criticised for his writings. Despite controversy, Nazrul Islam's popularity and reputation as the "rebel poet" increased significantly.

With his wife and young son Bulbul, Nazrul Islam settled at Grace Cottage, Krishnanagar in Krishnanagar in 1926. His work began to transform as he wrote poetry and songs that articulated the aspirations of the working class, a sphere of his work known as "mass music".

In what his contemporaries regarded as one of his greatest flairs of creativity, Nazrul Islam vastly contributed in profusely enriching ghazals in Bengali, transforming a form of poetry written mainly in Persian and Urdu. Nazrul Islam's recording of Islamic songs was a commercial success and created interest in gramophone companies about publishing his works. A significant impact of Nazrul Islam's work in Bengal was that it made Bengali Muslims more comfortable with the Bengali arts, which used to be dominated by Bengali Hindus. His Islamic songs are popular during Ramadan in Bangladesh. He also wrote devotional songs on the Hindu Goddess Kali. Nazrul Islam also composed a number of notable Shyamasangeet, Bhajan and Kirtan, combining Hindu devotional music. In 1928, Nazrul Islam began working as a lyricist, composer, and music director for His Master's Voice Gramophone Company. The songs written and music composed by him were broadcast on radio stations across India, including on the Indian Broadcasting Company.

Nazrul Islam believed in the equality of women, a view his contemporaries considered revolutionary, as expressed in his poem Naari (women). Nazrul Islam's poems strongly emphasised the confluence of the roles of both sexes and their equal importance to life. His poem "Barangana" (Prostitute) stunned society with its depiction of prostitutes who he addresses in the poem as "mother".
In the poem, Nazrul Islam accepts the prostitute as a human being first, reasoning that this person belonged to the "race of mothers and sisters"; he criticises society's negative views on prostitutes.

An advocate of women rights, Nazrul Islam portrayed both traditional and nontraditional women in his work. He talked about the working poor through his works such as the
poem: 'Poverty' (Daridro).

Nazrul Islam wrote thousands of songs, known collectively as Nazrul Geeti. The exact number is uncertain. The complete text of 2,260 is known, and the first lines of 2,872 have been collected, but according to musicologist Karunamaya Goswami, it is popularly believed that the total is much higher. Goswami has written that some contemporaries put the number near 4,000.

Religious beliefs
Nazrul Islam was born an Orthodox Sunni Muslim, but engaged in religious syncretism so often such that he was seen by laymen as only a proud pluralist. Nazrul Islam wrote an editorial in Joog Bani in 1920 about religious pluralism,
In another article entitled Hindu Mussalman, published in Ganabani on 2 September 1922, he wrote that the religious quarrels were between priests and Imams and not between laymen Muslims and Hindus. He wrote that the Prophets had become property like cattle but they should instead be treated like a light that is for all men.

Nazrul Islam criticized religious fanaticism, denouncing it as evil and inherently irreligious. He wrote about human equality in his writings. He also explored the philosophy of the Qur'an and Muhammad by writing about them. Nazrul Islam has been compared to William Butler Yeats by Serajul Islam Choudhury, Bengali literary critic and professor emeritus at the University of Dhaka, for being the first Muslim poet to create imagery and symbolism of Muslim historical figures such as Qasim ibn Hasan, Ali, Umar, Kamal Pasha, and Muhammad. His condemnation of extremism and mistreatment of women provoked condemnation from Muslim and Hindu fundamentalists who opposed his liberal views on religion.

Nazrul Islam's mother died in 1928, and his second son, Bulbul, died of smallpox the following year. His first son, Krishna Mohammad, had died prematurely. Pramila gave birth to two more sonsSabyasachi in 1928 and Aniruddha in 1931but Nazrul Islam remained grief-stricken and aggrieved for a long time. His works changed significantly from the rebellious exploration of society to a deeper examination of religious themes. His works in these years led Islamic devotional songs into the mainstream of Bengali folk music, exploring the Islamic practices of namaz (prayer), roza (fasting), hajj (pilgrimage), and zakat (charity). He wrote the song "O Mon Romzaner Oi Rozar Sheshe" on fasting during Ramadan. This was regarded by his contemporaries as a significant achievement, as Bengali Muslims had been strongly averse to devotional music.

Nazrul Islam was not limited to Islamic devotional music but also wrote Hindu devotional music. He composed Agamanis, Bhajans, Shyama sangeet, and kirtan. Nazrul Islam wrote over 500 Hindu devotional songs. However, a section of Muslims criticized for writing Shyama Sangeet and declared him Kafir (infidel). On the other hand, he became displeased with some Hindus for writing devotional songs about Hindu goddesses because he was a Muslim. Nazrul Islam's poetry and songs explored the philosophy of Islam and Hinduism. Nazrul Islam's poetry imbibed the passion and creativity of Shakti, which is identified as the Brahman, the personification of primordial energy. He also composed many songs of invocation to Lord Shiva and the goddesses Lakshmi and Saraswati and on the love of Radha and Krishna. Nazrul Islam was an exponent of humanism. Although a Muslim, he named his sons with both Hindu and Muslim names: Krishna Mohammad, Arindam Khaled (Bulbul), Kazi Sabyasachi and Kazi Aniruddha.

Later life
In 1930, his book Pralayshikha was banned and he faced charges of sedition by the British Indian colonial government. He was sent to jail and released in 1931, after the Gandhi–Irwin Pact was signed. In 1933, Nazrul Islam published a collection of essays titled "Modern World Literature", in which he analyses different styles and themes of literature. Between 1928 and 1935, he published 10 volumes containing 800 songs, of which more than 600 were based on classical ragas. Almost 100 were folk tunes after kirtans, and some 30 were patriotic songs. From the time of his return to Kolkata until he fell ill in 1941, Nazrul Islam composed more than 2,600 songs, many of which have been lost. His songs based on Baul, jhumur, Santhali folksongs, jhanpan, or the folk songs of snake charmers, bhatiali, and bhaoaia consist of tunes of folk-songs on the one hand and a refined lyric with poetic beauty on the other. Nazrul Islam also wrote and published poems for children.

Nazrul Islam's success soon brought him into Indian theatre and the then-nascent film industry. His first film as a director was Dhruva Bhakta, which made him the first Muslim director of a Bengali film. The film Vidyapati (Master of Knowledge) was produced based on his recorded play in 1936, and Nazrul Islam served as the music director for the film adaptation of Tagore's novel Gora. Nazrul Islam wrote songs and directed music for Sachin Sengupta's biographical epic play based on the life of Siraj-ud-Daula. He worked on the plays "Jahangir" and "Annyapurna" by Monilal Gangopadhyay. In 1939 Nazrul began working for Calcutta Radio, supervising the production and broadcasting of the station's musical programs. He produced critical and analytic documentaries on music, such as "Haramoni" and "Navaraga-malika". Nazrul Islam also wrote a large variety of songs inspired by the raga Bhairav.

Illness and death

Nazrul Islam's wife Pramila Devi fell seriously ill in 1939 and was paralysed from the waist down. To provide for his wife's medical treatment, he mortgaged the royalties of his gramophone records and literary works for 400 rupees. He returned to journalism in 1940 by working as chief editor for the daily newspaper Nabajug ('New Age'), founded by the Bengali politician A. K. Fazlul Huq.

On hearing about the death of Rabindranath Tagore on 8 August 1941, a shocked Nazrul Islam composed two poems in Tagore's memory. One of the two poems, "Rabihara" (loss of Rabi, or without Rabi), was broadcast on the All India Radio. Within months, Nazrul Islam himself fell ill and gradually began losing his power of speech. His behaviour became erratic, he started spending recklessly and fell into financial difficulties. In spite of her own illness, his wife constantly cared for her husband. However, Nazrul Islam's health had seriously deteriorated and he grew increasingly depressed. He received treatment under homeopathy as well as Ayurveda, but little progress was achieved before mental dysfunction intensified and he was admitted to a mental asylum in 1942. Spending four months there without making progress, Nazrul Islam and his family began living a quiet life in India. In 1952, he was transferred to a psychiatric hospital in Ranchi. Through the efforts of a large group of admirers who called themselves the "Nazrul Treatment Society", Nazrul Islam and Pramila were sent to London, then to Vienna for treatment. The examining doctors said he had received poor care, and Dr. Hans Hoff, a leading neurosurgeon in Vienna, diagnosed that Nazrul Islam had Pick's disease. His condition was judged to be incurable, Nazrul Islam returned to Calcutta on 15 December 1953. On 30 June 1962 Pramila died, and Nazrul Islam remained in intensive medical care. He stopped working due to his deteriorating health.

On 24 May 1972, the newly independent nation of Bangladesh brought Nazrul Islam to live in Dhaka with the consent of the Government of India. In February 1976, he was accorded the citizenship of Bangladesh. Despite receiving treatment and attention, Nazrul Islam's physical and mental health did not improve. In 1974. his youngest son, Kazi Aniruddha, a guitarist, died, and Nazrul Islam soon died from his long-standing ailments on 29 August 1976. In accordance with a wish he had expressed in one of his poems, he was buried beside a mosque on the campus of the University of Dhaka. Tens of thousands of people attended his funeral; Bangladesh observed two days of national mourning, and the Parliament of India observed a minute of silence in his honour.

Criticism
According to literary critic Serajul Islam Choudhury, Nazrul Islam's poetry is characterised by abundant use of rhetorical devices, which he employed to convey conviction and sensuousness. He often wrote without care for organisation or polish. His works have often been criticized for egotism, but his admirers counter that they carry more a sense of self-confidence than of ego. They cite his ability to defy God, or rather orthodox conceptions of God, yet maintain an inner, humble devotion to Him. Nazrul Islam's poetry is regarded as rugged but unique in comparison to Tagore's sophisticated style. Nazrul Islam's use of Persian vocabulary was controversial, but it increased the range of his work.

Legacy

The government of Bangladesh conferred upon him the status of "national poet" in 1972. He was awarded an Honorary D.Litt. by the University of Dhaka in 1974 and in 1976
he was awarded the Ekushey Padak by the President of Bangladesh Justice Abu Sadat Muhammad Sayem. Many centres of learning and culture in Bangladesh and India had been founded and dedicated to his memory. The Bangladesh Nazrul Sena is a large public organization working for the education of children throughout the country. The Nazrul Endowment provides funding for research into the life and work of Kazi Nazrul Islam in U.S. Universities like California State University, Northridge and Connecticut State University. Nazrul was awarded the Jagattarini Gold Medal, the highest honour for work in Bengali literature by the University of Calcutta, in 1945 and was awarded the Padma Bhushan, the third-highest civilian award of India, in 1960.

Nazrul Islam's works for children have won acclaim for his use of rich language, imagination, enthusiasm, and an ability to fascinate young readers. Nazrul is regarded for his secularism. His poetry has been translated to several languages including English, Spanish, and Portuguese. A major avenue is named after him in Dhaka, Bangladesh. Kazi Nazrul University in Asansol, West Bengal, India is named after him and Kabi Nazrul College In Birbhum, West Bengal. Jatiya Kabi Kazi Nazrul Islam University in Mymensingh, Bangladesh is a public university named after him. Kabi Nazrul Government College in Dhaka, Bangladesh is also named after him. There is a cultural institution called Nazrul Academy, which is spread throughout Bangladesh. Kazi Nazrul Islam Airport in Andal, West Bengal, is India's first private greenfield airport. A chair has been named after him in University of Calcutta and the Government of West Bengal has opened a Nazrul Tirtha in Rajarhat, a cultural centre with library, auditorium and movie theatre dedicated to his memory. On 25 May 2020, Google celebrated his 121st birthday with a Google Doodle. On 20 November 2020, a documentary film about Kazi Nazrul Islam was released in Dhaka titled Biography of Nazrul. There is a metro station named "Kavi Nazrul" on metro line 1 of Kolkata Metro.

See also
 List of works of Kazi Nazrul Islam

References

Notes

Citations

External links

 Kazi Nazrul Islam
 Kazi Nazrul Islam Poem

Bangladeshi male musicians
Bangladeshi male poets
20th-century Bangladeshi male artists
20th-century Bangladeshi male singers
20th-century Bangladeshi singers
20th-century Bangladeshi male actors
20th-century Bangladeshi writers
20th-century Bangladeshi musicians
Bengali male poets
Bangladeshi people of Indian descent
Indian emigrants to Bangladesh
People with acquired Bangladeshi citizenship
20th-century Indian philosophers
20th-century Indian translators
1899 births
1976 deaths
20th-century Bangladeshi poets
Bengali musicians
Bengali Muslims
Bengali nationalists
20th-century Bengali poets
Bengali writers
Deaths from Pick's disease
Deaths from dementia in Bangladesh
Hinduism and Islam
Indian independence activists from Bengal
Indian male poets
Muslim poets
People from Paschim Bardhaman district
Writers from Dhaka
Recipients of the Ekushey Padak
Recipients of the Independence Day Award
Recipients of the Padma Bhushan in literature & education
Translators of Omar Khayyám
Musicians from West Bengal
20th-century Indian male musicians
20th-century Indian poets
Burials in Bangladesh
Indian Army personnel of World War I
British Indian Army soldiers
Poets from West Bengal
20th-century Indian writers
20th-century Indian male writers
Indian male writers
20th-century Bengalis
People from West Bengal
Indian poets
Indian short story writers
Indian lyricists
Bengali-language lyricists
Indian dramatists and playwrights
20th-century Indian dramatists and playwrights
Indian male dramatists and playwrights
Indian essayists
Indian male essayists
20th-century Indian essayists
Male essayists
Indian diarists
Indian novelists
Indian male novelists
20th-century Indian novelists
Bengali novelists
Novelists from West Bengal
Bangladeshi people of Arab descent

Kazi Nazrul Islam


Radu Tempea (n. 9 februarie 1768, Brașov, Marele Principat al Transilvaniei - d. 5 iulie 1824, Brașov, Imperiul Austriac) a fost un preot ortodox, profesor și lingvist român. În literatură numele său este deseori regăsit și ca Radu Tempea (V), deoarece a aparținut celei de-a cincea generații a familiei de preoți brașoveni ce au purtat același nume și au trăit începând din secolul al XVII-lea și până la mijlocul secolului al XIX-lea. Unele monografii îl numesc și Radu Tempea (V) Popescu.

A fost director al școlilor ortodoxe românești din Transilvania în perioada 1796-1808, protopop (din anul 1805) al unuia dintre cele 3 protopopiate din Brașov și apoi vicar general al Episcopiei Ardealului. Este cunoscut pentru publicarea la Sibiu, în 1797, a uneia dintre primele gramatici științifice românești.

Familia

Originea familiei nu se cunoaște cu certitudine dar se presupune că a trecut cândva din Oltenia sau Muntenia spre Ardeal, stabilindu-se la Făgăraș, apoi la Brașov la sfârșitul secolului al XVII-lea.

Stră-străbunicul Radu Tempea (I) a ajuns paroh în Biserica "Sfântul Nicolae" din Brașov, de la poalele Tâmpei, în anul 1699.

Străbunicul Radu Tempea (II) a fost protopop și cronicar și s-a născut în 1691, ajungând conducător al Protopopiatului Brașovului și al Țării Bârsei în 1735. A lăsat în manuscris Istoria sfintei biserici a Șcheilor Brașovului, de la 1484 la 1742, lucrare în două părți (republicată de Editura pentru Literatură în 1969). Prima parte are caracter de cronică, iar partea a doua, ce conține fapte din perioada în care a trăit autorul, are un pronunțat caracter istoric. Documentarea lucrării – care prezintă lupta românilor pentru a-și apăra drepturile în fața sașilor privilegiați - s-a făcut în baza arhivelor bisericești. Protopopul Tempea a decedat la Brașov la 14 mai 1742. Doi dintre frații săi, stegarul Florea și cătana Ilie, au căzut în luptele pentru libertatea și independența politică a românilor brașoveni, duse împotriva curuților.

Bunicul Radu Tempea (III) s-a născut undeva între anii 1719-1721 și a murit la 28 martie 1763, fiind un om școlit. Încă de la 17 ani acesta cunoștea limba latină. Pe soția sa o chema Anca, dar nu se cunoaște data căsătoriei.

Tatăl Radu Tempea (IV) este numit diacon la Biserica "Sfântul Nicolae" în 7 martie 1763, cu puțin timp înainte de moartea părintelui său, Radu Tempea (III). La 30 octombrie 1762 s-a căsătorit cu Marina, fiica lui Oprea Floroiu. Data nașterii diaconului nu se cunoaște, dar se poate presupune că s-a născut undeva în jurul anului 1740. A murit la 18 septembrie 1781, iar soția sa, Marina, a trăit până la 74 de ani (6 decembrie 1819). Cei doi au avut 6 copii, printre care și Radu Tempea (V).

Radu Tempea (V) s-a cununat la 12 februarie 1788, luând de soție pe Marina, fiica lui Chir Oprea Pulpaș.

Fiul Radu Tempea (VI) (n. 1793/1794 - d.1850) a făcut școala la Sibiu, după care a revenit la Brașov, unde a fost învățător, diacon și preot ajutător. A părăsit parohia din Prund după mai multe diferende cu enoriașii și, pentru scurt timp, în 1836, a slujit ca preot la biserica "Sfinții 40 de Mucenici" din București. Ulterior, în perioada 1837-1845, a devenit primul profesor, apoi director și inspector la Seminarul "Sfântul Nicolae" din Râmnicu Vâlcea, întemeiat de episcopul Chesarie în anul 1836.

Pe un al doilea fiu, Duțu, a vrut să-l facă preot la Biserica "Sfântul Nicolae" și pentru asta s-a certat cu curatorii bisericii.

Fiica sa l-a luat ca soț pe un alt învățat de vază al vremii, Ion Barac, de la care Radu Tempea a avut un nepot: Iosif Barac.

Viața și activitatea

La 9 ianuarie 1783, la vârsta de 15 ani, a pornit pe același drum ca și strămoșii săi, fiind primit la școala de la Biserica "Sfântul Nicolae" din Șcheii Brașovului și apoi la Gimnaziul săsesc luteran din Brașov, aici fiind primul elev ortodox care a învățat, la anul 1783. La 8/19 octombrie 1785 a cerut un sprijin de 100 de florini din partea bisericii pentru a urma filozofia la Buda, bursă pe care o și primește cu condiția să revină și să își continue activitatea la Brașov. De asemenea, a urmat cursurile de învățători de la Sibiu din 1787. La 22 februarie 1788 a devenit diacon învățător.

Fire iute, la începutul războiului cu turcii din 1787, terminat cu Pacea de la Siștov (1791), a plecat la București ca translator. Generalul-comandant Mitrowsky i-a lăudat "cultura escelentă, știința de limbi" și serviciile aduse prin cuvântări ținute recruților. S-a întors de acolo imediat ce s-a terminat războiul, dar postul de diacon fusese deja ocupat. Atunci s-a dus la Sibiu și l-a rugat pe episcopul Gherasim Adamovici să-l hirotonească preot 1794 și să-l numească paroh la Biserica Sfântul Nicolae din Șcheii Brașovului. Între 1796 și octombrie 1808 a fost director al școlilor ortodoxe românești din Transilvania, cu reședința la Sibiu, în această calitate interesându-se și de soarta școlilor din Brașov. Aflat la Sibiu, Tempea a publicat în 1797 una dintre primele gramatici științifice românești.

În martie 1805 era încă la Sibiu, fiind președinte interimar al Consistoriului Episcopal, iar în iulie era asesor. A devenit între timp protopop ortodox, conducând din 1805 unul dintre cele 3 protopopiate din Brașov, și apoi vicar general al Episcopiei Ardealului.

În timpul crizei financiare și economice din anii 1814-1815 a adus din Țara Românească 1000 găleți de porumb, împărțindu-l săracilor cu același preț cu cât l-a costat procurarea și transportul porumbului. Pentru această faptă, împăratul Francisc II i-a adus mulțumiri prin decretul din 27 ianuarie 1815, îndemnând guvernul ardelean să dea publicității, ca exemplu, această acțiune a protopopului Radu Tempea. Totodată, fiind vacant postul de episcop al Aradului, Radu Tempea a fost propus Curții de la Viena să ocupe acest post. Din păcate, inițiativa a rămas numai la stadiul de propunere.

La 25 februarie 1817 a fost suspendat din funcția de protopop din cauza neînțelegerilor generate de intenția de a-l promova pe fiul său, Duțu. Drept urmare, a plecat într-un pelerinaj în orașul Iași din Moldova, de unde s-a întors un an mai târziu, și împăcându-se cu Consistoriul la 10 septembrie 1818.

Opere
 Gramatică românească alcătuită de Radu Tempea, Directorul Școalelor Neunite Naționalicești prin Marele Prințipat al Ardealului. Cu slobozeniia celor mai mari. Sibii. În tipografia lui Petru Bart. 1797

Referințe

Bibliografie
 Lupaș, I.; Date privitoare la activitatea lui Radu Tempea, fost director al școalelor ortodoxe române din Transilvania și protopop al Brașovului; Țara Bârsei, anul IV, nr. 3, mai-iunie 1932; pp. 195-199
 Mușlea, Candid C.:
 "Radu Tempea. O soluție umilitoare pentru Românii "rebelanți" din Rotbav"; Țara Bârsei, anul II, nr. 2, martie-aprilie 1930, pp. 157-163.
 "O dinastie de preoți și protopopi: Radu Tempea. Șase generații de preoți și protopopi din aceeași familie"; Publicațiunile Arhivei Istorice a Municipiului Brașov; Institutul de Arte Grafice  "Astra", Brașov, 1939 (lucrare premiată de Academia Română)
 Biserica Sf. Nicolae din Șcheii Brașovului, vol. II (1743-1837); Institutul de Arte Grafice "Astra" Brașov, 1946
 St., I. G.; "O dinastie de preoți și protopopi (recenzie)"; Renașterea, Cluj, anul XVIII, nr. 3, 21 ianuarie 1940, pp. 2-3.

Vezi și
 Gramatica românească, 1828

Nașteri în 1768
Decese în 1824
Preoți ortodocși români
Gramaticieni
Transilvăneni
Romaniști români

Radu Tempea


Košarkaški klub "Pula 1981." (KK "Pula 1981."; KK "Pula 1981" Pula; KK Pula 1981; Pula 1981) je muški košarkaški klub iz Pule, Istarska županija, Republika Hrvatska.
U sezoni 2019./20. klub se natječe u Prvoj muškoj košarkaškoj ligi, ligi drugog stupnja prvenstva Hrvatske.

O klubu
KK "Pula 1981" je osnovan u listopadu 1997. godine. Klub se na početku orijentira na rad s mlađim kategorijama te klub djeluje u SC Mirna. 2004. godine je gradski prvoligaš "Istra" u financijskim problemima i izbačen iz lige, te se organizacijski spaja s "Pulom 1981", koja tad organizira seniorsku momčad i počinje igrati u B-1 ligi - Zapad, a od sezone 2005./06. u A-2 ligi - Zapad, u kojoj se se redovito natjecala, a od sezone 2017./18. se natječu u novouspostavljenoj Prvoj košarkaškoj ligi.
Od 2005. godine KK "Pula 1981" organizira Memorijalni košarkaški turnir "Josip Joža Sever".

Uspjesi
 A-2 liga - Zapad
 doprvak: 2005./06.

Pregled plasmana

Poznati igrači

Poznati treneri
 Sandro Nicević

Unutrašnje poveznice
 Pula
 KK Istra Pula

Vanjske poveznice
 kkpula1981.com - službene stranice
 KK Pula 1981, facebook stranica
 eurobasket.com, KK Pula 1981
 sportilus.com, KOŠARKAŠKI KLUB PULA 1981. PULA
 basketball.hr, KK Pula 1981
 ksiz.hr - Košarkaški savez Istarske županije, Pula 1981

Izvori

 kkpula1981.com, Povijest, pristupljeno 26. travnja 2020.
 kkpula1981.com, Dvorana, pristupljeno 26. travnja 2020.
 Mišo Tikvicki: 80 godina košarke u Puli, Pula, 2013., UDK:796.323.2(497.5 Pula), str. 38-42
 hks-cbf.hr, Klubovi – Prva muška liga, pristupljeno 26. travnja 2020.
 poslovna.hr, KOŠARKAŠKI KLUB PULA 1981. PULA
 fininfo.hr, KOŠARKAŠKI KLUB "PULA 1981." PULA
 bisnode.hr, KOŠARKAŠKI KLUB "PULA 1981." PULA

Košarkaški klubovi u Istarskoj županiji
Šport u Puli

KK Pula 1981


NGC 249 este o nebuloasă difuză situată în Micul Nor al lui Magellan, în constelația Tucanul. A fost descoperită în 5 septembrie 1826 de către James Dunlop. De asemenea, a fost observată încă o dată în 20 septembrie 1835 de către John Herschel.

Note

Vezi și
 NGC 248
 NGC 250

Legături externe
 NGC 249 pe WikiSky
 NGC 249 pe spider.seds.org

Nebuloase difuze
Obiecte NGC
Constelația Tucanul
Obiecte astronomice descoperite în 1826
Obiecte astronomice descoperite de James Dunlop

NGC 249


An Lankesterella ceracifolia in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni João Barbosa Rodrigues, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Rudolf Mansfeld. An Lankesterella ceracifolia in nahilalakip ha genus nga Lankesterella, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Lankesterella

Lankesterella ceracifolia


Tsai Ing-wen (în chineză: 蔡英文; în pinyin: Cài Yīngwén; n. 31 august 1956 la Zhongshan, Taipei) este un om politic din Taiwan.
În urma alegerilor din ianuarie 2016, a obținut funcția supremă în stat, fiind prima femeie președinte a acestei țări (funcție pe care o ocupă efectiv, începând cu 20 mai 2016).
Este a doua femeie șef de stat din Asia de Est, alături de Park Geun-hye, care a fost președinta Coreei de Sud.

A studiat dreptul la Universitatea Națională din Taiwan, apoi la Cornell University și la London School of Economics and Political Science.
Începând cu 1984  a activat ca profesoară la mai multe universități.
Din 1993 a ocupat diverse poziții în cadrul partidului Kuomintang.

În prezent deține funcția de lider al Partidului Democrat-Progresist din Taiwan.
În perioada ianuarie 2006 - mai 2007, a fost vicepreședinte al Chinei.

În timpul campaniei prezidențiale, a susținut următoarele reforme politice:
 reducerea șomajului în rândul tineretului prin încurajarea inițiativei antreprenoriale în cadrul acestei categorii sociale;
reformarea instituției guvernamentale: asigurarea neutralității președintelui, înmulțirea circumscripțiiloe electorale, ameliorarea reprezentării proproționale;
 implementarea justiției tranziționale;
 îmbunătățirea relațiilor dintre China și Taiwan;
 legiferarea căsătoriei între persoane de același sex.

Nașteri în 1956

Politicieni chinezi
Femei premier
Președinți femei
Absolvenți ai London School of Economics
Absolvenți ai Universității Cornell
Taiwanezi
Chinezi în viață

Tsai Ing-wen


Intrarea unui tren în gară este un film românesc din 1988 regizat de Copel Moscu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1988 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1988

Intrarea unui tren în gară


Krzysztof Jozef Nykiel (28 de fevereiro de 1965) é o regente da Penitenciária Apostólica, que foi nomeado para o cargo pelo Papa Bento XVI em 26 de junho de 2012. Ele já havia servido como funcionário da Congregação para a Doutrina da Fé.

Nykiel nasceu em Osjaków, Polônia, em 1965. Foi aluno do seminário maior em Łódź em 1984, recebeu o título de "Mestre [(polonês: Magister)] em Teologia" na Academia Teológica de Varsóvia em 1990. Foi ordenado sacerdote em 9 de junho de 1990 pela Arquidiocese Católica Romana de Łódź. Após o trabalho pastoral, foi enviado a Roma e serviu como funcionário do Pontifício Conselho para a Saúde de 1995 a 2002. Durante esse período em Roma, estudou e obteve seu doutorado em direito canônico pela Pontifícia Universidade Gregoriana em 2001. criou Capelão de Sua Santidade em 2001 e Prelado de Honra de Sua Santidade em 2010.

A partir de 1 de julho de 2002, serviu como funcionário da Congregação para a Doutrina da Fé. Atuou como Secretário Adjunto da Comissão Internacional de Inquérito sobre Medjugorje desde 18 de dezembro de 2009. Também atuou como membro do Colégio de Prelados Clérigos da Câmara Apostólica desde 30 de dezembro de 2010 e desde 5 de janeiro de 2011 atua como consultor da Pontifício Conselho para os Trabalhadores da Saúde. Sobre o seu papel como regente da Penitenciária Apostólica, ele fala: "Temos razão em chamá-lo de Tribunal da Misericórdia, porque sua missão principal é ajudar as pessoas no processo de reconciliação com Deus e com a Igreja, que estão em uma situação impossível de se reconciliar com sua salvação eterna."

Exerce a pastoral Passoscuro na Diocese de Porto-Santa Rufina. Foi postulador do processo de beatificação e canonização da Venerável Serva de Deus Wanda N. Malczewska e da Irmã Maria Julitta Ritz.

Ele conhece o idioma polonês, latim, italiano, inglês, alemão, espanhol e russo.

Ele elogiou o atual papa, o Papa Francisco, por seu sucesso em conseguir que mais católicos compareçam à confissão.

Ver também

Padres católicos da Polônia
Advogados da Polônia

Krzysztof Józef Nykiel


Asociația Salonul de tomană a fost o organizație artistică care a funcționat în perioada 1921 - 1924 si i-a avut ca principali inițiatori pe George Chirovici, Leon Biju și Ionescu Doru. Ca majoritatea societăților artistice din România principalul obiectiv pe care l-a avut a fost promovarea artelor și organizarea de evenimente expoziționale. În cadrul celor trei expoziții pe care le-a deschis în București în anul 1922 și 1923, au participat Rudolf Schweitzer-Cumpăna, Lucian Grigorescu, Adam Bălțatu, Aurel Băeșu, Sabin Popp, Petre Troteanu, Dumitru Florian, Paul Molda, Dumitru Brăescu, Vasile Anghel, Vasile Velisaratu, Dumitru Mățăoanu, Teodor Burcă, Ion D. Trajanescu, S. Becu, Nicolae Vermont și Gheorghe Leonida. Asociația s-a destrămat în anul 1924 ca urmare a redeschiderii Salonului oficial organizat de către autoritățile statului român.

Premise și înființare
După primul război mondial, în primii ani ai deceniului al treilea din secolul al XX-lea, viața artistică era una efervescentă. Se înregistrau o mulțime de expoziții personale și o activitate febrilă de regrupare a sculptorilor și pictorilor la noi asociații sau societăți artistice. Acest lucru era determinat de existența unei situații mai speciale în domeniul artelor și nu de crezuri sau convingeri de natură artistică. Situația a apărut din cauza că Salonul Oficial nu se reactivase ca principală activitate expozițională anuală și nici nu se prevedea ceva în acest sens. Un factor suplimentar era și modul greoi și partinic în care Societatea "Cercul artistic", Tinerimea artistică și Societatea Arta română, făceau invitațiile de aderare ca membri artiștilor tineri. De altfel, toate cele trei societăți enumerate erau încurajate și susținute de către autoritățile statului român.

La toți factorii expuși mai sus, s-au suprapus și vechile metehne românești prin care unii artiști doreau să fie șefi de grupări.  Acestea fiind zise, se pot vedea cauzele principale care au stat la baza apariției puzderiei de societăți artistice din acea epocă. Desigur că majoritatea acestora rămâneau în stadii de proiecte, ele fiind moarte înainte înființare sau dispăreau după prima tentativă de deschidere a unei manifestări expoziționale.

Asociația Salonul de toamnă se înscrie în acest cadru de febrilitate, ea având o activitate destul de modestă și o longevitate precară. Ea s-a înființat în ziua de 25 mai 1921 de George Chirovici, Leon Biju și Ionescu Doru. În cadrul acestei asociații s-au afirmat tinerii artiști plastici Rudolf Schweitzer-Cumpăna, Lucian Grigorescu, Adam Bălțatu, Aurel Băeșu, Sabin Popp, Petre Troteanu, Dumitru Florian, Paul Molda, Dumitru Brăescu, Vasile Anghel, Vasile Velisaratu, Dumitru Mățăoanu, Teodor Burcă, Ion D. Trajanescu, S. Becu și Gheorghe Leonida.

Asociația și-a propus un program de activitate foarte bogat:
 organizarea de conferințe și excursii în străinătate și în România;
 organizarea de exppoziții;
 ocrotirea și ajutorarea fiecărui membru societar;
 tipărirea de reviste și anuare ale asociației.
Societatea Salonul de toamnă nu avea președinte ales și problemele administrative erau rezolvate de către un delegat - George Chirovici.
Ca și la alte societăți artistice, totul s-a rezumat doar la organizarea de expoziții.

Manifestări expoziționale

Expoziția din februarie 1922
Vernisajul evenimentului s-a petrecut la începutul lunii februarie 1922 la sala de expoziții a Sindicatului artelor frumoase care s-a și inaugurat cu această ocazie.

Pe lângă membrii fondatori și cei societari au mai expus George Demetrescu Mirea ce era invitat de onoare, Pan Ioanid, Dumitru Hârleanu, Gheorghe Simota, Nițescu, Virginia Andreescu etc. O parte a presei a făcut elogiul expoziției, salutând Salonul de toamnă ce "... ar forma un fel de trecere de la anchilozarea naturalist-romantică a Tinerimii artistice la arta mai nouă, impresionistă și chiar post impresionistă de la Arta Română". Cronica plastică a apreciat pe talentatul Aurel Băeșu, Rudolf Schweitzer-Cumpăna și Lucian Grigorescu.

Expoziția din toamna anului 1922
Datorită reușitei primei expoziții, comitetul societății a organizat rapid a doua manifestare expozițională care s-a deschis în perioada 30 septembrie - 26 octombrie 1922, unde au fost prezente un număr de 175 de exponate. Ea s-a desfășurat la Galeria Maison d'Art din București și a avut ca invitat pe Nicolae Vermont. Expoziția a fost în atenția presei care a criticat neprofesionalismul și lipsa de talent al participanților, dar și calitatea și fumusețea operelor semnate de către Lucian Grigorescu, Rudolf-Cumpăna și Margareta Cosăceanu.

Expoziția din anul 1923
În luna octombrie 1923, societatea a organizat cea de a treia expoziție care deși a prezentat opere cu o valoare superioară celor din anul precedent, ea o fost defavorabil criticată de presa din acel an. Astfel, George Chirovici, Pan, Ioanid, Aurel Băeșu, Lucian Grigorescu, Nicolae Vermont, Paul Molda Alexandra Phoebus, Rudolf Schweitzer-Cumpăna, Sabin Popp și Leon Biju au fost aspru criticați. Unora li s-a repoșat că au încercat să prezinte forme moderniste insuficient asimilate și altora că s-au menținut la un nivel artistic inferior.

Desființarea asociației
Ca urmare a criticilor de presă, unii artiști au părăsit Asociația Salonul de toamnă și s-au integrat în alte societăți artistice, în timp ce George Chirovici împreună cu alți prieteni au menținut asociația în viață până în primăvara anului 1924. O dată cu redeschiderea Salonului oficial din anul 1924, numărul mic de membri a dus la lichidarea ei.

Referințe

Bibliografie
Petre Oprea: Societăți artistice bucureștene, Editura Meridiane, București, 1969, pag. 83 - 85

Legături externe

Fondări în 1921
Desființări în 1924
Organizații de artă din România
Evenimente în România

Asociația Salonul de toamnă


ජනප්‍රිය කෙසෙල් ප්‍රභේදයකි. සාමාන්‍ය ව්‍යවහාරයේදී නැව් කෙසෙල් වශයෙන්ද මෙම ප්‍රභේදය හැදින්වේ.  ඩ්වෝෆ් කැවෙන්ඩි‍ෂ් වර්ගය ලෙසද දැක්වෙන්නේ මෙම ප්‍රභේදයයි. ව්‍යාජ කඳ කළු පාටට හුරු තද දුඹුරු පාටය. ව්‍යාජ කඳ මීටර් 1.5-1.7 උස් වන අතර පත්‍ර කඳ මීටර් 0.2- 0.5 උස්ව වැඩේ. කඳ මහත් නොවේ. පත්‍ර නටුව පිටතට වක් වී ඇත. පත්‍ර නටුව දාරයේ දම් පාට බෝඩරයක් ඇත. පත්‍රයේ මැද නාරටිය කොළ පැහැතිය. පත්‍ර තලයේ උඩ පෘෂ්ඨය තද කොළ පාටය, යටි පෘෂ්ඨය ලා කොළ පාටය. කෙසෙල් මුහය රෝස පාටය. කෙසෙල් ගෙඩියේ මදය රසවත්ය, පිටි සහිතයි. මෙම කෙසෙල් කැනක ඇවරි 10-12 ක් ලබාගත හැකිය. මෙම කෙසෙල් ප්‍රභේදය ඉදුණු විට කහ පැහැයට හැරේ. කැනේ මැද නාරටිය කොළ පැහැතිය. කැනක බර කි.ග්‍රෑම් 20 ක් පමණ වේ. මෙම කෙසෙල් ප්‍රභේදයට වෙළඳපොලෙහි ඉහළ වටිනාකමක් පවතී. මෙය වද පීමේදී වෛරසයට අධික ලෙස පාත්‍ර වේ.

බිම් කෙසෙල්


Foreyia é um gênero extinto de celacanto que viveu durante o período Triássico Médio no que hoje é o Cantão dos Grisões, na Suíça. O gênero contém uma única espécie: F. maxkuhni.

Classificação

Análises filogenéticas colocam diretamente F. maxkuhni como táxon irmão de Ticinepomis, outro latimerídeo também encontrado nos mesmos estratos. Ambos compartilham numerosos traços anatômicos entre si, sugerindo fortemente uma relação próxima.
Peixes pré-históricos

Foreyia