Ahmedije, službeno Muslimanska zajednica ahmedije  ili Ahmedijski muslimanski džemat, islamska je religijska zajednica utemeljena krajem 19. st. u Pandžabu u Britanskoj Indiji. Proizašla je iz života i djela Mirze Ghulama Ahmeda (1835. – 1908.) koji je tvrdio kako predstavlja ispunjenje proročanstava o svjetskom reformatoru Sudnjeg dana, koji bi mirnim sredstvima trebao osigurati konačnu pobjedu islama i najaviti eshaton kao što je predviđeno u islamskim spisima, ali i u raznim svjetskim religijama. Tvrdio je kako je određen od Boga za mudžadida (obnovitelja) islama, obećanog Mesiju i Mehdija kojeg iščekuju muslimani. Članovi ahmedijskog pokreta nazivaju se ahmedije muslimani.

Ahmedijska misao naglašava vjerovanje da je islam konačna uputa dana čovječanstvu kao što je objavljeno Muhammedu, te ističe nužnost obnove istinske srži islama u njegovom iskonskom obliku – izgubljenom tijekom stoljeća. Ahmedije vjeruju da se Ahmed pojavio u Duhu Isa a.s.(Isusa) kako bi okončao religijske ratove, osudio krvoproliće i ponovno uspostavio moralnost, pravdu i mir. Vjeruju da je uz pomoć božanskog vodstva iz islama odstranio fanatična i nadodana vjerovanja i prakse, zauzimajući se za istinska i ključna učenja islama u skladu s praksom Muhameda i rane islamske zajednice. Shodno tome, ahmedije sebe poimaju kao vođe obnove i mirnog širenja islama.

Mirza Ghulam Ahmed utemeljio je zajednicu 23. ožujka 1889. Nakon njegove smrti zajednicu su vodili kalifi, a do 2016. g. proširila se u 209 država i teritorija svijeta s najvećim članstvom u južnoj Aziji, istočnoj i zapadnoj Africi te Indoneziji. Ahmedija njeguje snažnu misionarsku tradiciju i bila je među prvim muslimanskim zajednicama koje su stigle u Veliku Britaniju i druge zapadne države. Zajednicu trenutno predvodi kalif Ahmad Mirza Masroor Ahmad, a njezino se članstvo kreće između oko 20 milijuna pripadnika širom svijeta.

Ahmedijska populacija skoro potpuno konstituira jednu, visoko organiziranu i ujedinjenu zajednicu. U tom smislu postoji samo jedna struja ahmedija. Međutim, u ranoj povijesti zajednice skupina ahmedija muslimana se odvojila zbog spora oko naravi Ahmadova proroštva i nasljedstva te oformila Pokret Lahore Ahmadija, koji danas predstavlja malu frakciju ahmedija. Od začetka pokreta, neka specifično ahmedijska vjerovanja smatrana su suprotnim suvremenoj srednjostrujaškoj islamskoj misli i neke su ahmedije zbog toga bili progonjene. Mnogi muslimani ahmedije smatraju nevjernicima (kafir) ili hereticima.

Etimologija

Ahmadijski pokret utemeljen je 1889. g., no ime Ahmadija usvojeno je nakon jednog desetljeća kada je u Indiji proveden popis stanovništva, pri čemu nisu prikupljani samo podaci o religijskoj nego i o denominacijskoj pripadnosti. U manifestu od 4. studenog 1900. Mirza Ghulam Ahmad objasnio je kako ime ne upućuje na njega samoga, nego na Muhamedovo alternativno ime – Ahmad. Prema njemu,Muhamed, što znači "najhvaljeniji", odnosi se na slavnu sudbinu, veličanstvenost i moć proroka, koji je to ime usvojio za vrijeme hidžre; ipak, Ahmad, arapski superlativ, koji znači "visoko hvaljen" te "tješitelj", označava ljepotu njegovih propovjedi, kvalitete nježnosti, poniznosti, ljubavi i milosrđa utjelovljene u Muhamedu, te, također, označava mir koji je svojim učenjima trebao uspostaviti u svijetu. Prema Ahmadu, ova imena time upućuju na dva aspekta ili dvije faze islama, a u posljednje vrijeme drugi je aspekt zahtijevao veću pažnju.   Mnoštvo različitih imena raznih sljedbi i škola islamske misli koje proizlaze iz imena njihovih vođa smatrao je inovacijama (bida) jer je Poslanik islama imao samo ova dva imena.

U skladu s time, prema Ahmadovu mišljenju, to je bio razlog zašto je Stari zavjet prorokovao Poslanika "sličnog Mojsiju", što se odnosilo na Muhameda, dok je, prema Kuranu, Isus nagovijestio poslanika s imenom Ahmad (Kuran 61:6). Također, upotrijebio je naziv Ahmadija madhab (misaona škola unutar islama):
"Dopušteno je da se [ovu zajednicu] također naziva 'muslimanima Ahmadi puta (madhab).

Sažetak vjerovanja

Ahmadi vjerovanja srodnija su sunitskoj nego šijitskoj tradiciji, poput pet stupova islama ili šest stavki islamskog vjerovanja. Isto tako, Ahmadijci prihvaćaju Quran Kuran za svoj sveti tekst, okreću se prema Kabi tijekom molitve, prakticiraju sunnet (praksu i običaje poslanika Muhameda) i prihvaćaju autoritet sunitskih hadisa (zabilježenih Muhamedovih izreka i priča o njemu). To su središnja vjerovanja Ahmadi muslimana. Razlikovna je značajka Muslimanske zajednice Ahmadije njihovo vjerovanje da je Mirza Ghulam Ahmad Obećani Mesija i Mahdi, kao što je naviještao poslanik Muhamed. Sažimajući svoju tvrdnju, Ahmad piše:

Zadatak za koji me Bog odredio jest takav da trebam otkloniti bolest što pogađa odnos između Boga i njegovih stvorenja i obnoviti vezu ljubavi te iskrenosti među njima. Naviještanjem istine i okončanjem religijskih sukoba, trebao bih uspostaviti mir i objelodaniti Božanske istine koje su postale skrivene od očiju svijeta. Pozvan sam kako bih pokazao duhovnost što leži zakopana ispod egoistične tame. Na meni je da praktično pokažem, a ne samo riječima, Božanske moći koje prodiru u ljudsko biće i očituju se putem molitve i pažnje. Povrh svega, moja je zadaća u ljudskim srcima ponovno uspostaviti vječno zdanje čistog i blistavog Božjeg Jedinstva, slobodnog od svake nečisti mnogoboštva, koje je sada potpuno nestalo. Sve ovo bit će postignuto ne mojom snagom nego snagom Svemogućeg Boga, koji je Bog neba i zemlje.
U skladu s ovime, vjerovao je kako je njegov cilj mirnim putem braniti i širiti islam diljem svijeta, oživiti zaboravljene islamske vrednote mira, opraštanja i suosjećanja naspram cijelog čovječanstva te uspostaviti svjetski mir kroz islamska učenja. Vjerovao je kako je njegova poruka bila osobito bitna za zapadni svijet, koji je, prema njemu, zapao u materijalizam.

Ahmadi učenja drže da su sve velike svjetske religije božanskog porijekla i da su bile dio božanskog plana usmjerenog uspostavljanju islama kao konačne religije jer je najcjelovitiji te je usavršio prethodna učenja drugih religija (ipak, Ahmadijci vjeruju kako su sve druge religije zastranile od svog izvornog oblika te postale iskvarene). Poruka utemeljitelja tih religija bila je, prema tome, u biti jednaka onoj islamskoj, no ipak nepotpuna. Upotpunjenje i dokončanje religijskog razvoja nastupilo je dolaskom Muhameda. Međutim, globalno širenje, priznavanje i eventualno prihvaćanje njegove poruke (tj. usavršavanje pojavnosti Muhamedova poslanstva) bilo je predodređeno tek za dolazak Mahdija. Prema tome, Ahmadi muslimani Mirzu Ghulama Ahmada drže tim Mahdijem i, time, "Obećanim" svih religija koji ispunjava eshatološka proroštva Abrahamic religions abrahamskih religija, kao izoroastrizma, indijskih religija, tradicije američkih starosjedialca i drugih. Ahmadi muslimani vjeruju da je Ahmad bio božanski određen kao istinski odraz Muhamedova poslanstva kako bi potvrdio Božje jedinstvo i podsjetio čovječanstvo na dužnosti prema Bogu i njegovoj kreaciji. Sažimajući islamsku vjeru, Ahmad piše:

Postoje samo dva cjelovita dijela vjere. Prvi je ljubiti Boga, a drugi je ljubiti čovječanstvo u takvoj mjeri da patnju, probleme i nevolje drugih ljudi smatrate svojima te da molite za njih.

Stavke vjerovanja

Ahmadi muslimani drže do istih vjerovanja kao i većina muslimana, s razlikom u poimanju značenja Khataman-Nabiyyin (Pečata poslanstva). Šest stavki vjerovanja identične su onima u koje vjeruju sunitski muslimani, a temelje se na Kuranu i Muhamedovoj tradiciji (Sunnetu).

Božje jedinstvo

Glavni članak: Tawhid

Ahmadi muslimani čvrsto vjeruju u Božje apsolutno jedinstvo. Priznavanje ovog načela najvažnije je i Zajednica ga drži kardinalnim islamskim načelom. Iz njega proizlaze sva ostala islamska vjerovanja. Smatra se da vjerovanje u Božje jedinstvo utječe na život osobe u svim njegovim aspektima i vjeruje se da ima mnogo šire značenje te dublju primjenu. Primjerice, razrađujući Božje jedinstvo, kuranski ajet "Nema sveobuhvatne moći osim Boga" poništava sve vrste straha osim straha od Boga. Ulijeva osjećaj potpune ovisnosti o Bogu i osjećaj da svako dobro proistječe iz Njega. Općenito, smatra se kako vjerovanje u Božje jedinstvo oslobađa vjernike od svih oblika tjelesnih strasti, ropstva i dojma zemaljskog utamničenja. Utemeljitelj Zajednice piše:

Božje jedinstvo svjetlo je koje osvjetljuje srce tek nakon negacije svih božanstava, pripadala ona unutarnjem ili vanjskom svijetu. Ono prožima svaku česticu ljudskog bića. Kako se ovo može postići bez pomoći Boga i Njegova Poslanika? Dužnost je čovjeka samo usmrtiti vlastiti ego i okrenuti leđa vražjem ponosu. Ne bi se trebao razmetati time kako je podignut u kolijevci znanja, nego bi se trebao smatrati običnom neznalicom i zaokupiti se preklinjanjem. Tada će se svjetlo Jedinstva od Boga spustiti na njega i podariti mu novi život.

Nadalje, vjeruje se kako islamski koncept Božjeg jedinstva donosi shvaćanje jedinstva ljudskog roda i tako otklanja sve zapreke u tom pogledu. Raznolikost rasa, narodnosti i boja smatra se vrijednom prihvaćanja. K tome, smatra se da vjerovanje u Božje jedinstvo stvara osjećaj potpune harmonije između Stvoritelja i njegove kreacije. Podrazumijeva se da ne može biti proturječja između Božje riječi i Božjeg djela.
Islam Boga prepoznaje izvorom svih izvrsnosti, slobodnim svakog nesavršenstva u skladu s razumijevanjem Zajednice. Bog se priznaje kao Živi Bog koji se posvuda očituje i sluša molitve svojih slugu. Distinktivno, međutim, Ahmadi muslimani Božje atribute drže vječnim. Po tom pitanju, Ahmadi učenja zastupaju stav kako Bog komunicira s čovječanstvom kao i prije.

Anđeli

Vjerovanje u anđele temeljni je dio Muslimanske zajednice Ahmadije. Anđeli su duhovna bića stvorena od Boga kako bi Mu bila poslušna te provodila njegove zapovijedi. Za razliku od ljudskih bića, anđeli nemaju slobodnu volju i ne mogu samostalno djelovati. Po Božjoj zapovijedi oni prorocima donose objave, njihovim neprijateljima donose kazne, veličaju Boga i bilježe djela ljudskih bića. Anđeli nisu vidljivi fizičkim okom. Ipak, prema Ahmadi vjerovanju, ponekad se ljudima pojavljuju u različitim oblicima. Takve pojave, međutim, nisu fizičke nego duhovne naravi. Ahmadi muslimani na anđele gledaju kao nebeska bića osobne naravi. Njihova je glavna uloga prenošenje Božjih poruka ljudima. Prema Kuranu, cijelim materijalnim, kao i duhovnim, svemirom upravljaju duhovne sile, koje se naziva anđelima. Štogod oni čine potpuno je podređeno Božjoj volji i Njegovom planu događanja. Prema islamu, u interpretaciji Ahmadi muslimana, stvari ne mogu odstupiti od određenog im tijeka ili dodijeljene im funkcije, ili od Božjeg sveukupnog plana događanja.

Knjige

Za Ahmadi muslimane, treća se stavka islamskog vjerovanja odnosi na vjerovanje u sve svete spise koje je Bog objavio svojim poslanicima. To uključuje Toru, evanđelja, psalme, Abrahamove svitkei Kuran. Prije pojave islama, povijest religije shvaća se kao niz objava u kojima je svaki poslanik donosio učenja prikladna danom području i vremenu. Prema tome, u vrijeme svog nastanka, božanska učenja podudarala su se u svojim temeljima uz iznimku manjih detalja koji su se odnosili na specifičnosti vremena i područja. Izuzimajući Kuran, vjeruje se kako su sveti spisi podložni ljudskom umetanju. Islam priznaje da Bog šalje svoje poslanike svim nacijama te izoliranim zajednicama u svijetu. Tako se, prema Ahmadi učenjima, drži da spisi izvan abrahamske tradicije, poput Veda i Aveste, također imaju božansko porijeklo. Među priznatim spisima, Zajednica vjeruje da je Kuran konačna Božja objava čovječanstvu. Učenja Kurana smatraju se bezvremenim.

Proroci

Prema stavu Ahmadi muslimana, četvrta je stavka islamske vjere vjerovanje u sve Božje proroke. Ahmadi muslimani vjeruju da, kada je svijet pun nepravde i nemorala, ili neki njegov dio, ili kada sljedbenici određene religije postanu iskvareni ili u vjeru uvedu iskvarena učenja, čineći time vjeru zastarjelom i stvarajući potrebu za božanskim Pomagačem, tada je Božji prorok poslan kako bi ponovno uspostavio Svoju božansku volju. Osim vjere u sve proroke iz Kurana i Starog zavjeta, Zajednica također prorocima smatra Zaratustru, Krišnu, Buddhu i Konfucija.

Prema Ahmadi vjerovanju, islamski su termini "upozoritelj" (natheer), "prorok" (nabi), "poslanik" (rasul) i "glasnik" (mursal) istoznačnice. Međutim, Zajednica razlikuje dvije vrste proroštva: proroci donositelji zakona, koji donose novi zakon i odredbe, poput Mojsija (dana mu je Tora) i Muhameda (dan mu je Kuran); i proroke koji ne donose nove zakone, a pojavljuju se u okviru danih zakona, poput Jeremiah Jeremije, Isusa i Mirze Ghulama Ahmada. Adama drže prvim čovjekom s kojim je Bog razgovarao i objavio mu Svoju božansku volju, i stoga prvim prorokom. Međutim, Ahmadijci Adama ne smatraju prvim čovjekom na svijetu, nasuprot islamskom, kršćanskom i židovskom vjerovanju. Ovaj je stav utemeljen u samom Kuranu, prema Muslimanskoj zajednici Ahmadiji. Ahmadijci vjeruju da je Muhmed zadnji prorok donositelj zakona, no naučavaju kontinuitet proroštva.

Sudnji dan

Peta je stavka vjere Sudnji dan. Prema Ahmadijcima, nakon vjerovanja u jednog Boga, vjerovanje u Sudnji dan najnaglašenija je doktrina u Kuranu.  Prema vjerovanju Ahmadi muslimana, cijeli će svemir skončati na Sudnji dan, taj stav zauzimaju sve ostale islamske sljedbe i škole mišljenja. Mrtvi će uskrsnuti i položiti račune svojih djela. Ljudi s dobrim djelima ući će u raj, a oni sa zlim djelima u pakao.  U Ahmadiji pakao je shvaćen kao privremeno boravište, gdje boravak traje iznimno dugo, ali ne vječno – slično kao u židovstvu. Pakao drže sličnim bolnici gdje se duše čiste od grijeha i taj je stav utemeljen na Kuranu i hadisima.

Božansko određenje

Glavni članci: Kader i Taqdir

Muslimanska zajednica Ahmadija vjeruje kako božansko određenje upravlja ishodimasvih mogućih događanja u ovom svemiru. Unutar granica božanskog određenja, čovjeku je dana slobodna volja za izbor svojeg puta. Ahmadi muslimani vjeruju da će im na Sudnji dan biti suđeno na temelju njihovih namjera i djela. Vjeruju kako je znanost proučavanje Božjih djela, a religija proučavanje Božje riječi, te da između njih ne može biti proturječja. Na temelju svojeg shvaćanja Kurana, Ahmadijci vjeruju da Adam nije bio prvi čovjek na svijetu, već samo prvi prorok. Ahmadi muslimani vjeruju u Ahmadiyya views on evolution teoriju biološke evolucije, premda je smatraju božanski vođenom.

Pet stupova

Glavni članak: Pet stupova islama

Stupovi islama (arkanal-Islam; također, arkan ad-din, "stupovi religije") pet su temeljnih islamskih čina i obvezni su za sve Ahmadi muslimane.  U Kuranu su predstavljeni kao okvir bogoštovlja i znak predanosti vjeri. To su [[w:en:Wikipedia:Shahada šehadet(credo), salat (dnevne molitve), zekat(obvezni milodar), ramazanski post i hodočašće u Meku barem jednom u životu (hadž). Ahmadi muslimani slažu se sa šijitskim i sunitskim sljedbama oko ključnih detalja pri izvođenju ovih čina. Međutim, u Pakistanu je Ahmadijcima zakonski zabranjeno da se izjašnjavaju kao muslimani, a u nekim su drugim muslimanskim državama i progonjeni zbog toga. To im donekle otežava izvođenje obveznih čina vjere. Iako Ahmadijci iz nekih država odlaze na hodočašće u Meku, to im saudijskim zakonom zapravo nije dozvoljeno.

Svojstvena učenja

Iako su pet stupova islama i šest stavki vjere kod Ahmadi muslimana u središtu vjerovanja te su identični onima srednjostrujaških sunita, svojstvena Ahmadi vjerovanja uključuju sljedeće:

Drugi dolazak

Nasuprot srednjostrujaškom islamskom vjerovanju, Ahmadi muslimani vjeruju kako je Isus bio razapet i da je preživio četiri sata na križu. Kasnije se u grobnici probudio iz nesvjestice.  Ahmadijci vjeruju kako je Isus umro prirodnom smrću u Kašmiru tražeći izgubljena izraelska plemena. Vjeruju da su Isusovi posmrtni ostaci u kašmirskoj grobnici čovjeka imena YuzAsaf. Naime, vjeruje se kako su biblijska i kuranska proročanstva o drugom Isusovu dolasku metaforičke naravi te da je Mirza Ghulam Ahmad svojim likom ispunio ova proročanstva i drugi Isusov dolazak. Ahmadi muslimani također vjeruju da su "Obećani Mesija" te "Imam Mahdi" ista osoba, i da će pomoću njegovih učenja, utjecaja i molitvi, te njegovih sljedbenika islam poraziti Antikrista ili Al-Masih ad-Dajjal Dedžala u vremenskom razdoblju sličnom razdoblju koje je bilo potrebno za uspon kršćanstva (također, pogledajte: odnos Ahmadije i kršćanstva), te da će Dedžalova moć polako slabiti – označujući najavljenu konačnu pobjedu islama i doba mira.

Pečat poslanika

Također pogledajte: Khataman-Nabiyyin i Proroštvo (Ahmadija)

Premda Ahmadi muslimani vjeruju da je Kuran zadnja Božja poruka čovječanstvu, također vjeruju da Bog nastavlja komunicirati s odabranim pojedincima na isti način kao i prije. Svi su Božji atributi vječni. Naime, Ahmadi muslimani vjeruju da je Muhamed proroštvo doveo do savršenstva i da je bio zadnji prorok donositelj zakona i vrhunac duhovne evolucije čovječanstva. Novi proroci mogu doći, no moraju biti potpuno podređeni Muhamedu te ga ne mogu nadmašiti u izvrsnosti niti izmijeniti njegovo učenje ili donijeti neki novi zakon ili religiju. Također, smatra ih se Muhamedovim odrazima prije nego samostalnim prorocima poput antičkih proroka. 58

Džihad

Glavni članak: Ahmadijsko shvaćanje džihada

Prema Ahmadi muslimanskom vjerovanju, džihad može biti podijeljen na tri kategorije: džihad al-Akbar (veći džihad) onaj je protiv ega i odnosi se na borbu protiv niskih strasti poput ljutnje, požude i mržnje; džihad al-Kabir (veliki džihad) odnosi se na mirno širenje islama, uz osobit naglasak na širenje istinske islamske poruke pisanjem; džihad al-Asghar (manji džihad) je oružana borba kojoj se pribjegava jedino u samoobrani u situacijama teških religijskih progona pri čemu nije moguće slijediti temeljna religijska načela i tada samo po izravnoj naredbi kalifa. 59 Ahmadi muslimani ističu da je Mirza Ghulam Ahmad, po islamskom proročanstvu, džihad u vojnom obliku prikazao neprimjenjivim u aktualnom dobu jer islam, kao religija, nije napadnut vojno nego kroz književnost i medije, stoga bio odgovor trebao biti sličan. 60 Oni vjeruju kako bi na mržnju trebalo odgovoriti ljubavlju. 61

Po pitanju terorizma, četvrti kalif Zajednice napisao je 1989:
Kada je islam u pitanju, on kategorički odbacuje i osuđuje svaki oblik terorizma. Ne daje nikakvo pokriće ili opravdanje za bilo koji čin nasilja, bio on počinjen od strane pojedinca, skupine ili vlade. 62

56 "Jesus, a Humble Prophet of God". Al Islam.

57 "Death of Jesus" , by Shahid Aziz, BulletinOctober 2001, Ahmadiyya Anjuman Ishaat Islam Lahore (UK)

The Promised Mehdi and Messiah, str. 50, "Jesus Migrated to India", Aziz Ahmad Chaudhry, Islam International Publications Limited.

58 [The Promised Messiah and Mehdi – The Question of Finality of Prophethood], Dr. Aziz Ahmad Chaudhry, Islam International Publications Limited.

59 "Suspension of Jihad". Pristupljeno 3.rujna 2014

60 Simon Ross Valentine. Islam and the Ahmadiyya Jama'at: History, Belief, Practice. Columbia University Press. str. 190. Pristupljeno 3.rujna 2014.

61 "True Concept of Islamic Jihad". Review of Religions. Pristupljeno 3.rujna 2014.

62 "Is Islam a Threat to Poland and World Peace?". Review of Religions. Pristupljeno 3.rujna 2014.

Abrogacija

Za razliku od sunita, no u skladu sa šijitima, Ahmadi muslimani vjeruju da nijedan kuranski ajet ne abrogira ili ukida neki drugi ajet. Svi su kuranski ajeti jednako vrijedni, u skladu s njihovim naglaskom na "nenadmašnu ljepotu i neospornu ispravnost Kurana. 63  Usklađivanje naizgled neodgovarajućih odredbi provodi se njihovom pravnom deflacijom u Ahmadi pravu (fiqh), tako da je odredba (smatrana primjenjivom samo u specifičnoj situaciji za koju je objavljena) djelatna ne zato što je zadnja objavljena, nego zato što najbolje odgovara danoj situaciji. 64

63Friedmann,Jihādin Ahmadī Thought,  [], str. 227

64 Friedmann, Jihādin Ahmadī Thought, str. 227

Religija i znanost

Također pogledajte: stav o evoluciji

Ahmadi muslimani vjeruju kako ne može biti sukoba između Božje riječi i Božjih djela, stoga religija i znanost moraju djelovati u međusobnom skladu. 65  U odnosu na ovaj odnos, drugi kalif Ahmadije tvrdi da je, kako bismo shvatili Božju objavu, nužno proučavati Njegova djela; a kako bismo shvatili značaj Njegovih djela, nužno je proučavati Njegovu riječ. 66  Prema nobelovcu Salam Abdusu Salamu, pobožnom Ahmadi muslimanu, 750 kuranskih ajeta (skoro jedna osmina Knjige) vjernike nagovaraju na proučavanje prirode, na razmišljanje, najbolju upotrebu razuma u svojoj potrazi za konačnim i na stjecanje znanja i znanstvenog razumijevanja kao dio društvenog života. 67

Ostalo

Ostala svojstvena vjerovanja uključuju:

•	Povijest religije ciklične je naravi i obnavlja se svakih sedam milenija. Aktualni ciklus, počevši s biblijskim Adamom, dijeli se na sedam epoha ili doba, poput sedmodnevnog tjedna, s razdobljima svjetla i tame. Mirza Ghulam Ahmad pojavio se kao obećani Mesija u šestoj epohi naznačujući sedmo i posljednje doba čovječanstva 68   budući da je jedan Božji dan poput tisuću ljudskih godina. 69 Prema Ghulamu Ahmadu, kao što je šesti dan tjedna namijenjen za Jumu'ah džumu (zajedničku molitvu), tako je njegovo doba određeno za globalno okupljanje čovječanstva kojim će se svijet ujediniti pod okriljem jedne univerzalne religije – islama.

65 Mathieu Guidère.Historical Dictionary of Islamic Fundamentalism.str. 22. Pristupljeno 3.rujna 2014.

66"From the Archives: Why I believe in Islam". Review of Religions. Pristupljeno 3.rujna 2014.

67 Ayub K. Ommaya."The Rise and Decline of Science in Islam". Pristupljeno 3.rujna 2014.

68 Daud A Hanif (2003)."Prophets of God". The Muslim Sunrise (2).

Povijest

Glavni članak: Vremenska skala povijesti Ahmadije

Povijest Muslimanske zajednice Ahmadije formalno počinje 23. ožujka 1889. u Ludhiani u Indiji kada je skupina sljedbenika prisegnula na vjernost Mirzi Ghulamu Ahmadu. Međutim, njena povijest seže unatrag u ranu fazu Ahmadova života, kada je navodno počeo primati objave o svojoj budućnosti, ali i o prošlosti tradicija različitih svjetskih religija. Krajem 19. st. Mirza Ghulam Ahmad iz Kadiana proglasio se "Stoljetnim reformatorom islama" (mudžadidom), metaforičkim drugim Isusovim dolaskom te Mahdijem kojega čekaju muslimani, a stekao je značajan broj sljedbenika, osobito u Ujedinjenim pokrajinama, Pandžabu i Sindhu. 70   On i njegovi sljedbenici tvrde kako je njegov dolazak predvidio Muhamed, Poslanik islama, i mnogi drugi religijski spisi svijeta. Ahmadija se pojavila kao islamski pokret u Indiji, također kao odgovor na kršćansko i hindu (Arya Samaj) misionarstvo rašireno tijekom 19. st.

Ahmadija tvrdi kako predstavlja oživljavanje islama u posljednjim danima. Prekomorske misionarske aktivnosti Ahmadije započele su već 1913 (primjerice, misija u Putneyu u Londonu, VB). Mnoge su moderne nacije kroz Ahmadi pokret ostvarile prvi kontakt s muslimanskim aktivistima. 71    Neki povjesničari Ahmadiju smatraju pretečom afroameričkog pokreta za građanska prava. Prema nekim stručnjacima, 72    Ahmadija je bila "uvjerljivo najutjecajnija zajednica unutar afroameričkog islama" sve do 1950-ih. Danas Muslimanska zajednica Ahmadija ima jedan od najaktivnijih misionarskih programa u svijetu. Osobito u Africi. U postkolonijalnom dobu, Zajednica je uvelike zaslužna za širenje islama na afričkom kontinentu. 72

Prvi kalifat

Nakon smrti Mirze Ghulama Ahmada Hakīm Nur-ud-Dīn jednoglasno je izabran za njegovog prvog nasljednika i kalifa Zajednice. Tijekom svog kalifata od šest godina nadgledao je prijevod Kurana na engleski, utemeljenje prve Ahmadijske misije u Engleskoj i pokretanje raznih tiskovina Zajednice. Zbog rastućih financijskih potreba Zajednice, utemeljio je službenu riznicu. Najvažnije, međutim, suočio se s unutarnjim nesuglasicama nekolicine visokih dužnosnika Ahmadijskog Vijeća koji se nisu slagali s nekim administrativnim konceptima i autoritetom kalifa.

Drugi kalifat

Ubrzo nakon smrti prvog kalifa Mahmud Ahmad izabran je za drugog kalifa u skladu s voljom svojeg prethodnika. Međutim, frakcija s Maulanom Muhammadom Alijem i Khwajom Kamal-ud-Dinom usprotivila se njegovom odabiru i odbila prihvatiti ga kao sljedećeg kalifa, što je ubrzo dovelo do formiranja Pokreta Lahore Ahmadija. Razlog tome bile su određene doktrinarne razlike po pitanju naravi proroštva i nasljedovanja Mirze Ghulama Ahmada. 74   Također, nagađa se kako je došlo do sukoba osobnosti između disidenata i kalifa, koji je imao slabo akademsko obrazovanje. 75    Međutim, pokret Lahore Ahmadija imao je relativno malo uspjeha i podbacio je u privlačenju većeg broja sljedbenika. 76 U povijesti Zajednice ovaj se događaj naziva "Raskol" i ponekad se povezuje s proročanstvom utemeljitelja.

Izabran je kao mlad i Mahmudov se kalifat protezao razdobljem od gotovo 52 godine. Utemeljio je organizacijsku strukturu Zajednice i rukovodio opsežnom misionarskom aktivnošću izvan indijskog potkontinenta. Nekoliko tjedana nakon njegovog izbora pozvao je delegate iz cijele Indije kako bi raspravljali o širenju islama. Dva desetljeća kasnije Mahmud Ahmad uspostavio je dvostruki plan za utemeljenje stranih misija i za moralni odgoj Ahmadi muslimana. Tehrik-e-JadidiVakf-e-Džedidili 'novi plan' i 'nova namjena', prvotno zamišljeni kao duhovna borba protiv tlačitelja Ahmadi muslimana, pozivali su članove Zajednice da svoje vrijeme i novac posvete Zajednici u korist svoje vjere. S vremenom je plan urodio mnoštvom literature na temu obrane islama općenito i posebice Ahmadi vjerovanja. Sredstva su također uložena u izobrazbu i slanje Ahmadi misionara izvan indijskog potkontinenta. 77

Za njegova kalifata uspostavljene su misije u 46 država, izgrađene su džamije u mnoštvu država širom svijeta i Kuran je izdan na nekoliko glavnih svjetskih jezika. Premda se Zajednica nastavila širiti tijekom sljedećih kalifata, ponekad i brže, drugi je kalif uvelike zaslužan za njen početak. Mahmud Ahmad napisao je mnoga djela, od kojih je najznačajniji komentar Kurana u deset svezaka. 78

69 Kuran 22:47.

70 "H.H. Risleyand E.A. Gait, (1903), ReportoftheCensusof India, 1901, Calcutta, SuperintendentofGovernmentPrinting, str. 373". Chinese Heritage of the Australian Federation Project.

71 Egdunas Racius. The Multiple Nature of the Islamic Da'wa (PDF). University of Helsinki. str. 158–160. ISBN 952-10-0489-4.

72 Timothy Miller (1995).America's alternative religions. State University of New York Press. str. 280.

73 Michael NkuziNnam.Colonial Mentality in Africa. US. str. 89. [ISBN0-7618-3291-2.

74 Simon Ross Valentine.Islam and the Ahmadiyya Jama'at: History, Belief, Practice. Columbia University Press. str. 56. Pristupljeno 25 kolovoza 2014.

75 Friedmann, Yohanan (2003).Prophecy Continuous: Aspects of Ahmadi Religious Thought and Its Medieval Background. Oxford University Press. str. 21. ISBN 965-264-014-X.

76 Pokret Lahore Ahmadija svoju populaciju neslužbeno procjenjuje na oko 30 000, od kojih 5 000 do 10 000 živeu Pakistanu. Prema tome, pokret Lahore Ahmadija čini otprilike 0,2% ukupne Ahmadi populacije. Vidi:

•	Simon Ross Valentine (6.listopada 2008). https://books.google.hr/books?id=Q78O1mjX2tMC&pg=PA61&redir_esc=y&hl=hr Islam and the Ahmadiyya Jamaʻat: History, Belief, Practice. Columbia University Press. str. 61.ISBN[978-0-231-70094-8].
•	"Pakistan: Situation of members of the Lahori Ahmadiyya Movement in Pakistan". Pristupljeno 30.travnja 2014.

77 Moulvi Bashir Ahmad Dehlavi."Hazrat Mirza BashiruddinMahmood Ahmad". Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

78 Moulvi Bashir Ahmad Dehlavi."Hazrat Mirza BashiruddinMahmood Ahmad". Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Treći kalifat

Izabran 8. studenoga 1965.,  Mirza Nasir Ahmad postao je treći kalif Muslimanske zajednice Ahmadije. Zaslužan je za širenje misionarskog rada, započetog od strane njegova prethodnika, osobito u Africi i smatra se kako je sjajno vodio Zajednicu tijekom razdoblja kada je pakistanska nacionalna Skupština proglasila Zajednicu nemuslimanskom manjinom.  79 80  Plan Nusrat Džahan, plan namijenjen pomaganju dijelovima Afrike pokretanjem brojnih medicinskih klinika i škola, bio je jedan od mnogih ishoda njegove turneje zapadnom Afrikom tijekom 1970. koja se smatra prvim povijesnim posjetom Ahmadi kalifa Africi. Tijekom ceremonije polaganja kamena temeljca za džamiju Basharat, prvu modernu džamiju u Španjolskoj, skovao je popularni moto Ahmadije: Ljubav za sve, mržnja ni za koga. 81 82
Mirza Nasir Ahmad utemeljio je fond Fazl-e-Umar u čast svojeg prethodnika, nadgledao prikupljanje izreka i dijaloga u temeljitelja Zajednice, Mirze Ghulama Ahmada, i, također, rukovodio sastavljanjem zbirke snova, vizija i verbalnih objava koje je utemeljitelj navodno primio. 83

79 "HazratHafiz Mirza Nasir Ahmad". Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

80 Ishtiaq Ahmed.The Politics of Religion in South and Southeast Asia. Routledge. str. 89. Pristupljeno 28.kolovoza 2014.

81 IainAdamson. A Man of God. str. 127.

82 "The Lives of the Successors of the Promised Messiah". Pristupljeno 28.kolovoza 2014.

83 "Hazrat Hafiz Mirza Nasir Ahmad". Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Četvrti kalifat

Mirza Tahir Ahmad Mirza Tahir Ahmadi zabran je za četvrtog kalifa Muslimanske zajednice Ahmadije 10. lipnja 1982., dan nakon smrti svog prethodnika. Zbog XX Uredbe XX, koja je kalifu onemogućila izvršavanje dužnosti i u opasnost dovela samu instituciju, donesene 1984. od pakistanske vlade, Tahir Ahmad napustio je Pakistan i odselio u London – premještajući sjedište Zajednice u džamiju Fazl, prvu londonsku džamiju. 84   Migracija je za Ahmadi muslimane označila početak nove ere u povijesti Zajednice. Tahir Ahmad pokrenuo je prvu muslimansku satelitsku televiziju,  Muslim Television Ahmadiyya; uveo plan WaqfeNau, program ukojem se djeca Ahmadi muslimana posvećuju služenju Zajednice; te utemeljio razne fondove za humanitarne svrhe poput fonda MaryumShaadi, fonda za žrtve progona Syedna Bilal i organizaciju za pomoć pri masovnim katastrofama First Humanity First. 85

Za Zajednicu, Tahir Ahmad je čuven po redovitim sesijama pitanja i odgovora koje je održavao na više jezika s ljudima različitih religija, zanimanja i kulturnih pozadina. Međutim, napisao je i mnogo knjiga – od kojih najznačajnije uključuju Islamski odgovor na suvremena pitanja, Ubojstvo u ime Allaha, Apsolutna pravda, dobrota i srodstvo, Zaljevska kriza i novi svjetski poredak te njegov magnum opus 86  Revelation, Rationality, Knowledge&Truth.

84 Richard C. Martín.Encyclopedia of Islam &theMuslim World. str. 31. Pristupljeno 3.rujna 2014.

85 "Hadhrat Mirza Tahir Ahmad (1928-2003)". London Book Fair. Pristupljeno 3.rujna 2014.

86 David Buckley.Where the Waters Meet: Convergence and Complementarity in Therapy and Theology. KarnacBooks. str. 75. Pristupljeno 3.rujna 2014.

Peti kalifat

Nakon smrti četvrtog kalifa (2003.) Izborno Vijeće zasjedalo je po prvi puta u povijesti Zajednice u zapadnom Londonu, a izabralo je Mirzu Masroora Ahmada kao petog i aktualnog kalifa Muslimanske zajednice Ahmadije. U svojim nastojanjima u promoviranju svoje poruke mira i služenja čovječanstvu, Masroor Ahmad putuje svijetom sastajući se s čelnicima država, organizirajući mirovne konferencije i predstavljajući islamska rješenja svjetskih problema.  87  Kao odgovor na aktualne sukobe, slao je pisma svjetskim čelnicima, uključujući kraljicu Elizabetu i papu Franju. Budući da je duhovni poglavar milijuna Ahmadi muslimana u preko 200 država svijeta, Masroor Ahmad putuje širom svijeta, poučavajući i održavajući korespondenciju sa zajednicama vjernika i pojedincima, izlažući načela islamske vjere.

87 "Clamoring for the Khalifa". The Wall Street Journal. 12 svibnja 2013. Pristupljeno 3.rujna 2014

Demografski podaci

Također pogledajte: Ahmadija po državama

Do 2016. g. Zajednica je uspostavljena u 209 država i teritorija svijeta, s najvećim članstvom u južnoj Aziji, istočnoj i zapadnoj Africi te Indoneziji. Zajednica je muslimanska manjinska sljedba u skoro svakoj državi svijeta. 88   S druge strane, raširila se većinom svjetskih država. U državama poput Pakistana praktično je nezakonito biti Ahmadi musliman. 89  Ujedno, zbog ovih je čimbenika i samoj Zajednici i neovisnim organizacijama teško procijeniti Ahmadi populaciju. Zbog toga Zajednica iznosi brojke od "desetaka milijuna"; 90    međutim, većina neovisnih izvora populaciju procjenjuje u razmaku 10 do 20 milijuna širom svijeta, što je oko 1% svjetske populacije muslimana. 91   2001. g. World Christian Encyclopedia procijenila je kako je Ahmadija najbrže rastuća islamska sljedba. 92    Procjenjuje se kako je Pakistan država s najvećom Ahmadi populacijom – oko četiri milijuna Ahmadi muslimana. Populacija je gotovo sasvim obuhvaćena jednim organiziranim pokretom s kalifom na čelu. Drugi je pokret Lahore Ahmadija koji predstavlja manje od 0.2% ukupne Ahmadi populacije. 93   Procjenjuje se da Ahmadija broji između 60 000 i 1 milijun članova u Indiji. 94

88 "TheMinority'sMinority".

89 "The 1974 ousterofthe 'heretics': What really happened?".

90 "An Overview". Al Islam. Pristupljeno 4.ožujka 2014.

91  Brojka između 10 i 20 milijuna predstavlja između 0.62% i 1.25% svjetske populacije muslimana.

92  Prema World Christian Encyclopedia Ahmadija je najbrže rastuća sljedba već više destljeća. U vezi s tim, potražite ranija izdanja. Izdanje iz 2001. navodi stopu rasta od 3.25%, što je bilo najviše među svim islamskim sljedbama i misaonim pravcima. Vidi: David B. Barrett; George Thomas Kurian; Todd M. Johnson, eds. (15 February 2001). World Christian Encyclopedia. Oxford University Press USA.ISBN 0195079639.

92  Pokret Lahore Ahmadija svoju populaciju neslužbeno procjenjuje na oko 30 000, od kojih 5 000 do 10 000 živeu Pakistanu. Prema tome, pokret Lahore Ahmadija čini otprilike 0,2% ukupne Ahmadi populacije. Vidi:

•	Simon Ross Valentine (6.listopada 2008).Islam and the Ahmadiyya Jamaʻat: History, Belief, Practice. Columbia University Press. str. 61.ISBN 978-0-231-70094-8.

•	"Pakistan: Situation of members of the Lahori Ahmadiyya Movement in Pakistan". Pristupljeno 30.travnja 2014.
94"Wretched Of The Land".

Organizacijska struktura

Kalif

Glavni članak: Khalifatul Masih

Ahmadi muslimani vjeruju kako je ahmadijski kalifat nastavak Ispravno vođenog kalifata (prva četiri Muhamedova nasljednika). Do njegove ponovne uspostave došlo je pojavom Mirze Ghulama Ahmada za kojega Ahmadijci vjeruju kako je bio obećani Mesija i Mahdi. Ahmadi muslimani tvrde, u skladu s kuranskim ajetima (poput 24:55) i brojnim hadisima, da Khilāfahkalifat može utemeljiti jedino Bog i da je on božanski blagoslov onima koji vjeruju i djeluju pravedno te zagovaraju Božje jedinstvo. Prema tome, svaki pokušaj uspostave kalifata temeljen na čisto ljudskim naporima osuđen je na propast, osobito kada ljudska situacija odudara od pravila proroštva i ljudi su zato razjedinjeni, a njihova nesposobnost izbora kalifa suštinski je uzrokovana pomanjkanjem pravednosti u njima samima. Vjeruje se kako Bog pomoću snova, vizija i duhovnog vodstva u srca i umove vjernika ulijeva odluku o tome koga izabrati. Nije dozvoljena nikakva kampanja, govori ni bilo kakve spekulacije. Prema tome, kalif nije nužno odabran prema sposobnosti (tj. prikladan ili sposoban u očima naroda) niti pukim izborom, već je najprije odabran od Boga. 95

Prema ahmadijskoj misli, nije nužno da kalif bude čelnik države, nego se naglašava duhovni i religijski značaj kalifata. To je, prije svega, religijska služba sa svrhom očuvanja, jačanja i širenja islamskih učenja te održavanja visokih duhovnih i moralnih standarda unutar globalne zajednice koju je utemeljio Muhamed. Ako se dogodi da kalif bude na čelu države, to je od sporedne i pomoćne važnosti u odnosu na njegovu glavnu funkciju kalifa. 96 97    Ahmadi muslimani kalifa, također, oslovljavaju s Amir al-Mu'minin Amir al-Mu'minin (vođa vjernih). Aktualni i peti kalif je Mirza Masroor Ahmad Mirza Masroor Ahmad].

95 The Holy Quran with English Translation and Commentary. Surrey: Islam International Publications. str. 1870.ISBN1-85372-045-3.

96 Mirza Basheer-ud-Din Mahmood Ahmad.Khilafat-e-Rashidah (PDF). Islam International Publications.ISBN1-85372-620-6.

97 Rafi Ahmad. "The Islamic Khilafat – Its Rise, Fall, and Re-emergence" .

Savjetodavno vijeće

Majlis-ash-Shura ili Savjetodavno vijeće po važnosti je najviša institucija, nakon kalifata, u Zajednici. Utemeljio ga je drugi kalif Mirza Bašir-ud-Din Mahmud Ahmad 1922. g. Ovo savjetodavno tijelo sastaje se službeno barem jednom godišnje. Na međunarodnoj razini, vijećem predsjeda kalif. Njegova je glavna svrha savjetovati kalifa o važnim pitanjima poput financija, projekata, obrazovanja i drugih tema povezanih s članovima Zajednice. Nužno je da kalif svoje dužnosti obnaša kroz konzultacije, uzimajući u obzir stavove članova vijeća. Međutim, nije obvezan uvijek prihvatiti stavove i preporuke članova. Kalif može komentirati, davati upute, donijeti odluke o prijedlozima tijekom sastanaka ili može odgoditi donošenje odluke zbog daljnjeg razmatranja. Međutim, u većini slučajeva kalif prihvaća savjete većine. Na nacionalnoj razini, vijećem predsjeda emir (nacionalni predsjednik). Po završetku postupka prijedlozi se šalju kalifu na odobrenje, a on ih može prihvatiti, odbaciti ili djelomično prihvatiti. 98

98 Welcome to Ahmadiyyat, thetrue Islam(PDF). Islam International Publications. str. 318–324. Pristupljeno 24.kolovoza 2014.

Sjedište

Glavno je središte Muslimanske zajednice Ahmadije grad ili mjesto gdje boravi kalif. Prema tome, od prisilnog egzila Mirza Tahir Ahmad četvrtog kalifa iz Pakistana 1984. služeno sjedište zajednice99   jest u Londonu. Premda se islamski sveti gradovi Meka i Medina priznaju kao svetiji, Qadian Kadian se smatra duhovnim sjedištem zajednice.  Vjeruje se i prorokovano je da će se u budućnosti ahmadijski kalifat ponovno vratiti u Kadian, rodno mjesto Mirze Ghulama Ahmada. Međutim, ahmadijski grad Rabwah Rabva u Pakistanu, otkada ga je drugi kalif utemeljio 20. rujna 1948., nakon Partition of India podjele Indije, usklađuje većinu aktivnosti organizacije širom svijeta. Poglavito, grad je odgovoran za, iako ne isključivo, dva središnja tijela Zajednice; Središnje vijeće Ahmadije i Vijeće za 'Novi plan'. 100 101     Drugo, mnogo manje tijelo, Vijeće za 'Novu namjenu', također je aktivno. Sva središnja tijela rade pod direktivom kalifa.

Mirza Ghulam Ahmad utemeljio je 1906. g.Sadr Anjuman Ahmadiyya ili Središnje vijeće Ahmadije koje je danas odgovorno za organiziranje aktivnosti Zajednice u Indiji, Pakistanu i Bangladešu; dok je Anjuman Tehrik-i-Jadidili Vijeće za novi plan; kojega je uspostavio drugi kalif, odgovorno za misije izvan indijskog potkontinenta. 102   Svako je vijeće dodatno podijeljeno u odjele poput Odjela za financije, Odjela za izdavaštvo, Odjela za obrazovanje, Odjela za vanjske poslove i Odjela za strane misije. 103   Pod vodstvom Vijeća za novi plan Zajednica je izgradila preko 15 000 džamija, 500 škola i 30 bolnica te objavila prijevode Kurana na više od 70 jezika. 104  AnjumanWaqf-i-Jadidili Vijeće za novu namjenu, kojega je također uspostavio drugi kalif, odgovorno je za izobrazbu i koordinaciju religijskih službenika u ruralnim zajednicama svijeta.

99 Welcome to Ahmadiyyat, the true Islam(PDF). Islam International Publications. str. 324. Pristupljeno 24.kolovoza 2014.

100 Simon Ross Valentine.Islam and the Ahmadiyya Jama'at: History, Belief, Practice. str. 86. Pristupljeno 24.kolovoza 2014.

101 "Organisational Structure" . Pristupljeno 25.kolovoza 2014

102 Simon Ross Valentine.Islam and the Ahmadiyya Jama'at: History, Belief, Practice. str. 86. Pristupljeno 24.kolovoza 2014.

103 Welcome to Ahmadiyyat, the true Islam(PDF). Islam International Publications. p 324–342. Pristupljeno 24.kolovoza 2014.

104 "Tehrike-Jadid-Scheme"(PDF). Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Institucije

Među svim religijskim institucijama Muslimanske zajednice Ahmadije, Jamia Ahmadiyya Jāmi'ahal-Ahmadīyya, u prijevodu Ahmadijsko teološko i jezično sveučilište, osobito je uvaženo. Riječ je o međunarodnoj islamskoj bogosloviji i obrazovnom institutu s nekoliko sveučilišnih kompleksa širom Afrike, Azije, Europe i Sjeverne Amerike. Utemeljio ga je Mirza Ghulam Ahmad 1906. g. kao sastavnicu Medrese Talim ul Islam (kasnije Talim-ul-Islam College), a danas je glavno središte Muslimanske zajednice Ahmadije za Islamic studies islamske studije te izobrazbu misionara. Diplomantima kalif može dodijeliti ulogu misionara Zajednice105    (često zvani Murrabi, Imam Imam ili Mawlānā Mevlana) ili ulogu suca kadije) ili muftije specijaliziranog za islamsko pravo (fiqh). Neki studenti Sveučilišta postali su islamski povjesničari. 2008. g. preko 1300 diplomanata Sveučilišta radili su kao misionari širom svijeta. 106

105 "Organisational Structure" . Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

106 http://whyahmadi.org/4_4.html "Tehrike-Jadid-Scheme"(PDF). Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Pomoćne organizacije

Muslimanska zajednica Ahmadija ima pet pomoćnih organizacija. Svaka od njih odgovorna je za duhovnu i moralnu izobrazbu članova Zajednice. Lajna Ima'illah najveća je od njih i okuplja članice starije od 15 godina; Khuddamul Ahmadiyya je za članove između 15 i 40 g.; Nasiratul Ahmadiyyaje za djevojčice dobi od 7 do 15 g. i Atfalul Ahmadiyyaza dječake dobi od 7 do 15 g. 107

107 "Organisational Structure" . Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Zajednica

Međunarodna Muslimanska zajednica Ahmadija podijeljena je u nacionalne zajednice, od kojih svaka ima svoje nacionalno sjedište. Svaka nacionalna zajednica dodatno je podijeljena na regionalne zajednice, a one na lokalne zajednice. 108    Vrlo često svaka lokalna zajednica ima vlastitu džamiju, centar ili misijsku kuću. Emir ili nacionalni predsjednik, iako pod nadzorom središnjih tijela zajednice, upravlja Amilom ili Nacionalnim izvršnim tijelom koje se sastoji od nacionalnih tajnika kao što su generalni tajnik, tajnik za financije, tajnik za propovijedanje, tajnik za moralnu izobrazbu, tajnik za obrazovanje i dr. Ovaj je sustav preslikan na regionalnim i lokalnim razinama s vlastitim predsjednicima te izvršnim tijelima.  109 110

108 Jamie S. Scott.The Religions of Canadians. University of Toronto Press. str. 198. Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

109 "Organisational Structure" .Pristupljeno 25. kolovoza 2014.

110 Welcome to Ahmadiyyat, the true Islam(PDF). Islam International Publications. str. 357–360. Pristupljeno 24. kolovoza 2014

Godišnja događanja

Osim slavljenja muslimanskih blagdana Eidal-Fitr i Eidal-Adha, Ahmadi muslimani također prisustvuju na nekoliko priredbi koje ne smatraju religijskim blagdanima. Ti događaji nisu obveznog karaktera niti ih je potrebno slaviti na točno određen dan. Najvažnija religijska priredba Zajednice111   je Jalsa Salana Jalsa Salana ili Godišnja konvencija, pokrenuo ju je Mirza Ghulam Ahmad, a riječ je o godišnjem okupljanju Zajednice s ciljem rasta religijskog znanja i poticanja sklada, prijateljstva i solidarnosti među članovima Zajednice.  Ostale su priredbe "Dan života Časnog Poslanika", "Dan Obećanog Mesije", "Dan Obećanog Reformatora" i "Dan kalifata".

111 "Renewing a Pledge of Unity and Peace". Washington Post. 5.rujna 2005. Pristupljeno 25.kolovoza 2014.

Progoni

Glavni članak: Progoni Ahmadi muslimana

Službena stranica Ahmadije navodi podatak o desecima milijuna članova, no njihov se broj procjenjuje na između 10 i 20 milijuna. 112    Ahmadijci aktivno prevode Kuran i šire vjeru; preobraćenici na islam iz mnogih dijelova svijeta prvo otkriju islam putem Ahmadije. Međutim, mnoge islamske države Ahmadijce smatraju hereticima i nemuslimanima te ih progone i sustavno ugnjetavaju. 113

112  Vidi:

•	Breach of Faith. Human Rights Watch. Lipanj 2005. str. 8. Pristupljeno 29.ožujka 2014."Brojka od oko 20 milijuna bila bi prikladna."

•	Larry De Vries; Don Baker; Dan Overmyer.Asian Religions in British Columbia. University of Columbia Press.ISBN 978-0-7748-1662-5. Pristupljeno 29.ožujka 2014. "Zajednica broji oko 15 milijuna priapdnika širom svijeta."

•	Juan Eduardo Campo.Encyclopedia of Islam. str. 24.[https://en.wikipedia.org/wiki/International_Standard_Book_Number ISBN 0-8160-5454-1. Pristupljeno 29.ožujka 2014. "Ukupna populacija Ahmadi zajednice 2001. g. bila je procijenjena na više od 10 milijuna."

•	"Ahmadiyya Muslims". pbs.org. Pristupljeno 6.listopada 2013.

113 Balzani, Marzia."Localising Diaspora: The Ahmadi Muslims and the Problem ofMulti-sited Ethnography". Pristupljeno 17.travnja 2016.

Bangladeš

Glavni članak: Ahmadija u Bangladešu

U Bangladešu su fundamentalističke islamske skupine zahtijevale da Ahmadijci budu službeno proglašeni nevjernicima (kafir). Ahmadija je postala progonjena skupina, suočena s nasiljem i prosvjedima. 114    Prema Amnesty Internationalu, Ahmadijci su osuđivani na kućni pritvor, a nekoliko ih je ubijeno. Krajem 2003. g. organizirano je nekoliko velikih nasilnih prosvjeda predvođenih Mevlanom Moahmudom Hossainom Mumtazijem s ciljem okupacije ahmadijske džamije. 2004. g. zabranjene su sve ahmadijske publikacije. 115

114 "Violent Dhaka rally against sect", BBC News

115 Bangladesh: The Ahmediyya Community – their rights must be protected, Amnesty International

Indija

Značajna ahmadijska populacija živi u Indiji. 116   Većina Ahmadijaca u Indiji žive u Kerali, Rađastanu, Odiši, Harjani, Biharu, Delhiju, UttarPradeshu, a nešto ih je u Pandžabu u području Kadiana.
Indijski zakon Ahmadijce drži muslimanima. Značajna presuda Visokog suda Kerale od 8. prosinca 1970. u slučaju Shihabuddin Imbichi Koya Thangal protiv K.P. Ahammed Koyapoduprla je njihov status muslimana. 117   U tom slučaju donesena je presuda da su Ahmadijci muslimani i da ne mogu biti proglašeni otpadnicima od strane drugih islamskih sljedbi jer se pridržavaju dvaju temeljnih islamskih vjerovanja: da nema boga osim Allaha i da je Muhamed bio Božji sluga i poslanik. 118

U skladu s time, nema pravnih ograničenja religijskih aktivnosti Ahmadije u Indiji i Ahmadijci mogu slobodno prakticirati svoju religiju i nazivati se muslimanima. 119    Međutim, prisutna je diskriminacija Ahmadijaca od strane drugih islamskih sljedbi u Indiji. Konkretno, Indijsko islamsko sveučilište i Darul Uloom Deoband proglasili su Ahmadijce nemuslimanima. 120   Također, čelnici drugih sljedbi Ahmadijcima ne dopuštaju sudjelovanje na zasjedanjima Indijskog sveopćeg odbora za islamsko osobno pravo, neovisnog tijela islamskih religijskih čelnika koje indijska vlada priznaje za predstavnike indijskih muslimana.

U veljači 2012. g. Wakf Odbor Andhra Pradeša donio je niz besprimjernih odluka i tražio državne suce da ne predvode bračne ceremonije ( Nikah) pripadnika Ahmadije. 121

116 "Number of Ahmadi's in India". Immigration and Refugee Board of Canada. 1.studenoga 1991. Pristupljeno 9.ožujka 2009.

117 Hoque, Ridwanul (21.ožujka 2004)."On right to freedom of religion and the plight of Ahmadiyas". The Daily Star.

118 "Shihabuddin Imbichi Koya Thangal vs K.P. AhammedKoya on 8 December 1970". Indian Kanoon. Pristupljeno 28.listopada 2011. "Razni tekstovi citirani u presudi odagnali su sumnje o Ahmadijcima po pitanju dva ključna testa "da nema boga osim Allaha…i da je Muhamed Božji sluga i poslanik."

119 Hoque, Ridwanul (21.ožujka 2004)."On right to freedom of religion and the plight of Ahmadiyas". The Daily Star.

120 "Answer: DarulIfta Deoband India". darulifta-deoband.org.

121 Izvor: TwoCircles (20. veljače 2012.)."Don't perform nikaah of Qadiyanis: AP Wakfboard to Qazis". Siasat Urdu Daily, Hyderabad. Pristupljeno 10.ožujka 2012.

Indonezija

Također pogledajte: Ahmadija u Indoneziji

Ahmadija je postojala prije proglašenja indonezijske neovisnosti. 122   Međutim, postala je kontroverzna religijska manjina tek nakon 2000-ih s usponom islamskog fundamentalizma. 2008. g. mnogi su indonezijski muslimani prosvjedovali protiv ahmadijskog pokreta. Velikim prosvjedima, ovi religijski konzervativci pritišću vladu da nadgleda i tlači ahmadijsku zajednicu u Indoneziji.

Indonezijsko javno mnijenje razdijeljeno je na dva glavna stava o tome kako bi trebalo tretirati Ahmadiju:

•	Većina indonezijskih muslimana drži da ju treba potpuno zabraniti temeljem toga što odbacuje središnje islamsko načelo da je Muhamed zadnji Božji poslanik; k tome, Ahmadijci se ne bi smjeli kriti pod okriljem islama, nego ustanoviti vlastitu religiju kako bi osigurali svoju religijsku slobodu u Indoneziji.

•	Neke manjine, uključujući Ahmadijce i brojne nevladine organizacije, drže da bi Ahmadijci trebali biti slobodni djelovati i govoriti pod okriljem islama u skladu s ustavnim pravom na religijsku slobodu.

U lipnju 2008. g. donesen je zakon protiv ahmadijskog prozelitizma. 123    Spaljena je ahmadijska džamija. 124   Organizacije za zaštitu ljudskih prava protivile su se ograničenjima religijske slobode. Početkom veljače 2011. g. ubijeno je nekoliko članova Ahmadije u Pandeglangu u pokrajini Banten. 125

U zadnjih nekoliko godina došlo je do porasta napada na religijsku slobodu, uključujući slučajeve fizičkog zlostavljanja, sprječavanja grupnih molitvi i paljenja džamija. Podaci Instituta za demokraciju i mir Setarapokazuju 17, 18 i 64 incidenta za 2008., 2009. i 2010. godinu. 126   Iako podaci pokrivaju progone svih religija, značajan je i težak nedavni progon Ahmadijaca, uz progon kršćana i progon drugih islamskih sljedbi koje se nazivaju "izvornim/čistim/fundamentalnim muslimanima".
Od 2011. g. Ahmadija se suočava s čestim pozivima na njenu potpunu "zabranu" u Indoneziji. 127  Dana 6. veljače 2011. stotine muslimana okružili su ahmadijsku kuću te nasmrt pretukli troje ljudi. Snimka batinanja njihovih golih tijela – dok je policajac promatrao – stavljena je na Internet i potom emitirana u međunarodnim medijima. 128

122 [ https://en.wikipedia.org/wiki/Proclamation_of_Indonesian_Independence  "Proclamation of Indonesian Independence"]

123 "Indonesia to ban Ahmadi activities". Asia News.IT. 6. rujna 2008.

124 Anti-Ahmadiyya Mullah Burning Ahmadiyya Mosques – Indonesia. Al Jazeera.

125 "Six killed in clash between villagers and Ahmadiyah followers". The Jakarta Post. 6. veljače 2011.

126 Gillian Terzis (18. veljače 2011.).[ https://www.theguardian.com/commentisfree/belief/2011/feb/18/indonesia-pluralism-persecution-ahmadiyah "Indonesia is no longer a poster child for pluralism"]. The Guardian.

127 McGeown, Kate."Islamic sect Ahmadiyah faces ban in Indonesia" BBC. 21.travnja 2011. (Video)

128 Allard, Tom.[Trial begins after shocking mob violence ends in slaying].The Sydney Morning Herald. 27.travnja 2011.

129  Pakistanski popis stanovništva iz 1998. navodi da je u Pakistanu 291 000 (0,22%) Ahmadijaca. Međutim, Muslimanska zajednica Ahmadija bojkotira popise stanovništva od 1974. g., što službene brojke čini netočnima. Neovisne skupine procijenile su pakistansku ahmadijsku populaciju na brojku između dva i pet milijuna. Ipak, najčešće se navodi brojka od četiri milijuna. Pogledajte:

•	preko dva milijuna: Immigration and Refugee Board of Canada (4. prosinca 2008.).["Pakistan: The situation of Ahmadis, including legal status and political, education and employmen trights; societal attitudes toward Ahmadis (2006 - Nov. 2008)". Pristupljeno 28.lipnja 2012.

•	tri milijuna: International Federation for Human Rights: International Fact-Finding Mission. Freedoms of Expression, of Association and of Assembly in Pakistan.Ausgabe 408/2, Januar 2005, S. 61 (PDF)

•	tri do četiri milijuna: Commission on International Religious Freedom: Annual Report of the United States Commission on International Religious Freedom. 2005, S. 130

•	4.910.000: James Minahan: Encyclopedia of the stateless nations. Ethnic and national groups around the world. Greenwood Press. Westport 2002, str. 52

•	"Pakistan: Situation of members of the Lahori Ahmadiyya Movement in Pakistan". Pristupljeno 30.travnja 2014.

130 Hoque, Ridwanul (21.ožujka 2004)."On right to freedom of religion and the plight of Ahmadiyas". The Daily Star.

131 Khan, Naveeda."Trespasses of the State: Ministering to Theological Dilemmas through the Copyright/Trademark". Sarai Reader 2005: Bare Acts. str. 184.

132 "Constitution (Second Amendment) Act, 1974". Pristupljeno 3.rujna 2014.

133 Prezentacija u parlamentu može se vidjeti ovdje: Khan, Naveeda.Mahzaharnama(PDF). Islam International Publications.ISBN 1-85372-386-X.

134 Khan, Naveeda."Trespasses of the State: Ministering to Theological Dilemmas through the Copyright/Trademark"(PDF).SaraiReader 2005: Bare Acts. str. 178.

135 Heiner Bielefeldt:["Muslim Voices in the Human Rights Debate"], Human rights quarterly,1995 sv. 17 br. 4 str. 587.

136 Antonio R. Gualtieri (1989).Conscience and Coercion: Ahmadis and Orthodoxy in Pakistan.Guernica Editions. str. 14.ISBN 978-0-920717-41-7

Pakistan

Glavni članak: Ahmadija u Pakistanu

Također pogledajte:  Uredba XX

Između dva i pet milijuna Ahmadijaca živi u Pakistanu, što je najveća ahmadijska populacija u svijetu. 129  Riječ je o jedinoj državi koja je Ahmadijce službeno proglasila nemuslimanima jer Muhameda ne smatraju zadnjim prorokom130;  njihova je religijska sloboda ograničena nizom uredbi, zakona i ustavnih amandmana. 1974. g. pakistanski parlament usvojio je zakon koji Ahmadijce proglašava nemuslimanima131;  državni je ustav dopunjen definicijom muslimana kao "osobe koja vjeruje da je Muhamed završni prorok". 132  1984. g. general Zia-ul-Haq, tadašnji pakistanski vojni vladar, donio je uredbu XX 133 134.   Uredba, koja je trebala spriječiti "antiislamske aktivnosti", zabranjuje Ahmadijcima da se nazivaju muslimanima ili "da nastupaju kao muslimani". To znači da ne smiju javno ispovijedati islamsko vjerovanje ili svoja bogoštovna mjesta nazivati džamijama. 135   Premda je pogrdan religijski naziv136,  u Pakistanu se izraz Qadiani Qadiani često koristi pri referiranju na Ahmadijce i vlada ga koristi u ustavu. 137

Ahmadijcima u Pakistanu zakonom je zabranjeno bogoštovlje u neahmadijskim džamijama ili javnim molitvenim prostorima, izvođenje muslimanskog poziva na molitvu, korištenje tradicionalnog islamskog pozdrava u javnosti, javnog citiranja Kurana, javnog predavanja, traženja preobraćenika ili proizvodnje, izdavanja i širenja svojih religijskih sadržaja. Ti se postupci kažnjavaju zatvorskom kaznom do tri godine. 138   Pri vađenju putovnice ili osobne iskaznice svi Pakistanci moraju potpisati prisegu kojom izjavljuju da je Mirza Ghulam Ahmad lažni prorok i da su svi Ahmadijci nemuslimani. 139  Riječ musliman izbrisana je s nadgrobnog spomenika dobitnika Nobelove nagrade za teorijsku fiziku Abdusa Salama – jer je bio član Ahmadije. 140

Kao rezultat kulturalnih implikacija zakona i ustavnih amandmana o Ahmadijcima u Pakistanu, progoni te zločini iz mržnje stalno se događaju u različitim dijelovima države. Ahmadijci su bili metom mnogih napada od strane različitih religijskih skupina. 141    Sva religijska učilišta i medrese različitih islamskih sljedbi u Pakistanu izdale su posebne materijale u svrhu pobijanja ahmadijskih vjerovanja. 142

U istraživanju iz 2005. g., učenici privatnih škola u Pakistanu izrazili su svoje mišljenje o religijskoj toleranciji u državi. Rezultati istraživanja pokazuju da su Ahmadijci čak i među obrazovanim društvenim slojevima smatrani skupinom koja zaslužuje najmanje u pogledu jednakih mogućnosti i građanskih prava. U istom istraživanju, učitelji tih elitnih škola pokazali su čak i manji stupanj tolerancije prema Ahmadijcima od svojih učenika. 143    Ahmadijci su ugnjetavani od strane određenih škola, sveučilišta i učitelja u pokrajini Pandžab. Ugnjetavanje uključuje socijalni bojkot, izbacivanje, prijetnje i nasilje nad studentima Ahmadijcima od strane ekstremističkih studenata, učitelja i ravnatelja većinske sljedbe. 144

28. svibnja 2010. g. dogodio se do sada najgori nasilni incident protiv Ahmadijaca (pogledajte: w:en:Wikipedia: 2010 Ahmadiyya mosques massacre Napadi na ahmadijske džamije u Lahoreu u svibnju 2010.) kada je nekoliko pripadnika ekstremističke religijske skupine (navodno Tehrik-i-Taliban Punjab) ušlo u dvije ahmadijske džamije u Lahoreu i otvorilo vatru; trojica ih se kasnije raznijelo. U napadima je ukupno poginulo 86 ljudi, a ranjeno ih je preko 100. 145    Članovi su pohodili džamije kako bi proslavili džumu. 146   U odgovor napadima, pakistanski ministar za manjine Shahbaz Bhatti posjetio je ahmadijsku zajednicu. 147

137 "Pakistan Penal Code, OfficialPakistaniGovernmentdocumentChap. XV "OfOffencesRelating to Religion""(PDF). str. 79–81.

138 "Ahmadiyya Islam". Pristupljeno 3. rujna 2014.

139  Hanif, Mohammed (16.lipnja 2010.). "Why Pakistan's Ahmadi community is officially detested". BBC News.

140 Hanif, Mohammed (16.lipnja 2010.). "WhyPakistan's Ahmadi community is officially detested". BBC News.

141 Persecution of the Ahmadiyya Community in Pakistan: An Analysis Under International Law and International RelationsHarvard Human Rights Journal, sv. 16, Rujan 2003.
 "Eighteen Pakistan sect attack", BBC News
 "Sect offices closed in Pakistan", BBC News

142 Denizens of Alien Worlds. T Rahman – Contemporary South Asia, 2004. A Survey of the Education System of Pakistan , by Tariq Rahman, str. 15.
143 [Peace and Democracy in South Asia, sv. 1, br. 1, Siječanj 2005. Passports to Privilege: The English-Medium Schools In Pakistan], Tariq Rahman.

144 "Ahmadis: The lightning rod that attracts the most hatred". The Dawn. 28.listopada 2011.

145 "Clarification – 86 Ahmadisdiedinthe Lahore attacks" . Al Islam. 12.lipnja 2010.

Palestina

Glavni članak: Ahmadija u Palestini

2010. g. zabilježeni su progoni Ahmadijaca u područjima pod kontrolom palestinske samouprave.  148  Iste je godine Mohammed Sharif Ouda, čelnik ahmadijske zajednice u Izraelu, radiju Arutz Sheva rekao da palestinske vlasti "potiču hladnokrvna ubojstva Ahmadijaca" ne čineći konkretne korake da bi zaštitile zajednicu. 149

Saudijska Arabija

Glavni članak: Ahmadija u Saudijskoj Arabiji

Ahmadijci su konstantno progonjeni u Saudijskoj Arabiji. 150   U nacionalnoj kampanji iz 2006. i 2007. g. pronalaženja i deportacije stranih radnika Ahmadijaca, saudijska religijska policija uhitila je između 56 i 60 Ahmadi muslimana indijskog, pakistanskog i sirijskog porijekla. U svibnju 2012. g. saudijske su vlasti uhitile dvojicu saudijskih sunita zbog preobraćenja na ahmadijski islam. 151   Uhićeni su tri mjeseca nakon pridruživanja Ahmadiji i odbijanja napuštanja svojih vjerovanja. Prema podacima iz svibnja 2014. g., dvojica optuženika za otpadništvo od vjere dvije su godine bili u zatvoru čekajući suđenje. Otada nisu pušteni.  152 153

U siječnju 2007. g. Human Rights Watch poslao je otvoreno pismo saudijskom Kralju Abdullahu, tražeći ga da obustavi religijski progon ahmadijske vjere u Saudijskoj Arabiji. Dva su pisma poslana u studenom 2006. i veljači 2007. g. s molbom da ukine zabranu putovanja kritičarima saudijske vlade. 154
Prema saudijskom religijskom zakonu, Ahmadijcima je, kao i nemuslimanima, zabranjen ulazak u Meku, što ograničava njihovu mogućnost obavljanja obveznog hadža.

Ujedinjeno Kraljevstvo

Ahmadijci u UK suočeni su s ubojstvima, masovnim prosvjedima drugih muslimana protiv izgradnje ahmadijskih džamija155   te prijetnjama i zastrašivanjem. 156    U ožujku 2016. g. škotski premijer Nicola Sturgeon prisustvovao je bdijenju za Ahmadijca Asada Shaha (40) kojeg je ubio sunit Tanveer Ahmed (32)  zbog, prema policiji, "religijskih predrasuda". 157   U travnju 2016. g. u Zelenoj džamiji u Stockwellu pronađeni su letci koji pozivaju na ubojstva Ahmadijaca. 158 159     Iz džamije su tvrdili da nisu bili svjesni da su letci tamo postavljeni. Autor letaka bio je Muhammad Yusuf Ludhianvi Yusuf Ludhianvi, bivši čelnik Khatam-e-Nabuwwat (ili KhatmeNabuwwat) – antiahmadijske organizacije. Puno je ime organizacije Međunarodni odbor za zaštitu konačnosti proroštva. 160

146 "Pakistan mosqueraidskillscores". BBC News. 28.svibnja 2010.

147 Potreban citat.

148 "Palestinian Muslims who reject violence are persecuted" . israeltoday.co.il.

149 "Palestinian Muslims who reject violence are persecuted" . israeltoday.co.il.

150 "Persecution of Ahmadis in Saudi Arabia". Persecution.org. Pristupljeno 11.ožujka 2012.

151 U.S. Department of State, Bureau of Democracy, Human Rights and Labor,International Religious Freedom Report for 2012: SaudiArabia (20.svibnja 2013.).

152 HAW urges Saudi to free two Ahmadisheld for apostasy, The Daily Star, Lebanon News (15.svibnja 2014).

153 "Saudi Arabia: 2 Years Behind Bars on Apostasy Accusation". Human Rights Watch. 15.svibnja 2014. Pristupljeno 1.ožujka 2015.

154 "Letter to King Abdullah" . HRW. 8.veljače 2007. Pristupljeno 23.listopada 2011.

155 Bunglawala, Inayat (8. prosinca 2009.)."Freedom of worship for Ahmadis". London: The Guardian. Pristupljeno 8. prosinca 2010.

156

Za daljnje istraživanje

•Mirza Basheer-ud-Din Mahmood Ahmad(1980). Invitation to Ahmadiyyat. Routledge & KeganLtd.ISBN
0-7100-0119-3.

•Mirza Basheer-ud-Din Mahmood Ahmad(1924).Ahmadiyya or the true Islam (PDF). Islam International Publications.ISBN 1-85372-982-5.

•Mirza Tahir Ahmad (2004). With Love to the Muslims of the World: The Ahmadiyya Perspective(PDF). Surrey: Islam International Publications.ISBN 1-85372-744-X.

•Mirza Tahir Ahmad(1985). An Elementary Study of Islam. Surrey: Islam International Publications.ISBN 1-85372-562-5.

•Syed Hasanat Ahmad (2010).An Introduction to the Hidden Treasures of Islam(PDF). Surrey: Islam International Publications.ISBN978-1-84880-050-2.

•Humphrey J Fisher (1963). Ahmadiyya: a study in contemporary Islam on the West African coast. Nigeria: Oxford University Press.

•Yohanan Friedmann (2003). Prophecy Continuous: Aspects of Ahmadi Religious Thought and Its Medieval Background. Oxford University Press.
ISBN 965-264-014-X.

•Antonio R. Gualtieri (1989). Conscience And Coercion. Canada: GuernicaEditions.ISBN 0-920717-41-1.

•Antonio Gualtieri (2004). The Ahmadis: community, gender, and politics in a Muslim society. Canada: McGill-Queen's University Press.ISBN 0-7735-2738-9.

•ShaikhAbdul Hadi (2008).Basics of Religious Education(PDF) (5th ed.). Canada: Islam International Publications.ISBN1882494-03-2.

•Farhan Iqbal; Imtiaz Ahmed Sra (2014).With Love to Muhammad, TheKhatam-un-Nabiyyin: The Ahmadiyya Muslim Understanding of Finality of Prophethood (PDF). Canada: Islam International Publications. ISBN978-0-9937731-0-5.

•MuhammadZafarullahKhan (1978). Ahmadiyyat: the renaissance of Islam. Tabshir Publications.ISBN 0-85525-015-1.

•Simon Ross Valentine (2008).Islam and the Ahmadiyyajamaʻat: history, belief, practice. Columbia University Press.ISBN 978-0-231-70094-8.

•Karimullah Zirvi.Welcome to Ahmadiyyat, the True Islam(PDF). Islam International Publications.

Izvori

Vanjske poveznice

156 AsadShah: Nicola Sturgeon joins 500 people at the vigil as defiant locals declare 'This is not who we are' dailyrecord.co.uk, 25.ožujka 2016.

157  "'KillAhmadis' leaflets found in UK mosque - BBC News". Pristupljeno 15. kolovoza 2016.

158 "The Muslim Council of Britainis failing Ahmadis like Asad Shah". The Guardian. 2016-04-25. ISSN 0261-3077. Pristupljeno 15. kolovoza 2016.

159 "Renowned Scholar Maulana Yusuf Ludhianvi Martyred in Karachi". www.albalagh.net. Pristupljeno 15. kolovoza 2016.

•	Službena stranica Muslimanske zajednice Ahmadije

•	Uvod i kratki prikaz povijesti Muslimanske zajednice Ahmadije

•	Službena stranica na temu progona Muslimanske zajednice Ahmadije

Ahmedije


Les rameaux artériels intercostaux antérieurs de l'artère thoracique interne (ou artères intercostales antérieures) sont les douze artères paires qui vascularisent les six premiers espaces intercostaux.

Description

Il y a deux rameaux artériels intercostaux antérieurs dans chaque espace intercostal, un supérieur et un inférieur.
Ils naissent de l'artère thoracique interne.

Ils s'anastomosent avec les artères intercostales postérieures.

Notes et références

Liens externes

Artère du thorax

Rameau artériel intercostal antérieur


Amin Maalouf ya da Emin Maluf (Arapça: أمين معلوف; d. 25 Şubat 1949, Beyrut), kitaplarını Fransızca yazan Lübnanlı yazardır. 1976'dan beri Fransa'da yaşamaktadır. Yazar, 1993 yılında Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü'ne layık görülmüştür. Kitapları 40'tan fazla dile çevrilmiş ve eserleri, Fransa'da ve çevrildiği birçok dilde geniş okur kitlesine ulaşmıştır.

Hayatı
Amin Maalouf, 25 Şubat 1949'da Lübnan'ın başkenti Beyrut'ta doğdu. Annesi Türk kökenli Mısırlı, babası ise Lübnan'ın Beskinta köyü yakınlarındaki bir Melkite Katolik cemaatindendi. Maalouf, ekonomi ve toplumbilim okuduktan sonra gazeteciliğe başladı. Lübnan'da iç savaşın çıktığı 1975'e kadar Lübnan'da gazetecilik yaptı. Bu tarihte Paris'e göç etti. Yazar, hâlen Paris'te yaşamaktadır. Çeşitli yayın organlarında yöneticilik ve köşe yazarlığı yapmış olan Maalouf, bugün vaktinin çoğunu kitaplarını yazmaya ayırmaktadır.

Yazarlık kariyeri
Amin Maalouf, ana dili Arapça olmasına rağmen kitaplarını Fransızca yazmaktadır. Yapıtlarında çok iyi bildiği Asya ve Akdeniz çevresi kültürlerinin söylencelerini işleyen Maalouf, 1983'te yayımlanan ilk kitabı Arapların Gözüyle Haçlı Seferleri ile tanındı. Bu kitap, çevrildiği dillerde de büyük bir başarı kazandı. 1986'da yayımlanan ve aynı yıl Fransız - Arap Dostluk Ödülü'nü kazanan ikinci kitabı, aynı zamanda ilk romanı olan Afrikalı Leo, bugün bir "klasik" olarak kabul edilmektedir.

Maalouf'un 1988'de yayımlanan ikinci romanı Semerkant da coşkulu bir şekilde karşılandı ve pek çok dile çevrildi. Maalouf, bu eserinde bu sefer 11. yüzyıl İran coğrafyasına ve Selçuklu tarihine odaklandı.

Maalouf'un sonraki kitapları da yine roman tarzındaydı: 1991'de yayımlanan Işık Bahçeleri ve 1992'de yayımlanan Beatrice'den Sonra Birinci Yüzyıl.

Maalouf, 1993'te yayımlanan romanı Tanios Kayası ile Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü'nü kazandı. 1996'da Doğu'nun Limanları adlı romanı ve 1998'de ise Ölümcül Kimlikler adlı deneme kitabı piyasaya çıktı. 2000'de Yüzüncü Ad: Baldassare'nin Yolculuğu adlı romanı yayımlandı.

Ayrıca 2002'de opera için yazdığı ve Finlandiyalı müzisyen Kaija Saariaho'nun bestelediği Uzaktan Aşk, Maalouf'un ilk librettosudur. 2004'te yayımlanan Yolların Başlangıcı adlı ailesini anlatan bir çeşit hatırat kitabından sonra, 2006 yılında Adriana Mater adlı ikinci librettosunu yayınladı.

Kitaplarında genellikle doğuya ait öğeleri çok iyi işlemektedir. Doğuya ait gelenek ve görenekleri kitaplarında mutlaka tanıtır. Birçok kitabında Osmanlı ve Türkiye üzerine yorumları da görülmektedir. Kitaplarında doğu halklarının neden geri kalmış olduğu konusunda analizler ve tespitler yapmaktadır. Kitapları roman tarzında yazılmış olsa da, sosyolojik temalar kitaplarında sürekli olarak işlenir.

Kitaplarının Türkçe çevirileri Yapı Kredi Yayınları tarafından yayımlanmaktadır.

Kitaplarında Türkler
Amin Maalouf, birçok kitabında Türkler ile ilgili yorumlara ve anlatılara yer vermiştir. Örneğin Semerkant romanında; Selçuklulardan olan Tuğrul ve Çağrı'nın, Ömer Hayyam'ın memleketi olan Nişabur'u ele geçirirken yaptıkları zorbalıklardan, yağmadan, katliamlardan ve tecavüzlerden bahsetmiş, bu olaya "Büyük Korku" adını vermiş ve Selçuklulardan çapulcular olarak bahsetmiştir. Bunun yanı sıra, Selçuklu hükümdarı Tuğrul'un, iktidarının gücüne güvenerek Abbâsî halifesinin kızını istediğini, ancak Halife kızını vermek istemeyince, Tuğrul'un Halife'ye alaycı bir şekilde sövdüğünü yazmıştır. Yine aynı kitabında Selçuklu hükümdarı I. Melikşah'ın, atabeyi vezir Nizâmülmülk'ü öldürmek istediğini iddia etmiştir.

Afrikalı Leo kitabında ise Maalouf, Osmanlı İmparatorluğu ve Yavuz Sultan Selim'in Kahire seferinde iken 8000 kişiyi öldürdüğünü iddia etmiştir.

Eserleri

Kurgusal eserleri
 Afrikalı Leo (1986)
 Semerkant (1988)
 Işık Bahçeleri (1991)
 Beatrice'den Sonra Birinci Yüzyıl (1992)
 Tanios Kayası (1993)
 Doğunun Limanları (1996)
 Yüzüncü Ad (2000)
 Doğu'dan Uzakta (2012)
 Empedokles'in Dostları (2021)

Opera librettoları
 Uzaktan Aşk (2002)
 Adriana Mater (2006)

Kurgusal olmayan eserleri
 Arapların Gözüyle Haçlı Seferleri (1983)
 Ölümcül Kimlikler (1998)
 Çivisi Çıkmış Dünya (2009)
 Uygarlıkların Batışı (2019)
Hatırat

Yolların Başlangıcı (2004)

Ayrıca bakınız
 Semerkant (roman)
 Afrikalı Leo

Kaynakça

Dış bağlantılar
  (arşivlenmiş)
 Resmî blog (arşivlenmiş)

1949 doğumlular
Lübnanlı yazarlar
Lübnanlı roman yazarları
Lübnanlı Hristiyanlar
20. yüzyıl Fransız roman yazarları
21. yüzyıl Fransız roman yazarları
Saint Joseph Üniversitesinde öğrenim görenler
Goncourt Akademisi Edebiyat Ödülü sahipleri
Fransız Akademisi üyeleri
Arap Hristiyanlar
Arap roman yazarları
Yaşayan insanlar
Beyrut doğumlular
Türk asıllı Lübnanlılar
Türk asıllı Araplar

Amin Maalouf


Die Free Society of Artists war ein britischer Künstlerbund des 18. Jahrhunderts in London.

Geschichte
Die Künstler der Free Society of Artists hatten sich – wie die 1760 gegründete Society of Artists of Great Britain – von der 1754 gegründeten Royal Society of Arts abgespalten. Der Künstlerbund bestand in London, ab 1765 mit eigenen Ausstellungsräumen, in den Jahren zwischen 1761 und 1783. Damit verlor die Royal Society of Arts einige ihrer besten Künstler. Allerdings ließ sich die neue Gesellschaft erst 1763 am Court of King's Bench als Nummer 154 unter ihrem Langnamen Free Society of Artists, Associated for the Relief of the Distressed and Decayed Brethren, their Widows and Children offiziell eintragen.

Anfangs blieb die Gesellschaft mit der Royal Society of Arts (auch: The Spring Garden Society) in den gemeinsamen Ausstellungsräumen des Adelphi Buildings in der Straße Spring Gardens. Nach Beendigung ihrer letzten Gemeinschaftsausstellung 1764 wechselte sie aber in die Maiden Lane in Covent Garden, wo sie 1765 und 1766 blieb. 1767 hatte sie moderne Ausstellungsräume (Great Exhibition Rooms) im neu eröffneten Auktionshaus Christie's im Cumberland House in der Pall Mall bekommen, wo die Gesellschaft bis 1774 blieb. Zuletzt zog der Künstlerbund noch einmal 1775 in die St. Albans Street um, wo es allerdings nur noch eine, die letzte Ausstellung gab.

Zu den jährlichen Ausstellungen, die immer im Frühjahr stattfanden und einen Monat dauerten, wurde jeweils der Catalogue of the Paintings, Sculptures, Models, Drawings, Engravings, etc. 1761-1783 herausgegeben. Aus dem Erlös finanzierte man die Ausstellungen.

Eines der ersten Mitglieder der Free Society of Artists war der Maler John Parker. Die hundert Mitglieder des Jahres 1763 sind namentlich nachzulesen in John Pye's 1845 veröffentlichten Buch Patronage of British art.

Literatur
Algernon Graves: The Society of Artists of Great Britain, 1760-1791; The Free Society of Artists, 1761-1783; A complete dictionary of contributors and their work from the foundation of the societies to 1791, Verlag G. Bell and Sons, London 1907,

Einzelnachweise

Kunst (Vereinigtes Königreich)
Künstlergruppe (Bildende Kunst)
Historische Organisation (Vereinigtes Königreich)
Gegründet 1761

Free Society of Artists


Tom Lahaye-Goffart, né le  à Liège en Belgique, est un biathlète belge.

Biographie
Tom Lahaye-Goffart est le fils de l'ancien biathlète Frédéric Lahaye-Goffart, qui a été le premier Belge à participer à une course de Coupe du monde (en 2000 à Ruhpolding). Il commence le biathlon en 2012, après avoir pratiqué activement le ski de fond.

Il dispute ses premières épreuves internationales lors des Championnats du monde jeunes de 2013 à Obertilliach, où il se classe entre la  place (poursuite) et la  place (individuel) en trois courses. Un an plus tard, il obtient de bien meilleurs résultats lors de ces championnats en catégorie jeunes, en terminant notamment  de la poursuite à Presque Isle en 2014. À l'aube de la saison 2014-2015, Lahaye-Goffart fait ses débuts en IBU Cup à Beitostølen. En mars 2015, il participe à ses premiers championnats du monde séniors à Kontiolahti, en Finlande où, pénalisé par de nombreuses erreurs de tir, il termine  de l'individuel et  du sprint. Au cours des années suivantes, Tom Lahaye-Goffart participe en alternance à l'IBU Cup et à l'IBU Cup junior et dispute les mondiaux juniors et les championnats d'Europe juniors en 2016 et 2017. Lahaye-Goffart fait partie du relais belge aux côtés de Michael Rösch, Thierry Langer et Thorsten Langer, qui termine   aux Championnats du monde de 2016. Depuis que la Belgique participe régulièrement aux courses de relais masculines, il est la plupart du temps aligné dans l'équipe.

Lahaye-Goffart obtient son meilleur résultat en Coupe du monde en décembre 2020, lorsqu'il se classe  de l'individuel à Kontiolahti. Toujours sur 20 km, il obtient à l'échelon inférieur une cinquième place en IBU Cup deux ans plus tôt à Obertilliach grâce à un sans-faute au tir. Il parvient à marquer des points en Coupe du monde lors de quatre saisons (2016-2017, 2018-2019, 2019-2020 et 2021-2022) et son meilleur classement général final est , en 2019.

Compte tenu de son modeste niveau en termes de performances et de résultats, la saison 2021-2022 est pour lui une consécration. Il gagne en effet sa sélection pour participer, pour la première fois, aux Jeux olympiques. Aux Jeux d'hiver de Pékin en février 2022, il se classe ainsi  de l'individuel,  du sprint et  du relais avec l'équipe de Belgique. Il met un  terme à sa carrière après l'évènement.

Palmarès

Jeux olympiques d'hiver

Légende :
 — : Non disputée par Tom Lahaye-Goffart

Championnats du monde

Références

Liens externes

Biathlète belge
Biathlète (homme) aux Jeux olympiques d'hiver de 2022
Naissance en avril 1996
Naissance à Liège

Tom Lahaye-Goffart


Anthony Herbert "Tony" Kay (født 13. maj 1937 i Sheffield, England) er en engelsk tidligere fodboldspiller (venstre half).

Kay spillede otte sæsoner hos Sheffield Wednesday i sin fødeby. I 1962 skiftede han til Everton, som han året efter vandt det engelske mesterskab med.

Kay spillede én kamp for det engelske landshold, en venskabskamp mod Schweiz 5. juni 1963. Kampen endte med en engelsk sejr på hele 8-1 og Kay scorede det ene af englændernes mål.

I 1964 blev Kay udelukket fra fodbold på livstid af det engelske forbund som følge af hans rolle i en matchfixing-skandale.

Titler
Engelsk mesterskab
 1963 med Everton

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra England
Fodboldspillere fra Sheffield Wednesday F.C.
Fodboldspillere fra Everton F.C.
Personer fra Sheffield

Tony Kay


Esta é a lista de prefeitos de Marcelino Vieira, município brasileiro do estado do Rio Grande do Norte.

Referências

M

Lista de prefeitos de Marcelino Vieira


Vasilij Mikhajlović Vakulenko (rus. Василий Михайлович Вакуленк; 20. travnja 1980., Rostov na Donu), poznat kao Basta ili Noggano je ruski reper.

Zanimljivosti
Bastina pjesma Mama, je objavljena u videoigri Grand Theft Auto IV.

Diskografija

Albumi
2006. - "Баста 1" (Basta 1)
2007. - "Баста 2" (Basta 2)
2008. - "Ноггано. Первый" (Noggano. prvi)
2009. - "Ноггано. Второй (Теплый)" (Noggano. drugi)
2010. - "Баста 3" (Basta 3)
2010. - "Баста/Guf" (Basta/Guf)
2011. - "N1nt3nd0"
2011. - "ГлаЗ" (GlaZ/EyE)
2013. - "Баста 4" (Basta 4)
2014. - "ТВА"
2015. - "Баста/Смоки Мо" (Basta/Smoky Mo)

Singlovi
1997 - "Город" (Grad)
1998 - "Моя игра" (Moja igra)
2012 - "Моя вселенная" п.у. Тати (Moj svemir)
2013 - "ЧК" (ČK)

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica producentske kuće "Gazgolder"

Ruski glazbenici
Hip hop glazbenici

Basta (reper)


Efes Pilsen, Türkiye'de üretilen bir bira markası. Efes Pilsen 1969 yılında İstanbul ve İzmir'de üretilmeye başlamış ve kısa sürede dünyaya açılmıştır.

50'nin üzerinde ülkeye ihracat gerçekleştiren ve Türkiye'nin yanı sıra Rusya, Moldova, Sırbistan, Romanya ve Kazakistan'da yatırımları olan Efes'in dünyada toplam 17 bira, 4 malt fabrikası ve 1 adet şerbetçiotu işleme tesisi bulunmaktadır.

Bira pazarını ve kültürünü geliştirme yolunda pek çok ilke imza atmış olan Efes, ilk light bira, kutu bira, dönüşümsüz şişe, 5 litre fıçı, kabartmalı kutu, baskılı kutu, şeffaf etiket, 1 lt şişe, fıçı kutu, fıçı şişe ambalaj ve ürünlerini Türk tüketicisiyle tanıştırdı. Türkiye geneline yayılan 202 bayi ve 28 distribütörü ile Türkiye'nin en güçlü dağıtım ağlarından birine sahip olan Efes, Türkiye'de biranın hammaddeleri olan maltlık arpa ve şerbetçi otunun gelişiminde de büyük rol oynadı.

Efes, tüketici talep ve beklentilerini ön planda tutarak ürün portföyünü Efes Pilsen, Efes Light, , Efes eXtra, , Marmara Gold, Bomonti ve lisanslı olarak ürettiği Miller Genuine Draft, Beck's  markalarını içine alacak biçimde genişletmiştir.

Kaynakça

 http://www.efespazarlama.com.tr/

Dış bağlantılar

Türk birası
Türk markaları
Bira imalatçıları

Efes Pilsen


رينات يانباييف  من مواليد 7 أبريل 1984، لاعب كرة قدم روسي. يلعب مع نادي لوكوموتيف موسكو منذ عام 2007. وبدأ باللعب مع منتخب روسيا لكرة القدم في عام 2008.

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من نوجينسك
أظهرة كرة قدم
تتار روسيا
رياضيون من موسكو
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو الدوري الوطني الروسي لكرة القدم
لاعبو أنجي محج قلعة
لاعبو بطولة أمم أوروبا 2008
لاعبو خيمكي
لاعبو دوري كرة القدم الروسي للمحترفين
لاعبو زينيت سانت بطرسبرغ
لاعبو سسكا موسكو
لاعبو كرة قدم روس
لاعبو كرة قدم من موسكو
لاعبو لوكوموتيف موسكو
لاعبو منتخب روسيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب روسيا لكرة القدم
لاعبو منتخب روسيا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي كراسنودار
لاعبو نادي كوبان كراسنودار
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1984
مواليد في نوجينسك

رينات يانباييف


كوتكا (Kotka تعني حرفياً النسر) مدينة فنلندية في إقليم كومنلاكسو يقطنها 54.769 ساكن.

يغطي نطاقها البلدي مساحة 949.75 كم² منها 678.45 من المياه. وتبلغ الكثافة السكانية 201.88 نسمة \ كم².

يقع وسط مدينة كوتكا على جزيرة كوتكانساري . البلدية رسمياً أحادية اللغة وهي الفنلندية.

أشهر فرق كوتكا الرياضية كي تي بي (Kotkan Työväen Palloilijat). الذي يتنافس حالياً في كرة القدم وكرة السلة.

توأمة
مدينة كوتكا متوأمة مع 10 مدن حول العالم. وبالإضافة إلى ذلك، للمدينة اتفاقات تعاون مع سانت بطرسبورغ و مقاطعة تالين الشمالية . في قطاع التعليم ويشترك في فيبورغ، سانت بطرسبورغ، وتالين مع المؤسسات التعليمية.

  فريدريكستا، النرويج
  غيفغليا، جمهورية مقدونيا
  غدنيا، بولندا
  غلوستروب، الدنمارك
  غرايفسفالت، ألمانيا
  كليبيدا، لتوانيا

  كرونشتادت، روسيا
  لاندسكرونا، السويد
  لوبيك، ألمانيا
  تايزو، الصين
  تالين، إستونيا

صور

مراجع

وصلات خارجية
 مدينة كوتكا– الموقع الرسمي
 خريطة كوتكا

كوتكا
أماكن ساحلية مأهولة في فنلندا
أماكن مأهولة أسست في 1879
دوقية فنلندا الكبرى
مدن فنلندا
مدن وبلدات ساحلية في فنلندا

مدن وبلدات ساحلية في بحر البلطيق
تأسيسات سنة 1879 في فنلندا

كوتكا


Jan Kochanowski (; 1530 – 22 August 1584) was a Polish Renaissance poet who wrote in Latin and Polish and established poetic patterns that would become integral to Polish literary language. He has been called the greatest Polish poet before Adam Mickiewicz (the latter, a leading Romantic writer) and one of the most influential Slavic poets prior to the 19th century.

In his youth Kochanowski traveled to Italy, where he studied at the University of Padua, and to France. In 1559  he returned to Poland, where he made the acquaintance of political and religious notables including Jan Tarnowski, Piotr Myszkowski (whom he briefly served as courtier), and members of the influential Radziwiłł family.

From about 1563, Kochanowski served as secretary to King Sigismund II Augustus. He accompanied the King to several noteworthy events, including the  (held in Lublin), which enacted the Union of Lublin, formally establishing the Polish–Lithuanian Commonwealth. In 1564 he was made provost of Poznań Cathedral. By the mid-1570s he had largely retired to his estate at Czarnolas, where in 1584 he died, most likely of a heart attack.

All his life, Kochanowski was a prolific writer. Works of his that are pillars of the  include the 1580  (Laments), a series of nineteen threnodies (elegies) on the death of his daughter Urszula; the 1578 tragedy  (The Dismissal of the Greek Envoys), inspired by Homer; and Kochanowski's  (Epigrams), a collection of 294 short poems written during the 1560s and 1570s, published in three volumes in 1584. One of his major stylistic contributions was the adaptation and popularization of Polish-language verse forms.

Life

Early life (1530–1550s)
Details of Jan Kochanowski's life are sparse and come primarily from his own writings. He was born in 1530 at Sycyna, near Radom, Kingdom of Poland, to a Polish szlachta (noble) family of the Korwin coat of arms. His father, , was a judge in the Sandomierz area; his mother, , was of the Odrowąż family. Jan had eleven siblings and was the second son; he was an older brother of Andrzej Kochanowski and , both of whom also became poets and translators.

Little is known of Jan Kochanowski's early education. At fourteen, in 1544, he was sent to the Kraków Academy. Later, around 1551-52, he attended the University of Königsberg, in Ducal Prussia (a fiefdom of the Crown of the Kingdom of Poland); then, from 1552 to the late 1550s, Padua University in Italy. At Padua, Kochanowski studied classical philology and came in contact with the humanist scholar Francesco Robortello. During his "Padua period", he traveled back and forth between Italy and Poland at least twice, returning to Poland to secure funding and attend his mother's funeral. Kochanowski concluded his fifteen-year period of studies and travels with a visit to France, where he visited Marseilles and Paris and met the poet Pierre de Ronsard. It has been suggested that one of his travel companions in that period was , a future Flemish scholar and poet.

Career and the royal court (1559–1570s)

In 1559 Kochanowski permanently returned to Poland, where he was active as a humanist and a Renaissance poet. He spent the next fifteen years as a courtier, though little is known about his first few years on return to Poland. The period covering the years 1559-1562 is poorly documented. It can be assumed that the poet established closer contacts with the court of Jan Tarnowski, the voivode of Kraków, and the Radziwiłłs. In mid-1563, Jan entered the service of the Vice Chancellor of the Crown and bishop Piotr Myszkowski, thanks to whom he received the title of royal secretary. There are no details concerning the duties performed by Jan at the royal court. On February 7, 1564, Kochanowski was admitted to the provostship in the Poznań cathedral, which Myszkowski had renounced.

Around 1562–63 he was a courtier to Bishop  and Voivode Jan Firlej. From late 1563 or early 1564, he was affiliated with the royal court of King Sigismund II Augustus, serving as a royal secretary. During that time he received two benefices (incomes from parishes). In 1567 he accompanied the King during an episode of the , itself a part of the Livonian War: a show of force near Radashkovichy. In 1569 he was present at the  which enacted the Union of Lublin establishing the Polish–Lithuanian Commonwealth.

Late life and Czarnolas (1571–1584)

From 1571 onward, Kochanowski began to spend more time at a family estate in the village of Czarnolas located near Lublin. In 1574, following the decampment of Poland's recently elected King Henry of Valois (whose candidacy to the Polish throne Kochanowski had supported), Kochanowski settled permanently in Czarnolas to lead the life of a country squire. In 1575 he married  (daughter of Sejm deputy ), with whom he had seven children. At Czarnolas, following the death of his daughter Ursula, which affected him greatly, he wrote one of his most memorable works, Treny (the Laments).

In 1576, Kochanowski was a royal envoy to the sejmik (local assembly) in Opatów. Despite the urging of people close to him, including the Polish nobleman and statesman Jan Zamoyski, he decided not to take an active part in the political life of the court. Nonetheless, Kochanowski remained socially active on a local level and was a frequent visitor to Sandomierz, the capital of his voivodeship. On October 9, 1579, the King of Poland and Grand Duke of Lithuania Stefan Batory signed in Vilnius the nomination of Kochanowski as the standard-bearer of Sandomierz.

Kochanowski died, probably of a heart attack, in Lublin on 22 August 1584, aged 54. He was buried in the crypt of a parish church in Zwoleń. According to historical records, at least two tombstones were erected for Kochanowski, one in Zwoleń and another in Policzno, neither of which survives. In 1830 Kochanowski's remains were moved to his family crypt by the Zwoleń church authorities. In 1983 they were returned to the church, and in 1984 another funeral was held for the poet. In 1791 Kochanowski's reputed skull had been removed from his tomb by Tadeusz Czacki, who kept it in his estate at Porycko. He later gave it to Izabela Czartoryska; by 1874, it had been transported to the Czartoryski Museum, where it currently resides. However, anthropological studies in 2010 showed it to be the skull of a woman, possibly Kochanowski's wife.

Works

Kochanowski's earliest known work may be the Polish-language Pieśń o potopie (), possibly composed as early as 1550. His first publication was the 1558 Latin-language , an epitaph dedicated to his recently deceased colleague . Kochanowski's works from his youthful Padua period comprise mostly elegies, epigrams, and odes.

Upon his return to Poland in 1559, his works generally took the form of epic poetry and included the commemoratives  (On the Death of Jan Tarnowski, 1561) and  (Remeberance for the All-Blessed Jan Baptist, Count at Tęczyna, 1562-64); the more serious  (1562) and Proporzec albo hołd pruski (, 1564); the satirical social- and political-commentary poems Zgoda (, or Harmony, ca. 1562) and Satyr albo Dziki Mąż (, 1564); and the light-hearted Szachy (Chess, ca. 1562-66). The last, about a game of chess, has been described as the first Polish-language "humorous epic or heroicomic poem".

Some of his works can be seen as journalistic commentaries, before the advent of journalism per see, expressing views of the royal court in the 1560s and 1570s, and aimed at members of parliament (the Sejm) and voters. This period also saw most of his Fraszki (Epigrams), published in 1584 as a three-volume collection of 294 short poems reminiscent of Giovanni Boccaccio's Decameron. They became Kochanowski's most popular writings, spawning many imitators in Poland. Czesław Miłosz, 1980 Nobel lureate Polish poet, calls them a sort of "very personal diary, but one where the personality of the author never appears in the foreground". Another of Kochanowski's works from the time is the non-poetic political-commentary dialogue,  (Portents)..

A major work from that period was Odprawa posłów greckich (The Dismissal of the Greek Envoys, written ca. 1565-66 and first published and performed in 1578; translated into English in 2007 by Bill Johnston as The Envoys). This was a blank-verse tragedy that recounted an incident, modeled after Homer, leading to the Trojan War. It was the first tragedy written in Polish, and its theme of the responsibilities of statesmanship resonates to this day. The play was performed on 12 January 1578 in Warsaw's Ujazdów Castle at the wedding of Jan Zamoyski and Krystyna Radziwiłł (Zamoyski and the Radziwiłł family were among Kochanowski's important patrons). Miłosz calls The Dismissal of the Greek Envoys "the finest specimen of Polish humanist drama".

During the 1560s and 1570s, Kochanowski completed a series of elegies titled Treny, which were later published in three volumes in 1584 (in English generally titled Laments rather than Threnodies). The poignant nineteen elegies mourn the loss of his cherished two-and-a-half-year-old daughter . In 1920, the Laments were translated into English by Dorothea Prall, and in 1995 by the duo, Stanisław Barańczak and Seamus Heaney. As with Kochanowski's Fraszki, it became a perennially popular wellspring of a new genre in Polish literature. Milosz writes that "Kochanowski's poetic art reached its highest achievements in the Laments": Kochanowski's innovation, "something unique in... world literature... a whole cycle... centered around the main theme", scandalized some  contemporaries, as the cycle applied a classic form to a personal sorrow – and that, to an "insignificant" subject, a young child.

In 1579, Kochanowski translated to Polish one of the Psalms, Psalterz Dawidów (David's Psalter). By the mid-18th century, at least 25 editions had been published. Set to music, it became an enduring element of Polish church masses and popular culture. It also became one of the poet's more influential works internationally, translated into Russian by Symeon of Polotsk and into Romanian, German, Lithuanian, Czech, and Slovak. His Pieśni (), written over his lifetime and  published posthumously in 1586, reflect Italian lyricism and "his attachment to antiquity", in particular to Horace, and have been highly influential for Polish poetry.

Kochanowski also translated into Polish several ancient classical Greek and Roman works, such as the Phenomena of Aratus and fragments of Homer's Illiad. Kochanowski's notable Latin works include  (Little Book of Lyrics, 1580),  (Four Books of Elegies, 1584), and numerous occasional poems. His Latin poems were translated into Polish in 1829 by Kazimierz Brodziński, and in 1851 by Władysław Syrokomla.

In some of his works, Kochanowski used Polish alexandrines, wherein each line comprises thirteen syllables, with a caesura following the seventh syllable. Among works published posthumously, the historical treatise  (Woven Story of Czech and Lech) offered the first critical literary analysis of Slavic myths, focusing on the titular origin myth about Lech, Czech, and Rus'.

Views
Like many persons of his time he was deeply religious, and a number of his works are inspired by religion. However, he avoided taking sides in the strife between the Catholic Church and the Protestant denominations; he stayed on friendly terms with figures of both Christian currents, and his poetry was viewed as acceptable by both.

Influence

Kochanowski has been described as the greatest Polish poet prior to Adam Mickiewicz. The Polish literary historian  writes that Kochanowski is generally regarded as the foremost Renaissance poet not only in the Polish-Lithuanian Commonwealth but across all Slavic nations. His primacy remained unchallenged until the advent of the 19th-century Polish Romantics (aka Polish Messianists), especially Adam Mickiewicz and Juliusz Słowacki, and Alexander Pushkin in Russia.

According to Ulewicz, Kochanowski both created modern Polish poetry and introduced it to Europe. An American Slavicist, , holds that Kochanowski was "the first Slavic author to attain excellence on a European scale". Similarly Miłosz writes that "until the beginning of the nineteenth century, the most eminent Slavic poet was undoubtedly Jan Kochanowski" and that he "set the pace for the whole subsequent development of Polish poetry". The British historian Norman Davies names Kochanowski the second most important figure of the Polish Renaissance, after Copernicus. Polish poet and literary critic Jerzy Jarniewicz called Kochanowski "the founding father of Polish literature".

Kochanowski never ceased writing in Latin. One of his major achievements was the creation of Polish-language verse forms that made him a classic for his contemporaries and posterity. He greatly enriched Polish poetry by naturalizing foreign poetic forms, which he knew how to imbue with a national spirit. Kochanowski, writes Davies, can be seen as "the founder of Polish vernacular poetry [who] showed the Poles the beauty of their language".

American historian Larry Wolf argues that Kochanowski "contributed to the creation of a vernacular culture in the Polish language"; Polish literary historian  describes him as "the 'founding father' of elegant humanist Polish-language poetry"; and American Slavicist and translator David Welsh writes that Kochanowski's greatest achievement was his "transformation of the Polish language as a medium for poetry".   Ulewicz credits Kochanowski's Songs as most influential in this regard, while Davies writes that "Kochanowski's Psalter did for Polish what Luther's Bible did for German". Kochanowski's works also influenced the development of Lithuanian literature.

Legacy

Kochanowski's first published collection of poems was his David's Psalter (printed 1579). A number of his works were published posthumously, first in a series of volumes in Kraków in 1584–90, ending with  (Fragments, or Remaining Writings). That series included works from his Padua period and his Fraszki (Epigrams). 1884 saw a jubilee volume published in Warsaw.

In 1875 many of Kochanowski's poems were translated into German by H. Nitschmann. In 1894 Encyclopedia Britannica called Kochanowski "the prince of Polish poets". He was, however, long little known outside Slavic-language countries. The first English-language collection of Kochanowski's poems was released in 1928 (translations by George R. Noyes et al.), and the first English-language monograph devoted to him, by David Welsh, appeared in 1974. As late as the early 1980s, Kochanowki's writings were generally passed over or given short shrift in English-language reference works. However, more recently further English translations have appeared, including The Laments, translated by Stanisław Barańczak and Seamus Heaney (1995), and The Envoys, translated by Bill Johnston (2007).

Kochanowski's oeuvre has inspired modern Polish literary, musical, and visual art. Fragments of Jan Kochanowski's poetry were also used by Jan Ursyn Niemcewicz in the libretto for the opera Jan Kochanowski, staged in Warsaw in 1817. In the 19th century, musical arrangements of Lamentations and the Psalter gained popularity. Stanisław Moniuszko wrote songs for bass with piano accompaniment to the texts of Lamentations III, V, VI and X. In 1862, the Polish history painter Jan Matejko depicted him in the painting  (Jan Kochanowski and his Deceased Daughter Ursula). In 1961 a museum (the ) opened on Kochanowski's estate at Czarnolas.

See also
 List of Poles
 Political fiction
 Sapphic stanza in Polish poetry

References

Further reading

External links

 Digitized works by Jan Kochanowski in Polish Digital National Library

 Works by Kochanowski with commentary at WolneLektury.pl
 Selection of translated poems
 Translations of Jan Kochanowski  by Teresa Bałuk-Ulewiczowa
 Translations of Jan Kochanowski by Michał J. Mikoś
 Jan Kochanowski at culture.pl
 Jan Kochanowski collected works (Polish)

1530 births
1584 deaths
16th-century writers in Latin
16th-century Polish poets
Jagiellonian University alumni
University of Padua alumni
16th-century Polish dramatists and playwrights
Polish male dramatists and playwrights
Polish Roman Catholics
16th-century Polish nobility
Polish translators
Neo-Latin poets
Renaissance writers
University of Königsberg alumni
Polish male poets

Jan Kochanowski


Børnelege er et maleri af den flamske renæssancekunstner Pieter Bruegel den ældre fra 1560. Det illustrerer 91 forskellige børnelege. Børnelege hænger i Kunsthistorisches Museum i Wien.

En lignende ide med at illustrere en lang række forskellige små scenarier findes i et andet af hans billeder; Nederlandske Ordsprog.

Detaljeudsnit af maleriet
Detaljer fra maleriet startende fra nederste venstre hjørne

Referencer

Eksterne henvisninger

 Children's Games på KHM (tysk)
 Bosch Bruegel Society
 99 works by Pieter Bruegel the Elder
 Creative Bruegel laid the foundation of the Netherlands School '''(Russisk)

Malerier fra Holland
Spil og lege
Lege (Bruegel)

Børnelege (Bruegel)


අන්ගාරා-1.2pp පියාසැරිය (; අන්ගාරා-1.2 පියර්වි පල්යෝත් අන්ගාරා-1.2 පළමු පියාසැරිය යන අර්ථය දෙන) යනු,  රුසියාවේ අන්ගාරා රොකට් මාලාවෙහි කුලුඳුල් පියාසැරිය වෙයි. 2014 ජූලි 9 දිනදී, මෙම පියාසැරිය සාර්ථකව නිමවන ලදි. අන්ගාරා-1 සහ අන්ගාරා-A3 රොකට්ටු වල කොටස් රැගෙන, ඒකෝවිත වින්‍යාසයක් භාවිතා කරමින් සිදු කෙරුනු,  මෙම උපකාක්ෂික අභ්‍යාවකාශ ගමන විසින්, ඒවායේ ක්‍රියාකාරිත්ව භාවිතයට පෙරාතුව,  නව රොකට්ටුවේ සඳහා  ප්‍රවර්ධනය කෙරුණු එක් එක් අදියර ආදර්ශනය කොට පෙන්වා දුනි.

ආශ්‍රිත

අන්ගාරා-1.2pp