A Associação Brasileira de Estudos da Trans-Homocultura (ABETH) é uma entidade sem fins lucrativos, cuja principal proposta é fomentar e realizar intercâmbios e pesquisas sobre a diversidade sexual, diversidade de gênero e suas interseccionalidades. Sua sede está localizada em Belo Horizonte, porém a cada dois anos sua diretoria transita pelas diversas regiões do país. Com a atual presidência de Jaqueline Gomes de Jesus, professora do Instituto Federal do Rio de Janeiro (IFRJ), a diretoria da ABETH está sediada na cidade do Rio de Janeiro.

A ABETH congrega professores/as, alunos/as de graduação e pós-graduação, profissionais, pesquisadores/as, ativistas e demais interessados/as nas temáticas das sexualidades e gêneros. Possui Estatuto próprio e certificação digital de pessoa jurídica, com registro no Portal da Transparência (CNPJ 08.568.661/0001-20), sob a CNAE 72207 - Pesquisa e Desenvolvimento Experimental em Ciências Sociais e Humanas.

História
De 1999 a 2001, Mario César Lugarinho e Carlos Barcellos, professores da Universidade Federal Fluminense (UFF), organizaram, em Niterói (RJ), três encontros científicos anuais em torno do tema "Literatura e Homoerotismo", a partir dos quais, em 2001, foi fundada a Associação Brasileira de Estudos da Homocultura (ABEH). Esses encontros congregaram cerca de 70 pesquisadores doutores, brasileiros e estrangeiros, com o objetivo de promover e difundir pensamentos críticos sobre a diversidade sexual e de gênero. A partir desses encontros entre pesquisadores da área de Letras na UFF, os incentivos aos estudos e às pesquisas da temática tiveram ascensão em diferentes áreas de conhecimento, dando visibilidade a expressões e discursos sobre as sexualidades e gêneros não normativas/os no Brasil e no exterior.O primeiro presidente eleito da ABEH, foi o Prof. Deneval Siqueira de Azevedo Filho (UFES), que coordenava o GEITES (Grupo de Estudos Interdisciplinares de Transgressão), sua indicação foi feita ainda na assembleia de Niterói e coube a primeira gestão presidir o I Congresso da ABEH, em Vitória – ES, no ano de 2002.O I Congresso da ABEH teve como tema "Homocultura e Cidadania", foi realizado na Universidade Federal do Espírito Santo (UFES), em 2002. A cada congresso realizado, o caráter interdisciplinar da Associação foi ficando mais explícito, de modo que passaram pela sua presidência docentes da área de Educação, Comunicação Social, Serviço Social e, atualmente, tem uma primeira presidência vinculada a uma pesquisadora da área de Psicologia. Assim, destaca-se que Associação ampliou o número de filiadas/os por meio de seus congressos bianuais. A cada dois anos realiza-se o seu congresso, que ao longo dos anos adquiriu um caráter internacional e vem congregando pesquisadores(as) brasileiros(as) e de outras nacionalidades, concretizando-se como oportunidade de intercâmbios e enriquecimentos para o trabalho científico, expressos objetivamente por meio de várias publicações que referenciam a evolução do campo ao longo de décadas.

Quadro de Presidentes(as) da ABEH por área de formação e instituição de ensino até dezembro de 2021

Fonte: Sistematização a partir de Irineu, 2020.Constituída por profissionais associados a instituições públicas de ensino e pesquisa, a Associação esteve por seis anos no Conselho Nacional de Combate a Discriminação (CNCD), conhecido como Conselho Nacional LGBT, protagonizando esse espaço de formulação das políticas públicas brasileiras voltadas a essa população.

Atualização do nome
Em janeiro de 2022, por meio de Assembleia Geral Extraordinária, determinada pela Assembleia Geral Ordinária de maio de 2021 que elegeu a diretoria 2021-2023, o Estatuto da Associação e seu nome foram atualizados, a partir de proposição de Grupo de Trabalho composto para essa finalidade, para Associação Brasileira de Estudos da Trans-Homocultura (ABETH), a revista científica passou a se nomear REBEH – Revista da ABETH, e o seu congresso como Congresso Internacional de Diversidade Sexual, Étnico-Racial e de Gênero – CINABETH.

Revista científica - REBEH
Em 2018, a ABEH, em parceria com a Universidade Federal da Integração da Lusofonia Afro-Brasileira (UNILAB), editou a REBEH - Revista Brasileira de Estudos da Homocultura, tendo por objetivo a publicação de artigos, entrevistas, documentos, resenhas, trabalhos artísticos, ensaios, relatos de experiência e dossiês temáticos, que contemplem os estudos sobre gênero, sexualidade, raça, etnia e diversidades que interseccionem os marcadores sociais da diferença e posições ao avesso da norma, e, a partir de 2019, passou a ser editada em parceria com a Universidade Federal do Mato Grosso (UFMT), sob o ISSN 2595-3206, sendo reconhecida pela Red latinoamericana de revistas académicas en ciencias sociales y humanidades (LatinREV) e constando de diversos indexadores, bases de dados e repositórios.

A REBEH (Prefixo DOI: 10.31560) é quadrimestral, editada pela ABETH em parceria com o Núcleo de Antropologia e Saberes Plurais (NAPlus/ICHS/UFMT) e o Núcleo de Estudos e Pesquisa sobre as Relações de Gênero (NUEPOM), tendo a seguinte Equipe Editorial:

Editorial-Chefe

 Bruna Andrade Irineu (UFMT)
 Jaqueline Gomes de Jesus (IFRJ)
 Alexandre Bortolini (UFRJ)
 Leonardo Morjan Britto Peçanha (Fiocruz)

Editores Associados

 Céu Cavalcanti (UFRJ)
 Dodi Leal (UFSB)
 Fátima Lima (UFRJ)
 Fernando Altair Pocahy (UERJ)
 Ivan Amaro (UERJ)
 Jonas Alves (UFRRJ)
 Marco José Duarte (UFJF)
 Mariah Rafaella da Silva (UFRJ)
 Rodrigo Borba (UFRJ)
 Sara Wagner York Pimenta Gonçalves Júnior (UERJ)
 Sérgio Batista (UFRJ)
 Thiago Ranniery (UFRJ)
 Thiago Soliva (UFSB)

Conselho Editorial

 Ana Cristina Santos (UFAL)
 Anahí Guedes (UFSC)
 Berenice Bento (UnB)
 Bruna Andrade Irineu (UFMT)
 Caterina Rea (UNILAB)
 Carlos Eduardo de O. Bezerra (UNILAB)
 Cristina Vianna M. dos Santos (UFT)
 Fátima Lima (UFRJ)
 Felipe Bruno M. Fernandes (UFBA)
 Guilherme Almeida (UFRJ)
 Jaqueline Gomes de Jesus (IFRJ)
 José Damião Rocha (UFT)
 Horácio Costa (USP)
 Luma Nogueira Andrade (UNILAB)
 Miriam Grossi (UFSC)
 Megg Rayara Oliveira (UFPR)
 Moisés Lopes (UFMT)
 Sam Boucier (Université Lille III)
 Suely Messeder (UNEB)

XI Congresso Internacional de Diversidade Sexual, Étnico-Racial e de Gênero - XI CINABETH
É prevista a realização do XI Congresso Internacional de Diversidade Sexual, Étnico-Racial e de Gênero - XI CINABETH, de 29 de junho a 1º de julho de 2023, na cidade do Rio de Janeiro, objetivando promover o fortalecimento de rede científica e cultural para a diversidade sexual, étnico-racial e de gênero, por meio do tema "Ciência e Arte do Encontro: o Rio de Braços Abertos".

Diretoria da ABETH
Gestão 2021-2023

 Presidenta: Jaqueline Gomes de Jesus
 Primeiro Secretário Executivo: Fernando Pocahy
 Primeiro Secretário Executivo: Rodrigo Borba
 Primeiro Tesoureiro: Thiago Ranniery
 Segunda Tesoureira: Sara Wagner York
 Suplentes: Leonardo Peçanha e Mariah Rafaela
 Conselho Fiscal: Alexandre Bortolini, Bruna Irineu, Fátima Lima, Marco José de Oliveira Duarte e Thiago Soliva
 Comissão Ampliada: Céu Cavalcanti, Dodi Leal, Ivan Amaro e Jonas Alves

Ligações externas

 REBEH - Revista da ABETH no Portal de Revistas Científicas da UFMT

Organizações LGBT do Brasil
Associações do Brasil
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Diversidade)


Dadra and Nagar Haveli  is a district of the union territory of Dadra and Nagar Haveli and Daman and Diu in western India. It is composed of two separate geographical entities: Nagar Haveli, wedged in between Maharashtra and Gujarat states  to the north-west, the smaller enclave of Dadra, which is surrounded by Gujarat. Silvassa is the administrative headquarters of Dadra and Nagar Haveli.

Unlike the surrounding areas, Dadra and Nagar Haveli was ruled by the Portuguese from 1783 until the mid-20th century. The area was captured by pro-India forces in 1954 and administered as the de facto state of Free Dadra and Nagar Haveli before being accessioned to India as a union territory, the union territory of Dadra and Nagar Haveli in 1961. The union territory was merged with the neighbouring union territory of Daman and Diu to form the new union territory of "Dadra and Nagar Haveli and Daman and Diu" on 26 January 2020. The territory of Dadra and Nagar Haveli then became one of the three districts of the new union territory, as the Dadra and Nagar Haveli district.

History

Pre-Portuguese era
The history of Dadra and Nagar Haveli begins with the defeat of the Koli chieftains of the region by the Rajput kings. In the year 1262 a Rajput prince from Rajasthan named Ram Singh established himself as the ruler of Ramnagar, the present-day Dharampur, which consisted of 8 parganas (a group of villages) and assumed the title Maharana. Nagar Haveli was one of the Parganas, and its capital was Silvassa.

In 1360 Rana Dharamshah shifted his capital from Nagar Haveli to Nagar Fatehpur.

With the rise of Maratha power, Shivaji Maharaj viewed Ramnagar as an important locality. He captured the region, but Somshah Rana recaptured it in 1690.

After the Treaty of Vasai (6 May 1739), Vasai and the surrounding territories came under the Maratha rule.

Soon after, the Marathas captured Ramnagar but reinstated the ruler, Ramdeo, under conditions. Thus the Marathas acquired the rights to collect revenue, known as chauthai. from Nagar Haveli and two other Parganas.

During the time of Dharamdeo, the son of Ramdeo, due to his change of policies (he neglected the conditions imposed earlier by the Marathas), the Marathas captured Nagar Haveli and the surrounding region.

Portuguese era

The Portuguese were granted the area of Nagar Haveli on 10 June 1783 on the basis of the Friendship Treaty executed on 17 December 1779 as compensation for damage to the Portuguese frigate Santana by the Maratha Navy in 1772. The treaty allowed the Portuguese to collect revenue from 72 villages in Nagar Haveli. Then, in 1785 the Portuguese purchased Dadra, annexing it to Portuguese State of India (Estado Português da Índia).

In 1818, the Maratha Empire was defeated by the British in the Third Anglo-Maratha War, and the Portuguese ultimately became the effective rulers of Dadra and Nagar Haveli.

Under the Portuguese rule, Dadra and Nagar Haveli were part of the Distrito de Damão (Daman district) of the Estado da Índia (Portuguese State of India). The two territories formed a single concelho (municipality), named "Nagar Haveli", with its head in Darará until 1885 and, after that, with its head in the town of Silvassa. The local affairs were overseen by an elected câmara municipal (municipal council), with the higher level affairs administrated by the district governor of Daman, who was represented in Nagar Haveli by an administrator.

The Nagar Haveli concelho was itself divided in the following freguesias (civil parishes): Silvassa, Noroli, Dadra, Quelalunim, Randá, Darará, Cadoli, Canoel, Carchonde, and Sindonim.

The Portuguese occupation lasted until 1954, when Dadra and Nagar Haveli were liberated by supporters of the Indian Union. It was the first possession to be detached from the colonial Empire by the integration with the Indian Union in 1954, after nearly two centuries of Colonial rule.

End of Portuguese rule

After India attained independence in 1947, the residents of Dadra and Nagar Haveli, with the help of volunteers of organisations like the United Front of Goans (UFG), the National Movement Liberation Organisation (NMLO), and the Azad Gomantak Dal, conquered the territories of Dadra and Nagar Haveli from Portuguese India in 1954.

As time passed, the Indian independence struggle picked up momentum. On 18 June 1946, Ram Manohar Lohia was arrested in Goa. This was the beginning of the independence struggle in Goa. He was deported to India. On 15 August 1947, India became independent from British rule, but the Portuguese and other European colonies were not immediately incorporated.

The Goan struggle continued for many years. Atmaram Narsinh Karmalkar, an officer in the Banco Colonial (Portuguese Bank) at Panaji (in Goa) (then known as Panjim), who was popularly known as Appasaheb Karmalkar, was indirectly involved in the freedom struggle in Goa. He was dismissed from the bank and finally took up the struggle to liberate Goa. In the course of time, he realised that the liberation of DNH was crucial if Goa was to be liberated. Karmalkar reached Vapi and met Jayantibhai Desai from Dadra. He also met Bhikubhai Pandya from Nani Daman and Vanmali Bhavsar from Silvassa.

Azad Gomantak Dal under the leadership of Vishwanath Lavande, Dattatreya Deshpande, Prabhakar Sinar and others, the Communist Party under the leadership of Shamrao Parulekar and Godavaribai Parulekar, and the United Front of Goans under the leadership of Francis Mascerenhas, J.M. D'Souza, Waman Desai and others were also attempting the liberation of DNH.

On 18 June 1954, many leaders met at Lavachha. Lavachha and Vapi were Indian territories. The order in which these places lie (from east to west) is Nagar Haveli, Lavachha, Dadra, Vapi and Daman (on the sea coast). So Portuguese officers required transit permits through the Indian territories of Lavachha and Vapi to travel between N.H., Dadra, and Daman.

On the night of 22 July 1954, 15 volunteers of the United Front of Goans under the leadership of Francis Mascerenhas and Waman Desai sneaked into the territory of Dadra and reached the police station. There were only three personnel at the police station. One was attacked with a knife by one of the volunteers, and the other two were overpowered. The Indian tricolour was hoisted and the Indian National Anthem was sung. Dadra was declared the "Free territory of Dadra".

On the night of 28 July, around 30 to 35 volunteers of Azad Gomantak Dal proceeded to Naroli from Karambele (Karambeli) by swimming across the rivulets. June to September is the rainy season in the region, and the rivers are usually flooded during this season. The Daman Ganga river was flooded and no help could reach Naroli. This was the reason to choose this date for proceeding to Naroli. There were only six police personnel. The volunteers and the villagers reached the police station and asked them to surrender or face death. They immediately surrendered. The Portuguese rule of Naroli came to an end.

The Special Reserve Police in the Indian Territory did not intervene. J.D. Nagarwala, the Dy. Inspector General of the Special Reserve Police in the Indian Territory, without entering DNH, asked Captain Fidalgo, the Administrator of Dadra and Nagar Haveli, to surrender to the Indian Forces along with his paramilitary forces before they would be executed by the liberators.

Leaving about 50 policemen and five civilian officers posted at Silvassa, Captain Fidalgo fled to Udva passing through Rakholi, Dappada, and Khanvel and surrendered to the SRP on 11 August. They were later allowed to go to Goa.

In the meanwhile, there were several rumours and the officers at Silvassa were in confusion. On 1 August the liberators took advantage of the situation and proceeded from Dadra and Naroli and liberated Pipariya. The five police officers surrendered without resistance.

During the night, the volunteers divided themselves into three batches and reached the police chowky at Silvassa. The police chowky at Silvassa was protected by sandbags. There were three policemen on guard on three sides. Vasant Badve, Vishnu Bhople, and Shantaram Vaidya overpowered them from behind when least expected. The other policemen surrendered without resistance on seeing the other volunteers. The volunteers spent the night awake at the police chowky.

On the morning of 2 August 1954, the liberators reached the town of Silvassa to find it free of any Portuguese occupation. The liberation of Dadra and Nagar Haveli was complete.

Senhor Luis de Gama, the eldest nationalist, hoisted the Indian National Flag and declared the territory of Dadra and Nagar Haveli liberated and the Indian National Anthem was sung.

Free Dadra and Nagar Haveli

From 1954 to 1961, Dadra and Nagar Haveli existed as a de facto state known as Free Dadra and Nagar Haveli. It was administered by a body called the Varishta Panchayat of Free Dadra and Nagar Haveli, with administrative help from the government of India. Although it enjoyed de facto independence, Dadra and Nagar Haveli were still recognised internationally (e.g. by the International Court of Justice) as Portuguese colony.

Integration into India
In 1961, amidst Indian preparation for the Liberation of Goa, Daman, and Diu, K.G. Badlani, an officer of the Indian Administrative Service was, for one day, designated the Prime Minister of Dadra and Nagar Haveli, so that, as Head of State, he could sign an agreement with the Prime Minister of India, Jawaharlal Nehru, and formally merge Dadra and Nagar Haveli with the Republic of India. The Tenth Amendment of the Constitution of India was passed to incorporate Dadra and Nagar Haveli as a union territory, effective 11 August 1961.

On 31 December 1974 a treaty was signed between India and Portugal on recognition of India's sovereignty over Goa, Daman, Diu, Dadra and Nagar Haveli.

In December 2019, the Parliament of India passed legislation to merge Dadra and Nagar Haveli with the nearby union territory of Daman and Diu to create a single union territory to be known as Dadra and Nagar Haveli and Daman and Diu on 26 January 2020. Dadra and Nagar Haveli will be one of the three districts of the new union territory.

Geography

The area of Dadra and Nagar Haveli is spread over . Its population density is . Though landlocked between Gujarat to the north and Maharashtra to the south, it is close to the western coast of India (between 20°0′ and 20°25′ N latitude and between 72°50′ and 73°15′ E longitude), and the Arabian Sea can be reached via Vapi in Gujarat.

Dadra and Nagar Haveli comprises two separate geographical units. The larger part—Nagar Haveli—spans a roughly C-shaped area upriver from the city of Daman on the coast, at the centre of which, straddling the border with Gujarat, is the Madhuban reservoir. The smaller enclave of Dadra is a short distance to the northwest.

Dadra and Nagar Haveli is in the middle of the undulating watershed of the Daman Ganga River, which flows through Nagar Haveli and later forms the short southern border of Dadra. The towns of Dadra and Silvassa lie on the north bank of the river.  The Western Ghats range rises to the east, and the foothills of the range occupy the eastern portion of the district.

Dadra and Nagar Haveli is surrounded by Valsad District of Gujarat on the west, north, and east, and by Thane District of Maharashtra on the south and southeast (after the division of Thane District, it is now surrounded by the newly formed Palghar District).

Maghval is a small enclave village belonging to Gujarat that is located within Nagar Haveli, just south of Silvassa.

The nearest railway station are Bhilad & Vapi in Gujarat on the Mumbai-Delhi route ( Western Railways ) . Bhilad is about 14 km west of Silvassa & Vapi is about 18 km northwest of Silvassa. Mumbai is approximately 180 km from Silvassa. Surat city is about 140 km away. Mumbai and Surat are the nearest airports.

Topography
The stretch of the main southern area is hilly terrain especially towards the northeast and east where it is surrounded by ranges of the Sahyadri mountains (Western Ghats). The central alluvial region of the land is almost plain and the soil is fertile and rich. The river Damanganga rises in the Ghat 64 km from the western coast and discharges itself in the Arabian Sea at the port of Daman after crossing Dadra and Nagar Haveli. Its three tributaries, Varna, Pipri and Sakartond, join Daman Ganga within the territory.

Flora and fauna

Dadra and Nagar Haveli lies within the North Western Ghats moist deciduous forests ecoregion, characterised by forests of teak (Tectona grandis) and other dry-season deciduous trees.

About 43% of the land is under forest cover. However, the reserved forest territory constitutes about 40% of the total geographical area. The protected forests constitute 2.45% of the total land area.

According to satellite data taken in 2008, DNH has roughly about  of moderately dense forest and  open forest. According to the Forest Survey of India, DNH has two major forest types: tropical moist deciduous forest and tropical dry deciduous forest. The major produce is khair wood and general timber. Teak, sandra, khair, mahara and sisam are the major tree species in the region.
 Tree cover has been estimated around 27 km2 from the six-year data (2002–08), which is around 5.5% of the total geographical area of DNH.

The Dadra and Nagar Haveli Wildlife Sanctuary covers 91.39 square kilometres, or about 19% of the union territory's total area. The sanctuary provides a habitat for leopard (Panthera pardus), wildcat (Felis silvestris), striped hyena (Hyaena hyaena), fox (Vulpes spp.), golden jackal (Canis aureus), nilgai (Boselaphus tragocamelus), four-horned antelope (Tetracerus quadricornis), sambar deer (Rusa unicolor), and chital deer (Axis axis), and birds including black drongo, bulbul, kingfisher, egret, hoopoe, mynah, heron, and red jungle fowl. In 2014 an additional eco-sensitive area was designated in the 100-meter buffer zone around the wildlife sanctuary, with an area of 26.57 square kilometres.

The rich biodiversity makes it a habitat for a variety of birds and animals and thus a destination for inland and coastal safari and eco-tourism. Silvassa's hills and wide, forested buffer land attract wildlife enthusiasts.

There is a wildlife protected area located,

 Dadra and Nagar Haveli Wildlife Sanctuary

Climate
The climate of Dadra and Nagar Haveli is typical of its type. Being near the coast, all but the sparsely inhabited easternmost parts have a typical north Indian Ocean maritime climate. The summers are hot and become in their later part more humid with temperatures reaching as high as 39 °C in the month of May. The monsoon starts in the month of June and extends until September. The rainfall is brought by southwest monsoon winds. It is known as the Cherrapunji that covers the bulk of western India (apart from the Thar Desert) which produces most of the annual rainfall of 200–250 cm. Winters are between maritime temperate and semi-tropical with temperatures ranging from 14 °C to 30 °C, reliably, as with the monsoon, with scant deviation from this range.

Administration

Dadra and Nagar Haveli covers an area of 487 km2 and consists of two sub-districts:
 Dadra
 Nagar Haveli

Dadra
Dadra is the headquarters of Dadra taluka, comprising Dadra town and two other villages.

Nagar Haveli
Silvassa is the headquarters of Nagar Haveli taluka, comprising Silvassa town and 68 other villages.

Education
There are no universities in Dadra and Nagar Haveli. Colleges in the territory include Dr. A.P.J. Abdul Kalam Government College, Silvassa, SSR college of arts, science and commerce, shrimati Devikaben Chauhan college. The union territory also has a government medical College Shri Vinobha Bhave Institute of Medical sciences affiliated to Veer Narmad South Gujarat University.

Economy
Dadra and Nagar Haveli's gross state domestic product for 2004 is estimated at $218 million in current prices. Its nominal GDP increased to $360 million in the year 2009 with a per capita GDP of $1,050. The economy of DNH relies on five major activities viz. agriculture, industries, forestry, animal husbandry and tourism.

Agriculture

The basic economic activity of the territory is agriculture involving about 60% of the working population. The total land area under cultivation is  i.e. 48% of the total geographical area. The area under high yielding crops is . The main food crops cultivated in this area are paddy (40% of the net sown area), ragi, small millets, jowar, sugarcanes, tur, nagli and val. Vegetables like tomato, cauliflower, cabbage and brinjal and fruits like mango, chikoo, guava, coconut and banana are also grown. Agriculture sector has given a major boost to the economy of DNH.

The local population is also involved in forestry and animal husbandry. 92.76% of the farmers belong to the weaker sections and 89.36% of them are tribal farmers. There is a full-fledged veterinary hospital and nine veterinary dispensaries. Mass vaccination against various diseases is done regularly free of cost by the Animal Husbandry Department.

Industry

Another major contributor to the economy is the manufacturing industries. Due to heavy industrialisation in the region owing to tax sops for industries in the union territories, steady growth in employment has been observed. The employment generation is increasing at a pace of 5% per annum.

Industrialisation in the area began in 1965 when the first industrial unit in the UT was started at Piparia, Silvassa in the cooperative sector by Dan Udyog Sahakari Sangh Ltd, following which three industrial estates were established at Masat (1976), Khadoli (1982) and Silvassa (1985). Earlier (before 1965) only traditional craftsmen who made clay pots, leather items, viz., chappals, shoes and some other items of bamboo were present. Since there was no sales tax in the UT, it attracted many entrepreneurs. Around 30 new units comprising Engineering, fabric weaving units and dyeing and printing units were established until 1970.

In 1971, UT was declared as an industrially backward area by Government of India and increased the cash subsidy to 15 to 25% for the industrial units on their capital investment which resulted in the speedy industrial development. The scheme was however terminated from 30 September 1988. Sales Tax Act was implemented from January 1984 until 1998 under which industries enjoyed sales tax exemption for 15 years from the start-up date. VAT was introduced in 2005. At present, the newly established units get Central Sales Tax exemption which will continue until 2017.

There are more than 2710 units functioning providing employment to about 46000 people with a capital investment of .

Demographics

According to the 2011 census Dadra and Nagar Haveli has a population of 343,709. This gives it a ranking of 566th in India, out of a total of 640 districts. It has a population density of , and its population growth rate over the decade from 2001 to 2011 was 55.5 percent, which is the highest percentage growth among all Indian states and union territories. Dadra and Nagar Haveli has a sex ratio of 775 females for every 1,000 males, and a literacy rate of 77.65%.

Ethnography
Tribal groups make up a large part of the population viz 62%. The most prominent are Dhodia (16.90%), Kokna (16.85%) and Warli (62.94%), with small groups of Koli, Kathodi, Naika, and Dubla scattered across the territory, collectively representing 3.31% of the population. Dhodias and Dublas mainly populate the Northern part, whereas Koknas and Warlis are found all over the Union Territory. They worship the primary deities of Dis (Sun) and Chand (Moon), and Narandev, Kanasari, Himai, Hirva, Veer, Rangtai and Vagdev.

One prominent feature of this territory is that people from all over India form a part of non-tribal residents. DNH has many industries due to tax concessions granted to industry and therefore people from all over the country have migrated to the region.
North Indians have a prime influence in the area. Gujarati is one of the three official languages, the others being Hindi and English. Besides Gujarati persons, one can find Marathi, Rajasthani, Bihari, Udia, Tamil, Uttar Pradeshi and people from several other states. The prime reason for such a diverse population is the industrial hub. Employment opportunities, good climate, and the landscape are highly appealing.

Religion
As per the 2001 Census, out of the 137,225 ST persons of the UT, almost all were Hindus except for 3,796 Christians (2.8%). As a former Portuguese enclave, Silvassa has a significant Roman Catholic population. Kokna has the highest Christian population in 2001, 6.7%. Swetambara Jains have a temple in Dadra and Silvassa and recently Digambara Jains have also constructed a temple in the Silvassa.

Language
There are 72 villages, mainly inhabited by various tribal communities like the Warly (Warlie), Kokana, Dhodia, Koli, Kathodi, Naika, Dubla and Kolgha. The tribal communities are locally known as Adivasi (which means original inhabitant). Each community has its own culture, traditions and languages and dialects. None of these languages have had written literature until recently. The tribal communities consist of approximately 60% of the population of DNH. (Earlier in the eighties it was more than 80%, but after influx from different parts of the country, the percentage has reduced). But the influx has helped the tribal people in increasing their earnings and standard of living.

Warli is the language spoken by the Warli people.  Agri the dialect of Marathi which is spoken by Agri community.

The languages taught in schools in Dadra and Nagar Haveli under the three-language formula are as follows:

First Language: Gujarati, Hindi, Marathi
Second Language: Marathi, Gujarati
Third Language: English

A former Portuguese enclave, Silvassa has a significant Roman Catholic population, speaking a distinct dialect of Portuguese. Marathi and Gujarati languages are widely spoken. Hindi and Marathi are also understood.

The main tribes are Warlis, Dhodia Kokna, etc.

Castes
The prominent castes occupying this territory are Rajputs, Ahirs, Chamar, Mahar, and associated castes.

Tribes
Warli

Although commonly associated with Maharashtra, and also found in Gujarat, Warlis consider the Union Territory of Dadra and Nagar Haveli to be their original home. The Warlis speak an Indo-Aryan language related to Marathi and Konkani and are the largest tribal group in the territory and constitute ~ 63% (62.94%) of the total tribal population.

Rituals are extrely important to the Warlis; they are nature worshipers who regard the Sun and the Moon as the eyes of God. Their main deities are Naran dev, Hirwa, Himai, and Waghio, and stone images of these deities are found in tree groves. A Bhagat plays the Ghangal (a musical instrument made from gourd, bamboo and iron strings) and performs the rituals.

Traditionally the Warlis wear a loin cloth with a small waist coat and a turban. The women wear a knee-length, one-yard saree – lugde – and adorn themselves with silver and white metal ornaments.

Dhodia

The term Dhodia seems to be derived from Dhundi, which means a small thatched hut, and the Dhodias are primarily hut dwellers. They reside mostly in the northern part of Dadra & Nagar Haveli. They are known to be the most educated among all the tribes and are good cultivators. Some own enough farmland to be able to earn a decent livelihood.

Traditionally the men wear a white knee-length dhoti with a shirt or waistcoat, white or coloured caps, and ornaments like earrings and silver chains around their waist. The women wear a knee-length dark blue saree with an aanchal worn from the front and left loose at the back. Popular accessories include colourful bead necklaces, and metal ornaments such as bangles or thick kadaas around their ankles.

Kokna

The Koknas derive their name from the Konkan region in West India. They have land of their own, produce paddy and are better cultivators than the Warlis. With the introduction of formal education many of them have moved up the social ladder.

Koknas well built and both men and women often tattoo their bodies, especially their foreheads. The men wear a dhoti up to the knees, with a waistcoat or shirt and a turban. The women wear traditional colourful sarees that are either knee-length or full length.

Kathodia

The Kathodis, called Katkari in the Thane district of Maharashtra, make up 0.08% of the total tribal population of Dadra & Nagar Haveli. Their name is derived from their profession of kattha or catechew making.

They are considered to be at the bottom of the tribal social ladder. They usually live in forests, in semi-permanent settlements. Most of them cut wood and collect charcoal. The government has tried to improve their standard of living by engaging them in permanent professions.
They wear minimal jewelry; what is worn adorns the women only.

See also

 Portuguese Empire
 Portuguese India
 Annexation of Goa
 Goa

References

External links
 District administration
 District collector

Former colonies in Asia
Former Portuguese colonies
Former countries in South Asia
States and territories established in 1961
1961 establishments in India
History of Dadra and Nagar Haveli
India–Portugal relations
Portuguese India
Districts of Dadra and Nagar Haveli and Daman and Diu
States and territories disestablished in 2020
States and territories established in 2020
Enclaves and exclaves

Dadra and Nagar Haveli


Telefonija je prijenos govora na daljinu. Telefonija je telekomunikacijski sustav koji omogućuje govornu komunikaciju s pomoću telefona. Sastoji se od telefonskih aparata, telefonskih centrala i telefonskih vodova koji ih međusobno povezuju. U početku je sustav bio analogan i prenosio samo zvuk, a razvojem i zamjenom analognog sustava digitalnim, sudionicima je omogućeno razmjenjivanje zvuka, teksta, slika i drugih podataka.

Povijest
Prvi primitivan uređaj za prijenos govora konstruirao je njemački izumitelj Johann Phillip Reis (1861.) i nazvao ga telefonom. Međutim, izumiteljem prvog široko upotrebljivoga telefona smatra se A. G. Bell (Alexander Graham Bell) (1876.). Prva telefonska centrala u svijetu puštena je u promet 21. veljače 1878. u New Havenu New Haven, Connecticut (SAD), a imala je 21 pretplatnika. U Europi je prva telefonska centrala puštena u promet 1881. u Berlinu. To su bile centrale induktorskoga tipa, a veze su se uspostavljale ručno. Prvu automatsku telefonsku centralu 1889. konstruirao je američki izumitelj Almon Strowger. Uvođenjem tih centrala uklonjena je potreba za rukovanjem u centrali, a zaračunavanje razgovora obavljalo se automatski. Prva automatska telefonska centrala na svijetu puštena je u promet 1892. u mjestu La Porte La Porte (Kalifornija) (SAD).

Bellov telefon

Telefon koji je izumio 1876. A. G. Bell je imao istu napravu za govor i slušanje. Bellov telefon, koji se do danas održao u izmijenjenomu obliku kao telefonska slušalica, sastoji se od trajnog (permanentnog) potkovastog magneta s polnim nastavcima P. Oko polnih nastavaka namotana je električna zavojnica s mnogo zavoja tanke žice, čiji krajevi završavaju na priključnice TT, odakle vode na slušalicu u drugoj postaji. Kad inducirana električna struja jednog trenutka poteče izvjesnim smjerom, zbrajaju se oba magnetizma, trajni od magneta i inducirani u zavojnici. U drugom smjeru magnetizam zavojnice slabi magnetizam trajnoga magneta. Time je djelovanje mnogo osjetljivije. Ispred polnih nastavaka nalazi se tanka membrana D od mekog željeza (feromagnet).

Isti takav aparat nalazi se na drugoj postaji. Kad se ispred membrane govori, membrana titra, pa se time mijenja jakost magnetskog polja, to jest kroz membranu prolazi čas više čas manje magnetskih silnica. U zavojnici se zbog toga induciraju promjenjive izmjenične struje. Nastaju, dakle, titranja električne struje koja teče u zavojnici, i to na isti način kao što je titranje samog govora. Ovo se prenosi na daljinu i djeluje preko elektromagneta na membranu prijamnog aparata. U slušalici se titranja električne struje pretvaraju natrag u mehanička titranja membrane koja točno odgovaraju titrajima membrane davača.

Bellovim telefonskim aparatom moglo se razgovarati samo na udaljenosti od nekoliko stotina metara. Kod toga je bilo nespretno to što se isti aparat morao čas stavljati pred usta da se u nj govori, a čas na uho da se njime sluša. Danas se Bellov telefon upotrebljava samo kao telefonska slušalica. Moderni telefonski aparat nema više istu napravu za govor i slušanje, već se radi iz dva dijela. Za slušanje služi telefonska slušalica, a za govor mikrofon. Mikrofon služi za pretvaranje električnih titraja u zvučne.

Otkriće mikrofona

Prvi pronalazač mikrofona je Amerikanac Hughes 1878. Taj se Hughesov mikrofon sastoji od ugljenog štapića sa zašiljenim krajevima, a nalazi se u ležajevima, urezanim u dva druga komada ugljena koji su preko priključnica spojeni sa strujnim krugom galvanske baterije. U strujni krug je ukopčana telefonska slušalica. Titranjem zraka zbog govora mijenjat će se električni otpor na dodirnim točkama, a time i jakost električne struje, pa će se u slušalici vjerno ponoviti (reproducirati) govor.

Na sličan način izrađen je mikrofon s ugljenim zrncima ili ugljeni mikrofon. Između membrane i ploče od retortnog ugljena, koje su međusobno izolirane, nalazi se nešto ugljenih zrnaca. Ploča i membrana su spojene s polovima baterije. Titranjem membrane mijenja se električni otpor među zrncima, pa se u istom ritmu mijenja i jakost električne struje.

Telefonski transformator

Međutim, na vrlo velike daljine oslabe mikrofonske struje, pa govor u slušalici nije razgovijetan. Da se to spriječi, služi telefonski transformator. On se sastoji od dviju električnih zavojnica od izolirane žice koje se nalaze jedna u drugoj. Prva zavojnica se sastoji od malo zavoja debele žice, a druga od mnogo zavoja tanke žice. Prva je zavojnica ukopčana u strujni krug s galvanskom baterijom i mikrofonom. Pulsirajuća istosmjerna struja inducira u drugoj zavojnici izmjeničnu struju visokog napona koja dolazi dugačkim vodovima do telefonske slušalice na drugoj postaji.

Telefonske centrale
Mikrofon se danas ne postavlja odvojeno od slušalice, već s njom čini prikladnu kombinaciju. Takva se kombinacija zove mikrotelefon. Kod mikrotelefona je telefonska slušalica spojena s mikrofonom jednom zajedničkom drškom. Opisanim telefonskim uređajem mogle su govoriti samo dvije postaje. Da bi se moglo govoriti i spojiti međusobno više aparata na različitim mjestima, služe telefonske centrale koje imaju uređaj za automatsko spajanje više telefona.

Telefonija u Hrvatskoj
U Hrvatskoj je prva lokalna telefonska linija proradila u Zagrebu 1881., a povezivala je Građevinski ured Gradskoga poglavarstva i vodovodnu strojarnicu, u duljini od 3,5 kilometara. Prva telefonska centrala s ručnim prespajanjem veza puštena je u promet u Zagrebu 1887. Iste je godine proradila prva telefonska linija u Osijeku, a 1889. i u Rijeci. Te je godine u Zagrebu bila stavljena u rad i prva javna telefonska govornica. Prva automatska telefonska centrala proizvođača Siemens und Halske puštena je u promet u Zagrebu 1928., u Jurišićevoj ulici u centrali ATC Zagreb-Centar. Njezin je početni kapacitet bio 5 000 priključaka. Devetnaest godina poslije dosegnula je svoj konačni kapacitet od 12 200 priključaka. U početku su svi korisnici bili spojeni izravno s centralom, a poslije i kao dvojnici. Od 1942. bile su puštane u promet i njezine podcentrale u Vrapču, Podsusedu i drugdje u okolici Zagreba. Osim funkcija mjesne centrale, 1946. su joj bile dodane funkcije međumjesne centrale, a prva je međumjesna veza uspostavljena s centralom u Karlovcu. Centrala ATC Zagreb-Centar obavljala je svoju funkciju sve do 1979.

U Zagrebu, na Peščenici, puštena je 1955. u promet centrala ARF-50, prva telefonska centrala s koordinatnom sklopkom (takozvana Crossbar-centrala) i s neizravnim upravljanjem. Prvi prijenosni sustav s koaksijalnim kabelima prijenosnoga kapaciteta 960 telefonskih kanala bio je postavljen između Zagreba i Ljubljane. Prvi digitalni sustav kapaciteta 24 kanala (T1) pušten je u funkciju 1972. između Zagreba i Velike Gorice, a četiri godine poslije i prvi digitalni sustav kapaciteta 30 telefonskih kanala (E1, popularno zvan i PCM-sustav) u Zagrebu, između centrale ATC Centar II i hotela Intercontinental. U Rijeci je na Sušaku 1979. bila puštena u promet prva poluelektronička centrala upravljana s pomoću programa pohranjenog u memoriju. Dvije godine poslije centrala istoga tipa, ARE 11, puštena je u funkciju i u Zagrebu. Iste je godine u Zagrebu, u Vrapču, uključena centrala AXE 10 proizvođača LM Ericssona kao prva mjesna centrala u Hrvatskoj. Automatski interkontinentalni telefonski promet uspostavljen je 1986. Prvi optički kabel s višemodnim nitima u javnoj telefonskoj mreži u Hrvatskoj položen je 1987. u Dubrovniku. Prva digitalna međunarodna centrala puštena je u promet 1987. u Zagrebu. U siječnju 1991. započela je raditi prva pokretna telefonska mreža nazvana Mobitel, a pet godina poslije i prva digitalna pokretna telefonska mreža u okviru standarda Globalnoga sustava za pokretnu komunikaciju ili GSM (eng. Global System for Mobile Communication), nazvanoga CRONET.

Nepokretna telefonija
Nepokretna telefonija povezuje korisnika s telefonskom mrežom uz pomoć nepokretnoga mrežnoga priključka. Korisnikov telefon, nepokretni ili bežični, uvijek je priključen na nepokretni mrežni priključak. Tomu je priključku pridijeljen pretplatnički broj. U osnovnoj usluzi nepokretne telefonije, pri pozivanju određenoga pretplatničkog broja, poziv će uvijek biti upućen kroz mrežu na isti mrežni priključak kojemu taj broj pripada. Dodatne usluge nepokretne telefonije omogućuju i preusmjeravanje poziva, to jest korisnik može signalizirati centrali da poziv na njegov pretplatnički broj preusmjeri na neki drugi nepokretni mrežni priključak.

Pokretna telefonija

Pokretna telefonija nema nepokretnoga priključka a korisnik je vezan uz javnu zemaljsku pokretnu mrežu (engl. Public Land Mobile Network, PLMN). Korisnik zajedno sa svojim pokretnim telefonom mijenja položaj, a mreža prati njegov trenutačni položaj (mobitel). Tako je s korisnikom moguće uspostaviti vezu bilo gdje unutar područja pokrivenog uslugom pokretne telefonije.

IP-telefonija

IP-telefonija prenosi govor preko računalne mreže s pomoću internetskog protokola IP (engl. Internet Protocol). IP-telefoni u pravilu se povezuju u lokalne mreže u kojima je integriran govorni i podatkovni promet. Lokalnom je mrežom moguće ostvariti lokalne (kućne) pozive, a preko interneta i pozive prema korisnicima IP-telefonije ili prema nepokretnim i pokretnim telefonskim mrežama.

Izvori

Komunikacije

Telefonija


Abdominea, nekadašnji biljni rod u porodici kaćunovki, čije su vrste danas uključene u rod Robiquetia. Ime roda Abdominea dolazi od latinskog abdomen = trbuh.

Sinonimi
 Abdominea macranthera (Ridl.) Carr = Robiquetia aberrans (Schltr.) Kocyan & Schuit., Phytotaxa 161: 68 (2014).
 Abdominea micrantha J.J. Sm. =  Robiquetia minimiflora (Hook.f.) Kocyan & Schuit., Phytotaxa 161: 70 (2014).
 Abdominea minimiflora (Hook. f.) J.J. Sm. = Robiquetia minimiflora (Hook.f.) Kocyan & Schuit., Phytotaxa 161: 70 (2014).

Izvori

Sistematika

Abdominea


Frank Santillo (* 8. Oktober 1912 in New Mexico; † 30. Juni 1978 in Los Angeles, Kalifornien) war ein US-amerikanischer Filmeditor, der bei der Oscarverleihung 1967 einen Oscar für den besten Schnitt gewann.

Leben
Santillo begann seine Karriere als Editor in der Filmwirtschaft Hollywoods 1954 bei dem Kurzfilm Strauss Fantasy und wirkte bis 1973 am Schnitt von mehr als zwanzig Filmen sowie Fernsehserien mit, wobei er insbesondere an einigen Western von Burt Kennedy und Sam Peckinpah mitarbeitete.

1967 gewann er zusammen mit Fredric Steinkamp, Henry Berman und Stu Linder einen Oscar für den besten Schnitt, und zwar für Grand Prix (1966) von John Frankenheimer mit James Garner, Eva Marie Saint und Yves Montand. Zugleich waren sie gemeinsam hierfür für den Eddie nominiert, den Preis der American Cinema Editors für den besten Schnitt in einem Kinofilm.

Filmografie (Auswahl)
 1954: Strauss Fantasy (Kurzfilm)
 1955: The Battle of Gettysburg (Kurzfilm)
 1956: Mädchen ohne Mitgift (The Catered Affair)
 1957: Schlucht des Verderbens (Gun Glory)
 1957: Flucht vor dem Galgen (The Hired Gun)
 1958: Die Falle am Snake River (Fury River)
 1960: Feind im Rücken (Mission of Danger)
 1962: Sacramento (Ride The High Country)
 1964: Carrasco, der Schänder (The Outrage)
 1966: Grand Prix
 1968: Candy
 1970: Abgerechnet wird zum Schluss (The Ballad of Cable Hogue)
 1971: Die Höllenhunde (La spina dorsale del diavolo)
 1971: Junior Bonner
 1973: Dreckiges Gold (The Train Robbers)

Auszeichnungen
 1967: Oscar für den besten Schnitt

Weblinks

 Frank Santillo: Editor Videos (movieclips.com)

Filmeditor
Oscarpreisträger
US-Amerikaner
Geboren 1912
Gestorben 1978
Mann

Frank Santillo


The Alaska North Slope (Iñupiaq: Siḷaliñiq) is the region of the U.S. state of  Alaska located on the northern slope of the Brooks Range along the coast of two marginal seas of the Arctic Ocean, the Chukchi Sea being on the western side of Point Barrow, and the Beaufort Sea on the eastern. With the exception of the highway connecting Fairbanks to Prudhoe Bay, the region is disconnected from the rest of the Alaskan road system and relies mostly on waterways and small airports for transportation due to the Brooks Range secluding the region from the rest of the state.

The entire Arctic coastal plain of Alaska with its Arctic coastal tundra has tremendous ecological importance with the densest concentration of birds in the Arctic, along with housing substantial amounts of large mammals such as whales, walrus, seals, caribou, and moose. The region includes the Arctic National Wildlife Refuge as well as the National Petroleum Reserve–Alaska.

Topography

Within the North Slope, only a surface "active layer" of the tundra thaws each season; most of the soil is permanently frozen year-round. On top of this permafrost, water flows out to sea via shallow, braided streams or settles into pools and ponds. Along the bottom of the Landsat 7 image on the right, the rugged terrain of the Brooks Range mountains is snow-covered in places (blue areas) and exposed (pink areas) in others.

Much of the region is located politically in North Slope Borough, and geographically in the Alaska North Slope basin.

On August 12, 2018, a 6.3 magnitude earthquake hit the region, the most powerful recorded for the Alaskan North Slope.

Ecology
The region includes the Arctic National Wildlife Refuge. The entire coastal plain of Alaska has tremendous ecological importance with the densest concentration of birds in the Arctic.

Petroleum resources

Under the North Slope is an ancient seabed, which is the source of the oil. Within the North Slope, there is a geological feature called the Barrow Arch — a belt of the kind of rock known to be able to serve as a trap for oil. It runs from the city of Utqiaġvik to a point just west of the Arctic National Wildlife Refuge.

Ira Harkey quotes Noel Wien as stating that in the 1920s, "To keep warm and to cook with, the Eskimo was burning hunks of dark stuff he just picked up on the ground all around his tent.  This was oil from seepage under the tundra.  The Eskimos had always known about the oil, long before there was any drilling for it."

The North Slope region includes the National Petroleum Reserve–Alaska, which was established after native Alaskans showed white whalers oil coming out of the ground. It contains the bulk of Alaska's known petroleum until the Prudhoe Bay Oil Field was discovered (outside the NPRA) in 1968, followed by the Kuparuk River oil field in 1969.
The petroleum extracted from the region is transferred south by means of the Trans-Alaska Pipeline System to Valdez on the Pacific Ocean.

In 2005 the USGS estimated that the Arctic Alaska Petroleum Province, encompassing all the lands and adjacent Continental Shelf areas north of the Brooks Range-Herald arch (see map) held more than 50 billion bbl of oil and natural-gas liquids and 227 trillion cubic feet of gas.

The source rock for the Prudhoe Bay Oil Field and neighboring reserves is also a potential source for unconventional tight oil and shale gas – possibly containing "up to 2 billion barrels of technically recoverable oil and up to 80 trillion cubic feet of natural gas, according to a 2012 U.S. Geological Survey report."

However Alaska North Slope (ANS) is a more expensive waterborne crude oil. Since 1987, Alaska North Slope (ANS) crude production has been in decline.

As of 2020, the U.S. Geological Survey estimated 3.6 billion barrels of oil and 8.9 trillion cubic feet of natural gas in Mississippian through Paleogene strata in the central North Slope of Alaska, which are undiscovered and technically recoverable.

See also
 Arctic Alaska-Chukotka terrane
 Arctic coastal tundra
 Arctic foothills tundra
 BP#1993–1995: Hazardous substance dumping
 Mount Elbert Gas Hydrate Site
 North Slope Borough
 Project Chariot

References

External links

 DOE report on North Slope Oil and Gas
 northslope.org, North Slope Science Initiative official website

Beaufort Sea
Brooks Range
Chukchi Sea
Geography of North Slope Borough, Alaska
Inuit territories
Regions of Alaska

Alaska North Slope


is a district located in southwestern Aichi Prefecture, Japan, on Chita Peninsula.

As of October 1, 2019, the district had an estimated population of 160,542 with a density of 968 persons per km2. Its total area was 165.84 km2.

Municipalities
The district consists of five towns:

 Agui
 Higashiura
 Mihama
 Minamichita
 Taketoyo

Notes

History

Chita District was one of the ancient districts of Owari Province and is mentioned in Nara period records. One of the castles that guarded the area was Ōno Castle.

Modern Chita District dates to the cadastral reforms of the early Meiji period, and was initially given to Nukata Prefecture in former Mikawa Province, whereas the holdings of former Owari Domain became Nagoya Prefecture. With the creation of Aichi Prefecture, Chita District again came to be considered part of former Owari Province.

District Timeline
With the organization of municipalities on October 1, 1889, Chita District was divided into four towns (Handa, Kamezaki, Yokosuka, Ono) and 63 villages. In December 1890, Narawa and Tokoname were also elevated to town status, followed by Taketoyo in February 1891, Arimatsu in September 1892 and Utsumi in November 1893. Otaka and Morozaki became towns in September 1894, followed by Kyōwa and Otaka in May 1903 and Toyohama in February 1905. The number of remaining villages was consolidated from 52 to 14 in 1906, leaving the district with 14 towns and 14 villages.

Nishiura became a town in December 1911, followed by Obu in November 1915 and Yawata in March 1922. Handa was proclaimed a city on October 1, 1937, merging with the towns of Kamezaki and Narawa. The village of Ueno became a town in February 1940, followed by Noma in July 1942. This left Chita District with 16 towns and nine villages at the end of World War II.

In June 1946, the village of Higashiura was elevated to town status. In October 1951, the village of Onizaki became a town, followed by Asahi in April 1952, Kosugaya in July 1952, Agui in January 1953. On April 1, 1954 the city of Tokoname was established by the merger of the towns of Tokoname, Ōno, Onizaki and Nishiura and the village of Sanwa.

On April 1, 1955 Kyōwa and Noma towns merged to form the town of Mihama. On the same day, the towns of Yawata, Okada and Asahi merged to form the town of Chita. Kosugaya Town was dissolved on March 31, 1957, with portions joining neighboring Tokoname and Mihama. On June 1, 1961, the towns of Utsumi, Toyohama, and Morozaki merged to form Minamichita. In December 1964, the towns of Arimatsu and Otaka were annexed by Nagoya, becoming part of Midori-ku. On April 1, 1969, the city of Tōkai was established by the merger of the towns of Ueno and Yokosuka.

On September 1, 1970 the towns of Obu and Chita were both elevated to city status, leaving the district with 5 towns.

External links
 Counties of Japan

Districts in Aichi Prefecture

Chita District


Ca răspuns la cele cinci teze ale arminianismului Festus Hommius a publicat șapte teze care au stat la baza celor cinci puncte ale calvinismului.

Articolul I [Depravarea totală și Dubla predestinare] - După cum în Adam, întreaga rasă umană, creată după chipul lui Dumnezeu, a căzut împreună cu el în păcat, și astfel a devenit atât de coruptă încât toți oamenii sunt concepuți și născuți în păcat, și de aceea sunt din fire copii mâniei, fiind morți în greșelile și păcatele lor, așa încât în ei nu mai este nicio putere să se întoarcă cu adevărat la Dumnezeu și să creadă în Hristos, cu nimic mai mult decât un mort are puterea de a se învia pe sine însuși din morți; tot așa Dumnezeu atrage din această condamnare și eliberează un anumit număr de oameni pe care, în planul său etern și neschimbat, i-a ales doar prin har, după buna plăcere a voii Sale, spre mântuirea în Cristos, trecându-i cu vederea pe ceilalți în dreaptă Sa judecată și lăsându-i în păcatele lor.

Articolul II [Alegerea copiilor credincioșilor] - nu doar adulții are cred în Cristos și umblă într-un mod vrednic de evanghelie sunt recunoscuți ca și copii aleși de Dumnezeu, ci și copiii legământului atâta timp cât nu dovedesc contrariul prin umblarea lor; de aceea părinții credincioși, atunci când copiii lor mor în pruncie, nu au niciun motiv să se îndoiască de mântuirea copiilor lor.

Articolul III [Alegerea asigură mântuirea completă] - Dumnezeu, în alegerea Sa, nu a privit la credința sau convertirea aleșilor Lui, nici la folosirea corectă a darurilor Sale, ca temei al alegerii; ci dimpotrivă, El a plănuit și decretat, În planul său etern și neschimbător, să dea credință și perseverență în evlavie și, astfel, să mântuiască, pe aceia pe care i-a ales spre mântuire după buna plăcere a voii Sale.

Articolul IV [Ispășirea particulară și eficientă] - pentru acest scop L-a prezentat și le-a dat pe singurul Său Fiu Isus Cristos, pe care l-a dat morții pe cruce, pentru a-și mântui aleșii, astfel încât, deși suferința lui Cristos, fiind a singurului născut și unicului Fiu a lui Dumnezeu, este suficientă pentru ispășirea păcatelor tuturor oamenilor, totuși, conform cu planul și decretul lui Dumnezeu, își are eficiența spre împăcare și iertarea păcatelor doar în aleșii și adevărații credincioși.

Articolul V [Harul extern și harul irezistibil și eficient] - mai mult, cu același scop Domnul Dumnezeu a lăsat că Evanghelia Sa sfântă să fie predicată, iar Duhul Sfânt, în mod extern, prin predicarea aceleași Evangheliei și intern prin harul special, lucrează atât de puternic în inimile celor aleși, și le luminează mințile, le transformă și reînnoiește voințele, îndepărtând inimă de piatră și dându-le o inimă de carne, într-o asemenea manieră încât prin aceste metode ei nu doar că primesc puterea de a se converti pe ei înșiși și a crede, ci în mod faptic și voluntar ei se pocăiesc și cred.

Articolul VI [Păstrarea și perseverarea în sfințenie] - aceia pe care Dumnezeu a hotărât să-i salveze, nu sunt doar iluminați, regenerați și reînnoiți așa încât să creadă în Hristos și să se întoarcă la Dumnezeu, ci prin aceeași putere a Duhului Sfânt, prin care au fost întorși la Dumnezeu, fără vreo contribuție a lor înșiși, sunt în același fel și în mod continuu păstrați și susținuți; așa că, deși multe slăbiciuni ale firii sunt legate de ei atâta timp cât sunt în această viață și se află în lupta continuă dintre carne și Duh, iar uneori cad în păcate grele, cu toate acestea, același Duh predomină în această luptă, și nu permite ca aleșii lui Dumnezeu să se împotrivească, prin corupția cărnii, sfințirii Duhului, așa încât ea să fie stinsă în ei, și prin consecință, ei să piardă complet și final adevărata credință care le-a fost odată dăruită și Duhul înfierii pe care L-au primit ca și copii ai lui Dumnezeu.

Articolul VII [Doctrinele harului duc la sfințenie] - totuși adevărații credincioși nu pot găsi nici o scuză în această învățătură așa încât să umble fără grijă în poftele cărnii, deodată ce este imposibil, ca cei care au adevărata credință și sunt încorporați în Hristos, să nu producă roadele mulțumirii; dimpotrivă, cu cât  se asigură pe ei înșiși și simt că Dumnezeu lucrează în ei, a voi și a face, conform cu buna Sa plăcere, cu atât ei perseverează în ducerea mântuirii lor cu frică și cutremur, știind că aceasta este singura metodă prin care lui Dumnezeu îi face plăcere să-i țină în picioare și să-i aducă la mântuire. De aceea, El folosește în Cuvântul Său tot felul de avertismente și amenințări, nu pentru a-i face să dispere sau să se îndoiască de mântuirea lor, ci mai degrabă pentru a trezi în ei acea frică de copil, observând slăbiciunea cărnii în care, cu siguranță ar pieri, dacă Domnul Domnul nu i-ar păstra în picioare prin harul Său nemeritat, care este singura cauză și temelie a perseverării lor; astfel încât, deși îi avertizează în Cuvântul Său să vegheze și să se roage, totuși ei nu au acest lucru din ei înșiși, ci de la același Duh care printr-un har special îi pregătește pentru acest lucru și, astfel, îi păstrează cu putere în picioare.

Vezi și
 Remonstranții

Contra-remonstrații din 1611


دي جي خالد أو خالد محمد خالد عبادي  (ولد في 1975 بنيو أورلينز) هو دي جي ومنتج أمريكي فلسطيني الأصل من محافظة جنين في الضفة الغربية كانت بداياته كمنسق إسطونات لأغاني الراب والهيب هوب وكان حينها يحمل اسم مستعار "" الهجمة العربية "" إلا أنه إستبدله باسم دي جي خالد بعد هجمات 11 سبتمبر 2001. أطلق في مسيرته عددًا هامًا من الأغاني والألبومات كان أخرها ألبوم «الممتن»  سنة 2017 حيث تخلل الألبوم عددًا هامًا من الأغاني التي تصدرت ترتيب الأغاني حول العالم «آم ذا وان»  رفقة جاستين بيبر وتشانس ذا رابروكويفو التي احتلت الترتيب الأول في البيلبورد هوت 100 للولايات المتحدة،كندا وأستراليا و أغنية «أفكار جامحة،»  بغناء ريانا وبرايسون تيلير والتي احتلت المركز الثاني في تصنيف الأغاني في الولايات المتحدة الأمريكية.

مراجع

وصلات خارجية

دي جي خالد  بماي سبيس

أشخاص على قيد الحياة
أمريكيون من أصل فلسطيني
دي جيه أمريكيون
شخصيات إذاعة أمريكيون
شخصيات إذاعية من ميامي
شخصيات إذاعية من نيو أورلينز
فنانو روك نايشن
كتاب وكاتبات أمريكيون
مسلمون أمريكيون
منتجو تسجيلات هيب هوب
منتجو تسجيلات هيب هوب أمريكيون
مواليد 1395 هـ
مواليد 1975
مواليد في نيو أورلينز
موسيقيو هيب هوب جنوبي
موسيقيون من ميامي
موسيقيون من نيو أورلينز

دي جي خالد


Coração de Maria es un municipio brasileño del estado de Bahía. Su población estimada en 2009 era de 23.774 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

 Página de la prefectura
''

Localidades de Bahía

Coração de Maria


Velika Sestrica je nenaseljeni otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora.

Njegova površina iznosi 0,18752 km².. Dužina obalne crte iznosi 1,854 km. Iz mora se uzdiže 16 metra.

Izvori

Sjevernodalmatinski otoci

Sestrica Vela (Rivanj)


Kanryo Higashionna (Japonca: 東恩納寛量; d. 1853 - ö. 1915) Okinava adasındaki Nishi-shin-machi, Naha'da odun tüccarı bir ailenin çocuğu olarak dünyaya geldi,

Aile ismi Okinava dilinde Higashionna, ve Japoncada Higaonna olarak söylenir. Batı dillerinde iki çeviri de kullanılmakta ve yer değiştirebilmektedir.

1860ların başında, Aragaki Seisho gözetiminde Okinava Savaş Sanatları çalışmaya başladı. Bu dönemde karate terimi çok yaygın olmadığı gibi bölgesel adları kullanılmak üzere El anlamına gelen Te(Okinava Te) terimi (Naha Te, Shuri Te) kullanılmaktaydı.

1870lerde Çinin Fukien Eyaletindeki Fuzhou Bölgesine giden Higashionna, zamanını birçok Çinli Ustadan Savaş Sanatları dersleri alarak geçirdi. Ders aldığı ustalardan bir tanesi kempo eğitmeni olan ve kendisini Usta Liu Liu Ko ile tanıştıran, Ryoto idi. Liu Liu Ko hakkında çok az bilgiye sahip olmamıza rağmen bir ayakkabı ustası olduğunu, ve Higashionna'nın kendisinin olağanüstü gücünden bahsettiğini biliyoruz.

1880lerde Okinava'ya dönen Higashionna aile işine devam etti. Aynı zamandan Naha çevresinde Savaş Sanatları dersleri vermeye başladı. Stili go-no (sert) ve ju-no (yumuşak) tekniklerin her ikisinin bir sistemde karışımı idi. Tekniği o kadar ünlü olduğu ki; "Naha-te" terimi Higashionna'nın tekniğini isimlendirmek için kullanılmaya başlandı.

Higashionna'nın, çizdiği güçlü Sanchin katası ile çok ilgi gördü. Öğrencilerinin, ayağının sürtmesinden dolayı yerdeki parkelerin ısındığını söyledikleri yazılıdır.

Öğrencilerinin birçoğu oldukça ünlü Karate ustaları oldular. Bunların bazıları; Miyagi Chojun, Kyoda Shigehatsu, Koki Shiroma ve Higa Seiko'dur.

Goju Ryu
Japon karateciler
1853 doğumlular
1915 yılında ölenler

Kanryo Higashionna


Christine Brückner, née le  à Schmillinghausen, Bad Arolsen, État libre de Waldeck-Pyrmont et morte le  à Cassel, est une écrivaine et dramaturge allemande.

Biographie
Christine Brückner est née à Schmillinghausen près de Bad Arolsen dans l'État libre de Waldeck-Pyrmont. Elle est la fille du pasteur Carl Emde et de sa femme Clotilde. Elle y vit jusqu'en 1934, date à laquelle elle s'installe à Cassel. Elle fréquente le lycée d'Arolsen et de Cassel, obtenant son Abitur (diplôme d'études secondaires) en 1941. Pendant la Seconde Guerre mondiale, elle est enrôlée pour servir dans le commandement général de Cassel, puis comme comptable dans une usine d'avions à Halle-sur-Saale.

Après la guerre, elle obtient un diplôme de bibliothécaire à Stuttgart. Elle étudie l'économie, la littérature, l'histoire de l'art et la psychologie à l'Université de Marbourg, où pendant deux semestres, elle est directrice du restaurant universitaire la Mensa Academica. Pendant ce temps, elle écrit des articles pour le magazine Frauenwelt (Monde des femmes) à Nuremberg.

De 1948 à 1958, elle est mariée au designer industriel Werner Brückner (1920-1977).

En 1954, elle publie son premier roman, "Avant que les traces ne disparaissent" (Ehe die Spuren verwehen, Gütersloh) qui est un grand succès, lui permettant de gagner sa vie en tant qu'écrivaine indépendante. Le manuscrit remporte un concours organisé par l'éditeur Bertelsmann. Elle publie ensuite un certain nombre d'autres romans, qui se concentrent principalement sur les questions d'amour, de mariage et de relations du point de vue d'une femme, et sur les possibilités d'épanouissement féminin.

En 1960, elle retourne à Cassel, où, à partir de 1967, elle vit avec son second mari et confrère écrivain Otto Heinrich Kühner (1921–1996), avec qui elle collabore à plusieurs ouvrages.

De 1980 à 1984, elle est vice-présidente du PEN Club allemand. Elle devient citoyenne d'honneur de la ville de Cassel.

En 1983, elle publie son recueil de monologues théâtraux "Les monologues Desdemona, si tu avais seulement parlé", onze discours non censurés de onze femmes furieuses. Ce texte est un succès d'édition et obtenu une large diffusion ainsi que des traductions dans de nombreuses langues. Elle est consacrée comme dramaturge. Dans des tons allant du sérieux au joyeux, le travail traite de figures féminines historiques et fictives de l'histoire culturelle occidentale, de Clytemnestre à Christiane von Goethe en passant par Gudrun Ensslin. En plus des romans et des histoires, Brückner publie également des œuvres autobiographiques, des pièces de théâtre et des livres pour enfants. Les éditions Ullstein a publié une collection en 20 volumes des œuvres de l'auteur.

En 1978, une série télévisée est produite à partir de son livre "Jauche und Levkojen". Après le succès de cette série, Elle écrivit une suite avec deux nouveaux romans "Nirgendwo ist Poenichen" et "Die Quints", formant ainsi une trilogie qui rencontra un grand succès.

Christine Brückner est décédée en 1996, dix semaines après son mari. Le couple est enterré à Schmillinghausen.

En 1984, Christine Brückner et son mari ont créé la Fondation Brückner-Kühner, qui depuis 1985 décerne le Prix littéraire de Cassel pour "l'œuvre grotesque et comique" de haut niveau artistique. La Fondation, située dans la maison dans laquelle vivaient Christine Brückner et son mari, fonctionne aujourd'hui comme un centre de littérature comique et comme un petit musée qui peut être visité sur rendez-vous.

Récompenses et honneurs

1954 : Concours du prix Bertelsmann pour Avant que les traces ne disparaissent.
1982 : Médaille Goethe de l'État de Hesse
1987 : Citoyen d'honneur de la ville de Cassel
1990 : Ordre du Mérite de Hesse
1991 : Ordre du Mérite de la République fédérale d'Allemagne
1996 : Grand Croix Fédérale du Mérite

Sources

Liens externes

Écrivain allemand du XXe siècle
Femme de lettres allemande
Dramaturge allemand du XXe siècle
Ordre du Mérite de la République fédérale d'Allemagne
Naissance en décembre 1921
Naissance à Bad Arolsen
Décès en décembre 1996
Décès à Cassel (Hesse)

Christine Brückner


පරිගණක විද්‍යාව හා ආශ්‍රය වන්නේ තොරතුරු හා ආගණනයෙහි සෛද්ධාන්තික පදනම් සහ ඒවා‍යේ ක්‍රියාත්මක කිරීම් සහ උපයෝගයෙහි ප්‍රායෝගික ශිල්ප ක්‍රම වේ.
පරිගණක විද්‍යාව යනු තොරතුරු සහ පරිගණනය පිළිබඳ ක්‍රමානුකූල අධ්‍යයනයකි. පරිගණන පද්ධති හා ක්‍රම ශිල්ප, සැලසුම් ක්‍රම ශිල්ප, ඇල්ගොරිතම් (පියවර ක්‍රම‍වේද) සහ සංකල්ප පරීක්ෂා කිරී‍මේ ක්‍රම, විද්යාත්මක පරිගණනය, විශ්ලේෂණ හා තහවුරු කිරීමේ ක්‍රම ශිල්ප යන විෂය කොටස් මෙයට ඇතුළත් වෙයි.

පරිගණක විද්‍යාව (හෝ සංඛ්‍යාන විද්‍යාව) යනු තොරතුරු හා පරිගණකකරණයේ සෛද්ධාන්තික පදනම හා ඒවා ක්‍රියාවෙහි යෙදවීම හා පරිගණක පද්ධතිවල යෙදුම් පිළිබඳ අධ්‍යයනයයි. පරිගණක විද්‍යාවේ උප ඒකක බොහොමයක් ඇත. සමහරක්, විශේෂිත ප්‍රතිඵලවල පරිගණනය මතුකර දක්වන අතර , (පරිගණක චිත්‍රන වැනි) අනෙක් ඒවා පරිගණක ගැටලුවල ගුණවලට අදාළ වේ. (පරිගණක සංකීර්ණතා සිද්ධාන්තය , Computational Complexity theory වැනි දේ) තවමත් සමහරක් ඒවා පරිගණක සම්බන්ධ ක්‍රියාත්මක කිරීමේදී ඇතිවන අභියෝග පිළිබඳ අවධානය යොමු කරයි. උදාහරණ ලෙස ක්‍රමලේඛ භාෂා සිද්ධාන්තය , පරිගණක විස්තර කිරීමට ප්‍රවේශවීම පිළිබඳ අධ්‍යයනය කරන අතර පරිගණක ක්‍රමලේඛ මගින් පරිගණක ගැටලු විසදීම සඳහා විශේෂිත ක්‍රමලේඛ භාෂා යෙදවීම සිදු කරනු ලැබේ. තවත් උප - අංශයක් වන්නේ මිනිස් - පරිගණක අන්තර් ක්‍රියාකාරිත්වයයි. එමගින් පරිගණක හා පරිගණනය ප්‍රයෝජනවත්, භාවිතා කළ හැකි හා විශ්වීයව මිනිසාට භාවිතා කළ හැකි පරිදි කොටස් කිරීම ගැන අවධානය යොමු කර ඇත.

ඉතිහාසය
පරිගණක විද්‍යාවේ ඉතිහාසය ආරම්භවන්නේ විසිවන සියවසේ මතුවූ නූතන පරිගණක විද්‍යාවට බොහෝ කාලයක් පෙරය. යාන්ත්‍රික නිපැයුම්වල දියුණුව හා නූතන සංකල්ප හා යන්ත්‍ර කෙරෙහි වූ ගණිතමය සිද්ධාන්ත , විශාල අධ්‍යාපනික ක්ෂේත්‍රයක් හා ලොව පුරා ව්‍යාප්ත අතිශය විශාල කර්මාන්තයක පදනම ඇතිකරලීය.

දායකත්වයන්

පරිගණක විද්‍යාව විධිමත් ශාස්ත්‍රීය පුහුණුවක් සේ ඊට සාපේක්ෂව කෙටි ඉතිහාසයක් තිබියදීත් විශාල ප්‍රමාණයෙන් විද්‍යාවට හා සමාජයට මුලික දායකත්වයන් ලබා දී තිබේ. ඒවා නම් ,

පරිගණක විද්‍යාව තුළ යෙදීම්
සංඛ්‍යාත්මකව නොවිසදිය හැකි හා හික්මිය නොහැකි ගැටළු ආගණනයේ විධිමත් අර්ථ දක්වීම හා ගණනය කිරීමේ හැකියාව මගින් ඔප්පු කර ඇත.
ඇදගැනීමේ ක්‍රමවේද තොරතුරුවල විවිධාකාර මට්ටම්වල සියුම්භාව ප්‍රකාශයට වූ මෙවලමකි. වැඩසටහන් ලිවීමේ භාෂාවේ සංකල්පය.

සංගණකයෙන් බාහිර යෙදීම
වර්තමාන තොරතුරු යුගයට හා අන්තර්ජාලයට මග පෙන්වමින් සංඛ්‍යාංක විප්ලවය ප්‍රාණවත් කරවීය.
ගුප්ත ලේඛණ ලියන / කියවන කලාවේ දී දෙවන ලෝක යුද්ධයේ දී මිත්‍ර ජයග්‍රහණයට එනිග්මා යාන්ත්‍ර බිද දැමීම ඊට වැදගත් සාධකයක් සේ දායක විය.
විද්‍යාත්මක පරිගණක මිනිස් ජාන ද්‍රව්‍ය ව්‍යාපෘති සමග මිනිස්  ජාන ද්‍රව්‍ය අනුරූපණය කිරීම හැකිවීම හා සිතෙහි ඉදිරියට පැමිණ අධ්යයනයන්ට ශක්තියක් විය. ප්‍රෝටීන නැම්මේ ස්වගවේෂණ නැමීම වැනි පරිගණක ව්‍යාපෘති බෙදා හැරිණි.
ඇල්ගොරිතමය වෙළදාම් කිරීම, කෘතීම බුද්ධිය, යන්ත්‍ර ඉගැන්වීම් හා වෙනත් විශාල ප්‍රමාණ‍යන්ගෙන් වූ සංඛ්‍යාත / සංඛ්‍යාත්මක තාක්ෂණයන් භාවිතයෙන් මූල්‍ය වෙළද පොළවල්වල ද්‍රවශීලතාව හා කාර්යක්ෂමතාව ඉහළ නංවා ඇත.

නිරුක්තිය
පරිගණක විද්‍යාව යන නමින් හැදින්වුව ද මෙයින් සැළකිය යුතු ප්‍රමාණයක් පරිගණක පිළිබද අධ්‍යයනයට ඇතුළත් නොවේ. මේ නිසා වෙනත් විකල්ප නම් කිහිපයක් යෝජනා වී ඇත. ඩෙන්මාර්ක ජාතික විද්‍යාඥයා පීටර් නෝර් (Peter Naur)ඩේටා ලොජි යන වදන යෝජනා කළ අතර එමගින් පරිගණක සම්බන්ධව නොව දත්ත හා දත්ත සමග වැඩ කිරීම සමග බැදී ඇති විද්‍යාත්මක ශික්ෂණය වඩාත් මතු කර දක්වයි. මෙම වදන භාවිතා කළ ප්‍රථම විද්‍යාත්මක ආයතනය වූයේ 1969 දී ආරම්භ කරන ලද කෝපර්හේගන් විශ්ව විද්‍යාලයේ ඩේටා ලොජි දෙපාර්තමේන්තුවයි. එහි ඩේටා ලොජි සම්බන්ධ ප්‍රථම මහාචාර්යවරයා වූයේ පීටර් නෝර්ය. මෙම වදන වැඩිපුර භාවිතා කරන්නේ ස්කැන්ඩිනේවියානු රටවලය. මුල් කාලයේ දී පරිගණක යෝජනා කරන ලදී. ටූරින්ග්ජිනියර් (turingineer) ටියුරොලොජිස්ට් (turologist) , ගැලීම් සටහන්කරු (floq – charts – man) ව්‍යවහාරික මෙටා ගණිතඥයා (Applied meta – mathematician) හා ව්‍යවහාරික ඉපිස්ටොමොලොජිස්ට් (Applied epistemologist) වැනි යෙදුම් ඒ අතර වේ. තුන් මසකට පසු එම ජර්නලයේම කොම්ප්ටොලොජිස්ට් (comptologist) යන්න යෝජනා කර තිබිණි. ඊළග අවුරුද්දේ හයිපොලොජිස්ට් (hypologist) ලෙස යෝජනා කෙ‍රිණි. වර්තමානයේදී කම්පියුටිකස් (compatics) යන්න යෝජනා වී ඇත. යුරෝපයේ වඩාත්ම භාවිතා වන වදන වන්නේ ඉන්ෆොමැටික් (Informatic) යන්නයි.

ප්‍රවීන පරිගණක විද්‍යාඥ එඩ්ස්ගර් ඩික්ස්ට්‍රා (Edsger Dijkstra) කියා සිටින්නේ "තාරකා විද්‍යාව දුර දක්න ගැන නොවන ලෙසට පරිගණක විද්‍යාව ද පරිගණක ගැන නොවේ" යන්නය. පරිගණක හා පරිගණක පද්ධති සැලසුම් කිරීම හා ඒවා ප්‍රයෝජනවත් ලෙස සේවයෙහි යෙදවීමට පරිගණක විද්‍යාවේ කොටස් ලෙස නොසැලකේ. උදාහරණයක් ලෙස පරිගණක දෘඩාංග පිළිබඳ අධ්‍යයනය පරිගණක ඉංජිනේරු විද්‍යාවේ අංශයක් ලෙස සැලකෙන අතර වාණිජ පරිගණක පද්ධති හා ඒවා සේවයේ යෙදවීම පිළිබද අධ්‍යයනය තොරතුරු තාක්ෂණය හෝ හෝ තොරතුරු පද්ධති ලෙස හැදින්වේ. අවශ්‍ය තරම් විද්‍යාත්මක නොවේ යයි සමහරක් විට පරිගණක විද්‍යාව විවේචනයට ලක්වේ. ස්ටැන් කෙල් බුටල්  (Stan Kelly – Bootle) ගේ පහත වාක්‍ය එම අදහස තවදුරටත් සනාථ කරයි. "පරිගණක විද්‍යාවට විද්‍යා ජලනල එළීමට තරල ගතිකය මෙන්ය" කෙසේ නමුත් පරිගණකයට සම්බන්ධ විවිධ ක්ෂේත්‍ර අතර බොහෝ අදහස හුවමාරු වීම් සිදුවී ඇත. පරිගණක විද්‍යා පරීක්ෂණ , ප්‍රජානන විද්‍යාව,ආර්ථික විද්‍යාව , ගණිතය , භෞතික විද්‍යාව (ක්වොන්ටම් පරිගණනය බලන්න) හා වාග් විද්‍යාව වැනි අනෙකුත් ක්ෂේත්‍ර සමග ද ඡේදනය වේ.

සමහරුන් පරිගණක විද්‍යාව අනෙකුත් සියලු විද්‍යාත්මක ක්ෂේත්‍රවලට වඩා ගණිතය සම්බන්ධ ලෙස සලකනු ලැබේ. මුල් කාලීන පරිගණක විද්‍යාවට කර්ට් ගෝඩෙල් (Kart Godel) හා ඇලන් ට්‍යුරින්ග් (Alan Turing) වැනි ගණිතඥයන්ගේ වැඩ කටයුතු වලින් විශාල බලපෑමක් එල්ල වූ අතර  ගණිතමය තර්කනය , ප්‍රවර්ග කිරීමේ සිද්ධාන්තය (domain) , වසම පිළිබඳ සිද්ධාන්තය හා වීජ ගණිතය යන අංශවලදී ක්ෂේත්‍ර දෙක අතර ප්‍රයෝජනවත් අදහස හුවමාරුවක් සිදු විණි.

පරිගණක විද්‍යාව හා මෘදුකාංග ඉංජිනේරු විද්‍යාව අතර සම්බන්ධය මතභේදනයට තුඩු දෙන කරුණක් වන අතර " මෘදුකාංග ඉංජිනේරු විද්‍යාව" යන පදයෙන් අදහස් වන දෙය හා පරිගණක විද්‍යාවේ අර්ථ දැක්වීම ගැන ඇති වාදය නිසා මෙය තව දුරටත් උත්සන්න වී ඇත. ඩේවිඩ් පර්නාස් (David Parnas) අනෙකුත් ඉංජිනේරු  විද්‍යා ක්ෂේත්‍ර අතර ඇති සබඳතාවයන්ගෙන් ඉගියක් ගෙන පරිගණක විද්‍යාවේ ප්‍රධාන අරමුණු පරිගණකයේ ලක්ෂණ පිළිබඳ අධ්‍යයනය බවත් මෘදුකාංග ඉංජිනේරු විද්‍යාවේ ප්‍රධාන අරමුණ ප්‍රායෝගික අරමුණු සාක්ෂාත් කර ගැනීමට විශේෂ පරිගණක සැළසුම් කිරීම බවත් ප්‍රකාශ කළ අතර එමගින් මෙම අංශ දෙක එකිනෙකින් වෙන්වූ නමුත් අනුපූරක අංශ 2ක් බවට පත් කරන ලදී.

පරිගණක විද්‍යාවේ අධ්‍යාපනික , දේශපාලනික හා මූල්‍යමය පැතිකඩවල ආරම්භය එක්සත් ජනපදයේ පිහිටුවන ලද ඉංජිනේරු විද්‍යාව හෝ ගණිතය පිළිබද ආයතනයක් හා බැදේ. සාමාන්‍යයෙන් විදුලි ඉංජිනේරු ශිල්පය මත පදනම් වු පරිගණක විද්‍යා දෙපාර්තුමේන්තු , පරිගණක විද්‍යා හෝ හා / හෝ ඉංජිනේරු ශිල්ප දෙපාර්තමේන්තු ලෙස සාර්ථක වීමේ ප්‍රවණතාවක් පවතී. ගණිතය පිළිබද විශේෂතාවයක් ඇති හා සංඛ්‍යාමය හැඩ ගැසීමක් ඇති පරිගණක විද්‍යා දෙපාර්තමේන්තු පෙළ ගස්වන ලද පරිගණක විද්‍යාව පිළිබද සැලකිල්ලක් දක්වයි. දෙපාර්තමේන්තු වර්ග 2කට අධ්‍යාපනික අතින් කේෂ්ත්‍ර දෙක යා කිරීමට උත්සාහ ගනී. එසේ නොවුණ හොත් පර්යේෂණ හරහා එය සිදු කෙරේ.

පරිගණක විද්‍යාවේ ක්ෂේත්‍ර
පරිගණක විද්‍යාව වැඩි අවධානයක් ගන්නා පරිගණක පද්ධති විස්තර කිරීමට සංකල්ප හා විධිමත් සාක්ෂි සොයයි. ඉන්පසු අනෙකුත් විද්‍යාවලදී මෙන්ම මෙම සිද්ධාන්ත අධ්‍යයනය කිරීම හා විශ්ලේෂණය කිරීමට නව පද්ධති යෝජනා කරන ප්‍රායෝගික ඉංජිනේරු යෙදුම් නිෂ්පාදනය කිරීමට භාවිතා කළ හැක. තවද, පරිගණක විද්‍යාව විවිධ ක්ෂේත්‍රවලට බෙදීම ACM පරිගණක වර්ගීකාරක පද්ධතිය යොදා ගත හැක. වඩාත් විස්තර සහිත බෙදීමක් මෙලෙස වේ.

පරිගණක විද්‍යා අධ්‍යාපනය
සමහර විශ්ව විද්‍යාවල සංඛ්‍යාතය හා ඇල්ගෝරිතම් තර්ක සිද්ධාන්ත අධ්‍යයනයක් ලෙස උගන්වයි. අනෙක් ඒවා අතරින් සංඛ්‍යානය සිද්ධාන්ත , ඇල්ගෝරිතම් විශ්ලේෂණ , විධිමත් ක්‍රම , සංගමන ක්‍රම, දත්ත සමූදායන් , පරිගණක චිත්‍රක හා පද්ධති විශ්ලේණවල ලක්ෂණයන් ලෙස තවදුරටත් මෙම වැඩසටහන් පවතී. එසේම ඔවු‍න් පරිගණක වැඩ සටහන්කරණය ද උගන්වන නමුත් එය උසස් අධ්‍යාපනය පිළිබඳ අවධානයකට වඩා පරිගණක විද්‍යාවේ අනෙකුත් ක්ෂේත්‍ර සඳහා උපකාර කිරීමේ වාහකයෙකු ලෙස වූ ප්‍රතිකර්මයකි.

වෙනත් විද්‍යාල හා විශ්ව විද්‍යාලවල වගේම ද්විතීක පාසල්වල හා රැකියා පුහුණු වැඩසටහන්වල පරිගණක විද්‍යාව උගන්වන අතර ඇල්ගෝරිතම් ප්‍රමේයයන් හා සංඛ්‍යාතයන්වලට වඩා උසස් පරිගණක වැඩසටහන්වල ප්‍රායෝගික භාවිතා ලෙස පරිගණක විද්‍යාව උගන්වනු ලැබේ. එවැනි ඉගෙනීමේ ක්‍රම පරිගණක මෘදුකාංග කර්මාන්තයට ඇතුල්වීම සඳහා දක්ෂතා ඇති කිරීමට වැදගත් වේ. පරිගණක විද්‍යාවේ ප්‍රායෝගික දෘෂ්ටිය තවදුරටත් මෘදුකාංග ඉංජිනේරු විද්‍යාව හා බැඳී පවතී.

කෙසේ නමුත් මෘදුකාංග ඉංජිනේරු විද්‍යාව යනු කිනම් වර්ගයක් ද? ඇත්ත වශයෙන්ම එය මෘදුකාංග ක්‍රමලේඛනය හා සමාන දෙයක්ද යන්න පිළිබඳ විසංවාදයන් පවතී.

පරිගණක විද්‍යාව

පරිගණක විද්‍යාව


Dolores Sucre y Lavayen (Guayaquil, noviembre de 1837 - Ibíd., 5 de junio de 1917) fue una poetisa y escritora ecuatoriana.

Biografía
Nació en noviembre de 1837 en la ciudad de Guayaquil, sus padres fueron el coronel José Ramón de Sucre y Alcalá y la dama Mercedes Lavayen y García. Era, por tanto, sobrina del Gran Mariscal de Ayacucho Antonio José de Sucre. Fue su primo segundo el Dr. César Borja Lavayen.

Desde pequeña desarrolló un talento por la poesía y la literatura, cultivándolo durante toda su vida de enseñanza y patriotismo. Su obra ha sido publicada en los periódicos y revistas del país en aquella época al igual que en el extranjero. En 1883 cantó poesías al Centenario del Nacimiento del Libertador, luego en las inauguraciones de las estatuas de Simón Bolívar y Vicente Rocafuerte.

El 9 de diciembre de 1905 recibió la Lira de Oro en el Teatro Olmedo de Guayaquil, por parte de la Srta. María Sánchez Urbina; y, el poeta Numa Pompilio Llona le dedicó un escrito titulado A Dolores Sucre, a lo que Dolores con modestia declamó el poema Mi Gratitud.

Fallecimiento
Murió en su ciudad natal, Guayaquil, el 5 de junio de 1917.

Referencias

Enlaces externos

Escritoras de Ecuador
Poetisas de Ecuador
Escritores de Guayaquil
Escritores en español del siglo XX
Escritores en español del siglo XXI
Poetas de Guayaquil

Dolores Sucre


Amt Dänischer Wohld er et amt i det nordlige Tyskland, beliggende i den nordøstlige del af Kreis Rendsburg-Eckernförde. Kreis Rendsburg-Eckernförde ligger i den centrale del af delstaten Slesvig-Holsten. Administrationen i amtet er beliggende i byen Gettorp ().
Amtet ligger på halvøen Jernved (Dänischer Wohld) i det sydøstlige Sydslesvig og afgrænses mod syd af Kielerkanalen.

Amt Dänischer Wohld blev oprettet i forbindelse med forvaltningsreformen 1. april 1970.

Kommuner i amtet
 Felm
 Gettorp
 Lindaa
 Neudorf-Bornstein
 Ny Vittenbæk
 Ostorp
 Schinkel
 Tüttendorf

Eksterne kilder/henvisninger

 Amt Dänischer Wohld

Dænischer Wohld

Amt Dänischer Wohld


Indledende runde (Gruppe B)

 Uafgjort Mexico (1-1)
 Uafgjort Ghana (0-0)
 Tabte til Australien (0-3)

 → gik ikke videre
 Trup (klubhold i parentes)

 Niels Christian Jørgensen (Aalborg BK)
 Thomas Helveg (Odense BK)
 Jacob Laursen (Vejle BK)
 Claus Thomsen (Aarhus GF)
 Peter Frank (BK Frem)
 Jakob Kjeldbjerg (Silkeborg IF)
 Jens Madsen (Brøndby IF)
 Ronnie Ekelund (Brøndby IF)
 Miklos Molnar (Servette FC)
 Per Frandsen (OSC Lille)
 Peter Møller (Aalborg BK)
 Ikke brugt: Jens Risager (Brøndby IF)
 Stig Tøfting (Aarhus GF)
 Lars Højer Nielsen (F.C. København)
 Ikke brugt: Michael Hansen (Silkeborg IF)
 Ikke brugt: Brian Flies (Næstved IF)
 Jens Madsen (Odense BK)
 Michael Larsen (Silkeborg IF)
 Søren Andersen (Aarhus GF)
 Ikke brugt: Michael Johansen (F.C. København)
Sport i 1992
Fodbold under sommer-OL 1992

Spillertrupper under OL i fodbold 1992


Der Jägerkamp ist ein  hoher Berg in den Schlierseer Bergen, einer Untergruppe der Bayerischen Voralpen.

Lage und Umgebung
Der Berg liegt östlich des Spitzingsees und südlich von Neuhaus in der Gemeinde Schliersee. Im Osten führt ein Grat über den Benzingspitz () weiter zur Aiplspitz. Im Süden liegt das ehemalige Skigebiet des Taubensteins, im Westen wird die Brecherspitze durch den Spitzingsattel getrennt.

Routen
 nördlicher Anstieg von Aurach über Benzingalm und Jägerbauernalm. Letztere kann auch aus westlicher Richtung durch Querung der Westflanke vom Spitzingsattel erreicht werden.
 südöstlicher Anstieg über die Schnittlauchmoosalm. Diese kann sowohl aus südwestlicher Richtung vom Spitzingsattel als auch aus südlicher Richtung von der Bergstation der Taubensteinbahn erreicht werden.

Im Winter wird der Jägerkamp häufig im Zuge einer Skitour bestiegen.

Literatur
 Michael Pause: Münchner Hausberge, BLV Verlagsgesellschaft, München, 2002, 21., neu bearbeitete Ausgabe

Berg in den Alpen
Berg in Europa
Berg in Bayern
Bayerische Voralpen
Geographie (Schliersee, Gemeinde)

Jägerkamp


Filiera este un dispozitiv folosit la prelucrarea manuală a filetelor exterioare (spre deosebire de tarod care este folosit la prelucrarea manuală a filetelor interioare).  De obicei, pentru a fi folosită,  se montează într-o port-filieră.

Legături externe

 Filetarea sau tăierea manuala a filetelor

Vezi și
 Tarod

Inginerie mecanică
Șuruburi
Scule de filetat
Prelucrarea metalelor

Filieră


Et rockerlån er et étårigt lån optaget i et dansk realkreditinstitut, og hvor lånet både er med kort variabel rente (rentetilpasningslån) og afdragsfrihed. Låntager betaler en samlet ydelse bestående af rente og bidrag samt gebyrer. Da der ikke betales afdrag, betaler låntager ikke af på den oprindelige gæld. Låntager skubber dermed hovedstolen foran sig uændret fra år til år. Lånets løbetid er på 1 år, dvs. hele lånet skal refinansieres og dermed erstattes af et nyt lån hvert år. Renten fastsættes ved de årlige refinansieringsauktioner og er dermed følsom for markedets aktuelle korte rente på tidspunktet for refinansiering. Låntager kan opleve, at ydelsen ændrer sig markant fra det ene år til det næste. Når den korte rente falder fra én refinansiering til den næste, vil låntager opleve, at der skal betales mindre i ydelse i det kommende år. Modsat vil en stigning i den korte rente betyde, at låntager skal betale mere i det kommende år. Sammenlignet med fastforrentede lån og lån med afdrag udgør renten en forholdsmæssigt stor del af ydelsen på et rockerlån. Rockerlånet bliver dermed mere rentefølsomt, og ydelsen kan mangedobles, hvis renten stiger kraftigt. På grund af udskydelsen af afdrag, den korte løbetid, rentens store andel af ydelsen og de hyppige refinansieringer betegnes lånet som et af de mest risikable blandt de danske realkreditlån. Finanstilsynet ønsker at begrænse de risikable lån og skærpede derfor i december 2014 sine krav til realkreditinstitutterne i den såkaldte tilsynsdiamant.

Referencer

Eksterne henvisninger

 http://bosserne.blogs.business.dk/2009/10/22/slap-vi-sa-nadigt-igennem-boligkrisen/  - Berlingske Business Blog 22. september 2009 - Omtale af bl.a. rockerlån
 http://stiften.dk/indland/flest-rockerlaan-i-de-dyreste-boligomraader#! - Århus Stiftstidende 26. maj 2014 - Omtale af rockerlån i de dyreste boligområder

Finansiel økonomi

Rockerlån


La edición 76.º del Campeonato de Wimbledon se celebró entre el 25 de junio y el 6 de julio de 1962 en las pistas del All England Lawn Tennis and Croquet Club de Wimbledon, Londres, Inglaterra.

El cuadro individual masculino lo iniciaron 128 jugadores mientras que el femenino lo iniciaron 96 tenistas.

Hechos destacados
En la competición individual masculina se impuso el australiano  Rod Laver  logrando el segundo de los cuatro títulos que obtendría en el torneo al imponerse en la final a su compatriota Marty Mulligan .

En la competición individual femenina la victoria fue para la estadounidense  Karen Susman logrando su único triunfo en un torneo del Gran Slam que obtendría en Wimbledon al imponerse a la checoslovaca Vera Suková.

Palmarés

Cuadros Finales

Categoría senior

Torneo individual masculino

Torneo individual  femenino

Véase también
 Campeonato de Wimbledon
 Grand Slam

Referencias

Enlaces externos
 Wimbledon (Web official)

Campeonato de Wimbledon 1962

Campeonato de Wimbledon 1962


Kip Europe (eng. Statue of Europe), koji se također naziva Jedinstvo u miru (eng. Unity in Peace), skulptura je koja simbolizira uspostavu mira europskim integracijama, a istodobno predstavlja krilaticu Europske unije (EU) "Ujedinjeni u različitosti". Nalazi se u vrtu manastira Van Maerlant (knjižnica Europske komisije) na križanju ulice Van Maerlant i "chaussée d'Etterbeek", u Europskoj četvrti Bruxellesa u Belgiji. Izrađena je od smole, a visoka je nešto više od 5 metara. Teška je gotovo 800 kg. Inaugurirali su ga 9. prosinca 2003. Neil Kinnock i Viviane Reding, koji su u to vrijeme bili potpredsjednici Europske komisije i povjerenici za kulturu. Godina 2003. proglašena je Europskom godinom osoba s invaliditetom, a pritom se očekivalo da će se države na istoku Europe pridružiti EU-u.

Kip su izradila, modelirala, polirala i obojila djeca s oštećenjem vida pod nadzorom francuskog umjetnika Bernarda Romaina, koji je želio pokazati da invaliditet nije diskvalificirajući čimbenik. Čvrsto isprepletene, različito obojene ruke simboliziraju kulturološki različite ljude Europe koji zajedno podižu kuglu koja podsjeća na zastavu EU-a, na kojoj se nalazi golubica mira.

Galerija

Izvori

Vanjske poveznice
 Članak na web-stranici Bernarda Romaina, bernardromain.com, (arhivirano u Wayback Machine)
 Commission Art (neaktivna poveznica), ec.europa.eu; (arhivirano u Wayback Machine)
 Inauguracija Kip Europe u Bruxellesu, video na YouTubeu

Zgrade i građevine Europske unije

Kip Europe


Bilino je bilo naselje na prostoru današnje Zenice koje je postojalo u srednjem vijeku u državi Bosni. Nalazilo se na lijevoj obali rijeke Bosne. Pripadalo je župi Brod. Spominje ga vrelo na latinskom jeziku iz 1203. godine. Župa kojoj pripada spominje se u povelji hrvatsko-ugarskog kralja Bele IV. iz 1244., a ime je pogrešno napisano, Bored. Toponim je ikavski. U svezi je s toponimom Bilinog polja, gdje je Stadion Bilino polje.

Izvori

Naselja u Zeničko-dobojskoj županiji
Zenica

Bilino


Ved Sæby Aa er en film med ukendt instruktør.

Handling
Natur. Idylliske billeder fra Sæby og Sæby å. Børn ved å. Børn ved robåde. Robåde i å. Stort hus ved dæmning. Storkepar i rede. Sø og mark. Pige i høstak. Piger arbejder med lugejern i mark. Robåde i sø. Kirke ved å. Telefonmast afspejler sig i sø. Hus ved mindre vandfald. Sluse. Børn og hestevogn. Sø. Stort hus.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1918
Sæby
Dokumentariske optagelser

Ved Sæby Aa


, Japonya kökenli bir Uzak Doğu savaş sanatıdır. Samurayların savaşlarda silahsız kaldıklarında kullandıkları tekniklerle ortaya çıkmıştır. Rakibin saldırısından faydalanarak vuruş kırış fırlatma boğma ve kilitleme tekniklerinden oluşmaktadır. Uzun ve çok tekrara dayanan bir sistemi vardır. Genel amaç güç kullanmadan uygulanan tekniklerle rakibi etkisiz hale getirmek olduğundan güç gerektirmeyen bir sanattır. İlk olarak 858-876 yıllarında Daito Kalesi'nde öğretilmeye başlanmıştır. Daito-ryu stilinin adı  da bu kaleden gelmektedir. Daito-ryu stilinden Hakko-ryu stili, ondan da Kokodo-ryu stili doğmuştur. Judo, Aikido, Hapkido gibi savunma sanatları juijutsu tekniklerinden yola çıkılarak üretilmiştir.

Dövüş alanı
Uyarı alanıyla birlikte dövüş alanının tamamı karşılaşma sahası olarak bilinir. Bazı ulusal ve uluslararası turnuvalar 6 metrekarelik  küçük dövüş sahalarında yer almasına karşın çoğunlukla 10 metrekaredir. Büyük karşılaşmalarda, yüzey "tatami" denilen geleneksel, örülmüş hasırdan yapılır. Bitiştirilmiş hasırlar genellikle yeşil olsa da herhangi bir renk de uygundur. Büyük karşılaşmalar dışında bazen tek bir kauçuk örtü kullanılabilir.

Ayrıca bakınız
 Brezilya Jiujitsusu

Notlar

Dış bağlantılar
 Jujitsu Federasyonu web sitesi

Jujutsu


مار أو مور بحسب اللفظ الغربي (  معدولة) كلمة سريانية معناها سيد أو رب، كثر استعمالها للقديسين والشخصيات الدينية المسيحية، ومؤنثها مَرت ( بياء معدولة أيضا).

غالبا ما يتم استعمالها قبل اسم شخص ما للدلالة على التقديس. كما تستعمل مشتقات من هذه الكلمة في الأدبيات المسيحية في الشرق الأوسط مثل:
  ماري/موري بياء ملفوظة بمعنى «سيدي»
  مارَن/مورَن بمعنى «سيدنا»
  ماروثا/موروثا بمعنى «سيادة» أو «قدسية»

المراجع

ألقاب اجتماعية رجالية
لغة سريانية
لوردات
مسيحية سريانية
مصطلحات مسيحية

مار


Mehmet Reşat veya bilinen adıyla Reşat Bey (1881, Akhisar - 20 Şubat 1926, Fransa) Türk siyasetçi.

Akhisar'da Yunan işgaline karşı ilk direnişi başlatanlardan, Akhisar Kuvâ-yi Milliyesinin oluşmasında büyük emeği geçmiş, TBMM 1. Dönem ve TBMM 2. Dönem'de Saruhan (Manisa) milletvekilliği yapmış Kuvâ-yi Milliyeci ve siyasetçidir.

1881 yılında Manisa'nın Akhisar kazasında doğdu. Saraç Mustafa Ağa'nın oğludur. Akhisar İptidai Mektebi ve Rüştiyesini bitirdi. 1897 yılında Ziraat Bankası'nda çalışmaya başladı ve daha sonra Maliye Nezareti'ne geçti. İzmir'in işgalinden sonra Akhisar'a dönerek Kuvâ-yi Milliye'ye katıldı. Türk Kurtuluş Savaşı sırasında Anadolu'da düzenlenen birçok kongreye katıldı. Saruhanlı-Tirkeş cephesinde Akhisar Millî Alayında Yunanlarla savaştı.

Saruhan mebusu seçildiği halde meclise katılmamış olan İsmail Hakkı Bey'in yerine 15 Mayıs 1920 tarihinde Saruhan mebusu seçildi. 28 Mayıs 1921'de Gördes, 30 Temmuz 1921 tarihinde Isparta ve Kayseri'de özel görevler için izinli sayıldı. TBMM II. dönemde tekrar Saruhan'dan milletvekili seçildi.

TBMM'nin 21 Kasım 1923 tarihli kararıyla Kırmızı-Yeşil Şeritli İstiklâl Madalyası ile taltif edildi.

Mebus iken 22 Şubat 1926 tarihinde görevli olarak gittiği Fransa'da aniden peritoniti geçirerek öldü. Cenazesi Akhisar'a getirilerek kendi adını taşıyan mezarlığa defnedildi. Akhisar'daki Reşat Bey Mahallesi ve Reşat Bey Mezarlığı onun adını taşımaktadır.

Kaynakça

1881 doğumlular
Akhisar doğumlular
Manisa doğumlu siyasetçiler
TBMM 1. dönem Manisa milletvekilleri
TBMM 2. dönem Manisa milletvekilleri
Kırmızı-yeşil şeritli İstiklâl Madalyası sahipleri
20. yüzyılda Osmanlılar
1926 yılında ölenler
Fransa'da hastalıktan ölenler
Peritonitten ölenler
Manisa'da defnedilenler

Reşat Kayalı


The year 1776 in science and technology involved some significant events.

Astronomy
 Lagrange publishes a paper on the stability of planetary orbits.

Botany
 William Withering publishes The Botanical Arrangement of all the Vegetables Naturally Growing in Great Britain, the first flora in English based on Linnaean taxonomy.

Chemistry
 James Keir begins publication of A Dictionary of Chemistry in London, a translation into English of Pierre Macquer's Dictionnaire de chymie (1766).

Exploration
 July 12 – Captain James Cook sets off from Plymouth, England, in HMS Resolution on his third voyage, to the Pacific Ocean and Arctic.

Geology
 James Keir suggests that some rocks, such as those at the Giant's Causeway, might have been formed by the crystallisation of molten lava.

Mathematics
 Jean Baptiste Meusnier discovers the helicoid and announces Meusnier's theorem.

Medicine
 November 30 – Sir John Pringle presents "A discourse upon some late improvements of the means for preserving the health of mariners" to the Royal Society of London, commending and publicising Captain Cook's methods for prevention of scurvy at sea.
 Publication of observations of epidemic diseases in Normandy, based on Hippocrates' table of epidemics by Louis Lépecq de La Clôture.

Technology
 June–July – Claude-François-Dorothée, marquis de Jouffroy d'Abbans, demonstrates his steamboat Palmipède on the Doubs (river) in France.
 John Wilkinson installs a steam blowing engine at his ironmaking furnace in Willey, Shropshire, England.

Awards
 Copley Medal: James Cook

Births
 February 4 – Gottfried Reinhold Treviranus, German naturalist (died 1837)
 February 14 – Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, German botanist (died 1858)
 March 27 – Charles-François Brisseau de Mirbel, French botanist and politician (died 1854)
 April 1 – Sophie Germain, French mathematician (died 1831)
 May 17 – Amos Eaton, American naturalist and pioneer of science education (died 1842)
 June 1 – Giuseppe Zamboni, Italian Catholic priest and physicist (died 1846)
 June 12 – Karl Friedrich Burdach, German physiologist (died 1847)
 July 16
 Ludwig Heinrich Bojanus, German physician and naturalist (died 1827)
 Johann Georg von Soldner, German physicist (died 1833)
 July 22 – Etheldred Benett, English geologist (died 1845)
 July 26 – Pierre Fouquier, French physician (died 1850)
 August 2 – Friedrich Stromeyer, German chemist, discoverer of cadmium (died 1835)
 August 6 – Amedeo Avogadro, Piedmontese chemist (died 1856)
 October 4 – Mariano Lagasca, Spanish botanist (died 1839)
 October 13 – Peter Barlow, English mathematician (died 1862)
 November 14 – Henri Dutrochet, French physician (died 1847)
 November 18 - Mauro Ruscóni, Italian physician and zoologist (died 1849)
 December 3 – Nicolas Charles Seringe, French physician and botanist (died 1858)
 December 31 – Johann Spurzheim, German physician (died 1832)

Deaths
 February 18 – Lady Anne Monson, English-born botanist (born 1726)
 June 13 – William Battie, English psychiatrist (born 1703 or 1704)
 June 20 – Benjamin Huntsman, English inventor and manufacturer (born 1704)
 November 17 – James Ferguson, Scottish astronomer (born 1710)

References

18th century in science
1770s in science

1776 in science


Sabah FK je azerbajdžanski nogometni klub koji dolazi iz Masazira. Klub se trenutačno natječe u Azerbajdžanskoj Premier ligi.

Povijest
Klub je osnovan 8. rujna 2017. godine, te se priključio Azerbajdžanskoj prvoj ligi tijekom sezone 2017./18. U toj sezoni klub je završio na 5. mjestu. Klubovi koji su te sezone završili na višim mjestima (Xəzər Bakı, Qaradağ Lökbatan, Şüvəlan i MOİK Bakı) nisu dobili licence za Azerbajdžansku Premier ligu, dok se Sabah direktno plasirao u Azerbajdžansku Premier ligu, dobivši licencu 12. svibnja 2018. Sabah je svoju prvu utakmicu u Azerbajdžanskoj Premier ligi igrao protiv Keşlə 12. kolovoza 2018. Utakmica je završila 1:0 za Sabah golom Marka Devića. Sabah je te sezone završio na 7. mjestu te tako izbjegao ispadanje.

Druga momčad

Sabah ima drugu momčad koja se zove Sabah-2 FK. Sabah-2 FK se trenutačno natječe u Azerbajdžanskoj prvoj ligi

Stadion

Sabah svoje utakmice igra na stadionu Alindža Arena u Masaziru. Kapacitet stadiona iznosi 13,000.

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena web stranica kluba

Azerbajdžanski nogometni klubovi

Sabah FK


La  des Prix Gaudí, organisée par l'Acadèmia del Cinema Català, se déroule le  et récompense les productions de cinéma catalan sortis en 2021.

Le film Sis dies corrents de Neus Ballús domine cette cérémonie avec cinq prix remportés dont ceux du meilleur film  en langue catalane, du meilleur réalisateur et du meilleur acteur.

Palmarès

Meilleur film en langue catalane
 Sis dies corrents de Neus Ballús
 El ventre del mar de Agustí Villaronga
 Tros de Pau Calpe
 Visitant de Alberto Evangelio

Meilleur film en langue non-catalane
 Libertad de Clara Roquet Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera) de Daniel Monzón
 Mediterráneo de Marcel Barrena
 En décalage (Tres) de Juanjo Giménez Peña

 Meilleur réalisateur
 Neus Ballús pour Sis dies corrents
 Agustí Villaronga pour El ventre del mar
 Daniel Monzón pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Clara Roquet pour Libertad

Meilleur scénario
 Clara Roquet pour Libertad
 Agustí Villaronga pour El ventre del mar
 Neus Ballús et Margarita Melgar pour Sis dies corrents
 Juanjo Giménez Peña et Pere Altimira pour En décalage (Tres)

Meilleure actrice
 Maria Morera pour Libertad
 Vicky Luengo pour Chavalas
 Begoña Vargas pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Marta Nieto pour En décalage (Tres)

Meilleur acteur
 Mohamed Mellali pour Sis dies corrents
 Roger Casamajor pour El ventre del mar
 Chechu Salgado pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Eduard Fernández pour Mediterráneo

Meilleure actrice dans un second rôle
 Ángela Cervantes pour Chavalas
 Nora Navas pour Libertad
 Vicky Peña pour Libertad
 Anna Castillo pour Mediterráneo

Meilleur acteur dans un second rôle
 Valero Escolar pour Sis dies corrents
 Sergi López pour Mediterráneo
 Àlex Monner pour Mediterráneo
 Miki Esparbé pour En décalage (Tres)

Meilleure direction de production
 Albert Espel et Kostas Seakianakis pour Mediterráneo
 Bàrbara Ferrer pour El ventre del mar
 Goretti Pagès pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Bernat Rifé et Goretti Pagès pour Sis dies corrents

Meilleur film documentaire
 El retorn: la vida després de l'ISIS de Alba Sotorra Balandrau, infern glaçat de Guille Cascante
 El niño de fuego de Ignacio Acconcia
 Un blues per a Teheran de Javier Tolentino

 Meilleur film d'animation
 Mironins de Mikel Mas et Txesco Montalt Meilleur court-métrage
 Farrucas de Ian de la Rosa Animal salvatge de Maria Besora
 Facunda de Marta Romero
 L'estrany de Oriol Guanyabens

 Meilleur film de télévision
 Frederica Montseny, la dona que parla de Laura Mañá Berenàveu a les fosques de Sílvia Quer
 Tocats pel foc de Santi Lapeira
 Un mundo para Julius de Rossana Díaz Costa

 Meilleure direction artistique
 Balter Gallart pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera) Laia Colet pour Love Gets a Room
 Susy Gómez pour El ventre del mar
 Marta Bazaco pour Libertad

 Meilleur montage
 Neus Ballús et Ariadna Ribas pour Sis dies corrents
 Bernat Aragonés pour El ventre del mar
 Mapa Pastor pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Ana Pfaff pour Libertad

Meilleure musique
 Arnau Bataller pour Mediterráneo
 Marcús JGR pour El ventre del mar
 Derby Motoreta's Burrito Kachimba pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Paul Tyan pour Libertad

Meilleure photographie
 Gris Jordana pour Libertad
 Josep Maria Civit et Blai Tomàs pour El ventre del mar
 Carles Gusi pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Kiko de la Rica pour Mediterráneo

Meilleurs costumes
 Vinyet Escobar pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Alberto Valcárcel pour Love Gets a Room
 Susy Gómez et Pau Aulí pour El ventre del mar
 Alba Costa pour Sis dies corrents

Meilleur son
 Dani Fontrodona, Oriol Tarragó, Marc Bech et Marc Orts pour En décalage (Tres)
 Isaac Bonfill, Oriol Tarragó et Marc Orts pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Eva Valiño, Fabiola Ordoyo et Yasmina Praderas pour Mediterráneo
 Amanda Villavieja, Elena Coderch et Albert Manera pour Sis dies corrents

Meilleurs effets visuels
 Àlex Villagrasa pour Mediterráneo
 Lluís Rivera et Lluís Castells pour Froid mortel (Bajocero)
 Anna Aragonès pour El ventre del mar
 Raúl Romanillos et Míriam Piquer pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)

Meilleur maquillage
 Sarai Rodríguez, Nacho Díaz et Benjamín Pérez pour Les Lois de la Frontière (Las leyes de la frontera)
 Montse Boqueras pour Chavalas
 Alma Casal pour El ventre del mar
 Barbara Broucke et Jesús Martos pour Libertad

Meilleur film européen
 Drunk de Thomas Vinterberg
 Annette de Leos Carax
 La Voix d'Aïda de Jasmila Žbanić
 Titane de Julia Ducournau

Prix d'honneur
 Tomàs Pladevall Fontanet

Notes et références

Annexes

Articles connexes
  cérémonie des Oscars
  cérémonie des British Academy Film Awards
  cérémonie des Lumières
  cérémonie des prix du cinéma européen
  cérémonie des Golden Globes
  cérémonie des César
  cérémonie des Goyas
  cérémonie des David di Donatello
  cérémonie des Aigles d'or

Liens externes

Gaudí
Gaudí
Gaudí

Prix Gaudí 2022


Natalia Vitalievna Șapoșnikova (în ; n. 24 iunie 1961, Rostov-pe-Don), nume după căsătorie Natalia Sout, este o fostă gimnastă artistică rusă, campioană olimpică de două ori și maestru emerit al sportului din URSS. Ea era cunoscută pentru abilitățile sale riscante, originale și coregrafie expresivă, în special la bârnă și sol.

Cariera competitivă
Șapoșnikova s-a antrenat la Dinamo din Rostov-pe-Don, sub conducerea antrenorului emerit al URSS-ului, Vladislav Rastorotsky, care și-a instruit compatrioții Ludmila Turișceva și Natalia Iurcenko. Ea a fost una dintre cele mai puternice gimnaste din lume la sfârșitul anilor 1970 și începutul anilor 1980, mai ales la sărituri. Ea era cunoscută pentru dificultatea și originalitatea ei, în special pentru statul într-o singură mână pe bârnă. La Campionatele Europene din 1979, a interpretat una dintre primele răsuciri triple la sol, iar deschiderea prin prima linie acrobatică la sol la Jocurile Olimpice din 1980 a fost o rotire și jumătate continuată imediat printr-o dublă rotire în aer.

La Jocurile Olimpice de la Moscova din 1980, ea a contribuit cu o medalie de aur la echipele sovietice și a câștigat o medalie de aur individuală la sărituri. De asemenea, a luat medalii de bronz la sol și la bârnă, și a ratat o medalie la individual compus cu o diferență de doar 0,05 puncte.

Șapoșnikova a fost aproape de câștigarea aurului la bârnă la Campionatele Mondiale din 1978, conducând în finală destul de aproape ca și punctaj de Nadia Comăneci din România. Cu toate acestea, Peter Shilston a scris într-un articol, din aprilie 1980, în revista britanică Gymnast: "A existat o zonă aprigă de partizani în public care erau convinși că Nadia Comăneci ar trebui să câștige pentru a compensa cu performanțele sale anterioare dezamăgitoare. Când Natalia a venit, având nevoie de un scor de 9,8 pentru a lua aurul, s-a confruntat cu o primire foarte ostilă, care cu siguranță a afectat-o nervos. Ea a făcut o serie de greșeli, toate primite batjocoritor, ceea ce i-a adus o scădere de la primul loc la al optulea." Shilston a numit pierderea "probabil cea mai tristă experiență a vieții Nataliei".

Abilitate eponimă
Shaposhnikova a inventat o abilitate complexă de tranziție la barele inegale - un cerc de șold liber în eliberarea barei inferioare cu zbor înapoi spre bara superioară - elementul îi poartă numele în Codul de Punctaj. Elementul de legătură, uneori menționată în mod colocvial ca "Shaposh", este efectuat și astăzi pe scară largă; este creditat ca element D în Codul de Punctaj 2013-2016.

Începând cu anii 1990, alte gimnaste au dezvoltat variații ale lui Shaposhnikova, inclusiv americanca Amy Chow (care a realizat abilitatea cu o intrare stalder în loc de șold liber) și Kristen Maloney (intrare toe-on); rusoaicele Viktoria Komova (intrarea în inbar stalder) și Svetlana Khorkina (Shaposhnikova cu o jumătate de rotire în timpul tranziției între bare); Laura van Leeuwen din Țările de Jos (intrare toe-on plus o jumătate de rotire); și Elisabeth Seitz din Germania (intrare toe-on cu o rotire completă în timpul tranziției).

Carieră de antrenorat
Șapoșnikova și soțul ei, Pavel Sout, medaliat cu aur la gimnastică bărbați la Campionatele Mondiale din 1981, sunt în prezent antrenori la Gymnastika din Woodland Park, New Jersey.

Realizări (neolimpice)

Note

Legături externe

 Lista rezultatelor competitive
 Orice sa întâmplat Natalia Shaposhnikova?
 Element Shaposhnikova - imagine gif animată
 Natalia Shaposhikova - Biografie & Galerie
Acest articol conține informații de pe site-ul http://www.gymnast.ru/, încorporat în Wikipedia cu permisiunea autorului E.V. Avsenev.

Nașteri în 1961
Gimnaști la Jocurile Olimpice de vară din 1980
Medaliați olimpici cu bronz sovietici
Medaliați olimpici cu aur sovietici
Inițiatori de elemente în gimnastica artistică
International Gymnastics Hall of Fame
Oameni în viață

Natalia Șapoșnikova