رأس الوادي مدينة وبلدية تابعة لدائرة رأس الوادي ولاية برج بوعريريج تبلغ مساحتها 329 كم مربع بلغ عدد سكانها حوالي 51482 نسمة (2008)، وتعرف بأنها مدينة البشير الإبراهيمي والولي الصالح بلعيساوي كنيته الاصلية عطبة بن عيسى بن يحي لقب بلعساوي على ابيه بن عيسى وفته اختلف بعضهم منهم من بقول توفيا في منطقة غلاسة واخرون يقلون في يرهوم ويسمى ضريحه اليوم سيدي عطية
تعد راس الواد مدينة المصارعة الأولى على المستوى الوطني في رياضة المصارعة هذه الرياضة انتشرت بسرعة حيث يملك أبناء هذه المدينة عدة القاب وطنية وقارية مثلا: زغبي محمد بطل أفريقيا سابقا وزغدان مسعود الحاصل على الميدالية الذهبية مؤخرا وبوترفاسة بطل الجزائر -اواسط-.
و تمتلك راس الوادي فريقين لكرة القدم: الأول فريق شباب رأس الوادي ROC يتواجد حاليا في ما بين الرابطات والثاني هو اتحاد راس الوادي USR وينشط في الجهوي الثاني لرابطة باتنة.تعتبر من أجمل المدن في الجزائر ذات طابع خلاب كما انها تمتاز بطبع تجاري لكثرة المحلات التجارية وهي تصنف الأولي على مستوى التعليم في ولاية برج بوعرريرج

تعد دائرة رأس الواد بولاية برج بوعريريج المعزولة جغرافيا والبعيدة عن المحاور الكبرى للطرقات من بين المناطق النادرة بشمال البلاد التي بقيت «متعافية» من كل نشاط صناعي و«وفية» بالكامل لطابعها الفلاحي والرعوي محولة بذلك عزلتها إلى ورقة رابحة.

وربما أصبحت عزلة رأس الواد في طريقها لأن تصبح من مسببات تنمية هذه المنطقة حيث تمثل تضاريس هذه الدائرة وخاصة منها جبل نشار ذلك الحاجز الطبيعي الممتد على طول 10 كلم «سدا منيعا» أمام كل محاولات انفتاحها على محيطها.

و تدفع تلك العزلة سكان هذه المنطقة المنتمية للبيبان إلى البقاء وأرجلهم مثبتة بأراضيهم مما يجعلهم يخدمون بساتينهم وحدائقهم ويفتخرون بكونهم يوفرون لأبنائهم جل ما يستهلكونه من غذاء. ففي كل الشعب الفلاحية والرعوية تحتل دائرة راس الواد صدارة الترتيب على مستوى الولاية كما تفيد بذلك إحصائيات مديرية المصالح الفلاحية.

ا تعد مدينة راس الواد أو اسمها القديم في عهد الاتراك =ثامالولة=الموطن لقبيلة ريغة المغاورية الزناتية الشاوية

التي تنحدر منها بطونها الكبيرة.

.أولاد براهم بن بحي بن مساهل
.أولاد عبد الواحد بن عيسى بن يحي بن مساهل
كما تسكنها بعض الفروع من ريغة وأخرى
من أولاد تبان وأولاد بطارة وأولاد سي حمد وفرقة من ليعاضت

ويأتي إنتاج الحليب في مقدمة منتجات هذه المنطقة التي تتوفر على 9 آلاف رأسا من الأبقار الحلوب إذ تمثل 55 بالمائة من مجموع الإنتاج السنوي للحليب بالولاية والذي يناهز 46 مليون لتر. وتقدم دائرة راس الواد سنويا إضافة لذلك نحو 11 ألف قنطار من اللحوم البيضاء للسوق إلى جانب 20 مليون بيضة.

40بالمائة من منتوج الحبوب بالولاية

ولا تقابل باقي الشعب الفلاحية بالتجاهل من قبل المنتجين كما هو واضح بهذه المنطقة التي لا تترك إلا القليل من القطع الأرضية في حالة راحة إذ يستغل بها أزيد من 22 ألف هكتار من أصل 24 ألف تتوفر عليها الدائرة حسب الإحصائيات المحلية. وتنتج راس الواد في هذا السياق قرابة 40 بالمائة من غلال الحبوب الشتوية لولاية برج بوعريريج سنويا والمقدرة ب1,2 مليون قنطار كما تحتل المرتبة الأولى بمنطقة البيبان في مجال إنتاج الخضر والفواكه والتي تتسم بنوعيتها المطلوبة.

وتظل المصالح الفلاحية بالولاية مقتنعة بأن راس الواد هي أكثر المناطق غنى وملاءمة مع هدف تطوير الفلاحة المكثفة والتربية الحيوانية وتنمية باقي الشعب الفلاحية الأخرى بولاية البيبان. وبغض النظر عما يمكن أن يقوله شباب مركز الدائرة الحالم كثيرهم لرؤية وحدات صناعية تتمركز عندهم من أجل فتح مناصب شغل مدرة للرزق بالنسبة لحملة الشهادات الجامعية وتحصيل المهارة التكنولوجية التي تسمح بولوج المنطقة لعالم التقدم فإن الطابع الفلاحي لراس الواد يمكن أن يصبح مصدر ثراء غير مقدر بثمن كما يؤكد الكثيرون.

و من البديهي أن يشعر الشباب المحلي -الذي حصلت أغلبيته على عكس أسلافه الذين أخذوا طريق الهجرة نحو فرنسا خاصة في وقت كانت الهجرة فيه بمثابة معاناة- بخيبة ما حينما يرون مستثمرين من المنطقة على غرار بن حمادي صاحب مطاحن تحمل نفس الاسم وكذا مركب هام للإلكترونيك لا يستقرون باستثماراتهم في راس الواد رغم كونها ثاني مدينة كبرى بالولاية بسبب افتقادها خاصة لشبكة وطرق الاتصالات.

وبالفعل فإن راس الواد البعيدة عن الطرقات الوطنية والطريق السيار شرق-غرب وكذا السكة الحديدية ب38 كلم تظل غير مرتاحة رغم كل التجهيزات العمومية التي زودت بها لحد الآن ومن أهما ملعب ب5.400 مقعد ومسبح نصف أولمبي.

ويمنع جبل نشار الممتد على طول عشرة كيلومترات كما هو واضح المنطقة من إنجاز رواق طرقي يمكنه تحقيق التواصل مع بلديات ولايتين مجاورتين ومنها أولاد تبان بولاية سطيف ومغرة بالمسيلة ومن خلالها السماح ببلوغ ولاية باتنة.

و يقول بعض الشباب بنوع من النكتة «يجب أن تعرفوا بأن راس الواد ليست روما لأن لها طريق واحد ووحيد يؤدي إليها أو يسمح بمغادرتها».وفعلا هناك مخرج واحد ينقسم إلى طريقين على بعد 3 كيلومترات شمال المدينة أحدهما يؤدي إلى مدينة برج بوعريريج والآخر نحو بلدية عين ولمان باتجاه سطيف. وعبر هذا الطريق يتنقل يوميا عند كل صباح الآلاف من الشباب وهم يغادرون المدينة باتجاه المصانع والإدارات والمراكز الجامعية في كل من برج بوعريريج وسطيف والعلمة وعين ولمان فيما يظل براس الواد باقي السكان وهم في غالبتهم فلاحون ومربون وتجار ومتقاعدون.

وحسب مصالح مديرية المناجم والصناعة فقد تم برمجة إنشاء منطقة صناعية ومنطقة للنشاطات بهذه الدائرة فيما انطلقت الدراسات من أجل تمركز زهاء خمسين مشروعا على علاقة بالطابع الفلاحي للجهة.

مصير سطره الرومان

وفي الوقت الراهن فإن منطقة راس الواد تبدو غير مستعدة للابتعاد عن مصير سطره قديما الرومان الذين استثمروا كل المصادر المحلية كما أسسوا مدينة اتخذت من «ثامالولة» اسما بربريا لها. وما زالت معالم هذه المدينة القديمة بارزة إلى اليوم على غرار بقايا القلعة البيزانطية التي تعاني الضياع والإهمال.

وقبل أن يظهر التجمع الراهن لراس الواد الذي يعني بداية الوادي كانت راس الواد خلال فترة الاحتلال الفرنسي قرية استعمارية مسماة ب«طوكفيل» التي أسسها الفرنسيون سنة 1892. ويزخر تراب الجهة بثروات معتبرة منها منجم للطين أنجزت بالقرب منه في ثمانينيات القرن الماضي وحدة للآجر ببلدية أولاد براهم قبل أن يتم إهماله. ويسكن راس الواد 47.884 نسمة موزعين على 3 بلديات هي راس الواد وأولاد براهم وعين تسارة تزخر كلها بإقليم فلاحي شاسع وثروة بشرية أهمها الشباب.وبالتأكيد فإن ولاية برج برج بوعريريج التي ستنطلق مستقبلا في إنتاج فلاحي «بيو» ستجد في راس الواد -بأوديتها الجارية وقدرات التساقط بها وتجربة فلاحيها ذوى الخبرة والاستعداد العازم -خير سند وداعم في احتلال مكانة الصدارة لاسيما في الشعب المرتبطة بالفلاحة الغذائية السليمة. ووقتها لن تكون رأس الواد مجرد بداية واد «لكن مطلعا لكل الآمال والأمنيات».

مواقع ذات صلة
 شبكة رأس الوادي
 موقع مدينة رأس الوادي
 شباب رأس الوادي
 رأس الوادي

المصادر

بلديات ولاية برج بوعريريج

رأس الوادي


Jugoslav Ivić (Subotica, 1968.), srpski glazbenik, televizijski kamerman i snimatelj tona Svira klavijature.

Po zanimanju je ENG snimatelj, televizijski kamerman i snimatelj tona. Glazbom se bavi od rane mladosti. Osnivač je i autor stranica "Sva ta muzika" Subotica. Svirao u brojnim subotičkim bendovima, s kojima je izdao nekoliko albuma i sudjelovao na više festivala. Svirao u Carte blanche na albumu "Noć u Zimbabweu". Heavy rock bendu Indijanci snimao je album "Ne može biti veselije". Tehnički asistent na albumu Lajkó Félix És Zenekara istoimenog izvođača.

Snimatelj novogodišnje pjesme Idemo dalje zajedno s Draganom Malinovićem, u izvedbi Subotičkih zvezda.

Izvori

Vanjske poveznice
YouTube Jugoslav Ivić
Facebook Jugoslav Ivić
Sva ta muzika

Životopisi, Subotica
Srbijanski klavijaturisti

Jugoslav Ivić


Kızılcaşehir, Antalya ilinin Alanya ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin arazisini oluşturan toprağın kırmızılığı ve mahallede tarihi bir kale bulunmasından dolayı adının Kızılcaşehir olduğu sanılmaktadır. Mahallede tarihi bir kale ve kalenin kuzey tarafında yer alan Haydarlar mevkiinde tarihi kalıntılar ve mezarlar bulunmaktadır. Mahallenin kimler tarafından ve ne zaman kurulduğu hususunda herhangi bir bilgi yoktur. Tarihi kale ve mekanlar koruma altına alınmayı ve araştırılmayı beklemektedir.

Coğrafya
Antalya iline 148 km, Alanya ilçesine 10 km uzaklıktadır.

Nüfus

2013
769

Alanya'nın mahalleleri

Kızılcaşehir, Alanya


ماثيو فالفيرد  ولد في (14 مايو 1983 في مونتريول) لاعب كرة قدم فرنسي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى بوردو الفرنسي في مركز حارس مرمى . يعتبر فالفيرد حارس المرمى الاحتياطي للأساسي أولريتش رامي بعد رحيل الاحتياطي السابق فريديريك رو سنة 2006 . في موسم 2008/2009 استطاع أن يساهم في تحقيق النادي 3 بطولات وهي كأس الأبطال الفرنسي ثم كأس الدوري الفرنسي ثم بطولة دوري الدرجة الأولى . .

الإنجازات
 دوري الدرجة الأولى : 2008/2009
 كأس الدوري الفرنسي : 2006/2007 - 2008/2009
 كأس الأبطال الفرنسي : 2008/2009

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قبرص
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون مغتربون
حراس مرمى كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
رياضيون فرنسيون مغتربون في قبرص
رياضيون من مونتروي (سين سان دوني)
فرنسيون من أصل إسباني
لاعبو أنورثوسيس فاماغوستا
لاعبو أولمبيك ليون
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الرابعة
لاعبو الدوري القبرصي الدرجة الأولى
لاعبو الدوري القبرصي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو بولوني
لاعبو تولوز
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو كرة قدم فرنسيون مغتربون
لاعبو كرة قدم مغتربون في قبرص
مواليد 1983
مواليد في مونتروي (سين سان دوني)

ماثيو فالفيرد


Le dème du Saronique, en  / Dímos Saronikoú, est un ancien dème du  district régional de Corinthie, en Grèce. Depuis 2010, il est fusionné au sein du dème des Corinthiens.

Selon le recensement de 2011, la population du dème compte .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Dème dans le Péloponnèse
Ancien dème en Grèce
Corinthie

Dème du Saronique (Corinthe)


Spurenbild steht für:

 Spurenbild, die Gesamtschau von Spuren in der Kriminalistik
 die Abbildung der Bewegungen im Eis- und Rolltanz
 das Bild der Spuren von Teilchen in einer Blasen- oder Nebelkammer

Spurenbild (Begriffsklärung)


بابلو سيباستيان ألفاريز فاليرا  الشهير باسم بابلو ألفاريز (مواليد 17 أبريل 1984 في سان مارتين - الأرجنتين) لاعب كرة قدم أرجنتيني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى كاتانيا الإيطالي منذ 2008 في مركز الظهير الأيمن كما يجيد اللعب في مركز الظهير الأيسر .

مراجع

وصلات خارجية

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
أرجنتينيون من أصل إسباني
أرجنتينيون مهاجرون إلى إسبانيا
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من سان مارتن (بوينس آيرس)
إسبان متجنسون
رياضيون أرجنتينيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون أرجنتينيون مغتربون في إيطاليا
رياضيون أرجنتينيون من أصل إسباني
رياضيون من مقاطعة بوينس آيرس
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو أرسنال دي ساراندي
لاعبو إستوديانتيس دي لا بلاتا
لاعبو بوكا جونيورز
لاعبو دوري الدرجة الأولى الأرجنتيني
لاعبو راسينغ
لاعبو روزاريو سنترال
لاعبو ريال سرقسطة
لاعبو كرة قدم أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم من سان مارتن (بوينس آيرس)
لاعبو كرة قدم من مقاطعة بوينس آيرس
لاعبو نادي كاتانيا
لاعبو هوراكان
مدافعو كرة قدم رجالية
مواليد 1984
مواليد في سان مارتن (بوينس آيرس)

بابلو ألفاريز


Giovan Bernardo Gualandi est un traducteur italien de la Renaissance.

Biographie
Né dans le  à Florence, se rendit fort habile dans les langues anciennes, et s'acquit une réputation très-étendue par ses connaissances et par ses talents comme orateur. Il avait embrassé l'état ecclésiastique, mais il refusa toutes les dignités qui lui furent offertes, pour se consacrer uniquement à la culture des lettres, et mourut vers 1570. On lui doit des traductions de la Vie d'Apollonios de Tyane par Philostrate, Venise, 1549, in-8° ; du Traité des monnaies de Guillaume Budé, Florence, 1562, in-8° ; et des Apophthegmes de Plutarque, Venise, 1565, in-4° ; des exemplaires portent la date de 1566 et de 1567. On peut consulter sur ces traductions devenues très-rares le livre de Gamba, Serie de' testi. Les autres ouvrages de Gualandi sont : Tractatus de vero judicio et providentia Dei, Florence, 1562, in-8° ; De liberali institutione Dialogus ; De optimo principe Dialogus (ce dialogue est adressé à Fr. Visconti, duc de Milan) ; Oratio de SS. martyribus Cosma et Damiano.

Bibliographie

Liens externes

Naissance en 1500
Naissance à Florence
Traducteur italien du XVIe siècle

Giovan Bernardo Gualandi


An Nidularium amazonicum in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Gilbert Baker, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Jean Jules Linden, Charles Jacques Édouard Morren och Carl Lindman. An Nidularium amazonicum in nahilalakip ha genus nga Nidularium, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Nidularium

Nidularium amazonicum


Deta  es una ciudad con estatus de oraș de Rumania en el distrito de Timiș.

Geografía

Se encuentra a una altitud de 92  a 44 km de Timisoara a 121 km de Belgrad y a 555 km de la capital, Bucarest.

Demografía
Según estimación 2012 contaba con una población de 6 885 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.

Localidades del distrito de Timiș

Deta


The Lantern Festival (), also called Shangyuan Festival (), is a Chinese traditional festival celebrated on the fifteenth day of the first month in the lunisolar Chinese calendar, during the full moon. Usually falling in February or early March on the Gregorian calendar, it marks the final day of the traditional Chinese New Year celebrations. As early as the Western Han dynasty (206 BC–AD 25), it had become a festival with great significance.

During the Lantern Festival, children go out at night carrying paper lanterns and solve riddles on the lanterns (). In ancient times, the lanterns were fairly simple, and only the emperor and noblemen had large ornate ones. In modern times, lanterns have been embellished with many complex designs. For example, lanterns are now often made in the shape of animals. The lanterns can symbolize the people letting go of their past selves and getting new ones, which they will let go of the next year. The lanterns are almost always red to symbolize good fortune.

The festival acts as an Uposatha day on the Chinese calendar. It should not be confused with the Mid-Autumn Festival; which is sometimes also known as the "Lantern Festival" in locations such as Indonesia, Malaysia, and Singapore. Lantern Festivals have also become popular in Western countries, such as the Water Lantern Festival held in multiple locations in the United States.

Origin
There are several beliefs about the origin of the Lantern Festival. However, its roots trace back more than 2,000 years and is popularly linked to the reign of Emperor Wen of the Han dynasty. Emperor Ming, an advocate of Buddhism, noticed Buddhist monks would light lanterns in temples on the fifteenth day of the first lunar month. As a result, he ordered all households, temples and the imperial palace to light lanterns on that evening. From there it developed into a folk custom. Another likely origin is the celebration of "the declining darkness of winter" and community's ability to "move about at night with human-made light," namely, lanterns. During the Han dynasty, the festival was connected to Ti Yin, the deity of the North Star.

There is one legend that states that it was a time to worship Taiyi, the God of Heaven in ancient times. The belief was that Taiyi controlled the destiny of the human world. He had sixteen dragons at his beck and call and he decided when to inflict drought, storms, famine or pestilence upon human beings. Beginning with Qin Shi Huang, the first emperor of China, all the emperors ordered splendid ceremonies each year. The emperor would ask Taiyi to bring favorable weather and good health to him and his people.

Emperor Wu of the Han dynasty directed special attention to this event. In 104 BC, he proclaimed it to be one of the most important celebrations and the ceremony would last throughout the night.

Another legend associates the Lantern Festival with Taoism. Tianguan is the Taoist deity responsible for good fortune. His birthday falls on the fifteenth day of the first lunar month. It is said that Tianguan likes all types of entertainment, so followers prepare various kinds of activities during which they pray for good fortune.

Another legend associates with the Lantern Festival with an ancient warrior named Lan Moon, who led a rebellion against the tyrannical king in ancient China. He was killed in the storming of the city and the successful rebels commemorated the festival in his name.

Yet another common legend dealing with the origins of the Lantern Festival speaks of a beautiful crane that flew down to earth from heaven. After it landed on earth it was hunted and killed by some villagers. This angered the Jade Emperor in heaven because the crane was his favorite. So, he planned a storm of fire to destroy the village on the fifteenth lunar day. The Jade Emperor's daughter warned the inhabitants of her father's plan to destroy their village. The village was in turmoil because nobody knew how they could escape their imminent destruction. However, a wise man from another village suggested that every family should hang red lanterns around their houses, set up bonfires on the streets, and explode firecrackers on the fourteenth, fifteenth, and sixteenth lunar days. This would give the village the appearance of being on fire to the Jade Emperor. On the fifteenth lunar day, troops sent down from heaven whose mission was to destroy the village saw that the village was already ablaze, and returned to heaven to report to the Jade Emperor. Satisfied, the Jade Emperor decided not to burn down the village. From that day on, people celebrate the anniversary on the fifteenth lunar day every year by carrying lanterns on the streets and exploding firecrackers and fireworks.

Another legend about the origins of Lantern Festival involves a maid named Yuan-Xiao. In the Han dynasty, Dongfang Shuo was a favorite adviser of the emperor. One winter day, he went to the garden and heard a little girl crying and getting ready to jump into a well to commit suicide. Shuo stopped her and asked why. She said she was Yuan-Xiao, a maid in the emperor's palace and that she never had a chance to see her family since she started working there. If she could not have the chance to show her filial piety in this life, she would rather die. Shuo promised to find a way to reunite her with her family. Shuo left the palace and set up a fortune-telling stall on the street. Due to his reputation, many people asked for their fortunes to be told but everyone got the same prediction – a calamitous fire on the fifteenth lunar day. The rumor spread quickly.

Everyone was worried about the future so they asked Dongfang Shuo for help. Dongfang Shuo said that on the thirteenth lunar day, the God of Fire would send a fairy in red riding a black horse to burn down the city. When people saw the fairy they should ask for her mercy. On that day, Yuan-Xiao pretended to be the red fairy. When people asked for her help, she said that she had a copy of a decree from the God of Fire that should be taken to the emperor. After she left, people went to the palace to show the emperor the decree which stated that the capital city would burn down on the fifteenth. When the emperor asked Dongfang Shuo for advice, the latter said that the God of Fire liked to eat tangyuan (sweet dumplings). Yuan-Xiao should cook tangyuan on the fifteenth lunar day and the emperor should order every house to prepare tangyuan to worship the God of Fire at the same time. Also, every house in the city should hang red lantern and explode fire crackers. Lastly, everyone in the palace and people outside the city should carry their lanterns on the street to watch the lantern decorations and fireworks. The Jade Emperor would be deceived and everyone would avoid the disastrous fire.

The emperor happily followed the plan. Lanterns were everywhere in the capital city on the night of the fifteenth lunar day and people were walking on the street and there were noisy firecrackers. It looked as if the entire city was on fire. Yuan-Xiao's parents went into the palace to watch the lantern decorations and were reunited with their daughter. The emperor decreed that people should do the same thing every year. Since Yuan-Xiao cooked the best tangyuan, people called the day Yuan-Xiao Festival.

For each Festival celebrated, a switch in the Chinese Zodiac takes place. For example, 2022—the year of the tiger; 2023—the year of the rabbit (water rabbit); and so on.

Tradition

Finding love

In the early days, young people were chaperoned in the streets in hopes of finding love. Matchmakers acted busily in hopes of pairing couples. The brightest lanterns were symbolic of good luck and hope. As time has passed, the festival no longer has such implications in most of Mainland China, Taiwan, or Hong Kong.

Tangyuan or Yuanxiao

Eaten during the Lantern Festival, tangyuan '湯圓' (Southern China, Taiwan and Southeast Asia) or yuanxiao '元宵' (Northern China) is a glutinous rice ball typically filled with sweet red bean paste, sesame paste, or peanut butter. Tangyuan is different from yuanxiao due to different manual making and filling processes. It can be boiled, fried or steamed, each has independent taste. However, they are very similar in shape and taste, so most people do not distinguish them for convenience and consider them as the same thing. Chinese people believe that the round shape of the balls and the bowls in which they are served symbolize family togetherness, and that eating tangyuan or yuanxiao may bring the family harmony, happiness and luck in the new year.

6th century and afterwards

Until the Sui dynasty in the sixth century, Emperor Yang invited envoys from other countries to China to see the colourful lighted lanterns and enjoy the gala performances.

By the beginning of the Tang dynasty in the seventh century, the lantern displays would last three days. The emperor also lifted the curfew, allowing the people to enjoy the festive lanterns day and night. It is not difficult to find Chinese poems which describe this happy scene.

In the Song dynasty, the festival was celebrated for five days and the activities began to spread to many of the big cities in China.

Today, the displaying of lanterns is still a major event on the fifteenth day of the first lunar month throughout China. Chengdu in southwest China's Sichuan Province, for example, holds a lantern fair each year in Culture Park. During the Lantern Festival, the park is a virtual ocean of lanterns. Many new designs attract large numbers of visitors. The most eye-catching lantern is the Dragon Pole. This is a lantern in the shape of a golden dragon, spiraling up a 38-meter-high pole, spewing fireworks from its mouth. Cities such as Hangzhou and Shanghai have adopted electric and neon lanterns, which can often be seen beside their traditional paper or wooden counterparts. Another popular activity at this festival is guessing lantern riddles, a tradition which dates back to the Song dynasty.

Festivities

Lion dance (), walk on stilts (), riddle games (), dragon dances () are very popular activities during the festival day and the days following.

The lantern riddle, according to Japanese scholars, became popular as early as the Northern Song dynasty (960–1126). The lantern riddles are done by a host blocking one side of the lantern and pasting riddles on the remaining three sides of the lanterns. Participants will guess the blocked side by solving the riddles, which is called "breaking/solving lantern riddles". The theme of riddles can be drawn from classics, biographies, poetry, the various philosophers' well-known stories and novels, proverbs, (the names of) all kinds of birds, animals, and insects, as well as flowers, grasses, vegetables, and herbs. Participants can tear off the riddle of the lantern and let the host verify their answers. Those who answer the correct answer can get a "riddle reward", including ink, paper, writing brushes, ink slabs, fans, perfumed sachets, fruit, or eatables.

See also
Sagichō Fire Festival, the Japanese (Shintoist) festival held in January
Bon Festival, the Japanese Buddhist Festival held in August
Festival of Lights (disambiguation), a list of various festivals associated with light
15th of Shevat, the New Year for Trees in Hebrew Calendar

References

External links

Lantern Festival

Buddhist festivals in Taiwan
February observances
Festivals in China
Festivals in Hong Kong
Lantern shows
March observances
Observances set by the Chinese calendar
Taoist festivals

Lantern Festival


Baricadele () au fost o serie de confruntări între Republica Letonia și Uniunea Republicilor Socialiste Sovietice în ianuarie 1991; ele au avut loc în principal în Riga . Evenimentele sunt numite așa pentru efortul popular de construire și protecție a baricadelor ridicate în 13 ianuarie și care au durat până la aproximativ 27 ianuarie. Letonia, care declarase că și-a restabilit independența față de Uniunea Sovietică cu un an înainte, a anticipat faptul că Uniunea Sovietică avea să încerce să-și recâștige controlul.țării prin forță.

După atacurile OMON-ului sovietic în Riga, la începutul lunii ianuarie, guvernul a cerut oamenilor să construiască baricade pentru a proteja țintele posibile (în principal în capitala Riga și în apropiere, la Ulbroka, Kuldīga și Liepāja ). Șase persoane au fost ucise în atacuri ulterioare, mai multe au fost rănite în împușcături sau bătute de OMON. Cele mai multe victime au fost împușcate în timpul atacului sovietic asupra Ministerului de Interne din Letonia pe 20 ianuarie. O altă persoană a murit într-un accident de construcție care consolida baricadele. Pierdrile dintre loialiștii sovietici sunt considerate asemănătoare, dar numărul exact rămâne necunoscut. Un total de 15.611 persoane s-au înregistrat ca fiind participanți la Baricade, dar alte date sugerează că au participat mai mult de 32 000 de letoni.

Fundal
În timpul celui de-Al Doilea Război Mondial, Letonia fusese ocupată de URSS. În 1985, Mihail Gorbaciov a introdus politicile glasnost și perestroika, sperând să salveze economia sovietică, dar nu a reușit. De asemenea, reformele au diminuat restricțiile privind libertatea politică în Uniunea Sovietică. Acest lucru a dus la consecințe neintenționate, deoarece problemele din cadrul Uniunii Sovietice și crimele regimului sovietic, păstrate anterior în secret și negate de guvern, au fost expuse, provocând nemulțumire publică, accentuată și mai mult de războiul din Afganistan și dezastrul de la Cernobîl. O altă consecință neintenționată a Glasnost, pentru autoritățile centrale sovietice, au fost sentimentele naționaliste suprimate mult timp care acum au putut din nou să se manifeste în  republicile Uniunii Sovietice .

Au început demonstrații masive împotriva regimului sovietic. În Letonia a început o mișcare de independență. Suporterii independenței - Frontul Popular al Letoniei, Partidul verde al Letoniei și Mișcarea Independentă a Letoniei - au câștigat alegerile la Sovietul Suprem al SSR letonă la 18 martie 1990 și au format Frontul Popular al fracțiunii Letonia, lăsând facțiunea prosovietică  Drepturile egale în opoziție.

La 4 mai 1990, Sovietul Suprem, care ulterior a devenit cunoscut drept Consiliul Suprem al Republicii Letonia, a declarat restaurarea independenței Letoniei și a început secesiunea de Uniunea Sovietică. URSS nu a recunoscut aceste acțiuni și le-a considerat contrar constituțiilor sovietice federale și republicane. În consecință, tensiunea în relațiile dintre Letonia și Uniunea Sovietică și între mișcarea de independență și forțele prosovietice au crescut.

Amenințarea represiunii militare sovietice
Forțele pro-sovietice au încercat să provoace violență și să profite de putere în Letonia. O serie de atentate au avut loc în decembrie 1990, Mareșalul Uniunii Sovietice, Dmitri Yazov, a recunoscut că militarii au fost responsabili pentru primele patru atentate, că autorii celorlalte bombardamente rămân necunoscuți, presa pro-comunistă a dat vina pe naționaliștii letoni.

Guvernul Uniunii Sovietice și alte grupuri pro-sovietice au amenințat că va fi stabilită o stare de urgență care va acorda prerogativă nelimitată în Letonia președintelui Gorbaciov, iar forța militară va fi folosită pentru a "implementa ordinea în republicile baltice ". La vremea când trupele sovietice, unitățile OMON și forțele KGB au fost amplasate în Letonia. La 23 decembrie 1990, un grup de luptă mare din KGB a fost expus în Jūrmala . Se zvonea că la acea vreme va exista o lovitură de stat și că va fi stabilită o dictatură. Ministrul de externe al Uniunii Sovietice, Eduard Șevardnadze, a confirmat aparent acest lucru atunci când a demisionat la 20 decembrie 1990, declarând că vine o dictatură.

La 11 decembrie 1990, Frontul Popular a lansat un anunț în care se menționa că nu era nevoie de un climat de frică și de isterie în ceea ce era numit ora X - autoritatea nelimitată a președintelui - ar veni și fiecare persoană ar fi gata să ia în considerare ceea ce ar face dacă sa întâmplat asta. Frontul Popular a făcut, de asemenea, sugestii cu privire la ceea ce ar trebui făcut până în oră X și după aceea, dacă forțele sovietice vor avea succes. Aceste planuri au cerut ca actele să arate sprijinul pentru independență și să atragă atenția societății internaționale, să se unească cu unitățile de gardă ale voluntarilor, raționamentul cu rușii din Letonia, explicându-le, în special ofițerilor militari, că ideile Frontului Popular sunt similare celor ale democraților ruși. De asemenea, a solicitat eforturi de protejare a economiei și de asigurare a circulației informației.

În cazul în care controlul sovietic ar fi fost stabilit cu succes, acest plan ar fi cerut o campanie de neascultare civilă - ignorând orice ordine și solicitări ale autorităților sovietice, precum și orice alegeri sovietice și referendumuri, subminând economia sovietică prin grevă și în cele din urmă, documentarea atentă a eventualelor crime pe care forțele sovietice le-ar putea săvârși în timpul stării de urgență.

Atacuri la începutul lunii ianuarie 1991

La 2 ianuarie 1991, OMON a confiscat Preses Nams (în    ), imprimeria națională a Letoniei și a atacat ofițerii de poliție criminali care documentau evenimentul.  Consiliul Suprem a ținut o ședință în care a fost raportat că conducătorul Presei Nams a fost ținut ostatic, în timp ce alți lucrători, deși au fost abuzați fizic și verbal, aveau, evident, dreptul de a părăsi imprimeria. Consiliul Suprem a recunoscut oficial recrutarea tiparului ca fiind un act ilegal din partea Partidului Comunist din Letonia .

Frontul popular a organizat proteste la clădirea partidului comunist.  Tipografia a fost paralizată parțial, în timp ce a continuat să tipărească doar presa pro-sovietică.  La 4 ianuarie, OMON a confiscat bursa de telefonie din Vecmīlgrāvis, se speculează că aceasta se datorează faptului că liniile telefonice pe care OMON le foloseau au fost întrerupte. Ulterior, OMON a confiscat Ministerul Afacerilor Interne, dar telefonul nu a fost întrerupt de teama că OMON va ataca bursa de telefonie internațională.  Contrar ofițerului OMON, Boris Karlovich Pugo și Mikhail Gorbaciov au afirmat că nu au fost informați despre acest atac. Între timp, armata sovietică era în mișcare - în aceeași zi, o unitate de informații a sosit la Riga.

Apoi, pe 7 ianuarie, după ordinele lui Mihail Gorbaciov, Dmitriy Yazov a trimis unități de comandă în mai multe republici ale Uniunii Sovietice, inclusiv Letonia.

La 11 ianuarie a avut loc Consiliul Militar al Districtului Militar Baltic . A decis să înarmeze ofițerii și cadeții sovietici cu mitraliere. Mutarea liberă a trupelor sovietice și a vehiculelor blindate a fost văzută pe străzile din Riga.  În data de 10 ianuarie au avut loc mai multe întâlniri atât pentru pro-independență, cât și pentru mișcările pro-sovietice. Interfront a ținut o întâlnire prin care cere guvernului Letoniei să demisioneze. Aproximativ 50.000 de persoane au participat și au încercat să intre în clădirea Cabinetului de Miniștri după ce au fost rugați să facă acest lucru personalul militar.

Ridicarea baricadelor

La 11 ianuarie, armata sovietică a lansat un atac asupra vecinului Letoniei, Lituania.

La 12 ianuarie, Frontul Popular a anunțat demonstrații la nivel național care vor avea loc pe 13 ianuarie în sprijinul guvernului ales în mod legal al Letoniei și a păstrării obiectivelor strategice. Președinția Sovietului Suprem al SFSR rus a cerut guvernului sovietic să-și retragă forțele militare din statele baltice. Liderii guvernului leton s-au întâlnit cu Gorbaciov, care a asigurat că forța nu va fi folosită. În noaptea aceea, Frontul Popular, după ce a aflat că forțele sovietice din Lituania au atacat Turnul de televiziune din Vilnius și au ucis 13 civili, au cerut oamenilor să se adune pentru apărarea obiectivelor strategice.  Datorită efortului unit al statelor baltice de a-și recâștiga independența în anii precedenți ai revoluției de cântat, un atac asupra uneia dintre ele a fost perceput ca un atac asupra tuturor.

La ora 4:45, pe 13 ianuarie, un anunț din partea Frontului Popular a fost difuzat de către postul de radio din Letonia, care chema oamenii să se adune în piața din Catedrala din Riga. La ora 12:00 a avut loc sesiunea Consiliului Suprem privind problemele de apărare. La ora 14.00 a demarat demonstrația Frontului Popular, s-au adunat aproximativ 700.000 de persoane, elicopterele sovietice au scos pliante cu avertismente asupra mulțimii în acest moment. Frontul Popular a cerut oamenilor să construiască baricade. Consiliul Suprem a organizat o altă sesiune după demonstrație, iar deputații au fost rugați să stea peste noapte la consiliul suprem. Ședința de seară a făcut apel la soldații sovietici să nu respecte ordinele privind folosirea forței împotriva civililor. După ce a venit noaptea, la ordinele guvernului, mașini agricole și de construcții și camioane pline de bușteni au sosit la Riga pentru a construi baricade. Camioane, vehicule de inginerie și mașini agricole au fost aduse în oraș pentru a bloca străzile. Oamenii se adunaseră deja în timpul zilei. O parte din această mulțime s-a adunat în Piața Catedralei din Riga, așa cum a cerut Frontul Popular în anunțul său de dimineață. Alții s-au adunat după demonstrația de după-amiază. Acestea au inclus liceenii și studenții. Unele au fost organizate de angajatori și alma maters. Au sosit multe familii, inclusiv femei, bătrâni și copii. Majoritatea erau deja pregătiți moral ca ceva să se întâmple. Oamenii au sosit din toată țara. Baricadele au fost în mare măsură percepute ca o formă de rezistență nonviolentă, oamenii fiind gata să formeze un scut uman. Cu toate acestea, mulți oameni s-au armat, folosindu-se de tot ce era disponibil, variind de la piese de metal la scuturi special concepute și materiale de apărare civilă. Unii au pregătit, de asemenea, cocktail-uri Molotov, dar acestea au fost confiscate pentru a asigura siguranța la foc. Miliția letonă a fost înarmată cu pistoale și automate.

Guvernul leton a fost ulterior criticat pentru faptul că nu a furnizat arme. Acestea au avut, după cum sa arătat după ce OMON a confiscat Ministerul de Interne și a eliminat un număr considerabil de arme (s-a afirmat că în minister erau 200 de arme de foc)

Camioanele au fost încărcate cu deșeuri de construcție și de demolare, bușteni și alte mărfuri. Au fost de asemenea utilizate blocuri mari de beton, pereți, obstacole din sârmă și alte materiale. Lucrările de construcție au început în seara zilei de 13 ianuarie și au durat aproximativ trei ore. Principalele obiective de interes strategic au fost clădirile Consiliului Suprem ( orașul vechi de lângă Catedrala Sf. Iacov), Consiliul de Miniștri (centrul orașului, lângă Catedrala Nașterea Domnului Hristos), Televiziunea Letonă (la Zaķusala ), Radio Leton (Orașul vechi de lângă Catedrala Riga), birourile de schimb internațional de telefonie (centrul orașului), radioul și podurile Ulbroka. Baricadele au fost construite și în alte părți ale țării, inclusiv în Liepāja și Kuldīga.

S-a avut grijă să se înregistreze evenimentele, nu numai în scopuri contabile și în memorie personală, ci și să se arate lumii ce se întâmplă. Aproximativ 300 de jurnaliști străini au lucrat la Riga la vremea respectivă. Guvernul leton a asigurat că presa străină a primit actualizări constante.

Multe obiective strategice erau importante în principal pentru transferul de informații. Acest lucru garanta că, dacă sovieticii ar fi lansat un atac, forțele letone ar putea să rămână pe poziții suficient de mult timp pentru a informa restul lumii. Biroul internațional de telefonie era important pentru a menține legături atât cu țările străine, cât și cu alte părți ale URSS. Un exemplu adesea menționat este Lituania. A fost ruptă parțial de restul lumii după atacul sovietic. Apelurile externe către Lituania au fost transferate prin Riga. Radio și televiziunea din Letonia a lucrat zi și noapte pentru a difuza pe viu ce se întâmpla la baricade.

Radioul a jucat un rol important în viața baricadelor. Acesta a fost folosit pentru a organiza mesele și aranjamente de dormit, chemând oamenii împreună (de exemplu, studenți din aceeași universitate), pentru diferitele întâlniri. Artiștii au fost invitați să distreze oamenii. Forestierii au fost rugați să furnizeze lemne de foc pentru focurile care au fost folosite pe scară largă de către oamenii care au echipat baricadele. Alimentele și băuturile au fost furnizate de o serie de instituții publice. Mulți susținători au dăruit șosete și mănuși tricotate, precum și băuturi răcoritoare. Locurile de dormit erau adesea greu de găsit - școlile erau folosite acolo unde era posibil. Mulți oameni au adormit la baricade sau s-au dus acasă. Unii oameni au experimentat exacerbarea problemelor lor de sănătate în climatul de iarnă, de epuizare și de stres.

Punctele de prim ajutor au fost înființate cu consumabile și echipamente medicale suplimentare, unele fiind bazate pe locațiile existente. Paturile au fost instalate și au avut echipe compuse din medici din spitalele locale. Schimbările au fost formate prin rutina zilnică - oamenii care au mers la slujbă, studii sau acasă au fost înlocuiți de oameni care s-au întors la baricadă după ce aveau datoria zilnică. Cei mai mulți muncitori care se aflau în baricade mai târziu au primit salariul obișnuit, indiferent dacă au lucrat sau nu au lucrat. Primul ministru Ivars Godmanis a avut în mod regulat întâlniri cu comandanții baricadelor individuale, Frontul Popular a participat, de asemenea, la discutarea tacticii. S-a decis să se impună protecția celor mai importante obiective prin alocarea militarilor în apărarea lor. Livrările pentru baricade au fost coordonate de Frontul Popular. Baricadele individuale au fost organizate pe regiuni. Astfel, oamenii din Vidzeme au fost repartizați la baricade supravegheate de secția suburbiei Vidzeme din Frontul Popular. Forțele pro-sovietice au încercat să infiltreze baricadele pentru sabotaj. S-au răspândit zvonuri că atacuri au fost planificate.

Lupte
La 14 ianuarie, militarii sovietici au cerut abrogarea legilor letone. OMON a atacat podurile Brasa și Vecmilgrāvis. 17 mașini au fost arse în timpul zilei. În noaptea de 15 ianuarie, OMON a atacat de două ori sucursala din Riga a Academiei militare din Minsk. Mai târziu, în acea zi, 10.000 de persoane s-au reunit pentru o întâlnire Interfront, în cadrul căreia o comisie de salvare publică din toată Letonia a declarat că preluarea puterii în Letonia. Acest anunț a fost difuzat în mass-media sovietică.

La 16 ianuarie, consiliul suprem a organizat deputații să stea peste noapte în clădirea supremă a consiliului pentru a asigura un cvorum în caz de nevoie. La 4:45 pm, într-un alt atac asupra podului Vecmilgrāvis, conducătorul Ministerului Transporturilor din Letonia, Roberts Mūrnieks a fost ucis - devenind prima fatalitate la baricade. Și alte două persoane au fost rănite. La ora 18:30, OMON a atacat podul Brașa, rănind o persoană. O altă bombardare a avut loc la ora 20.45.

La 17 ianuarie, la Baricade sună alarma, comitetul de grevă al Partidului Comunist din Letonia a declarat că fascismul se renaște în Letonia. O delegație a Sovietului Suprem al URSS a vizitat Riga. La întoarcerea la Moscova, delegația a informat că Letonia era în favoarea înființării unei autorități nelimitate a președintelui URSS.

La 18 ianuarie, Sovietul Suprem a decis să formeze un comitet național de autoapărare. Frontul Popular și-a retras apelul de a proteja baricadele.

La 19 ianuarie, funeraliile lui Roberts Mūrnieks s-au transformat într-o demonstrație. În acea noapte, OMON a arestat și bătut cinci membri ai unei unități de gardă voluntară.

La 20 ianuarie, aproximativ 100.000 de persoane s-au adunat la Moscova pentru a-și arăta sprijinul față de statele baltice, invitând oficialitățile sovietice să demisioneze în legătură cu evenimentele de la Vilnius. Această seară s-a dovedit a fi cea mai dăunătoare la baricade după ce OMON și alte grupuri de luptă neidentificate au atacat Ministerul de Interne din Letonia. Au fost uciși doi polițiști (Vladimir Gomanovič și Serghei Konoșenko), un școlar (Edijs Riekstiņš) și un cameraman (un coleg al regizorului Juris Podnieks, Andris Slapiņš). Un alt cameraman, Gvido Zvaigzne, a murit mai târziu din cauza leziunilor.  Patru polițiști din Bauska au fost răniți, precum și cinci participanți la baricade, un jurnalist maghiar și un jurnalist rus. S-a observat că și atacatorii au suferit pierderi. După luptă, OMON s-a mutat în clădirea partidului comunist leton. Până la 20 ianuarie, guvernul a cerut, de asemenea, transferul controlului baricadelor către forțele guvernamentale. Acest lucru a fost văzut ca trădare a întregii idei. Această opinie a fost pusă în aplicare atunci când o parte din baricade au fost demolate după ce guvernul a preluat controlul asupra acestora.

La 21 ianuarie, Consiliul Suprem a cerut tinerilor să candideze pentru un loc de muncă în cadrul Ministerului de Interne. Gorbunov a plecat la Moscova pentru a se întâlni cu Gorbaciov pentru a discuta despre situația din Letonia. La 22 ianuarie, Pugo a negat că a ordonat un atac asupra Ministerului de Interne. O altă persoană a fost ucisă pe baricade.

La 24 ianuarie, Consiliul de Miniștri a înființat un departament de siguranță publică care să protejeze baricadele.

La 25 ianuarie, după înmormântarea victimelor din 20 ianuarie, majoritatea apărătorilor baricadelor s-au dus acasă.

Responsabilitate
Majoritatea atacurilor au fost efectuate de către OMON din Riga, însă a fost observată o altă unitate de luptă în timpul atacului asupra Ministerului Afacerilor Interne. S-a speculat că această unitate era Grupul Alpha care a fost văzut în acțiune în timpul atacului asupra Vilniusului.  Într-un interviu cu directorul de film Juris Podnieks, un ofițer OMON a declarat că inițial era planificat să atace Riga, nu Vilnius. În ultimul moment, cu o săptămână înainte de atacul asupra Vilniusului, planul a fost brusc schimbat. El a susținut, de asemenea, că OMON de la Rīga a fost atât de bine pregătit încât nu era nevoie ca militarii sovietici, prezenți la Rīga la vremea respectivă, să intervină.

OMON nu a acționat singură. În urma acuzațiilor din presă, OMON a susținut că înalții oficiali ai guvernului sovietic - Boris Pugo și Mikhail Gorbaciov știau despre atac, însă ambii au negat implicarea lor, iar Consiliul Suprem a acuzat Partidul Comunist din Letonia. În decembrie, înainte de evenimente, Frontul Popular, în instrucțiunile sale pentru ora X, a afirmat că o lovitură de stat a fost planificată de grupul " Soyuz " al Sovietului Suprem al deputaților URSS.

Moștenire

Vezi și

 Evenimente din ianuarie - Lituania
 Ianuarie Negrue - Azerbaidjan
 Calea Baltică
 Republica Sovietică Socialistă Letonă

Referințe

Bătălii ale Uniunii Sovietice
Conflicte militare în 1991
Dezmembrarea Uniunii Sovietice
1991 în politică
1991 în Uniunea Sovietică
Pages with unreviewed translations

Baricadele (Letonia)


În seara zilei de 19 decembrie 2016, la ora locală 20:07, un camion Scania negru a intrat în mulțimea adunată la Târgul de Crăciun din cartierul berlinez Charlottenburg. Cel puțin 12 persoane au murit și peste 40 au fost rănite. În camion se aflau două persoane; unul dintre pasageri a murit, în timp ce o persoană suspectată a fi șoferul a fost arestată de poliția germană, care pleacă de la premisa unui atac terorist. Este cel mai sângeros atentat din Germania de la atacul terorist de Oktoberfest din 26 septembrie 1980, când 13 oameni și-au pierdut viața.

Atenatul poate fi integrat în seria celor de tip fundamentalist islamic, cel mai recent fiind asasinarea lui Andrei Karlov din aceeași zi.

Atacul

Vehiculul implicat în atac este un camion articulat Scania R 450 de culoare neagră. Rulând cu aproape 65 km/h și cu farurile stinse, camionul a intrat 50–80 de metri pe trotuarul din Breitscheidplatz, distrugând mai multe căbănuțe și decorațiunile de Crăciun. Poliția a declarat că vehiculul venea din direcția Budapester Straße înainte de a se opri în fața Bisericii Memoriale Kaiser Wilhelm. Martorii atacului povestesc că șoferul camionului nici nu a încercat să frâneze și a intrat în plin în oameni. Serviciile de intervenție au primit primul apel telefonic la ora locală 20:07. Printre cei care au sunat la poliție imediat după ora 20:00 s-a numărat și un bărbat care l-a văzut pe atacator fugind și a pornit pe urmele lui, păstrând însă o distanță de siguranță. În timp ce îl urmărea, în întuneric, bărbatul a rămas în contact telefonic permanent cu autoritățile, oferind informații despre locul în care se află. După ce a parcurs aproximativ doi kilometri, șoferul camionului a fost oprit de o mașină de patrulare în apropiere de Coloana Victoriei (Siegessäule).

Vehiculul este înmatriculat în Polonia și aparține unei firme de transport de mărfuri cu sediul în Gryfino. Patronul companiei, Ariel Żurawski, a declarat unui post de radio polonez că șoferul camionului era un văr al său, iar acesta se îndrepta către Berlin. Bărbatul a insistat că vărul său nu ar fi avut cum să provoace tragedia, având "15 ani de experiență în șofat". Żurawski a adăugat că a vorbit ultima dată cu șoferul camionului luni, în jurul prânzului, și că acesta transporta structuri din oțel cântărind peste 25 de tone. Firma a pierdut contactul cu șoferul polonez în jurul orei locale 15:00. Patronul suspectează că vărul lui a fost răpit, iar camionul deturnat. Poliția germană a confirmat că șoferul polonez a fost găsit împușcat mortal în cabina camionului. Șoferul polonez al camionului, Łukasz Urban, "s-ar fi luptat până la sfârșit" cu autorul atentatului și ar fi fost "încă în viață, în cabină, în momentul în care vehiculul a lovit oamenii". Pe corpul bărbatului au fost descoperite răni de cuțit. Łukasz Urban "ar fi tras de volan" pentru a devia camionul. Când vehiculul s-a oprit, teroristul l-a împușcat pe polonez, înainte de a fugi. Paramedicii ajunși la locul atacului au încercat să îi salveze viața bărbatului, dar nu au reușit. Datele GPS sugerează că vehiculul a fost furat între 15 și 16 ora locală. La ora locală 15:19 și 15:44 au existat tentative eșuate de a porni camionul. Fie a fost vorba de atacatorul care a încercat să îl fure, fie de șoferul polonez care încerca să scape.

Mod de operare
Atentatul din Berlin se aseamănă cu cel petrecut pe 14 iulie 2016 la Nisa, când tunisianul Mohamed Lahouaiej-Bouhlel a intrat în mulțimea care urmărea focurile de artificii cu ocazia Zilei Bastiliei. 86 de oameni au fost uciși atunci.

Victime
12 oameni au fost uciși în atentat. Printre victime se numără și șoferul polonez în vârstă de 37 de ani, Łukasz Robert Urban. Bărbatul era căsătorit și avea un copil. Șase germani se numără printre persoanele care au murit în piață. Alte 49 de persoane au fost rănite. Potrivit ministrului de Interne, Thomas de Maizière, 18 dintre răniți sunt în stare gravă.

Atacatorul
Potrivit presei germane, bărbatul arestat și suspectat pentru atac este de origine pakistaneză. El ar fi ajuns în Germania pe data de 31 decembrie 2015, via Passau, oraș situat în sudul Bavariei, la granița cu Austria. Presupusul autor al atacului de la Berlin avea un permis temporar de reședință din data de 2 iunie 2016.  Cotidianul Tagesspiegel informa că suspectul, care a folosit două nume false, era cunoscut poliției pentru comiterea unor mici infracțiuni, însă nu existau informații că ar fi avut legături cu organizații teroriste. Die Welt a făcut publică identitatea atacatorului, fiind vorba de Naved B., un bărbat în vârstă de 23 de ani. Naved B. locuia în tabăra de refugiați de la Aeroportul Tempelhof din Berlin.

La o zi după atac, poliția berlineză arăta că pakistanezul reținut ca fiind șoferul care a intrat cu camionul în mulțime nu ar fi de fapt atacatorul, acesta aflându-se încă în libertate. Pakistanezul a negat orice fel de implicare în atentat. Naved B. a fost arestat "pentru că părea să se potrivească descrierii" șoferului camionului oferită de martori, a declarat șeful poliției din Berlin. Din lipsă de dovezi, Naved B. a fost eliberat din arestul poliției în seara zilei de 20 decembrie.

Pe 21 decembrie, poliția a demarat o urmărire la nivel național, după ce documentele personale ale unui cetățean tunisian au fost găsite în cabina camionului. Anchetatorii au găsit o suspendare de expulzare eliberată pe numele lui Anis Amri, în vârstă de 24 de ani. Bărbatul a folosit și numele de Ahmed A. Mai târziu în aceeași zi, poliția a anunțat că demarează o urmărire la nivel european, care să acopere întreg spațiul Schengen. Potrivit anchetatorilor, suspectul a intrat în Germania din Italia în 2015 și făcea parte dintr-o rețea de salafiști, așa-numita grupare "Adevărata Religie" (germană: Die wahre Religion), care a crescut în jurul lui Abu Walaa, cunoscut recrutor ISIS în Germania. Suspectul și-a părăsit țara în 2008, ca imigrant ilegal, și a făcut patru ani de închisoare în Italia pentru că a incendiat o școală, au declarat tatăl său și surse din domeniul securității pentru postul tunisian Radio Mosaique. Cererea de azil a acestuia a fost respinsă de Germania în iunie 2016. Cu toate acestea, Germania nu a reușit să-l retrimită înapoi în țara sa natală, Tunisia contestând de-a lungul mai multor luni că acesta ar fi un cetățean al său. Parchetul antiterorist german a dat miercuri publicității un aviz pentru darea în urmărire, însoțit de o recompensă în valoare de 100.000 de euro pentru prinderea acestuia. Potrivit Radio Mosaique, suspectul a fost acuzat, de asemenea, de furt cu violență în Tunisia. Autoritățile l-au interogat pe tatăl acestuia despre posibile legături cu Statul Islamic.

Responsabilitate
Oficiali din cadrul Forței de Mobilizare Populare din Irak afirmă că rețeaua Stat Islamic ar fi responsabilă pentru atacul de la Berlin, potrivit unor mesaje neverificate de pe aplicația de mesagerie a rețelei teroriste. ISIS nu a revendicat imediat și în mod oficial atacul de la Berlin, așa cum a fost cazul atentatelor similare de la Nisa, din luna iulie, sau Ohio, din luna noiembrie.

Marți seara, rețeaua teroristă Stat Islamic a revendicat atacul terorist. "Atentatul de la Berlin a fost comis de un soldat al Califatului care a răspuns apelurilor de atacare a națiunilor ce participă la coaliția internațională din Siria", a transmis rețeaua teroristă Stat Islamic într-un comunicat postat pe site-ul propriei agenții de știri, Amaq.

Reacții

Naționale

Poliția berlineză le-a cerut locuitorilor capitalei, prin intermediul rețelelor sociale, să rămână în case și să evite răspândirea de zvonuri. În timpul nopții, 250 de polițiști germani au descins la cel mai mare adăpost pentru refugiați din Berlin, de la fostul Aeroport Tempelhof. Patru bărbați au fost interogați, fără a fi efectuate arestări.

Politicienii de extremă dreaptă au fost acuzați că exploatează atacul sugerând că decizia Angelei Merkel de a deschide granițele la peste un milion de solicitanți de azil a permis extremiștilor accesul liber în țară. În aceeași ordine de idei, aliații bavarezi ai cancelarului german Angela Merkel au cerut schimbarea politicii de securitate și imigrație a Germaniei după atac.

În prima declarație publică după atac, Angela Merkel a spus că autoritățile pleacă de la presupunerea că se confruntă cu un atentat terorist. "Avem încredere totală" în anchetatori, a subliniat șefa executivului german. Ea s-a declarat tristă după această "zi oribilă" și scandalizată și a spus că ceea ce s-a întâmplat e "incalificabil", mai ales din partea unei persoane care beneficia de ospitalitatea germană. A transmis condoleanțe familiilor victimelor și le-a cerut concetățenilor să continue să-și trăiască viața. Angela Merkel a vorbit la telefon cu președintele american, Barack Obama, iar șeful Casei Albe i-a dat asigurări că SUA vor sprijini Germania în desfășurarea anchetei.

Internaționale
  Ministrul de Interne Bruno Le Roux a dispus întărirea securității la toate târgurile de Crăciun.
  Ministrul de Interne Marco Minniti a convocat o ședință de urgență și a cerut ca măsurile de securitate să fie intensificate în zonele aglomerate, zonele turistice și evenimente publice organizate cu ocazia sărbătorilor.
  Premierul Dacian Cioloș a transmis o scrisoare cancelarului federal Angela Merkel, în care exprimă solidaritatea față de poporul german și sincere condoleanțe familiilor victimelor atentatului.
  Premierul slovac Robert Fico a catalogat atacul "atroce și respingător". "Cred că începe să se piardă răbdarea, iar opinia publică din Europa se așteaptă pe bună dreptate la măsuri (anti-imigrație) mai dure", a afirmat Robert Fico într-o conferință de presă televizată.
  Partidele politice au făcut apel la un efort concentrat pentru a lupta împotriva terorismului ca urmare a atacului de luni la un târg de Crăciun din Berlin și după asasinarea ambasadorului Rusiei la Ankara. Într-un comunicat, partidul de guvernământ Fidesz a afirmat că statele membre ale Uniunii Europene trebuie "să facă tot ce se poate pentru a asigura securitatea cetățenilor lor". "Atacurile au zguduit nu numai Germania și Rusia, ci și întreaga Europă, și au subliniat necesitatea unei acțiuni ferme împotriva extremismului și a terorismului", se spune în comunicat. La rândul lor, socialiștii, aflați în opoziție, sunt de părere că terorismul ar trebui combătut mai degrabă prin întărirea serviciilor de aplicare a legii și de informații decât prin "sloganuri pompoase și interdicție".

Note

Vezi și

 Asasinarea lui Andrei Karlov, care a avut loc în aceeași zi
 Atentatul de la Nisa, atac asemănător celui din Berlin, care a avut loc cu doar o jumătate de an înainte

2016 în Germania
Atentate din 2016
Atentate în Germania
Istoria Berlinului
Terorism în Germania
Terorism islamic

Atentatul din Berlin (2016)


Arquitetura centrada em banco de dados ou arquitetura centrada em dados engloba uma série de definições a respeito da arquiteturas de um software, tendo em comum o fato do bancos de dados desempenhar um papel crucial, com a tecnologia sendo elaborada em torno desses dados.

Um arquitetura com esta característica assume os dados como ativos permanentes e os aplicativos como transitórios. Toda a infraestrutura é desenvolvida com base nos requisitos de dados, ao invés da adequação dos dados à infraestrutura, como o modelo tradicional propõe.

Para que se tenha uma arquitetura centrado em dados isso, é necessário que os dados sejam expressos em formato aberto (não proprietários) e não dependam de um software específico para sua leitura.

Arquitetura de computação distribuída
Administração de dados
Arquitetura de software

Arquitetura centrada em banco de dados


المعهد الديني  أو ( المعهد الديني الثانوي )، تم تأسيسه في عام 1962 للميلاد، وما يجدر ذكره عن  الشيخ محمد نور سيف ، أنه جاء إلى دبي قادماً من مكة المكرمة، في عام (1962)، وطلب من الشيخ راشد بن سعيد آل مكتوم أن ينشئ مدرسة للعلوم الدينية، وأجيب إلى طلبه وأسَس المعهد الديني الذي يعتبر في حينه المعهد الأول في الإمارات الذي اعتنى بتدريس علوم الدين واللغة بجميع فروعها. وكان هذا لصرح العلمي يشغل حيّزاً من اهتمام الشيخ محمد نور سيف، وشغله الشاغل، فكثيراً ما كان يسأل ويستفسر عنه ويتنسَم أخباره من كل القادمين إليه من دبي. وفي فترات متقطعة يأتي لزيارته، فجزاه الله خير الجزاء.

المصادر
 بوملحة، إبراهيم، محمد، (أعلام من الإمارات) الطبعة الثالثة ،دبي: سنة 1992 للميلاد.

وصلات داخلية
  الشيخ عبد الرحمن بن حافظ
  الشيخ محمد علي رضا زينل
  مدرسة الفلاح
  المدرسة السالمية
  مدرسة السعادة
  العلامة الشيخ محمد العبسي الأزهري اليماني
  الشيخ عبد الرحيم المريد
  الشيخ أحمد بن عبد الرحمن بن حافظ
  الشيخ محمد نور سيف
  مدرسة الفلاح جدة
  أحمد بن عبد الله بن ظبوي

التعليم في دبي
مدارس إسلامية في الإمارات العربية المتحدة
منشآت تاريخية إماراتية

المعهد الديني (الإمارات)


Bruce McCandless II (born Byron Willis McCandless; June 8, 1937 – December 21, 2017) was a United States Navy officer and aviator, electrical engineer, and NASA astronaut. In 1984, during the first of his two Space Shuttle missions, he completed the first untethered spacewalk by using the Manned Maneuvering Unit.

Early life and education
Byron Willis McCandless was born on June 8, 1937, in Boston, Massachusetts. A third-generation U.S. Navy officer, McCandless was the son of Bruce McCandless and grandson of Willis W. Bradley, both Medal of Honor recipients. His mother changed his name on June 6, 1938, to Bruce McCandless II. He graduated from Woodrow Wilson Senior High School, Long Beach, California, in 1954.

In 1958, he received a B.S. from the United States Naval Academy, graduating second, behind future National Security Advisor John Poindexter, in a class of 899 that also included John McCain During his professional career, he also received an M.S. in electrical engineering from Stanford University in 1965 and an M.B.A. from the University of Houston–Clear Lake in 1987.

United States Navy
Following his commissioning, McCandless received flight training from the Naval Air Training Command at Naval Air Station Pensacola, Florida, and Naval Air Station Kingsville, Texas.

In March 1960, he was designated a United States Naval Aviator and proceeded to Naval Air Station Key West for weapons system and carrier landing training in the Douglas F4D-1 Skyray.

Between December 1960 and February 1964, he was assigned to Fighter Squadron 102 (VF-102), flying the Skyray and the McDonnell Douglas F-4B Phantom II. He saw duty aboard  and , including the latter's participation in the Cuban Missile Crisis.

For three months in early 1964, he was an instrument flight instructor in Attack Squadron 43 (VA-43) at Naval Air Station Oceana, Virginia, and then reported to the Naval Reserve Officers Training Corps unit at Stanford University for graduate studies in electrical engineering.

During Naval service he gained flying proficiency in the Lockheed T-33B Shooting Star, Northrop T-38A Talon, McDonnell Douglas F-4B Phantom II, Douglas F4D Skyray, Grumman F11F Tiger, Grumman F9F Cougar, Lockheed T-1 Seastar, and Beechcraft T-34B Mentor, and the Bell 47G helicopter.

He logged more than 5,200 hours flying time, including 5,000 hours in jet aircraft.

NASA career

At the age of 28, McCandless was selected as the youngest member of NASA Astronaut Group 5 (jokingly labeled the "Original Nineteen" by John W. Young) in April 1966. According to space historian Matthew Hersch, McCandless and Group 5 colleague Don L. Lind were "effectively treated ... as scientist-astronauts" (akin to those selected in the fourth and sixth groups) by NASA due to their substantial scientific experience, an implicit reflection of their lack of the test pilot experience highly valued by Deke Slayton and other NASA managers at the time; this would ultimately delay their progression in the flight rotation.

He served as mission control capsule communicator (CAPCOM) on Apollo 11 during the launch and during the first lunar moonwalk (EVA) by Neil Armstrong and Buzz Aldrin before joining the astronaut support crew for the Apollo 14 mission, on which he doubled as a CAPCOM. Thereafter, McCandless was reassigned to the Skylab program, where he received his first crew assignment as backup pilot for the space station's first crewed mission alongside backup commander Rusty Schweickart and backup science pilot Story Musgrave. Following this assignment, he again served as a CAPCOM on Skylab 3 and Skylab 4. Notably, McCandless was a co-investigator on the M-509 astronaut maneuvering unit experiment that was flown on Skylab; this eventually led to his collaboration on the development of the Manned Maneuvering Unit (MMU) used during Space Shuttle EVAs. Although he was classified as a Shuttle pilot until 1983, McCandless ultimately chose to work on the MMU as a mission specialist due to the prestige of the program (which ensured a flight assignment) and his lack of test pilot experience.

He was responsible for crew inputs to the development of hardware and procedures for the Inertial Upper Stage (IUS), Hubble Space Telescope, the Solar Maximum Repair Mission, and the International Space Station program.

McCandless logged over 312 hours in space, including four hours of MMU flight time. He flew as a mission specialist on STS-41-B and STS-31.

STS-41-B

Challenger launched from Kennedy Space Center, Florida, on February 3, 1984. The flight deployed two communications satellites, and flight-tested rendezvous sensors and computer programs for the first time.

This mission marked the first checkout of the MMU and Manipulator Foot Restraint (MFR). McCandless made the first untethered free flight on each of the two MMUs carried on board, thereby becoming the first person to make an untethered spacewalk.  He described the experience,

I was grossly over-trained. I was just anxious to get out there and fly. I felt very comfortable ... It got so cold my teeth were chattering and I was shivering, but that was a very minor thing. ... I'd been told of the quiet vacuum you experience in space, but with three radio links saying, 'How's your oxygen holding out?', 'Stay away from the engines!' and 'When's my turn?', it wasn't that peaceful ... It was a wonderful feeling, a mix of personal elation and professional pride: it had taken many years to get to that point.

McCandless's first EVA lasted 6 hours and 17 minutes. The second EVA (in which Stewart used the MMU), lasted 5 hours and 55 minutes.
On February 11, 1984, after eight days in orbit, Challenger made the first landing on the runway at Kennedy Space Center.

STS-31

On this five-day Discovery flight, launched on April 24, 1990, from the Kennedy Space Center in Florida, the crew deployed the Hubble Space Telescope from their record-setting altitude of .

During the deployment of Hubble, one of the observatory's solar arrays stopped as it unfurled. While ground controllers searched for a way to command HST to unreel the solar array, Mission Specialists McCandless and Kathryn D. Sullivan began preparing for a contingency spacewalk in the event that the array could not be deployed through ground control. The array eventually came free and unfurled through ground control, while McCandless and Sullivan were pre-breathing inside the partially depressurized airlock.

Discovery landed at Edwards Air Force Base, California, on April 29, 1990.

After NASA
After retiring from NASA in 1990, McCandless worked for Lockheed Martin Space Systems.

Organizations
 United States Naval Academy Alumni Association (class of 1958)
 United States Naval Institute
 Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE)
 American Institute of Aeronautics and Astronautics (AIAA)
 Association for Computing Machinery
 National Audubon Society

He was a fellow of the American Astronautical Society and former president of the Houston Audubon Society.

Awards and honors
NASA Exceptional Service Medal (1974)
National Defense Service Medal (1974)
Armed Forces Expeditionary Medal (1974)
American Astronautical Society Victor A. Prather Award (1975 and 1985)
NASA Space Flight Medal (1984)
Defense Distinguished Service Medal (1985)
NASA Exceptional Engineering Achievement Medal (1985)
National Aeronautic Association Collier Trophy (1984)
Smithsonian Institution National Air and Space Museum Trophy (1985)
Legion of Merit (1988)
International Space Hall of Fame (1995)
United States Astronaut Hall of Fame (2005)

He was awarded a patent for the design of a tool tethering system that was used during Space Shuttle spacewalks.

Personal life

McCandless was married to Bernice Doyle McCandless (1937–2014) for 53 years, and the couple had two children: Bruce III (born August 15, 1961) and Tracy (born July 13, 1963). His recreational interests included electronics, photography, scuba diving, and flying. He also enjoyed cross-country skiing.

In an August 2005 Smithsonian magazine article about the MMU photo, McCandless is quoted as saying that the subject's anonymity is its best feature. "I have the sun visor down, so you can't see my face, and that means it could be anybody in there. It's sort of a representation not of Bruce McCandless, but mankind."

On September 30, 2010, McCandless launched a lawsuit against British singer Dido for unauthorized use of a photo of his 1984 space flight for the album art of her 2008 album Safe Trip Home, which showed McCandless "free flying" about 320 feet away from the Space Shuttle Challenger. The lawsuit, which also named Sony Corp.'s Sony Music Entertainment and Getty Images as defendants, did not allege copyright infringement but infringement of his persona.  The action was settled amicably on January 14, 2011.

McCandless wrote the foreword to the book Live TV from Orbit by Dwight Steven-Boniecki.

McCandless died on December 21, 2017, at age 80. He was survived by his second wife, Ellen Shields McCandless, two children and two grandchildren.

McCandless was buried at the United States Naval Academy Cemetery at Annapolis on January 16, 2018.

McCandless' son, author Bruce McCandless III, wrote about the journey leading to the first untethered space walk in the 2021 book Wonders All Around: The Incredible True Story of Astronaut Bruce McCandless II and the First Untethered Flight in Space.

Legacy
John McCain, who graduated from the United States Naval Academy with McCandless in the Class of 1958, stated after McCandless' death:

The iconic photo of Bruce soaring effortlessly in space has inspired generations of Americans to believe that there is no limit to the human potential.

See also

List of spaceflight records
The Astronaut Monument

References

External links

Astronautix biography of Bruce McCandless
McCandless at Encyclopedia of Science
 Bruce McCandless famous spacewalk NASA channel on YouTube

1937 births
2017 deaths
United States Navy astronauts
United States Astronaut Hall of Fame inductees
People from Boston
Aviators from Massachusetts
American electrical engineers
People from Long Beach, California
American people of Scotch-Irish descent
United States Naval Academy alumni
Stanford University alumni
University of Houston–Clear Lake alumni
United States Navy officers
United States Naval Aviators
Military personnel from Massachusetts
Recipients of the Legion of Merit
Recipients of the NASA Exceptional Service Medal
Collier Trophy recipients
Recipients of the Defense Distinguished Service Medal
Wilson Classical High School alumni
Engineers from California
Burials at the United States Naval Academy Cemetery
American flight instructors
Space Shuttle program astronauts
Spacewalkers
Military personnel from California

Bruce McCandless II


In mathematics, a Hadamard matrix, named after the French mathematician Jacques Hadamard, is a square matrix whose entries are either +1 or −1 and whose rows are mutually orthogonal. In geometric terms, this means that each pair of rows in a Hadamard matrix represents two perpendicular vectors, while in combinatorial terms, it means that each pair of rows has matching entries in exactly half of their columns and mismatched entries in the remaining columns. It is a consequence of this definition that the corresponding properties hold for columns as well as rows.

The n-dimensional parallelotope spanned by the rows of an n×n Hadamard matrix has the maximum possible n-dimensional volume among parallelotopes spanned by vectors whose entries are bounded in absolute value by 1. Equivalently, a Hadamard matrix has maximal determinant among matrices with entries of absolute value less than or equal to 1 and so is an extremal solution of Hadamard's maximal determinant problem.

Certain Hadamard matrices can almost directly be used as an error-correcting code using a Hadamard code (generalized in Reed–Muller codes), and are also used in balanced repeated replication (BRR), used by statisticians to estimate the variance of a parameter estimator.

Properties
Let H be a Hadamard matrix of order n. The transpose of H is closely related to its inverse. In fact:

where In is the n × n identity matrix and HT is the transpose of H. To see that this is true, notice that the rows of H are all orthogonal vectors over the field of real numbers and each have length . Dividing H through by this length gives an orthogonal matrix whose transpose is thus its inverse. Multiplying by the length again gives the equality above. As a result,

where det(H) is the determinant of H.

Suppose that M is a complex matrix of order n, whose entries are bounded by |Mij| ≤ 1, for each i, j between 1 and n. Then Hadamard's determinant bound states that

Equality in this bound is attained for a real matrix M if and only if M is a Hadamard matrix.

The order of a Hadamard matrix must be 1, 2, or a multiple of 4.

The proof of the nonexistence of Hadamard matrices with dimensions other than 1, 2, or a multiple of 4 follows:

If , then there is at least one scalar product of 2 rows which has to be 0. The scalar product is a sum of n values each of which is either 1 or -1, therefore the sum is odd for odd n, so n must be even.

If  with , and there exists an  Hadamard matrix , then it has the property that for any :

Now we define the matrix  by setting .
Note that  has all 1s in row 0.
We check that the matrix  is also a Hadamard matrix:

Row 1 and row 2, like all other rows except row 0, must have  entries of 1 and  entries of -1 each. (*)

Let  denote the number of 1s of row 2 beneath 1s in row 1.
Let  denote the number of -1s of row 2 beneath 1s in row 1.
Let  denote the number of 1s of row 2 beneath -1s in row 1.
Let  denote the number of -1s of row 2 beneath -1s in row 1.

Row 2 has to be orthogonal to row 1, so the number of products of entries of the rows resulting in 1, , has to match those resulting in -1, .
Due to (*), we also have , from which we can express  and  and substitute:

But we have as the number of 1s in row 1 the odd number , contradiction.

Sylvester's construction
Examples of Hadamard matrices were actually first constructed by James Joseph Sylvester in 1867. Let H be a Hadamard matrix of order n. Then the partitioned matrix

is a Hadamard matrix of order 2n. This observation can be applied repeatedly and leads to the following sequence of matrices, also called Walsh matrices.

and

for , where  denotes the Kronecker product.

In this manner, Sylvester constructed Hadamard matrices of order 2k for every non-negative integer k.

Sylvester's matrices have a number of special properties. They are symmetric and, when k ≥ 1 (2k  > 1), have trace zero. The elements in the first column and the first row are all positive. The elements in all the other rows and columns are evenly divided between positive and negative. Sylvester matrices are closely connected with Walsh functions.

Alternative construction
If we map the elements of the Hadamard matrix using the group homomorphism , we can describe an alternative construction of Sylvester's Hadamard matrix. First consider the matrix , the  matrix whose columns consist of all n-bit numbers arranged in ascending counting order. We may define  recursively by

It can be shown by induction that the image of the Hadamard matrix under the above homomorphism is given by

This construction demonstrates that the rows of the Hadamard matrix  can be viewed as a length  linear error-correcting code of rank n, and minimum distance  with generating matrix

This code is also referred to as a Walsh code. The Hadamard code, by contrast, is constructed from the Hadamard matrix  by a slightly different procedure.

Hadamard conjecture

The most important open question in the theory of Hadamard matrices is that of existence. The Hadamard conjecture proposes that a Hadamard matrix of order 4k exists for every positive integer k. The Hadamard conjecture has also been attributed to Paley, although it was considered implicitly by others prior to Paley's work.

A generalization of Sylvester's construction proves that if  and  are Hadamard matrices of orders n and m respectively, then  is a Hadamard matrix of order nm. This result is used to produce Hadamard matrices of higher order once those of smaller orders are known.

Sylvester's 1867 construction yields Hadamard matrices of order 1, 2, 4, 8, 16, 32, etc. Hadamard matrices of orders 12 and 20 were subsequently constructed by Hadamard (in 1893). In 1933, Raymond Paley discovered the Paley construction, which produces a Hadamard matrix of order q + 1 when q is any prime power that is congruent to 3 modulo 4 and that produces a Hadamard matrix of order 2(q + 1) when q is a prime power that is congruent to 1 modulo 4. His method uses finite fields.

The smallest order that cannot be constructed by a combination of Sylvester's and Paley's methods is 92. A Hadamard matrix of this order was found using a computer by Baumert, Golomb, and Hall in 1962 at JPL. They used a construction, due to Williamson, that has yielded many additional orders. Many other methods for constructing Hadamard matrices are now known.

In 2005, Hadi Kharaghani and Behruz Tayfeh-Rezaie published their construction of a Hadamard matrix of order 428. As a result, the smallest order for which no Hadamard matrix is presently known is 668.

, there are 12 multiples of 4 less than or equal to 2000 for which no Hadamard matrix of that order is known. They are:
668, 716, 892, 1132, 1244, 1388, 1436, 1676, 1772, 1916, 1948, and 1964.

Equivalence and uniqueness
Two Hadamard matrices are considered equivalent if one can be obtained from the other by negating rows or columns, or by interchanging rows or columns. Up to equivalence, there is a unique Hadamard matrix of orders 1, 2, 4, 8, and 12. There are 5 inequivalent matrices of order 16, 3 of order 20, 60 of order 24, and 487 of order 28. Millions of inequivalent matrices are known for orders 32, 36, and 40. Using a coarser notion of equivalence that also allows transposition, there are 4 inequivalent matrices of order 16, 3 of order 20, 36 of order 24, and 294 of order 28.

Hadamard matrices are also uniquely recoverable, in the following sense: If an Hadamard matrix   of order  has  entries randomly deleted, then with overwhelming likelihood, one can perfectly recover the original matrix  from the damaged one. The algorithm of recovery has the same computational cost as matrix inversion.

Special cases
Many special cases of Hadamard matrices have been investigated in the mathematical literature.

Skew Hadamard matrices
A Hadamard matrix H is skew if   A skew Hadamard matrix remains a skew Hadamard matrix after multiplication of any row and its corresponding column by −1.   This makes it possible, for example, to normalize a skew Hadamard matrix so that all elements in the first row equal 1.

Reid and Brown in 1972 showed that there exists a doubly regular tournament of order n if and only if there exists a skew Hadamard matrix of order n + 1.  In a mathematical tournament of order n, each of n players plays one match against each of the other players, each match resulting in a win for one of the players and a loss for the other.  A tournament is regular if each player wins the same number of matches.  A regular tournament is doubly regular if the number of opponents beaten by both of two distinct players is the same for all pairs of distinct players.  Since each of the n (n−1) / 2 matches played results in a win for one of the players, each player wins (n−1) / 2 matches (and loses the same number).  Since each of the (n−1) / 2 players defeated by a given player also loses to (n−3) / 2 other players, the number of player pairs (i, j) such that j loses both to i and to the given player is (n−1) (n−3) / 4.  The same result should be obtained if the pairs are counted differently: the given player and any of the (n−1) other players together defeat the same number of common opponents.  This common number of defeated opponents must therefore be (n−3) / 4.  A skew Hadamard matrix is obtained by introducing an additional player who defeats all of the original players and then forming a matrix with rows and columns labeled by players according to the rule that row i, column j contains 1 if i = j or i defeats j and −1 if j defeats i.  This correspondence in reverse produces a doubly regular tournament from a skew Hadamard matrix, assuming the skew Hadamard matrix is normalized so that all elements of the first row equal 1.

Regular Hadamard matrices
Regular Hadamard matrices are real Hadamard matrices whose row and column sums are all equal. A necessary condition on the existence of a regular n×n Hadamard matrix is that n be a perfect square. A circulant matrix is manifestly regular, and therefore a circulant Hadamard matrix would have to be of perfect square order. Moreover, if an n×n circulant Hadamard
matrix existed with n > 1 then n would necessarily have to be of the form 4u2 with u odd.

Circulant Hadamard matrices
The circulant Hadamard matrix conjecture, however, asserts that, apart from the known 1×1 and 4×4 examples, no such matrices exist. This was verified for all but 26 values of u less than 104.

Generalizations
One basic generalization is a weighing matrix. A weighing matrix is a square matrix in which entries may also be zero and which satisfies  for some w, its weight. A weighing matrix with its weight equal to its order is a Hadamard matrix.

Another generalization defines a complex Hadamard matrix to be a matrix in which the entries are complex numbers of unit modulus and which satisfies H H* = n In where H* is the conjugate transpose of H. Complex Hadamard matrices arise in the study of operator algebras and the theory of quantum computation.
Butson-type Hadamard matrices are complex Hadamard matrices in which the entries are taken to be qth roots of unity. The term complex Hadamard matrix has been used by some authors to refer specifically to the case q = 4.

Practical applications
 Olivia MFSK – an amateur-radio digital protocol designed to work in difficult (low signal-to-noise ratio plus multipath propagation) conditions on shortwave bands.
 Balanced repeated replication (BRR) – a technique used by statisticians to estimate the variance of a statistical estimator.
 Coded aperture spectrometry – an instrument for measuring the spectrum of light. The mask element used in coded aperture spectrometers is often a variant of a Hadamard matrix.
 Feedback delay networks – Digital reverberation devices which use Hadamard matrices to blend sample values
 Plackett–Burman design of experiments for investigating the dependence of some measured quantity on a number of independent variables.
 Robust parameter designs for investigating noise factor impacts on responses
 Compressed sensing for signal processing and under-determined linear systems (inverse problems)
 Quantum Hadamard gate for quantum computing and the Hadamard transform for quantum algorithms.

See also
 Combinatorial design
 Hadamard transform
 Quincunx matrix
 Walsh matrix
 Weighing matrix
 Quantum logic gate

Notes

Further reading

External links
Skew Hadamard matrices of all orders up to 100, including every type with order up to 28;
  in OEIS

On-line utility to obtain all orders up to 1000, except 668, 716, 876 & 892.
R-Package to generate Hadamard Matrices using R
 JPL: In 1961, mathematicians from NASA's Jet Propulsion Laboratory and Caltech worked together to construct a Hadamard Matrix containing 92 rows and columns

Combinatorial design
Matrices
Unsolved problems in mathematics

Hadamard matrix


El Aeródromo de Jaruta (ruso: Aэродром Харута; ICAO: ; IATA: ) es una pequeña pista situada a unos 5 km al noroeste de Jaruta, que aunque se encuentra localizada en la república de Komi, administrativamente pertenece a Nenetsia, un distrito autónomo del óblast de Arjánguelsk, Rusia.

Las instalaciones son gestionadas por la compañía por acciones "Destacamento Aéreo de Narian-Mar" (ruso: ОАО "Нарьян-Марский объединенный авиаотряд"), anteriormente conocida como "Narian-Mar Airlines".

Pista

El aeródromo de Jaruta consiste en una pequeña pistas de tierra en dirección 07/25 de 650x60 m. (2.133x197 pies).

Aerolíneas y destinos

El Destacamento Aéreo de Narian Mar vuela regularmente a este aeródromo regional.

Referencias

Enlaces externos
 Página de "OAO Destacamento Aéreo de Narian-Mar", operador civil del aeropuerto (en ruso).
 El Aeródromo de Jaruta en la base de datos de los aeropuertos rusos AviaPages.ru Fecha acceso: 24 de septiembre de 2011 (en ruso).
 Mapa de ubicación de los aeropuertos de Nenetsia en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 30 de marzo de 2012

Jaruta

Aeródromo de Jaruta


Vlada Avramov (født 5. april 1979) er en serbisk tidligere fodboldspiller.

Serbiens fodboldlandshold

|-
|2007||2||0
|-
!Total||2||0
|}

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Serbien

Vlada Avramov


Jean-Marc Bosman (Liege, 30. listopada 1964.) bivši je belgijski profesionalni nogometaš koji je igrao kao vezni igrač. Njegova sudska tužba zbog pravila u nogometnim transferima dovela je do Bosmanovog pravila 1995. godine. Ova značajna presuda, koju je donio Europski sud pravde, u potpunosti je promijenila način zapošljavanja nogometaša, omogućujući profesionalnim igračima u Europskoj uniji (osim na Malti) da se besplatno presele u drugi klub unutar EU na kraju ugovora sa sadašnjim klubom.

Karijera i suđenje
Prije ovog poznatog sudskog slučaja po kojem je postao poznat, Bosman je igrao za belgijski Standard de Liège i RFC Liège, a imao je i 20 nastupa za mlađe belgijske reprezentacije te bio čak i kapetan reprezentacije do 21 godine. Kad mu je istekao ugovor s RFC Liègeom, pokušao je prijeći u francuski klub Dunkerque 1990. godine, u dobi od 25 godina. Međutim, Liège je tražio odštetni iznos od približno 500 000 funti i inzistirao je da francuski klub plati u cijelosti unaprijed. Kad su odbili, Liège je odbio pristati na transfer i smanjio Bosmanovu plaću za 75% na 500 funti mjesečno. To je navelo Bosmana da pravno ospori sustav i iznese svoj slučaj na sud. Tužio je Liège, Belgijski nogometni savez i Uefu, tvrdeći da pravila koja je utvrdila UEFA, a koja su mu onemogućavala da napusti klub, iako mu je ugovor istekao, predstavljaju kršenje njegovih prava utvrđenih Rimskim ugovorom iz 1957. godine, koji dopustio slobodu kretanja unutar tadašnje Europske zajednice, a današnje Europske unije. Kao rezultat toga, njegov ga je klub suspendirao. Dok je suđenje trajalo, Bosman je kratko igrao u francuskim nižim ligama za drugoligaški klub Saint-Quentin i na otoku Réunion u Indijskom oceanu.

Dana 15. prosinca 1995., Europski sud pravde presudio je da se igrači mogu slobodno kretati kad im isteknu ugovori i da klubovi iz Europske unije mogu zaposliti bilo koji broj igrača iz bilo koje zemlje članice Europske unije.

Nakon presude
Unatoč pravnoj pobjedi, Bosman se nakon ovog povijesnog suđenja suočio sa značajnim financijskim i osobnim poteškoćama. U intervjuu 2011. godine tvrdio je da se naknada koju je zaradio od FIFPro-a i sudova uglavnom trošila na pravne takse, što ga je na kraju ostavilo u stečaju. Nadalje, njegov brak se raspao tijekom njegovih pravnih borbi i suđenja. Dio njegova novca također je izgubljen zbog lošeg ulaganja u posebnu liniju majica. Bosman se nadao da će ga igrači koji su profitirali od Bosmanovog pravila podržati kupnjom jedne od njegovih majica "Who's the Boz". Prodao je samo jednu, sinu svog odvjetnika. Također se nadao da će odigrati veliku oproštajnu utakmicu, što je na kraju propalo, i odigrao je protiv Lillea pred samo otprilike 2000 gledatelja. Kako bi platio porez, bio je prisiljen prodati svoju drugu kuću i svoj automobil. Trudio se pronaći posao nakon presude, ali je na kraju živio od socijalne skrbi. Kao rezultat njegovih financijskih poteškoća i njegovog izbacivanja iz svijeta nogometa, Bosman je pao u depresiju i također se borio s alkoholizmom.

U travnju 2013. Bosman je dobio jednogodišnju uvjetnu zatvorsku kaznu nakon napada na svoju tadašnju djevojku i njezinu 15-godišnju kćer, navodno zbog odbijanja da mu daju alkoholno piće. Nakon žalbe preuda je svedena na rad za opće dobro.

Osobni život
Bosman ima dva sina, starijeg Martina i mlađeg Samuela.

Izvori

Vanjske poveznice
 FamousBelgians.net: Jean-Marc Bosman
 Uefa.com skraćeni intervju: 2005. Intervju s Jean-Marcom Bosmanom

Nogometaši Standard Lièga
Belgijski nogometaši
Nogomet
Međunarodno pravo

Jean-Marc Bosman


Berna Laçin (d. 20 Ağustos 1970, İzmir), Türk sinema, dizi oyuncusu ve sunucudur.

İzmir, Karşıyaka'da dünyaya gelen Berna Laçin, babası askerî bir pilot olup ilkokul, ortaokul ve liseyi İzmir'de tamamladıktan sonra Yıldız Teknik Üniversitesi'ni kazanınca ailecek İstanbul'a yerleşmiştir.

İstanbul Devlet Konservatuvarı Tiyatro Bölümünde eğitim alan Laçin; Gökkuşağı, Böyle mi Olacaktı, Ateş Dansı, Uğurlugiller, Evdeki Yabancı ve Belalı Baldız gibi pek çok unutulmaz dizide rol almıştır. Laçin'in oynadığı 3 sinema filmi de vardır. 1996 yılında Tolga Eşiz ile evlenen Laçin, 2009 yılında düzenlenen 31. Uluslararası 23 Nisan Ulusal Egemenlik ve Çocuk Bayramı programında sunuculuk yapmıştır. Laçin, "Kadın dergisi gibi, geniş yelpazesi olan bir format hazırladık" dediği ve atv'de yayımlanan Her Şey İçin Berna Laçin adlı programı sunmuştur. 2011 yılında Star TV'de Rasim Ozan Kütahyalı ile 'Yerden Göğe' adlı programı sunmuştur.

Filmografisi

Tiyatro oyunları
 Hoşgeldin Boyacı : Donald Churchill - Tiyatro Martı - 2014
 Dönme Dolap : Eric Assous - Tiyatro İstanbul - 2007
 Yeni Baştan \ "Chapter Two" : Neil Simon - Tiyatro İstanbul - 1997
 Kadınlar da Savaşı Yitirdi : Curzio Malaparte - İstanbul Şehir Tiyatrosu
 Teope : Coşkun Büktel - İstanbul Şehir Tiyatroları
 Gözlerimi Kaparım Vazifemi Yaparım : Haldun Taner - İstanbul Şehir Tiyatroları
 Aile Şerefi

Kaynakça

Dış bağlantılar

1970 doğumlular
Karşıyaka doğumlular
İzmir doğumlu kadın oyuncular
20. yüzyılda Türk kadın oyuncular
21. yüzyılda Türk kadın oyuncular
Türk kadın dizi oyuncuları
Türk kadın sinema oyuncuları
Türk televizyon sunucuları
İzmir İnönü Lisesinde öğrenim görenler
Yaşayan insanlar

Berna Laçin


ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් යනුවෙන් හඳුන්වනු ලබන්නේ තනි සෛලයකින් හෝ සෛල කිහිපයකින් තැනී ඇති පියවි ඇසට නොපෙනෙන මෙන් ම මිනිසා හට ජීවත් විය නොහැකි විවිධ ආන්තික පරිසරවල ජීවත් වන ඉතා කුඩා ජීවීන් කොට්ඨාසයකි.මෙම ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් අතරින් මිනිසාට,සත්ත්වයන්ට මෙන් ම ශාකවලට ද හිතකර මෙන් ම අහිතකර ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් ද සිටිති. ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් ගිනි කඳු,සාගර පතුල,හිම කඳු,ලවණ වගුරු බිම් , උණු දිය උල්පත් හා කාන්තාර වැනි මිනිසාට ජීවත් වීමට නොහැකි ආන්තික පරිසරවල ජීවත් වෙයි.බැක්ටීරියා/ඇතැම් ඇල්ගීඔ/දිලීර වර්ග/
ඇමීබා/යීස්ට්/පැරමීසියමී/එවුග්ලිනා සහ ක්ලැමිඩොමොනාස් වැනි නම්වලින් ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් කිහිප දෙනෙකු හැඳිනගත හැකි ය.මෙවැනි ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් අතරින් වෛරස් නම් ක්ෂුද්‍ර ජීවී කාණ්ඩය සුවිශේෂී වෙයි.ඒ මන්ද කිවහොත් මෙම වෛරස ජීවී මෙන් ම අජීවී ලක්ෂණ ද පෙන්වන අතර මොවුන් ප්‍රමාණයෙන් ඉතා කුඩා බැවින් මේ වෛරස නිරීක්ෂණය කළ හැක්කේ ඉලෙක්ට්‍රෝන අණ්වීක්ෂයෙන් පමණක් වෙයි.ඉහත සඳහන් වූ ක්ෂුද්‍ර ජීවීන් පිළිබඳ ව මුල් වරට නිරීක්ෂණය කරන ලද්දේ ඇන්ටන් වෑන් ලීවන්හුක් නම් නෙදර්ලන්ත ජාතිකයා විසිනි.ඒ වර්ෂ 1674 දී ය.එම නිරීක්ෂණය සඳහා උපකාරී වී ඇත්තේ සරල අණ්වීක්ෂයේ සොයා ගැනීමයි.නමුත් නවතම කොරෝන වෛරසය සාමාන්‍ය සරල අණ්වීක්ශයෙන් දැකගත නොහැකි එය ඉලෙක්ට්‍රෝන අණ්වීක්ශයෙන් පමණක් බලාගත හැකි ජීවී සහ අජීවී ලක්ශන පෙන්නුම් කරන කශුර්ට ජීවියෙකි.

ක්ෂුද්‍ර ජීවීන්


Aceasta este o listă de filme britanice din 1923:

Lista

Note

Legături externe
 Filme britanice din 1923 la Internet Movie Database

Vezi și
1923 în Marea Britanie
1923 în film

 *Listă
britanice
Liste de filme britanice

Listă de filme britanice din 1923


Eremodaucus, monotipski biljni rod iz porodice štitarki čija je jedina vrsta E. lehmannii s Kavkaza i zapadne centralne Azije (Afganistan, Iran, Kazahstan, Kirgistan, Tadžikistan, Turkmenistan, Uzbekistan).

Jedmnogodišnja je biljka iz polupustinja i stepa.

Vanjske poveznice

Izvori

Pleurospermeae

Eremodaucus