Marlboro, Amerikan sigara markasıdır. ABD'de Philip Morris USA (Altria'ya bağlı) ve ABD dışında Philip Morris International (Altria'dan ayrı) tarafından üretilir.

1846'da İngiliz tütüncü Philip Morris, Londra'daki Bond Caddesi'nde açtığı dükkanda tütün ve sarma sigara satmaya başladı. Philip 1873'de kanserden öldükten sonra erkek kardeşi Leopold ve dul eşi Margaret işletmeyi devralıp büyüttü, Londra'daki Great Marlborough Caddesi'nde bir fabrika açtılar. Ürettikleri sigara markasının adı bu caddeden gelir.

Philip Morris, aralarında Marlboro da olan çeşitli sigara markalarını satmak üzere New York şubesini 1902'de açtı. 1924'lere kadar Marlboro "Mayıs gibi Ilımlı" sloganı temelinde reklam edilen kadınlara yönelik bir marka hüviyetindeydi.

II. Dünya Savaşı'na kadar bu kapasite ile satışını sürdüren marka, savaş zamanında bocaladı ve marketten geçici olarak geri çekildi. Savaşın sonunda üç sigara markası; Camel, Lucky Strike ve Chesterfield ortaya çıktı ve sigara piyasasını elde tutan bir firma kurdu.

1950'ler esnasında Reader's Digest adlı dergi sigara kullanımı ve akciğer kanseri hakkında bir dizi makale yayınladı. Bunun üzerine uyarı alan Philip Morris ve diğer sigara şirketleri filitreli sigaralar pazarlamaya başladı. Filtre başlıklı Marlboro 1955'te piyasaya sürüldü.

Çeşitleri

 Marlboro
 Marlboro Blue Ice
Marlboro 72's
 Marlboro Red KS
 Marlboro Red Long
 Marlboro Red One
 Marlboro Light
 Marlboro Edge
 Marlboro Edge Blue
 Marlboro Edge Sky
 Marlboro Gold Pack
 Marlboro Gold Pack 31's
 Marlboro Gold Pack 100's
 Marlboro Ice Blast
 Marlboro Silver Pack
 Marlboro Silver Pack 72's
 Marlboro Silver Pack 100's
 Marlboro Blend No. 27
 Marlboro Virginia Blend
 Marlboro Virginia Blend 100's
 Marlboro Special Blend Red
 Marlboro Special Blend Red 100's
 Marlboro Special Blend Gold
 Marlboro Special Blend Gold 100's
 Marlboro Menthol
 Marlboro Menthol 72's
 Marlboro Menthol 100's
 Marlboro Menthol Blue Pack
 Marlboro Menthol Blue Pack 72'
 Marlboro Menthol Blue Pack 100's
 Marlboro Menthol Gold Pack
 Marlboro Menthol Gold Pack 100's
 Marlboro Menthol Silver Pack
 Marlboro Menthol Silver Pack 100's
 Marlboro Menthol Smooth
 Marlboro Menthol Smooth 100's
 Marlboro Menthol Blend No. 54
 Marlboro Menthol Blend No. 54 100's
 Marlboro Menthol Skyline
 Marlboro Menthol Skyline 100's
 Marlboro Menthol Silvermint
 Marlboro Menthol Special Blend
 Marlboro Menthol Special Blend 100's
 Marlboro Touch
 Marlboro Black Hako 12's
 Marlboro Red Click
 Marlboro Red Pack
 Marlboro Blue-2015
 Marlboro Touch Blue
 Marlboro Touch Gray
 Marlboro Touch White
 Marlboro Touch Aqua
 Marlboro Double Fusion

Kaynakça

Dış bağlantılar

Sigara markaları
Philip Morris International
Philip Morris markaları
1924'te tanıtılan ürünler

Marlboro


Sledovatelyat i gorata (Следователят и гората, littéralement « l'enquêteur et la forêt ») est un film bulgare réalisé par Rangel Valchanov, sorti en 1975.

Synopsis
Avant un congé, un magistrat confie à son assistant une affaire de meurtre dont les faits sont clairs - le principal suspect, une jeune femme, ne les nie d'ailleurs pas. Néanmoins, intrigué, l'assistant décide de se pencher sérieusement sur l'affaire.

Fiche technique
 Titre : Sledovatelyat i gorata
 Titre original : Следователят и гората
 Réalisation : Rangel Valchanov
 Scénario : Rangel Valchanov
 Musique : Kiril Donchev
 Photographie : Viktor Chichov
 Société de production : Boyana Film
 Pays :
 Genre : Drame
 Durée : 102 minutes
 Dates de sortie :
 :

Distribution
 Lyubomir Bachvarov : l'enquêteur Nikolov
 Sonya Bozhkova : Elena
 Alexander Pritup : Mihaylov
 Georgi Kishkilov : l'enquêteur Naydenov
 Penka Tsitselkova : l'étudiante
 Tzvetana Golanova : S. N. Popova
 Georgi Rusev : Stoyan
 Dimitar Angelov : Prokopiev
 Dimiter Milushev : Bonev
 Emil Dzamdzijew : le jeune homme à la station

Distinctions
Le film a été présenté en sélection officielle en compétition lors de Berlinale 1976.

Notes et références

Liens externes

Film bulgare sorti en 1975
Film dramatique bulgare

Sledovatelyat i gorata


The pseudobranch, also pseudobranchia, is the reduced first gill arch of a fish (on the inner surface of the opercle, near the junction of the preopercle) as well as a reduced "false" gill in some gastropods.

In teleost fish, the pseudobranchs are mostly without respiratory function, and in elasmobranchs they are the gill arch of the spiracle. The function of the pseudobranch is unknown, but it is believed that it supplies highly oxygenated blood to the optic choroid and retina and may have baroreceptor (pressure) and thermoregulation functions. It may also be a site of oxygen chemoreception.

External links
 Picture of trout pseudobranch
 Pseudobranch description incl. picture

References

Fish anatomy

Pseudobranch


O Monumento ao Cante Alentejano é uma obra de arte pública na vila de Odemira, na região do Baixo Alentejo, em Portugal.

Descrição
O monumento situa-se na zona da Quinta da Estrela, na vila de Odemira. Retrata um grupo coral, e é de grandes dimensões, com 12,5 m de comprimento, 6 m de altura e 14,5 t de peso. Foi esculpido por Fernando Fonseca, e executado pela empresa Gate7, de Torres Vedras. A estátua é em poliestireno expandido, sendo a estrutura interior em metal, reforçada com betão.

Tem como finalidade recordar a classificação do Cante Alentejano como Património Imaterial da Humanidade, por parte da Organização das Nações Unidas para a Educação, a Ciência e a Cultura, e perpetuar a memória desta modalidade musical, promovendo-o junto das novas gerações. Segundo Fernando Fonseca, «esta obra é, na verdade, aquilo que eu sinto como sendo a alma do povo alentejano», representando «a espiritualidade, a força, o que une os alentejanos e os carateriza», tendo considerado o Cante como «a circunstância onde se exprime mais a cultura alentejana».

História
Foi inaugurado em 27 de Novembro de 2022, numa cerimónia que contou com a presença do Ministro da Cultura, Pedro Adão e Silva, da Directora Regional de Cultura do Alentejo, Ana Paula Amendoeira, do Deputado da Assembleia da República Nelson de Brito, do presidente da Câmara Municipal de Odemira, Hélder Guerreiro, da Presidente da Assembleia Municipal de Odemira, Ana Aleixo, além de vereadores da Câmara Municipal, e vários autarcas da região alentejana. Durante o evento, Adão e Silva afirmou que o Cante era «um elemento central da cultura» do Alentejo, e um promotor do «vínculo social». Recordou ainda a classificação do Cante Alentejano como Património Imaterial como «um reconhecimento que tem sido apoiado e que tem também correspondido a uma renovação do cante alentejano. Acho que essas duas dimensões, a do reconhecimento da memória e a renovação, são cruciais para manter o cante vivo», e comentou que durante o evento, verificou a presença de vários grupos ligados àquela expressão musical, «já com jovens, muitas crianças e muitas mulheres. Há aqui uma transmissão intergeracional, às vezes até mais de avós para netos, saltando uma geração, em que se pode ter perdido um pouco a dinâmica e a energia do cante, mas acho que o cante está vivo e recomenda-se». Durante a cerimónia, actuaram os Grupos Corais de Odemira, São Luís, Vila Nova de Milfontes, Vozes Femininas de Amoreiras-Gare, Os Ganhões de Castro Verde, o Rancho de Cantadores de Aldeia Nova de São Bento e o Grupo Coral Infantil de Odemira Cá se Canta.

O presidente da Câmara Municipal de Odemira, Hélder Guerreiro, afirmou que o monumento tinha como finalidade «inscrever Odemira naquilo que é o tributo ao cante alentejano e constituir-se como primeira porta de entrada no território alentejano», ao comemorar «os grupos corais, a nossa tradição, o nosso cante e também a inovação que vai acontecendo no cante no Alentejo». Adiantou igualmente que «Temos um património imaterial muito diverso, como de resto é o concelho de Odemira no todo e que estamos a fazer tudo para que seja preservado, continue a inovar, a fazer parte do nosso dia-a-dia, da nossa identidade que, na verdade, nos vai constituindo como alentejanos que somos e que nos diferencia». No âmbito da cerimónia de inauguração, foi igualmente organizada a exposição de fotografia Cante – Alma do Alentejo, em colaboração com o Museu do Cante Alentejano do Município de Serpa.

Monumentos comemorativos
Cante alentejano
Odemira
Estátuas em Portugal

Monumento ao Cante Alentejano


Folkehjem er et dansk forsamlingshus i Aabenraa, som blev erhvervet af Sprogforeningen i 1900. Det havde indtil da heddet Schweizerhalle. Bygningen blev i 1910-1911 under ledelse af arkitekterne Johannes Magdahl Nielsen og Jep Fink udvidet og rummede bl.a. mødelokaler, udlåns- og læseværelser og en restauration. På et møde i Folkehjem i november 1918 krævede den sønderjyske politiker H.P. Hanssen sønderjydernes ret til national selvbestemmelse.

Folkehjem blev en selvejende institution i 1965. På Folkehjem findes billedsalen med portrætter af førende skikkelser på dansk side i nationalitetskonflikten mellem dansk og tysk i Sønderjylland i 1800-tallet. Bygningen huser i dag også Aabenraa bibliotekerne (tidl. det sønderjyske landsbibliotek).

Eksterne henvisninger
 Folkehjemmets hjemmeside
 Kulturarvstyrelsen: Folkehjem
 Grænseforeningen: Folkehjem

Bygninger, konstruktioner og anlæg i Aabenraa
Forsamlingshuse
Sønderjyllands historie

Folkehjem


Bad Boy Breathing er en dansk dokumentarfilm fra 2014 instrueret af Jeppe Hansen.

Handling
Nicolai på 23 har haft en turbulent ungdom med stoffer, vold og bandekriminalitet. Ved et tilfælde møder han Jakob Lund, der underviser kriminelle i yoga, meditation og åndedrætsteknikker, og Nicolai begiver sig ud på en rejse for at komme tilbage til en normal tilværelse uden stoffer og kriminalitet.

Medvirkende

 Nicolai Engelbrecht Sørensen
 Jakob Lund

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 2014

Bad Boy Breathing


زعتر قد تعني:

 جنس الزعتر:  ويشمل أنواعا كثيرة.
 الزعتر وهو أحد الأنواع المتعددة للأعشاب الطهوية أو الطبية

زعتر (توضيح)


Le Jeep Commander de deuxième génération est un SUV familial produit par le constructeur automobile américain Jeep depuis 2021. Basé sur le Jeep Compass de deuxième génération, il propose trois rangées de sièges et est commercialisé sur des marchés émergents d'Amérique latine, ainsi qu'en Inde où il s'appelle Jeep Meridian.

Aperçu

Lancé le 27 août 2021 au Brésil, le Commander est construit sur la plate-forme mondiale Small Wide partagée avec le Compass. En conséquence, il n'est pas lié au Jeep Grand Commander au nom similaire vendu en Chine. Lors de son introduction, il serait le seul crossover du segment D produit au Brésil. Le véhicule est plus long de 365 mm (14,4 pouces) en longueur et plus long de 158 mm (6,2 pouces) en empattement par rapport au Compass. Le volume du coffre du Commander est de 661 litres avec les 5 sièges relevés, de 233 litres avec les 7 sièges utilisés et de 1 760 litres lorsque les sièges des deuxième et troisième rangées sont complètement rabattus.

Il est disponible avec un moteur essence turboflex de 1,3 litre commercialisé sous le nom de "T270" qui produit 185 PS (182 ch; 136 kW) et 270 N⋅m, qui n'est disponible qu'avec la traction avant et une transmission automatique à 6 vitesses. Un moteur turbodiesel de 2,0 litres commercialisé sous le nom de "TD380" qui produit 170 PS (168 ch; 125 kW) et 380 N⋅m, est disponible avec, de série, la transmission intégrale et une transmission automatique à 9 vitesses.

Notes et références

Lien externe

Automobile des années 2020
Crossover

Jeep Commander (2021)


OneCoin este o schemă Ponzi  comercializată ca valută electronică, auto-declarată criptomonedă, cu o bază de date privată ce nu permite tranzacționare liberă. Promovată de Onecoin Ltd, o companie cu sediul în Gibraltar, țară considerată paradis fiscal. Compania este condusă de Ruja Ignatova din Bulgaria. OneCoin a fost descrisă de The Times drept "una dintre cele mai mari escrocherii din istorie." Operează prin firmele offshore OneCoin Ltd (înregistrată în Dubai) și OneLife Network Ltd (înregistrată în Belize).

Procurorii din SUA au susținut că escrocheria a atras circa patru miliarde de dolari americani la nivel mondial.  În China, autoritățile au recuperat 1,7 miliarde de yuani (267,5 milioane USD) de-a lungul urmăririi penale a 98 de persoane. Ruja Ignatova a dispărut în 2017 aproximativ la vremea emiterii unui mandat secret de arestare în SUA, fiind înlocuită de fratele ei, Konstantin Ignatov. Cei mai mulți din liderii operațiunii au dispărut sau au fost arestați. Sebastian Karl Greenwood a fost arestat în 2018, iar Ignatov a fost arestat în martie 2019. În noiembrie 2019 Ignatov a pledat vinovat pentru spălare de bani și fraudă. Pedeapsa maximă totală pentru infracțiunile sale este de 90 ani de pușcărie.

Autoritățile din mai multe țări au avertizat asupra riscurilor afacerilor de tip OneCoin și au demarat urmărirea penală a persoanelor legate de OneCoin, inclusiv Ruja Ignatova, șefa firmei și fratele ei Konstantin Ignatov.

Detalii

Ziarul Britanic "Mirror" a scris despre OneCoin / OneLife că este o schemă piramidală de îmbogățire rapidă și în același timp un cult (adică sectă) din cauza cunoștințelor tehnice limitate a participanților și credința oarbă într-un câștig rapid și fără efort promovat de reprezentanții acestei afaceri, mulți din ei urmăriți penal (ex: Sorin Ovidiu Vântu). Ziarul "Mirror" a explicat și de ce OneCoin nu are nici o valoare reală. Bitcoin.com a adus dovezi incontestabile împotriva Onecoin și a demonstrat că este o schemă Ponzi foarte scumpă și de risc maxim.

Atât compania Onecoin / Onelife cât și întreaga rețea este pe lista de monitorizare a autorităților din mai multe țări precum Bulgaria, Finlanda, Suedia, Norvegia și Letonia.
În prezent autoritățile încearcă punerea sub urmărire penală a acestei scheme piramidale, Onecoin, și a celor implicați, fiind acuzați de activitate criminală și spălare de bani, și atrage atenția asupra riscurilor la care se expun cei ce investesc în această companie.
La 30 septembrie 2015, Comisia de Supervizare Financiară Bulgaria (FSC) a publicat un avertisment cu privire la riscurile investiției în scheme piramidale pe bază de valută electronică și a dat ca exemplu Onecoin / Onelife. După avertisment, Onecoin a încetat complet activitatea în Bulgaria și a început să folosească bănci din alte țări pentru transferul de bani de la participanți..
în martie 2016, Asociația de Vânzare Directă a Norvegiei a publicat un avertisment împotriva Onecoin în care o numește o schemă piramidală/Ponzi.

Acuzații de schemă piramidală/Ponzi

Onecoin a fost clasificată ca fiind o schemă Ponzi datorită modului în care a fost implementat și gestionat sistemul dar și a persoanelor implicate în distribuirea ei, mulți dintre ei fiind implicați și cercetați pentru alte scheme piramidale precum Onecoin. În China mai mulți membri și investitori au fost arestați în 2016 și au fost confiscate peste 30 milioane de dolari americani precum și bunuri folosite în cadrul rețelei de distribuție.

Pe 27 aprilie 2017, Autoritatea Federală de Supraveghere Financiară (BaFin) din RFG a emis ordine de întrerupere și încetare către Onecoin Ltd, Dubai și către OneLife Network Ltd, Belize. BaFin a conchis că tranzacționarea de OneCoins era tranzacționare frauduloasă de "fonduri proprii".

Pe data de 10 august 2017, în Italia AGCM, a amendat companiile afiliate cu OneCoin cu o sumă de peste 2,7 milioane de euro, și a clasificat activitatea drept o schemă piramidală.

Pe 17 și 18 ianuarie 2018, Poliția bulgară a percheziționat birourile OneCoin din Sofia la cererea procuraturii din Bielefeld, Germania. Poliția germană și Europolul au luat parte la percheziție și investigații. De asemenea, 14 alte companii legate de  OneCoin au fost investigate și au fost anchetați 50 de martori. Serverele OneCoin și alte materiale doveditoare au fost confiscate.

Pe 21 noiembrie 2019 Tribunalul Federal din New York l-a găsit pe avocatul Mark S. Scott vinovat de spălare de bani și fraudă bancară pentru rolul avut în trimiterea a 400 milioane de dolari în afara SUA.

Pe 24 noiembrie 2019 BBC a publicat o investigație detaliată a OneCoin și a fondatoarei ei Ignatova intitulată Cryptoqueen: How this woman scammed the world, then vanished (Regina cripto: Cum această femeie a înșelat lumea iar pe urmă a dispărut). Reporterii consideră că Ignatova locuiește în Frankfurt sub identitate falsă.

Escrocheria OneCoin a atras mai multe miliarde de dolari. Fratele fondatoarei a pledat vinovat în SUA, oferindu-se să depună mărturie în schimbul protecției ca martor.

Compania OneCoin, Ruja Ignatova și Gilbert Armenta vor fi judecați în lipsă în cadrul unui proces din SUA.

Kate Winslet o joacă pe Ignatova în filmul Fake!

Mark S. Scott s-a oferit să-și vândă casa din Cape Cod; procurorii federali au fost de acord. Ignatova a fost numită drept sponsor al activităților teroriste. Ministerul de Interne al Kuweitului a transmis autorităților saudite că ea este sponsor al activităților teroriste, iar saudiții i-au crezut.

În mai 2022 Igatova apare pe lista Europe's Most Wanted (cei mai căutați infractori din UE). Pe 30 iunie Biroul Federal de Investigații a adăugat-o pe Ignatova pe lista FBI zece cei mai căutați fugari, oferind o recompensă de până la 100 000 USD pentru informațiile care conduc la arestarea ei.

În martie 2023, fostul director juridic și de conformitate al OneCoin, Irina Dilkinska, a fost prinsă și extrădată din Bulgaria în Statele Unite.

Frank Schneider, fost ofițer de spionaj din Luxembourg și consilier al Ignatovei, a dispărut. Jurnaliștii speculează că Ignatova a fost ucisă.

În 2022 Greenwood a pledat vinovat și a fost condamnat în septembrie 2023 la 20 ani de pușcărie, cu scăderea a cinci ani deja petrecuți în arest.

Referințe

Vezi și
 Schemă Ponzi

Legături externe

 Bulgăroaica Ruja Ignatova, fostă angajată a McKinsey, cea mai mare firmă de consultanță din lume, a tras o țeapă investitorilor de 4 miliarde de dolari cu o monedă digitală numită "OneCoin" Alex Ciutacu, Ziarul Financiar, 17 ianuarie 2020
 UPDATE: Tranzacție controversată în România: Un teren de 2 milioane de euro ar fi fost cumpărat cu o monedă virtuală aflată în plin scandal Mediafax, Ziarul Financiar, 15 mai 2018

Scheme Ponzi și piramidale
Marketing
Terorism

OneCoin


Lietavská Svinná-Babkov este o comună slovacă, aflată în districtul Žilina din regiunea Žilina. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 1.734 de locuitori.

Istoric
Localitatea Lietavská Svinná-Babkov este atestată documentar din 1393.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Lietavská Svinná-Babkov


Tai A Chau is an uninhabited island of Hong Kong, part of the Soko Islands group, located south of Lantau Island. It is referred to as South Soko Island in some media articles.

Geography
With an area of 1.2 km², Tai A Chau is the largest of the Soko Islands. It is located 4.5 km to the south of Lantau Island and about 2 km north of the boundary of the Hong Kong territorial waters. The island has small hills with heights ranging from 85m to 154m. Its coastline is mainly steeply sloped and rocky in nature.

Administration
Tai A Chau is a recognized village under the New Territories Small House Policy.

History
There were historically two villages on the island: Ha Tsuen and Sheung Tsuen on the west and south sides of the island. The villagers left in the 1980s, when a detention camp for Vietnamese refugees was built. In 1937, Walter Schofield, then a Cadet Officer in the Hong Kong Civil Service, wrote "There is a shrimp paste factory here which exports to Europe and America".

Tai A Chau Detention Centre was home to thousands of Vietnamese refugees from 1991 to 1996. It once held a peak population of almost 9,700 in November 1991. After the announcement of the closure of Tai A Chau refugee facility on 10 June 1996, the transfer of the remaining Vietnamese refugees took place on 10 consecutive days from 16 to 25 September 1996. Each day, one ferry loaded with luggage, and two ferries loaded with a total of about 550 Vietnamese refugees departed Tai A Chau for HMS Tamar naval base at Stonecutters Island. They were then moved to the notorious Whitehead Detention Centre in Wu Kai Sha, before immigrating to the US under their "Resettlement Opportunity for Vietnamese Returnees Scheme". This ensured the centre was closed just prior to the handover in 1997 and all the building structures were demolished.

In February 2023 the Hong Kong Police Force carried out a crowd control training exercise on the island, leaving hundreds of spent tear gas grenades and debris from other crowd control weapons on the protected South Lantau Marine Park site.

Features
The island has a temple dedicated to Tin Hau and seven earth shrines.

Two helicopter landing pads and a small jetty remain from the island's former detention centre.

References

Further reading

External links

 Photographs of the Tai A Chau Tin Hau Temple
 Location Plan of Identified Cultural Heritage Resources on Tai A Chau
 More details about Tai A Chau. From EIA-125/2006. Liquefied Natural Gas (LNG) Receiving Terminal and Associated Facilities
 Aerial Photo of Tai A Chau in 1989, showing the Detention Centre.
 Delineation of area of existing village Tai A Chau (South Lantao) for election of resident representative (2019 to 2022)

Islands District
Villages in Islands District, Hong Kong
Islands of Hong Kong
Populated places in Hong Kong

Tai A Chau


Termenul enunț se referă la o secvență a vorbirii despre care nu s-au formulat ipoteze în termeni de lingvistică teoretică, în opoziție cu noțiunea de propoziție, care este definită în teoriile gramaticale. Conform uneia din definițiile sale curente, enunțul este o serie de sunete sau semne grafice pe care o produce un utilizator al limbii într-o anumită situație de comunicare, între două pauze. Unii califică aceste pauze drept "durabile" și adaugă la aceste limite schimbarea de vorbitor.

Termenul "enunț" este legat de termenul "enunțare", ce denumește actul individual de producere a enunțului. Pentru inițiatorii acestor noțiuni (Roman Jakobson, Émile Benveniste, John Langshaw Austin, John Rogers Searle) este necesară distingerea elementelor enunțurilor care pot fi considerate urme ale enunțării ce le-au produs, apoi descrierea funcționării, organizării, interacțiunii lor. Asemenea elemente sunt numeroase unități care aparțin limbii, dar dobândesc sens numai cu ocazia unui anume act de enunțare. Astfel sunt cuvinte precum eu, aici, acum, care se articulează în jurul locului și momentului enunțării. Astfel, enunțarea se constituie dintr-un ansamblu de factori și acte care provoacă producerea unui enunț.

Ca extindere, un enunț poate fi foarte scurt (un singur cuvânt propoziție), dar și foarte lung (de exemplu un discurs sau o predică).

Din diverse puncte de vedere se pot distinge mai multe feluri de enunț:
 din punctul de vedere al corectitudinii: gramatical sau agramatical, semantic sau asemantic;
 din punctul de vedere al tipului de discurs: literar, polemic, didactic etc.;
 din punctul de vedere al tipului de comunicare: vorbit sau scris;
 din punctul de vedere al limbii în care sunt produse: francez, latinesc etc.

Enunț și propoziție/frază

Limba ca sistem de semne are două niveluri. Propoziția și fraza sunt entități gramaticale, la fel ca sintagma și, dintr-un punct de vedere, cuvântul (care este și entitate lexicală), și aparțin nivelului de inventar de semne al limbii, la care există raport între semnificant și semnificat. Acest raport este independent de situația în care se folosește semnul lingvistic și intenția cu care se folosește. Dimpotrivă, enunțul este interpretabil numai într-o anumită situație de comunicare și într-un anumit context, adică la nivelul folosirii semnului, la care se ia în seamă raportul dintre semn și intenția semnificării. Această distincție derivă din cea făcută de Ferdinand de Saussure între limbă și vorbire, în concepția căruia limba este un sistem de semne creat printr-un fel de contract social, pentru a putea fi folosită de o întreagă comunitate, dar este o abstracțiune, concretă fiind numai vorbirea, adică folosirea individuală a limbii. În această idee, propoziția și fraza aparțin limbii, iar enunțul – vorbirii.

Propoziția și fraza sunt totodată și enunțuri sau părți ale unei unități sintactice mai mari (text). Pot fi analizate gramatical și dacă apar izolate, dar în calitate de enunțuri pot fi studiate numai în cadrul discursului/textului, în contextul și în situația de comunicare a acestuia, ceea ce este de domeniul pragmaticii și al lingvisticii discursului/textului.

Enunțul este unitatea de bază a discursului/textului, o verigă a sa, în măsura în care creează un sistem împreună cu celelalte enunțuri. În acesta nu importă dacă propoziția/fraza este gramatical incompletă, eventual chiar eronată, deoarece sensul său este oricum făcut univoc de către discurs ca ansamblu, lucru la care, în formă orală, contribuie și elementele prozodice, și eventuale elemente extralingvistice. În termeni sintactici, într-un discurs/text constituie câte un enunț orice propoziție independentă, fiecare propoziție dintr-o frază cu propoziții coordonate și fiecare frază cu propoziții subordonate.

Unitatea discursului/textului este asigurată de diverse elemente și procedee lingvistice cuprinse în cel puțin unele enunțuri: pronume, articole, adverbe, conjuncții, sinonime, afixe, structuri de temă-remă, conectori etc. Toate acestea leagă  între ele propozițiile și frazele, părțile de discurs/text mai mari decât acestea, precum și conținutul discursului/textului cu situația de comunicare și contextul.

Referințe

Surse bibliografice

  Bussmann, Hadumod (coord.), Dictionary of Language and Linguistics (Dicționarul limbii și lingvisticii), Londra – New York, Routledge, 1998, ISBN 0-203-98005-0 (accesat la 16 august 2018)
  Crystal, David, A Dictionary of Linguistics and Phonetics  (Dicționar de lingvistică și fonetică), ediția a VI-a, Blackwell Publishing, 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 (accesat la 10 noiembrie 2018)
  Dubois, Jean et al., Dictionnaire de linguistique (Dicționar de lingvistică), Paris, Larousse-Bordas/VUEF, 2002
  Hangay, Zoltán, Szövegtan (Lingvistica textului), A. Jászó, Anna (coord.), A magyar nyelv könyve (Cartea limbii maghiare), ediția a VIII-a, Budapesta, Trezor, 2007, ISBN 978-963-8144-19-5, pp. 521–554 (accesat la 16 august 2018)
  Kálmán, László și Trón, Viktor, Bevezetés a nyelvtudományba  (Introducere în lingvistică), ediția a II-a, adăugită, Budapesta, Tinta, 2007, ISBN 978-963-7094-65-1 (accesat la 16 august 2018)
  Tolcsvai Nagy, Gábor, 6. fejezet – Szövegtan (Capitolul VI – Lingvistica textului), Bajor, Péter et al. (coord.), A magyar nyelv (Limba maghiară), Akadémiai kiadó, 2006, Digitális Tankönyvtár (Bibliotecă didactică digitală) (accesat la 16 august 2018)

Vezi și

 Discurs
 Frază
 Propoziție
 Text

Lingvistică
Pragmatică

Enunț (lingvistică)


Kraljevi Iberije

Predsjedavajući kneževi Iberije

Gruzija pod dinastijom Bagrationi (780. – 1810.)

Dinastija Bagration

Mnogi pripadnici dinastije Bagrationi bili su prisiljeni pobjeći iz zemlje i živjeti u emigraciji nakon što je Crvena armija preuzela kontrolu nad kratkotrajnom Demokratskom Republikom Gruzijom 1921. i instalirala Gruzijsku komunističku partiju. Otkako je Gruzija ponovno stekla neovisnost 1990. dinastija je podigla svoj profil, a 2008. dvije suparničke grane ujedinjene su u braku.

Vremenska crta gruzijskih vladara

Vidi također
 Povijest Gruzije

Izvori

Popis vladara Gruzije


is a limited express train service between Kansai International Airport and Namba Station in Osaka, Japan. It is operated by Nankai Electric Railway, and the train service uses the Nankai Main Line and the Airport Line.

The futuristic and retro-style six-car Rapi:t train sets, officially designated as the Nankai 50000 series, were designed by architect Wakabayashi Hiroyuki and won the Blue Ribbon Prize in 1995, one year after entering service.. Though the Rapi:t is one of the fastest and most convenient ways to travel from the airport to downtown Osaka, these trains are not covered by the Japan Rail Pass. Passengers traveling with a Japan Rail Pass should take either the Kansai Airport Limited Express Haruka or the Kansai Airport Rapid Service to Tennoji Station and transfer to the Yamatoji Line to JR Namba Station.

Station stops
There are two classes of Rapi:t services. Rapi:t β (beta) takes 37 minutes from Namba to Kansai Airport, stopping at Shin-Imamiya, Tengachaya, Sakai, Kishiwada, Izumisano, and Rinkū Town. Rapi:t α (alpha) takes 34 minutes, stopping at Shin-Imamiya, Tengachaya, Izumisano, and Rinku Town. All seats are reserved and non-smoking.

4 α trains depart Namba for Kansai Airport on weekday mornings (6:00, 7:00, 8:00, 9:00), and 6 depart Kansai Airport for Namba from 20:00 (2 per hour). β trains depart Namba for Kansai Airport every day, 1 per hour from 7:00 until 10:00 and 2 per hour from 10:00, and 1 or 2 depart Kansai Airport for Namba by 20:00.

Rapi:t α: Namba Station - Shin-Imamiya Station - Tengachaya Station - Izumisano Station - Rinkū Town Station - Kansai Airport Station
Rapi:t β: Namba Station - Shin-Imamiya Station - Tengachaya Station - Sakai Station - Kishiwada Station - Izumisano Station - Rinkū Town Station - Kansai Airport Station

History

The Rapi:t service was inaugurated on 4 September 1994 using 6-car Nankai 50000 series EMUs.

Rapi:t services were suspended on 4 September 2018 due to the effects of Typhoon Jebi causing damage to the airport and the Sky Gate Bridge R being damaged by an empty fuel tanker. Services to the airport were completely restored on 18 September 2018.

See also
 Haruka, limited-express service operated by JR West to Kansai Airport

References

External links
 Kansai International Airport access - Nankai Railway Official Website in English "How to enjoy Osaka"

Nankai Group
Airport rail links in Japan
Rail transport in Osaka Prefecture
Named passenger trains of Japan
Railway services introduced in 1994
1994 establishments in Japan

Rapi:t


Al Asfour es una película de 1972 del cineasta egipcio Youssef Chahine.

Sinopsis
Junio de 1967, Egipto en vísperas de la Guerra de los Seis Días. La película sigue los pasos de un joven agente de policía destinado a un pueblecito del Alto Egipto, cuyos habitantes padecen las persecuciones de un hombre de negocios corrupto. El agente se encuentra con un periodista que investiga lo que parece ser un escándalo de robo de armas y maquinaria de guerra por parte de unos oficiales. Youssef Chahine nos ofrece el retrato de los "gorriones", la gente sencilla de su país a quien unos cuantos usan para enriquecerse.

Descripción
Se la considera una película crítica con el nasserismo. A la película, que contó con colaboración argelina y que estuvo censurada en Egipto entre 1972 y 1975, en castellano se la ha conocido como El gorrión.

Referencias

Al Asfour


Öznel, bir yargının kişiye bağlı olarak değer biçilmesi (kazanılması) için söylenmektedir. Biçilen (atanan) değer açısından bakıldığında kişiden kişiye göre değişen, herkes için farklı olan değer.

Pozitif bilimler kişiden kişiye değişmeyen değerlerin varlığını savunmaktadır. Öznel değerlerin ise nesnel bilgilerin karşıtı olarak bireysel bilgi ile kazanıldığını söylemektedir. Günümüzün pozitif bilim teorileri hem nesnel hem de öznel bilgileri bilgi olarak kabul etmektedir.

Kavramlar

Öznellik


Julius Endlweber (* 17. April 1892 in Wien; † 6. Mai 1947 ebenda) war ein österreichischer Landschafts- und Vedutenmaler.

Leben und Werk
Über die Biografie des Julius Endlweber ist der kunsthistorischen Forschung bis dato relativ wenig bekannt, außer mehrere relevante Ausstellungsdaten. So stellte Endlweber u. a. seine Werke auf der Winterausstellung des Wiener Künstlerhauses im Jahr 1919 aus, 1953 zeigte er auf der Wiener Heimatkunstausstellung "Der unbekannte Künstler" die Ölgemälde Bürgerkrieg, Pesthauch und Verlassenes Schlachtfeld aus.

Werke von der Hand Endlwebers befinden sich heute im Heeresgeschichtlichen Museum und in der Grafischen Sammlung der Österreichischen Nationalbank.

Werke (Auswahl)
 Bürgerkrieg 1919, 1919. Öl auf Leinwand, ca. 100 × 90 cm, Heeresgeschichtliches Museum Wien

Literatur
 Heinrich Fuchs: Die österreichischen Maler der Geburtsjahrgänge 1881-1900, Band 1, S. K54
 Manfried Rauchensteiner, Manfred Litscher (Hg.): Das Heeresgeschichtliche Museum in Wien. Wien/Graz 2000, S. 75

Einzelnachweise

Maler (Österreich)
Österreicher
Geboren 1892
Gestorben 1947
Mann

Julius Endlweber


A Diocese de Diphu (Latim:Dioecesis Diphuensis) é uma diocese localizada no município de Diphu, no estado de Assão, pertencente a Arquidiocese de Guwahati na Índia. Foi fundada em 5 de dezembro de 1983 pelo Papa João Paulo II. Com uma população católica de 68.442 habitantes, sendo 5,3% da população total, possui 26 paróquias com dados de 2020.

História

Em 5 de dezembro de 1983 o Papa João Paulo II cria a Diocese de Diphu através do território da Arquidiocese de Shillong-Gauhati.

Lista de bispos
A seguir uma lista de bispos desde a criação da diocese em 1983.

Ligações externas

Diphu
Diphu

Diocese de Diphu


PMO may refer to:

Government and military
 Polish Military Organisation, an intelligence and sabotage group during World War I
 Prime Minister's Office (disambiguation), government departments in several countries
 Principal Medical Officer, a senior position
 Priority Material Office, a logistics support command of the United States Navy

Science
 Periodic mesoporous organosilica, a type of silica containing organic groups
 Phosphorodiamidate morpholino oligo, a type of molecule in molecular biology
 Planetary-mass object, a celestial object of size similar to a planet

Other uses
 Falcone Borsellino Airport (IATA Airport Code), Italy
 Pine Mountain Observatory, an astronomical observatory in Oregon, US
 Project management office, a standards group within an organisation

PMO


Ulupınar, Kahta - Adıyaman ili Kâhta ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Ayaş - Ankara ili Ayaş ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Kemer - Antalya ili Kemer ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Bilecik - Bilecik ili merkez ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Burdur - Burdur ili merkez ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Çanakkale - Çanakkale ili merkez ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Keban - Elâzığ ili Keban ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Yahyalı - Kayseri ili Yahyalı ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Akşehir - Konya ili Akşehir ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Bozkır - Konya ili Bozkır ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Akhisar - Manisa ili Akhisar ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Gülnar - Mersin ili Gülnar ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Çarşamba - Samsun ili Çarşamba ilçesine bağlı mahalle
 Ulupınar, Durağan - Sinop ili Durağan ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Pertek - Tunceli ili Pertek ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Banaz - Uşak ili Banaz ilçesine bağlı köy
 Ulupınar, Kırşehir - Kırşehir ili beldesi - kasabası

Ulupınar


Freddie Dalton Thompson (August 19, 1942 – November 1, 2015) was an American politician, attorney, lobbyist, columnist, actor, and radio personality. A member of the Republican Party, he served as a United States Senator from Tennessee from 1994 to 2003; Thompson was an unsuccessful candidate in the Republican Party presidential primaries for the 2008 United States presidential election.

He also chaired the International Security Advisory Board at the U.S. Department of State, was a member of the U.S.–China Economic and Security Review Commission, a member of the Council on Foreign Relations, as well as a visiting fellow with the American Enterprise Institute, specializing in national security and intelligence.

As an actor, usually credited as Fred Dalton Thompson, he appeared in a number of movies and television shows including Matlock, The Hunt for Red October, Die Hard 2, In the Line of Fire, Days of Thunder, and Cape Fear, as well as in commercials. He frequently portrayed governmental authority figures and military men.  In the final months of his U.S. Senate term in 2002, Thompson joined the cast of the NBC television series Law & Order, starring as Manhattan District Attorney Arthur Branch.

Early life
Thompson was born at Helen Keller Memorial Hospital in Sheffield, Alabama, on August 19, 1942, the son of Ruth Inez (née Bradley) and Fletcher Session Thompson (born Lauderdale County, Alabama, August 26, 1919, died Lawrenceburg, Tennessee, May 27, 1990), who was an automobile salesman. Thompson had English and distant Dutch ancestry. He attended public school in Lawrenceburg, graduating from Lawrence County High School in 1960, where he played high-school football. Thereafter, he worked days in the local post office, and nights at the Murray bicycle assembly plant.

Thompson was raised in the Churches of Christ. According to Thompson, his values came from "sitting around the kitchen table" with his parents, and from the Church of Christ. While talking to reporters in South Carolina, Thompson said, "I attend church when I'm in Tennessee. I'm [living] in McLean right now. I don't attend regularly when I'm up there." Later on, in his adulthood, Thompson occasionally attended Vienna Presbyterian Church in Vienna, Virginia. He did not speak much about his religion during his 2008 presidential campaign, saying, "Me getting up and talking about what a wonderful person I am and that sort of thing, I'm not comfortable with that, and I don't think it does me any good."

In September 1959, at the age of 17, Thompson married Sarah Elizabeth Lindsey.  Their son, Freddie Dalton "Tony" Thompson Jr., was born in April 1960. Their son Daniel and daughter Elizabeth were born soon thereafter.

Thompson attended Florence State College (now the University of North Alabama), becoming the first member of his family to attend college. He later transferred to Memphis State University (now the University of Memphis), where he earned a double degree in philosophy and political science in 1964. He then received a scholarship to study law at the Vanderbilt University Law School, graduating with a Juris Doctor degree in 1967. While Thompson was attending law school, he and his wife both worked to pay for his education and support their three children. Thompson and his first wife would divorce in 1985.

Career as an attorney
Thompson was admitted to the state bar of Tennessee in 1967. At that time, he shortened his first name from Freddie to Fred.
He worked as an assistant U.S. attorney from 1969 to 1972,  successfully prosecuting bank robberies and other cases. Thompson was the campaign manager for Republican U.S. Senator Howard Baker's re-election campaign in 1972, and was minority counsel to the Senate Watergate Committee in its investigation of the Watergate scandal (1973–1974).

In the 1980s, Thompson worked as an attorney, with law offices in Nashville and Washington, DC, handling personal injury claims and defending people accused of white collar crimes. He also accepted appointments as special counsel to the Senate Foreign Relations Committee (1980–1981), special counsel to the Senate Intelligence Committee (1982), and member of the Appellate Court Nominating Commission for the State of Tennessee (1985–1987).

His clients included a German mining group and Japan's Toyota Motors Corporation. Thompson served on various corporate boards. He also did legal work and served on the board of directors for engineering firm Stone & Webster.

Role in Watergate hearings

In 1973, Thompson was appointed minority counsel to assist the Republican senators on the Senate Watergate Committee, a special committee convened by the U.S. Senate to investigate the Watergate scandal. Thompson was sometimes credited for supplying Republican Senator Howard Baker's famous question, "What did the President know, and when did he know it?" This question is said to have helped frame the hearings in a way that eventually led to the downfall of President Richard Nixon. The question remains popular and is often invoked by pundits commenting on political scandals.

A Republican staff member, Donald Sanders, found out about the White House tapes and informed the committee on July 13, 1973. Thompson was informed of the existence of the tapes, and he, in turn, informed Nixon's attorney, J. Fred Buzhardt. "Even though I had no authority to act for the committee, I decided to call Fred Buzhardt at home," Thompson later wrote, "I wanted to be sure that the White House was fully aware of what was to be disclosed so that it could take appropriate action."

Three days after Sanders's discovery, at a public, televised committee hearing, Thompson asked former White House aide Alexander Butterfield the famous question, "Mr. Butterfield, were you aware of the installation of any listening devices in the Oval Office of the President?" thereby publicly revealing the existence of tape recordings of conversations within the White House. National Public Radio later called that session and the discovery of the Watergate tapes "a turning point in the investigation."

Thompson's appointment as minority counsel to the Senate Watergate committee reportedly upset Nixon, who believed Thompson was not skilled enough to interrogate unfriendly witnesses and would be outfoxed by the committee Democrats. According to historian Stanley Kutler, however, Thompson and Baker "carried water for the White House, but I have to give them credit—they were watching out for their interests, too ... They weren't going to mindlessly go down the tubes [for Nixon]."

Journalist Scott Armstrong, a Democratic investigator for the Senate Watergate Committee, is critical of Thompson for having disclosed the committee's knowledge of the tapes to Buzhardt during an ongoing investigation, and says Thompson was "a mole for the White House" and that Thompson's actions gave the White House a chance to destroy the tapes. Thompson's 1975 book At That Point in Time, in turn, accused Armstrong of having been too close to The Washington Post's Bob Woodward and of leaking committee information to him. In response to renewed interest in this matter, in 2007 during his presidential campaign, Thompson said, "I'm glad all of this has finally caused someone to read my Watergate book, even though it's taken them over 30 years."

Corruption case against Tennessee governor
In 1977, Thompson represented Marie Ragghianti, a former Tennessee Parole Board chair, who had been fired for refusing to release felons after they had bribed aides to Democratic Governor Ray Blanton to obtain clemency.  With Thompson's assistance, Ragghianti filed a wrongful termination suit against Blanton's office. During the trial, Thompson helped expose the cash-for-clemency scheme that eventually led to Blanton's removal from office.  In July 1978, a jury awarded Ragghianti $38,000 ($139,165.09 in 2016 dollars) in back pay and ordered her reinstatement.

Career as a lobbyist

Thompson earned about $1 million in total from his lobbying efforts. Except for the year 1981, his lobbying never amounted to more than one-third of his income.  According to the Memphis Commercial Appeal:

Fred Thompson earned about half a million dollars from Washington lobbying from 1975 through 1993  ... Lobbyist disclosure records show Thompson had six lobbying clients: Westinghouse, two cable television companies, the Tennessee Savings and Loan League, the Teamsters Union's Central States Pension Fund, and a Baltimore-based business coalition that lobbied for federal grants.

Thompson lobbied Congress on behalf of the Tennessee Savings and Loan League to pass the Garn–St. Germain Depository Institutions Act of 1982, which deregulated the savings and loan industry. A large congressional majority and President Ronald Reagan supported the act, but it was said to be a factor that led to the savings and loan crisis. Thompson received $1,600 for communicating with some congressional staffers on this issue.

When Haitian President Jean-Bertrand Aristide was overthrown in 1991, Thompson made a telephone call to White House Chief of Staff John H. Sununu advocating restoration of Aristide's government, but said that was as a private citizen, not on a paid basis on Aristide's behalf.

Billing records show that Thompson was paid for about 20 hours of work in 1991 and 1992 on behalf of the National Family Planning and Reproductive Health Association, a family planning group trying to ease a George H. W. Bush administration regulation on abortion counseling in federally funded clinics.

After Thompson was elected to the Senate, two of his sons followed him into the lobbying business, but generally avoided clients where a possible conflict of interest might appear. When he left the Senate, some of his political action committee's fees went to the lobbying firm of one of his sons.

Initial acting career
Marie Ragghianti's case became the subject of a book, Marie, written by Peter Maas and published in 1983. The film rights were purchased by director Roger Donaldson, who, after traveling to Nashville to speak with the people involved with the original case, asked Thompson if he wanted to play himself. The resulting film, Marie, was Thompson's first acting role and was released in 1985. Roger Donaldson then cast Thompson in the part of CIA director Marshall in the 1987 film No Way Out.  He played the head of FBI special-agent training in the 1988 comedy Feds; in the trailer, the FBI disclaimed any connection with the film. In 1990, he was cast as Ed Trudeau, the head of Dulles Airport, in the action sequel Die Hard 2, as Rear Admiral Painter in The Hunt for Red October, and as Big John, the President of NASCAR, in the movie Days of Thunder (patterned on Big Bill France). Thompson went on to appear in many films and television shows. A 1994 New York Times profile wrote, "When Hollywood directors need someone who can personify governmental power, they often turn to him."  He portrayed a fictional President of the United States in Last Best Chance, as well as two historical presidents: Ulysses S. Grant in Bury My Heart at Wounded Knee (2007) and the voice of Andrew Jackson in Rachel and Andrew Jackson: A Love Story (both produced for TV). He also appeared on the television sitcom Roseanne.

United States Senate tenure

Election campaigns

In 1994, Thompson was elected to finish the remaining two years of Al Gore's unexpired U.S. Senate term. During the 1994 campaign, Thompson's opponent was longtime Nashville Congressman Jim Cooper. Thompson campaigned in a red pickup truck, and Cooper charged Thompson "is a lobbyist and actor who talks about lower taxes, talks about change, while he drives a rented stage prop."  In a good year for Republican candidates, Thompson defeated Cooper in a landslide, overcoming Cooper's early 20% lead in the polls to defeat him by an even greater margin. On the same night Thompson was elected to fill Gore's unexpired term, political newcomer Bill Frist, a Nashville heart surgeon, defeated three-term incumbent Democrat Jim Sasser, the chairman of the Senate Budget Committee, for Tennessee's other Senate seat, which was up for a full six-year term. The twin victories by Thompson and Frist gave Republicans control of both of Tennessee's Senate seats for the first time since Sasser ousted incumbent Bill Brock in 1976.

In 1996, Thompson was reelected (for the term ending January 3, 2003) with 61% of the vote, defeating Democratic attorney Houston Gordon of Covington, Tennessee, even as Bill Clinton and running mate Al Gore narrowly carried the state by less than three percentage points on their way to re-election. During this campaign, Mike Long served as Thompson's chief speechwriter.

Committee assignments

In 1996, Thompson was a member of the Committee on Governmental Affairs when the committee investigated the alleged Chinese attempts to influence American politics. Thompson says he was "largely stymied" during these investigations by witnesses declining to testify, claiming the right not to incriminate themselves or by simply leaving the country.  Thompson explained, "Our work was affected tremendously by the fact that Congress is a much more partisan institution than it used to be."

Thompson became committee chairman in 1997, but was reduced to ranking minority member when the Democrats took control of the Senate in 2001. Thompson served on the Finance Committee (dealing with health care, trade, Social Security, and taxation), the Intelligence Committee, and the National Security Working Group.

Thompson's work included investigation of the "Umm Hajul controversy" which involved the death of Tennessean Lance Fielder during the Gulf War. During his term, he supported campaign finance reform, opposed proliferation of weapons of mass destruction, and promoted government efficiency and accountability. During the 1996 presidential debates, he also served as a Clinton stand-in to help prepare Bob Dole.

On February 12, 1999, the Senate voted on the Clinton impeachment. The perjury charge was defeated with 45 votes for conviction, and 55, including Thompson, against. The obstruction of justice charge was defeated with 50, including Thompson, for conviction, and 50 against. Conviction on impeachment charges requires the affirmative votes of 67 senators.

Campaign co-chairman for John McCain's 2000 presidential campaign
In the 2000 Republican Party presidential primaries, Thompson backed former Tennessee Governor Lamar Alexander, who eventually succeeded Thompson in the Senate two years later. When Alexander dropped out, Thompson endorsed Senator John McCain's bid and became his national co-chairman.  After George W. Bush won the primaries, both McCain and Thompson were considered as potential running mates.

Ratings

Thompson had an 86.1% lifetime (1995–2002) American Conservative Union vote rating, compared to 89.3 for Bill Frist and 82.3 for John McCain.  Senator Susan Collins (R-Maine) characterized her colleague this way: "I believe that Fred is a fearless senator. By that I mean he was never afraid to cast a vote or take a stand, regardless of the political consequences."  Thompson was "on the short end of a couple of 99–1 votes", voting against those who wanted to federalize matters that he believed were properly left to state and local officials.

With Thompson's decision to campaign for the 2008 Republican Presidential nomination, his Senate record received some criticism from people who say he was "lazy" compared to other senators. Critics say that few of his proposals became law, and point to a 1998 quote: "I don't like spending 14- and 16-hour days voting on 'sense of the Senate' resolutions on irrelevant matters. There are some important things we really need to get on with—and on a daily basis, it's very frustrating." Defenders say he spent more time in preparation than other senators. Paul Noe, a former staffer, told The New York Times, "On the lazy charge, I have to chuckle because I was there sometimes until 1 in the morning working with the man."

Personal life during Senate tenure

In the years following his divorce , Thompson had been romantically linked to country singer Lorrie Morgan, Republican fundraiser Georgette Mosbacher, future Counselor to the President Kellyanne Conway, and columnist Margaret Carlson.

In July 1996, Thompson began dating Jeri Kehn (born 1966) and the two married almost six years later on June 29, 2002. When Thompson was asked in a December 2007 Associated Press survey of the candidates to name his favorite possession, he replied, tongue-in-cheek, "trophy wife". The couple had two children together, a daughter Hayden born in 2003, and a son Samuel born in 2006.

On January 30, 2002, Thompson's daughter Elizabeth "Betsy" Thompson Panici died from a brain injury resulting from cardiac arrest after what was determined to be an accidental overdose of prescription drugs.

Initial post-Senate life and career
Thompson was not a candidate for reelection in 2002. He had previously stated that he was unwilling to make serving in the Senate a long-term career. While he announced in the wake of the September 11, 2001 attacks his intention to seek reelection (declaring, "now is not the time for me to leave"), upon further reflection, he decided against running for reelection. The decision seems to have been prompted in large part by the death of his daughter.

The only lobbying work Thompson did after leaving the Senate in 2003 was for the London-based reinsurance company Equitas Ltd. He was paid $760,000 between 2004 and 2006 to help prevent passage of legislation that Equitas said unfairly singled them out for unfavorable treatment regarding asbestos claims. Thompson's spokesman Mark Corrallo said that Thompson was proud to have been a lobbyist and believed in Equitas' cause.

Return to acting
As Thompson prepared to depart the Senate, he resumed his acting career. In 2002, during the final months of his Senate term, Thompson joined the cast of the NBC television series Law & Order, playing conservative District Attorney Arthur Branch, a role that he would ultimately portray for the next five years. Thompson began filming during the August 2002 Senate recess.  He made occasional appearances in the same role on other TV shows, such as Law & Order: Special Victims Unit, Law & Order: Criminal Intent, and the pilot episode of Conviction. During these years, Thompson additionally appeared in Looking for Comedy in the Muslim World and Bury My Heart at Wounded Knee. Thompson, in 2007, again paused his acting career in order to pursue political options, this time stepping back from acting in order to accommodate a potential campaign for the presidency. On May 30, 2007, he asked to be released from the role, potentially in preparation for a presidential bid. Due to concerns about the equal-time rule, reruns featuring the Branch character were not shown on NBC while Thompson was a potential or actual presidential candidate, but TNT episodes were unaffected.

Non-Hodgkin's lymphoma diagnosis
Thompson was diagnosed with non-Hodgkin's lymphoma (NHL), a form of cancer, in 2004. In 2007, Thompson stated, "I have had no illness from it, or even any symptoms. My life expectancy should not be affected. I am in remission, and it is very treatable with drugs if treatment is needed in the future—and with no debilitating side effects." Reportedly indolent, Thompson's NHL was the lowest of three grades of NHL, and was the rare nodal marginal zone lymphoma. It accounts for only 1–3% of all cases.

Political activities

From 2002 to 2005, Thompson was head of the Federal City Council, a group of business, civic, education, and other leaders interested in economic development in Washington, DC.

In March 2003, Thompson was featured in a commercial by the conservative nonprofit group Citizens United that advocated the invasion of Iraq, stating: "When people ask what has Saddam done to us, I ask, what had the 9/11 hijackers done to us -- before 9/11."

Thompson did voice-over work at the 2004 Republican National Convention. While narrating a video for that convention, Thompson observed: "History throws you what it throws you, and you never know what's coming."

After the retirement of Supreme Court Associate Justice Sandra Day O'Connor in 2005, President George W. Bush appointed Thompson to an informal position to help guide the nomination of John Roberts through the United States Senate confirmation process. Roberts' nomination as associate justice was eventually cancelled following the death of Chief Justice William Rehnquist; he was renominated and subsequently confirmed as Chief Justice instead.

Until July 2007, Thompson was Chair of the International Security Advisory Board, a bipartisan advisory panel that reports to the Secretary of State and focuses on emerging strategic threats.  In that capacity, he advised the State Department about all aspects of arms control, disarmament, international security, and related aspects of public diplomacy.

Legal defense for Lewis Libby

In 2006, he served on the advisory board of the legal defense fund for I. Lewis "Scooter" Libby Jr., who was indicted and later convicted of lying to federal investigators during their investigation of the Plame affair. Thompson, who had never met Libby before volunteering for the advisory board, said he was convinced Libby was innocent. The Scooter Libby Legal Defense Fund Trust set out to raise more than $5 million to help finance the legal defense of Vice President Dick Cheney's former chief of staff. Thompson hosted a fundraiser for the Libby defense fund at his home in McLean, Virginia. After Bush commuted Libby's sentence, Thompson released a statement: "I am very happy for Scooter Libby. I know that this is a great relief to him, his wife and children. This will allow a good American, who has done a lot for his country, to resume his life."

Work as a radio analyst
In 2006, he signed on with ABC News Radio to serve as senior analyst and vacation replacement for Paul Harvey.  He used that platform to spell out his positions on a number of political issues. A July 3, 2007, update to Thompson's ABC News Radio home page referred to him as a "former ABC News Radio contributor", indicating that Thompson had been released from his contract with the broadcaster. He did not return after his campaign ended.

Work as a columnist
Thompson signed a deal with Salem Communications's Townhall.com to write for the organization's magazine, Townhall, from April 23, 2007, until August 21, 2007, and again from June 8, 2008, until November 17, 2008.

2008 presidential campaign

Thompson ran for the Republican nomination in the 2008 United States presidential election cycle. He ultimately won 11 delegates in the Republican primaries before dropping out of the race in January 2008.

On March 11, 2007, Thompson appeared on Fox News Sunday to discuss the possibility of a 2008 candidacy for the presidency. At the end of March, Thompson asked to be released from his television contract, potentially in preparation for a presidential bid. Thompson formed a presidential exploratory committee regarding his possible 2008 campaign for president on June 1, 2007, but unlike most candidate exploratory groups, Thompson's organized as a 527 group.

Thompson continued to be mentioned as a potential candidate, but did not officially declare his candidacy. On June 12, Thompson told Jay Leno on The Tonight Show that while he did not crave the presidency itself, he would like to do things that he could only do by holding that office. A New York Times article cited Thompson's aides as saying on July 18 that he planned to enter the race just after Labor Day, followed by a national announcement tour.

On September 5, 2007, Thompson made his candidacy official, announcing on The Tonight Show that "I'm running for president of the United States" and running an ad during a Republican Presidential candidates' debate on Fox News.  In both cases he pointed people to his campaign website to watch a 15-minute video detailing his platform. His campaign entrance was described as "lackluster" and "awkward" despite high expectations in anticipation of his joining the race. Fred Thompson was endorsed by the Virginia Society for Human Life and several other anti-abortion organizations.

In nationwide polling toward the end of 2007, Thompson's support in the Republican primary election was sliding, with Thompson placing either third or fourth in polls.

On January 22, 2008, after attracting little support in the early primaries, Thompson confirmed he had withdrawn from the Presidential race. In a statement issued by his campaign, Thompson said:

Today I have withdrawn my candidacy for President of the United States. I hope that my country and my party have benefited from our having made this effort. Jeri and I will always be grateful for the encouragement and friendship of so many wonderful people.

Post-presidential campaign

Political activities
Thompson spoke at the 2008 Republican National Convention on September 2 in Minnesota, where he described in graphic detail presumptive Republican nominee John McCain's torture at the hands of the North Vietnamese during his imprisonment, and gave an endorsement of McCain for president.

Thompson campaigned in support of the National Popular Vote Interstate Compact.

Acting career
Thompson signed an agreement to be represented as an actor by the William Morris Agency.  In 2009, he returned to acting with a guest appearance on the ABC television series Life on Mars, and as William Jennings Bryan in the TV movie Alleged, based on the Scopes Monkey Trial. Thompson portrayed Frank Michael Thomas in the CBS series The Good Wife, based on himself.  Thompson also had roles in Disney's Secretariat and the horror film Sinister. In 2014, he appeared in the film Persecuted, focusing on religious freedom, government surveillance, and censorship.

Radio career
On March 2, 2009, he took over Westwood One's East Coast noon time slot, hosting the talk radio program The Fred Thompson Show, after Bill O'Reilly ended The Radio Factor. It was co-hosted for a time by his wife, Jeri. Thompson's final show for Westwood One was aired on January 21, 2011. Douglas Urbanski took Thompson's place in the Westwood One syndication lineup.

Work as an advertising spokesman
In May 2010, Thompson became an advertising spokesman for American Advisors Group, a reverse mortgage lender.

Memoir
Thompson's memoir, Teaching the Pig to Dance: A Memoir of Growing up and Second Chances, was published in 2010.

Death and funeral
On the morning of November 1, 2015, Thompson died at the age of 73 from a recurrence of his lymphoma. His funeral was held on November 6, 2015, in Nashville, Tennessee, with U.S. Senators John McCain and Lamar Alexander in attendance. He was interred at Mimosa Cemetery in Lawrenceburg, Tennessee, that same day.

Political positions

Thompson said that federalism was his "lodestar", which provides "a basis for a proper analysis of most issues: 'Is this something government should be doing? If so, at what level of government?'"

Thompson stated that "Roe v. Wade was bad law and bad medical science," and that judges should not be determining social policy. However, Thompson also stated the government should not criminally prosecute women who undergo early-term abortions.

Thompson did not support a federal ban on gay marriage, but would have supported a constitutional amendment to keep one state's recognition of such marriages from resulting in all states having to recognize them.

Thompson said citizens are entitled to keep and bear arms if they do not have criminal records, and the Gun Owners of America says that he voted pro-gun in 20 of 33 gun-related votes during his time in the Senate.

Thompson said that U.S. borders should be secured before considering comprehensive immigration reform, but he also supported a path to citizenship for illegal aliens saying, "You're going to have to, in some way, work out a deal where they can have some aspirations of citizenship, but not make it so easy that it's unfair to the people waiting in line and abiding by the law." Thompson supported the U.S. 2003 invasion of Iraq
and was opposed to withdrawing troops, but believed that "mistakes have been made" since the invasion.

Thompson initially supported the McCain-Feingold campaign finance legislation, but he later said that certain parts should be repealed.

Thompson was skeptical that human efforts cause global warming and pointed to parallel warming on Mars and other planets as an example.

Filmography
Thompson's acting roles were credited as Fred Dalton Thompson, unless otherwise noted.

Film

Television

Book authored

Electoral history

See also
List of United States senators from Tennessee

References

External links

Official
 The Official Flickr Page for Fred Thompson (official photo site)

Documentaries, topic pages and databases

 Financial information (presidential campaign) at the Federal Election Commission
 OpenSecrets campaign contributions
 1994 (Member of Congress)

 Archive of United States Senator Fred Dalton Thompson Congressional Website (From Internet Archive retrieved on 3 January 2007)
 Complete text and audio and video of Fred Thompson's GOP Presidential Candidacy Announcement AmericanRhetoric.com
 Complete text and audio and video of Fred Thompson's 2008 Republican National Convention Speech AmericanRhetoric.com

 Fred D. Thompson Papers , University of Tennessee Knoxville Libraries

News media
 Lawrenceburgs.com – Fred Thompson biography from hometown newspaper
 Nashville Post – The Fred Files Lobbying disclosures, 1975–1994.
 New York Times – Fred D. Thompson collection of news stories and commentary

|-

|-

|-

1942 births
2015 deaths
20th-century American male actors
American actor-politicians
American Enterprise Institute
American male film actors
American male television actors
American male voice actors
American members of the Churches of Christ
American people of Dutch descent
American people of English descent
American prosecutors
American talk radio hosts
Deaths from cancer in Tennessee
Deaths from lymphoma
People from McLean, Virginia
People from Sheffield, Alabama
Politicians from Nashville, Tennessee
Male actors from Tennessee
Male actors from Alabama
Republican Party United States senators from Tennessee
Tennessee lawyers
Tennessee Republicans
United States Department of Justice lawyers
Candidates in the 2008 United States presidential election
21st-century American politicians
United States Senate lawyers
University of Memphis alumni
University of North Alabama people
Vanderbilt University Law School alumni
Virginia Republicans
Watergate scandal investigators
Conservatism in the United States

Fred Thompson


GameFan Magazine (originalmente conocida como Diehard GameFan Magazine) fue una publicación iniciada por Tim Lindquist y Dave Halverson en septiembre de 1992 que proporcionó cobertura de videojuegos nacionales y de importación. Se caracterizó por su amplio uso de imágenes de juego en el diseño de página debido a la falta de capturas de pantalla en otras publicaciones de Estados Unidos de esa época. Se dejó de publicar en diciembre de 2000. Halverson ha relanzado GameFan como una revista de videojuego/película en mayo de 2010.

Personal
Los miembros del personal de GameFan tenían muchos alias.

Referencias

Revistas de videojuegos
Revistas de Estados Unidos

GameFan


Termenul segment se poate referi la:

 Segment (geometrie), în geometrie, o porțiune finită dintr-o dreaptă
 Segment de cerc, în geometrie, o porțiune dintr-un disc
 Segment sferic, în geometrie, o porțiune dintr-o sferă mărginită de două plane secante paralele
 Segment (biologie), parte a corpului unei viețuitoare
 Segment de piață, parte din totalul cererii și ofertei a unui produs pe piață
 Segment (piston), o garnitură metalică în motoarele și compresoarele cu piston

Segment (dezambiguizare)


හැදින්වීම
1902 වර්ෂයේ තිබ්බොටුගොඩ ගණේමුල්ල පලාගේ උපන් එස් රංජිත් සිල්වා ඉතාමත් අපහසු දිවි පෙවෙතකින් අනතුරැව තම දිවි සාර්ථක කරගන්නා ලද අයෙකු වශයෙන් හදුන්වා දිය හැක.තිබ්බොටුගොඩ ගාමිණි කණිෂ්ඨ විද්‍යාලයේ මුලික අධ්‍යාපනය හැදැරිමෙන් අනතුරැව ගලහිටියාව මධ්‍යමහා විද්‍යාලයට ඇතුලත්ව උසස් උධ්‍යාපනය හදාරන ලදී.

විශේෂ දක්ෂතා
තිබ්බොටුගොඩ ගාමිණී විදුහලෙන් මුලික අධ්‍යාපනය හදාරා අපොස(සා:පෙ)සමත් වී අධ්යාාපන පොදු සහතික පත්රබ උසස් පෙළ විභාගය ගම්/ගලහිටියාව මධ්යා මහා විද්යාෙලයෙන්පෙනී සිටින ලදී.මෙම කාලය වන විට බස්නාහිර පලාත ඇතුළු පලාත් කිහිපයක ජනප්‍රියව තිබූ හා ශ්රී  ලංකාවේ ජාතික ක්‍රීඩාව ඩාව වශයෙන් එකල සැලකුම් ලැබු එල්ලේ ක්‍රීඩාව තෝරා ගත්තද පාසැල් පිටියේ දක්ෂ මලල ක්‍රීඩකයෙකු විය.[[ගණේමුල්ල හොරගොල්ල දිපශිකා එල්ලේ ක්‍රීඩා සමාජය 1979 වසරේ ආරම්භ කිරිමේ මුල්පෙලේ ආරම්භක සාමාජකයෙකු වශයෙන්ද කණ්ඩායමේ සංවිධායක වශයෙන්ද,සභාපති වශයෙන්ද කටයුතු කරමින්  එසේම එල්ලේ ජාතික ශුරතාවය වරක් දිනාගත් හොරගොල්ල දීපශිකා ක්‍රීඩා  සමාජය ට ප්‍රභල ක්‍රීඩකයෙකු වශයෙන්ද කටයුතු කරන ලදී.
        එසේම එල්ලේ ක්‍රීඩාවට ප්‍රභල ක්‍රීඩකයින් රැසක්  බිහිකිරිමට දායකත්වයක් ලබාදුන් එල්ලේ ක්‍රීඩාවට මහත් ඇල්මකින් යුක්තව කටයුතු කල අයෙකු වශයෙන්ද එල්ලේ ක්‍රීඩාව ජාත්යරන්තර තලයට රැගෙන යායුතුය යන මතයේ සහ තම පුද්ගලික වාසින් කිසිවකුත් පිලිබද නොසිතා යම් කැපවීම් කරනු ලැබු අයෙකු හැදින්වුවාට වරදක් නොමැත.
1983වසරේදී හ්‍රී ලංකා යුධ හමුදාවට බැදි ක්මාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුව ට ඇතුලත්ව රට හා ජාතිය කුරිරැවු යුද්ධයෙන්  තම රට ජාතිය මුදා ගැනීමසදහා දායකත්වය ලබා දෙන ලදී.පසුව ක්මාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුවේ සැරයන් වරයෙකු වශයෙන් රාජකාරී කිරිමෙන් අනතුරැැව ශ්‍රි ලංකන් එයාර් ලයින් ආයතනයට බැදී සේවය කරනු ලබන අතර තුර එම ආයතනයටද මළල ක්‍රීඩකයෙකු වශයෙන් ක්‍රීඩා කරමින් දක්ෂතා දක්වන ලදි.තවද එම ආයතන එල්ලේ කණ්ඩායමේ සම්භන්ධීකරණ නිළධාරී වශයෙන් කටයුතු කරමින් එල්ලේ ක්‍රීඩාවට සේවයක් සලසන ලදී.ගමේ පාසැලින් මෙන්ම හොරගොල්ල දිපශිකා ක්‍රීඩා සමාජයේ එල්ලේ ක්‍රීඩාවෙන් ලබාගත් ආභාෂය මත ක්මාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුවේ දක්ෂ සෙබලකු වශයෙන් තම රාජකාරින් ඉටුකරන ලද මොහු ලබාගන්නා ලදී.
        ප්‍රවීනයින්ගේ මළල ක්‍රිඩකයින්ග් ජාත්‍යන්තර තරගමාලා කිහිපයකට සහභාගි වු මොහු විදේශීක ප්‍රවීනයින් සමගින්  තරග කොට තම මව් බිමට මලල ක්‍රීඩාවෙන් රන් රිදී සහ ලෝකඩ පදක්කම් කිහිපයක් ලබා දීමට දායකත්වය සපයා ඇත. ක්‍රීඩකයෙකු වශයෙන් ප්‍රවීණ මළල ක්‍රීඩා උළෙලයන් හිදී මීටර් සියය,මිටර් දෙසිය යන තරගයන්හි  ස්ථානයන් ලබා ගනිමින් ජාත්‍යන්තර තරග මාලාවන්ට සහභාගී වෙමින් තරග කොට පදක්කම් පිහිපයක් ලබා ගැනීමට තරම් දක්ෂ ක්‍රීඩකයෙකු වී ඇත.
විදේශයන්හි පැවති ප්‍රවීණයින්ගේ මළල ක්‍රීඩා කිහිපයක් නියෝජනය  කිහිපයකට සහභාගි වු මොහු විදේශීය ප්‍රවීනයින් සමගින් තරග කොට  ලංකාවට මලල ක්‍රීඩාවෙන් රන් රිදී සහ ලෝකඩ පදක්කම් කිහිපයක් ලබා දීමට දායකත්වය සපයා ඇත.  එසේම 2014 වර්ෂයේ ප්‍රවීනයින්ගේ මලල ක්‍රීඩා උළෙලේදී මීටර් 400 කඩුලු පැන දීවිමේ තරගයෙන් ප්‍රථම ස්ථානය දිනා ගනිමින් එම වසරේ ජනානයේ කතිකාමි නගරයේ පැවත් 20 වන ආසියානු ප්‍රවීණ මලල ක්‍රීඩා උත්සවයේ එම ඉසව්ව නියොජනය කිරිම සදහා වරම් ලබා ගන්නා ලදී

උපන් ගම

ලමා කාලය

ඉගෙන ගන්නා ලද පාසැල්

යුධ හමුදාවට එකතු විම

ක්මාන්ඩෝ රෙජිමේන්තුවට ඇතුලත් වීම

යුධ හමුදා පාඨමාලාවන්

යුධ හමුදා ඡායාරැප

විවිධ ඡායාරැපයන්

යුධ හමුදාවෙන් විශ්‍රාම ගැනීම

එයාර් ලංකා ආයතනයට එක්වීම

මළළ ක්‍රීඩකකෙු වශයෙන් දක්ෂතා පෙන්වීම

ආසියානු ප්‍රවිනයින්ගේ මළළ ක්‍රීඩා තරගාවලියට සුදුසු කම් ලබා ගැනීම

මළළ ක්‍රීඩාවෙන් ලබා ගන්නා ලද පදක්කම්

සුභ සාධන කටයුතු

එල්ලේ ක්‍රීඩාවේ උන්නතිය වෙනුවෙන් කටයුතු කිරිම

ප්‍රථම වරට වයස අවුරැදු 50 වැඩි දක්ෂ ක්‍රීඩකයින්ගේ එල්ලේ තරගමාලාවක් සංවිධානය කිරිම

වෙනත්
http://srilankaelle.com/

චරිත කතාඑල්ලේඑල්ලේසමාජ සේවයශ්‍රී ලාංකිකයෝ

සේනාසිංහ රංජිත් සිල්වා


A comunidade de chilenos de origem palestina, que segundo cifras estimativas soma ao redor de 500 000 pessoas, é a maior comunidade da diáspora palestina do mundo fora de Oriente Médio. Como em outros países de América  latina, aos árabes (e, em consequência, aos palestinos) de Chile se lhes chama tradicionalmente "turcos", dado que sua nacionalidade era otomana no momento de sua imigração, que era sinônimo de turca.

De todos os cidadãos chilenos de origem árabe, os palestinos formam o grupo maior e a colónia mais numerosa de procedência asiática no país. O 95% dos palestinos que emigraram para o Chile durante o final do  e começo do  eram cristãos, e a maior parte deles pode remontar suas origens a três localidades: Belém, Beit Yala e Beit Sahur, além de Jerusalém, Yaffa, Beit Safafa, Taibe, Yenín, Ao Jalil, entre outras.

História

Séculos XIX e XX
A origem da imigração palestina para o Chile remonta-se à Guerra de Crimea, na qual França, Reino Unido, Itália e o Império Otomano lutaram contra a Rússia entre 1853 e 1856, e teve auge no início do . As autoridades otomanas impuseram o serviço militar obrigatório para os cristãos de seus domínios (incluindo a Palestina). Esses povos eram mandados para a linha da frente nas guerras que os otomanos travavam com outras potências cristãs, como a Primeira Guerra dos Balcãs ou a Primeira Guerra Mundial. Nessa época, milhões de pessoas estavam emigrando da Europa para as Américas. Assim, o Chile instalou agências de imigração na Alemanha, na Suíça e na França, e os palestinos se somaram a este grande deslocamento humana.

Os chegados vinham principalmente de um conjunto de três povos predominantemente cristãos que hoje fazem parte do Governorato de Belém, vindos das cidades de Beit Yala, Belém e Beit Sahour. Os primeiros imigrantes palestinos chegaram ao Chile com documentação otomana, o que fez que se lhes aplicasse o termo derrogativo de "turcos", que perdurou e foi aplicado também aos chegados após 1918, já com um passaporte britânico emitido pelas autoridades do Mandato britânico da Palestina. A religião cristã, além do clima, da flora e fauna similar ao da Palestina, tornou mais fácil o processo de assimilação dos recém chegados. Já em 1917, a comunidade palestina no Chile construiu a igreja ortodoxa de São Jorge no bairro de Recoleta. Pouco a pouco, com a situação cada vez mais dramática na Palestina e a condição crescentemente acomodada da diáspora palestina, fizeram que numerosas famílias tendessem a reunificar-se no Chile. De fato, há mais cristãos palestinos no Chile que na própria Palestina histórica.

O bairro Patronato, em Recoleta, é conhecido como o bairro palestino de Santiago, onde vivem e trabalham até hoje grande parte dos palestinos assentados no Chile. As comunidades mais numerosas encontram-se em Santiago, Talca, Vinha do Mar, Valparaíso, La Calera, Quillota, Cabildo e Linares..

Os começos da integração árabe no Chile foram bastante difíceis, já que viram-se afetados pela xenofobia de certos setores que os consideravam imigrantes de segunda classe, por desempenhar uma atividade económica desprezada pela aristocracia chilena: o comércio ambulante. Os palestinos no Chile, apesar de suas diferenças culturais com a sociedade chilena, conseguiram se misturar e fazer parte da classe média, convertendo seus negócios ambulantes em estabelecimentos fixos e, posteriormente, chegando a controlar a indústria têxtil e as empresas da construção. Sobrenomes como Hirmas, Said, Yarur e Somar passaram a dominar o negócio têxtil no Chile. Em 1920, alguns membros da comunidade palestina em Chile criaram o Clube Desportivo Palestino, uma time de futebol que ganhou dois títulos da Primeira Divisão do Campeonato Chileno e duas Copa Chile, e que nos últimos anos se assentou na primeira divisão chilena. Em seu início, o clube contava somente com jogadores de origem palestina.

Durante seus primeiros anos na América, esta comunidade optou por casais endogâmicos, já que havia um ambiente hostil para eles. No entanto, esta situação mudou com o passar dos anos, uma vez estendeu-se a prosperidade entre os membros do coletivo e melhorou a integração social. Por exemplo, em 1970, o 70% dos casamentos já se produzia com gente exterior à comunidade. Durante os anos 40, tinham-se conseguido as primeiras representações políticas e, já nos anos 60, o nome de algumas famílias de origem palestinas, como os Yarur e os Somar, chegou a ser conhecido como sinônimo de riqueza. A segunda metade do   levou consigo novas ondas de imigração palestina para o Chile, causadas pelos diferentes eventos que convulsionaram Levante, como a Guerra dos Seis Dias em 1967 (que levou consigo a ocupação israelita da zona de Belém, de onde esta comunidade é originaria), a Primeira Intifada, entre 1987 e 1993, e a Segunda Intifada, entre os anos 2000 e 2005. Ante a concorrência têxtil que supôs a emergência da economia chinesa nos anos oitenta e noventa, a comunidade palestina diversificou seus negócios aos âmbitos financeiro, imobiliário, agrícola, vinicultor, alimentar e aos meios de comunicação. Entre as empresas chileno-palestinas mais importantes destacam a corrente de shoppings Parque Arauco, propriedade da família Said, e o Banco de Crédito e Investimentos, fundado em 1937 por Juan Yarur Lolas.

Século XXI
Em novembro de 2009, o prefeito de Estação Central, Rodrigo Delgado Mocarquer, entregou-lhe as chaves da cidade a Mahmoud Abbas, presidente da Palestina. Na ocasião, inaugurou-se o Passeio Palestina a um custado da casa consistorial da comuna, como parte da Avenida Geral Velásquez, na interseção com A Alameda.

Organizações palestinas no Chile
A primeira organização de palestinos no Chile foi criada sob a asa da fé cristã ortodoxa, com a construção, em 1917, da Catedral Ortodoxa de São Jorge no bairro do Patronato de Santiago do Chile. Ainda hoje este setor se caracteriza por sua grande atividade comercial devido a sua alta porcentagem de palestinos.

Além disso, há o Club Deportivo Palestino, fundado em 1920.

Ver também
 Imigração no Chile
 Diáspora palestina
 Nakba
 Direito de retorno dos refugiados palestinos

Diáspora palestina
Imigrações no Chile

Imigração palestiniana em Chile


Le projet de réforme de l'espéranto de 1894 désigne le projet présenté en 1894 par Louis-Lazare Zamenhof, initiateur de l'espéranto, pour réformer la langue.

Contexte

Historique
Louis-Lazare Zamenhof publie des propositions dans La Esperantisto. Il publie chaque mois un nouvel article. Le premier article parait en  et traite des modifications à apporter à l'alphabet. Le second article parait en février de la même année et porte sur la grammaire, les pronoms, les affixes et le dictionnaire. Les troisième et quatrième articles paraissent en mars et portent sur la justification des réformes et le pluriel. Le cinquième article parait en avril. Enfin, le sixième et dernier article parait en mai 1894 et propose un dictionnaire révisé.

Propositions

Réactions

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Histoire de l'espéranto

Projet de réforme de l'espéranto de 1894


An Sobralia fruticetorum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Sobralia fruticetorum in nahilalakip ha genus nga Sobralia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Bolivia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sobralia

Sobralia fruticetorum


Cette page contient la liste de toutes les équipes et leurs joueurs participant au Championnat du monde de hockey sur glace 2022 en Finlande.

Chaque équipe est constituée au minimum de 15 joueurs et 2 gardiens et, au maximum, de 22 joueurs et 3 gardiens.

Allemagne
Entraîneur-chef : Toni Söderholm

Autriche
Entraîneur-chef : Roger Bader

Canada
Entraîneur-chef : Claude Julien

Danemark
Entraîneur-chef : Heinz Ehlers

États-Unis
Entraîneur-chef : David Quinn

Finlande
Entraîneur-chef : Jukka Jalonen

France
Entraîneur-chef : Philippe Bozon

Grande-Bretagne
Entraîneur-chef : Peter Russel

Italie
Entraîneur-chef : Greg Ireland

Kazakhstan
Entraîneur-chef : Iouri Mikhaïlis

Lettonie
Entraîneur-chef : Harijs Vītoliņš

Norvège
Entraîneur-chef : Petter Thoresen

Slovaquie
Entraîneur-chef : Craig Ramsay

Suède
Entraîneur-chef : Johan Garpenlöv

Suisse
Entraîneur-chef : Patrick Fischer

Tchéquie
Entraîneur-chef : Kari Jalonen

Références

2022
Hockey sur glace
2022

Liste des équipes du Championnat du monde de hockey sur glace 2022


Silvio en El Rosedal es un libro de cuentos del escritor peruano Julio Ramón Ribeyro. Fue publicado en 1977 como parte del tercer tomo de La palabra del mudo.

Si bien no salió como un libro individual, existen antologías de los cuentos de Julio Ramón Ribeyro, en inglés y en italiano, que llevan este título.

En este libro se mezclan historias sobre el paso del tiempo ("El polvo del saber", "Tristes querellas en la vieja quinta"), la discriminación ("Alienación", "El marqués y los gavilanes") entre otros temas. Incluso, se agregaron cuentos antiguos que el autor había descartado de otros libros como "El carrusel" o "Demetrio" de corte fantástico.

Cuentos

La obra está compuesta por quince cuentos:

 Terra incógnita.
 El polvo del saber.
 Tristes querellas en la vieja quinta.
 Cosas de machos.
 Almuerzo en el club.
 Alienación.
 La señorita Fabiola.
 El marques y los gavilanes.
 Demetrio.
 Silvio en el Rosedal.
 Sobre las olas.
 El embarcadero de la esquina.
 El carrusel.
 Cuando no sea más que sombra.
 Los merengues.

Referencias

Obras literarias en español
Libros de cuentos de Julio Ramón Ribeyro
Libros de cuentos de 1977

Silvio en El Rosedal


Henry James Byron (8 de janeiro de 1835 - 11 de abril de 1884) foi um prolífico dramaturgo inglês, além de editor, jornalista, diretor, gerente de teatro, romancista e ator.

Depois de um início abortado na carreira médica, Byron lutou como ator provincial e aspirante a dramaturgo na década de 1850. Retornando a Londres e começando a estudar para a Ordem dos Advogados, ele finalmente encontrou sucesso como dramaturgo em burlescos e outras peças de teatro. Na década de 1860, tornou-se editor de revistas humorísticas e um notável homem da cidade, enquanto continuava a construir sua reputação de dramaturgo, notadamente como co-gerente, com Marie Wilton, do Prince of Wales's Theatre. Em 1869, voltou aos palcos como ator e, no mesmo período, escreveu inúmeras peças de sucesso, incluindo o histórico sucesso internacional, Our Boys. Em seus últimos anos, ele ficou frágil de tuberculose e morreu aos 49 anos.

Byron nasceu em Manchester, Inglaterra, filho de Henry Byron (1804-1884, primo em segundo grau do poeta Lord Byron e descendente de muitos Lord Byrons), ao mesmo tempo cônsul britânico em Port-au-Prince, Haiti, e Elizabeth Josephine née Bradley. Ele foi educado em Essex e depois na St. Peter's Collegiate School em Eaton Square, Londres. Embora sua mãe quisesse que ele seguisse uma carreira na Marinha, Byron não o fez. Em vez disso, ele se tornou assistente de um médico em Londres por quatro anos e depois estudou medicina com seu avô, Dr. James Byron Bradley, em Buxton. Byron casou-se com Martha Foulkes (1831–1876) em Londres em 1856. Ele entrou no Middle Temple como estudante brevemente em 1858, mas ele já havia começado a escrever para o palco e logo retornou a essa vocação.

Byron ingressou em várias companhias provinciais como ator de 1853 a 1857, às vezes em suas próprias peças e às vezes nas de T. W. Robertson (com quem atuou e passou fome) ou outras, mas teve pouco sucesso. Ele descreveu suas primeiras tentativas de atuar, e as dificuldades do ator viajante viajante, em um ensaio de 1873 para The Era Almanack and Annual chamado "Eightteen Parts a Week". Ele começou a escrever burlescos de melodramas e extravagâncias em meados da década de 1850. Em 1857, seu burlesco de Richard of the Lion Heart estreou no Royal Strand Theatre. Seus trabalhos de sucesso em 1858 incluíram The Lady of Lyons, or, Twopenny Pride and Pennytence e Fra Diavolo Travestie; ou, The Prince, the Pirate and the Pearl, também no Strand, que mais tarde tocou em Nova York. Isso foi tão bem recebido que Byron abandonou a lei para se concentrar em tempo integral no teatro. Outro burlesco de Strand bem-sucedido em 1858 foi The Maid and the Magpie; ou, The Fatal Spoon, uma peça inicial para incluir uma dança no final de uma música. Este estrelou Marie Wilton como Pippo e também foi revivido em Nova York. Em 1859, ele escreveu outro burlesco de sucesso, The Babes in the Wood and the Good Little Fairy Birds. Ele logo escreveu outros burlescos para o Strand, o Teatro Olímpico e o Teatro Adelphi, bem como uma sequência de pantomimas de Natal para o Princess's Theatre, começando em 1859 com Jack the Giant Killer, or, Harlequin, King Arthur, and ye Knights de ye Round Table e seguido no ano seguinte por Robinson Crusoe, ou Harlequin Friday and the King of the Caribee Islands!

Ver também

Dramaturgos da Inglaterra
Henry

Henry James Byron


Josip Jernej  (Gorica, 7. srpnja 1909. – Zagreb, 20. ožujka 2005.) bio je hrvatski romanist, talijanist i leksikograf.

Životopis
Odrastao je u četverojezičnom okruženju (talijanski, slovenski, hrvatski i njemački). Završio je talijansku gimnaziju u Gorici 1929. Pravo je studirao u Padovi 1929. – 31., zatim u Zagrebu. Početkom 1938. upisao je studij talijanskoga i francuskoga pri Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Nastavio je studirati u Firenci u C. Battistija i B. Migliorinija, te diplomirao 1941. pri zagrebačkom fakultetu, gdje je i doktorirao 1952. tezom Povijest talijanskih gramatika na hrvatskom i srpskom jeziku.
Habilitirao se 1956. tezom o talijanskim elementima u hrvatskom jeziku. Nastavničku djelatnost započeo 1942. kao asistent pri talijanskoj katedri Filozofskoga fakulteta u Zagrebu, potom je od 1950. predavač, 1956. docent, 1962. izvanredni i od 1969. redoviti profesor te voditelj katedre do umirovljenja 1979.

Leksikograf i gramatičar

Glavno su područje Jernejeva rada glotodidaktička pomagala u studiju talijanskoga jezika (gramatika, rječnici, audiovizualna izd.). Od 1938. surađuje s M. Deanovićem na području leksikografije, prvo u izradbi talijansko-hrvatskoga, zatim hrvatsko-talijanskoga rječnika, tako da je profesor Jernej od početka profesionalnog djelovanja pa do kraja života bio prije svega plodonosan leksikograf, jedan od najvećih u novijoj hrvatskoj leksikografija. Ostavio je značajan pečat i na polju gramatike. Generacije mladih u Hrvatskoj i diljem tadašnje države svoje znanje talijanskog jezika stekle su zahvaljujući gramatikama profesora Jerneja.
Napisao je Tumač talijanskoj gramatici P. Mixa (1940.), sastavio Fonetica dell'italiano moderno con riferimento alla pronunzia e alla grafia del croato o serbo (1948.), izradio nekoliko inačica Talijanske gramatike (za škole, početnike, konverzacijska gramatika, a s profesorom M. Regulom iz Graza napisao psihološki i povijesno utemeljenu opisnu gramatiku talijanskoga jezika Grammatica italiana descrittiva su basi storiche e psicologiche (1965).
Ova gramatika uvodi važne teoretske inovacije (pojam taksema s decimalnom klasifikacijom, pojam objektoida i tzv. slobodnoga predikativa) i u mnogočem se približava današnjoj pragmalingvistici te postaje standardnim sveučilišnim udžbenikom talijanskoga jezika u mnogim zemljema, kao i u Italiji i Njemačkoj.

Popis djela

 Tumač talijanskoj gramatici P. Mixa. Zagreb 1940.
 Džepni talijansko-hrvatski rječnik. Zagreb 1944.
 Dodatak I. izd. Talijansko-hrvatskog rječnika. Zagreb 1945.
 Fonetica dell'italiano moderno con riferimento alla pronunzia e alla grafia del croato o serbo. Zagreb 1948.
 Rječnik talijanskog i hrvatskog jezika. Zagreb 1948.
 Talijanska gramatika s vježbama, 1. Zagreb 1950.
 Grammatica italiana per le classi inferiori della scuola ottennale popolare e il ginnasio inferiore. Zagreb 1953.
 Talijanska gramatika s vježbama, 2. Zagreb 1954.
 Hrvatskosrpsko-talijanski rječnik (suautor M. Deanović). Zagreb 1956.
 Talijansko-hrvatskosrpski rječnik (suautor M. Deanović). Zagreb 1960.
 Grammatica italiana descrittiva su basi storiche e psicologiche (suautor M. Regula). Bern—München 1965.
 Sintassi della proposizione. Zagreb 1965.
 Talijanska gramatika za svakoga (Priručnik za srednje škole). Zagreb 1969.
 Talijansko-hrvatski (ili srpski) i hrvatsko (ili srpsko)-talijanski džepni rječnik. Zagreb 1973.
 Konverzaciona (konverzacijska) talijanska gramatika, 1–2 (za početnike i naprednije). Zagreb 1976.
 Talijanski jezik. Udžbenik za niži, srednji i viši stupanj. Dopuna talijanskim gramatikama. Zagreb 1978.
 Talijanski jezik. Priručnik za viši stupanj. Zagreb 1999.

Izvori

Romanisti
Životopisi, Zagreb
Hrvatski jezikoslovci
Hrvatski leksikografi

Josip Jernej


Kaocen Ag Kedda (1880–1919 ; également Kaosen, Kawsan, en touareg : ⴾ𐤟፡ⵙⵏ Kawsen) était un noble touareg et chef de clan. Né en 1880 près de l'oued Tamazlaght Aïr (Niger moderne), Kaocen est issu de la tribu des touaregs Ikazkazan, un sous-ensemble de la confédération Kel Owey. Il a dirigé la révolte de Kaocen, une rébellion contre la domination coloniale française de la région autour des montagnes de l'Aïr au nord du Niger, en 1916-17. Après la défaite de la révolte, Kaocen s'enfuit vers le nord ; il a été capturé et pendu en 1919 par les forces locales à Mourzouk, en Libye.

Né dans la tribu familiale de wuro des Touareg Ikazkazan dans l'actuel (monts de l'Aïr) au nord du Niger, sa lignée exacte est débattue. Son frère Mokhtar Kodogo a été son commandant en second tout au long de sa vie et n'a survécu qu'un an après sa mort, tué alors qu'il dirigeait une révolte parmi les Toubou Fula au Sultanat de Damagaram.

Résistance au français
Adhérant à l'ordre religieux soufi militant anti-français Sanusiya, Kaocen s'est engagé dans de nombreuses batailles, pour la plupart infructueuses, contre les forces françaises à partir d'au moins 1909. Il attaqua les colonnes françaises dans ce qui est aujourd'hui l'est du Niger et l'ouest du Tchad. Il a participé à plusieurs raids dans la région du Borkou, de l'Ennedi et du Tibesti, dont la bataille de 1909 à Galakka. Sous les ordres directs du chef de Sanusiya, il commanda les forces à Ennedi en 1910, seulement pour être vaincu par les Français et contraint de se retirer à la frontière du Darfour. De retour d'abord à Ounianga Kabir puis au Fezzan (centre du pouvoir des Sanusiya), Kaocen rallia à la fois des sujets tribaux et d'autres nomades (pas tous touaregs ) fidèles aux Sanusiya.

Là, en octobre 1914, la direction de Sanusiya a déclaré un jihad contre les colonialistes français. En 1916, les forces de Kaocen ont commencé à attaquer les villes des montagnes de l'Aïr. Avec l'aide du sultan d'Agadez, les forces de Kaocen assiégèrent la garnison le 17 décembre 1916. Ils se sont emparés de toutes les grandes villes de l'Aïr, dont Ingall, Assodé et Aouderas, plaçant ce qui est aujourd'hui le nord du Niger sous contrôle rebelle pendant plus de trois mois.

Défaite et mort
Le 3 mars 1917, une importante force française envoyée de Zinder releva la garnison d'Agadez et les forces de Kaocen se retirèrent dans le Tibesti, menant des raids contre les villes françaises et locales jusqu'à ce qu'il soit finalement chassé vers le nord jusqu'au Fezzan. Là, il fut capturé et pendu en 1919 par les forces locales de Mourzouk hostiles aux Sanusiya.

Le contexte
Aujourd'hui, les nationalistes touaregs se souviennent de Kaocen comme d'un héros, et son nom est un prénom populaire dans les communautés touaregs. Le souvenir de la révolte et des tueries qui en ont résulté reste frais dans l'esprit des Touaregs modernes. L'épisode est considéré à la fois comme faisant partie d'une lutte anticoloniale plus large et, pour certains, comme faisant partie de la lutte post-indépendance pour l'autonomie des gouvernements existants du Niger et de ses voisins.

La révolte de Kaocen peut également être placée dans une histoire plus longue de conflit touareg avec les ethnies Songhay et Hausa dans le centre-sud du Sahara qui remonte au moins à la prise d'Agadez par l'Empire songhaï en 1500 CE, ou même aux premières migrations de Touaregs berbères au sud dans l'Aïr aux XIe-XIIIe siècles de notre ère. Les conflits ont persisté depuis l'indépendance, avec d'importants soulèvements touaregs dans l'Adrar des Ifoghas au Mali en 1963-64, les insurrections des années 1990 au Mali et au Niger, et une nouvelle série d'insurrections commençant au milieu des années 2000 (voir Deuxième rébellion touareg).

Références

Bibliographie
 Samuel Décalo, Dictionnaire historique du Niger, Scarecrow Press, Londres et New Jersey, 1979
 Jolijn Geels, Niger, Bradt Londres et Globe Pequot New York, 2006  .
 JD Fage, Roland Anthony Oliver, L'Histoire de Cambridge de l'Afrique, Cambridge University Press, 1975, p. 199

Liens externes

Naissance en 1880
Personnalité politique nigérienne
Histoire du Niger
Condamné à mort exécuté par pendaison
Décès en 1919

Kaocen


Mal Abrigo ist eine Ortschaft in Uruguay.

Geographie
Mal Abrigo befindet sich auf dem Gebiet des Departamento San José in dessen Sektoren 4 und 7 in der Cuchilla San José. Der Ort liegt im Nordwesten San Josés nahe der westlich gelegenen Grenze zum Nachbardepartamento Colonia. Nordwestlich Mal Abrigos entspringen sowohl der Arroyo Pavón als auch der Arroyo Coronilla. Unweit südlich des Ortes ist der Cerro Pelado gelegen. Weitere benannte topographische Erhebungen in der Umgebung sind der Cerro Albornoz im Westsüdwesten, der Cerro Mangrullo im Nordwesten und der nördlich in der Sierra Mahoma zu findende Cerro Mahoma.

Infrastruktur
Durch den Ort führt die Ruta 23.

Der denkmalgeschützte Bahnhof Mal Abrigo liegt an den stillgelegten Bahnstrecken Montevideo–Mercedes (Línea Mercedes) und Mal Abrigo–Colonia (Línea Colonia).

Einwohner
Die Einwohnerzahl von Mal Abrigo beträgt 344 (Stand: 2011), davon 180 männliche und 164 weibliche.

Quelle: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay

Weblinks
 Stadtplan von Mal Abrigo (PDF; 104 kB)

Einzelnachweise

Ort im Departamento San José

Mal Abrigo


Karl Mediz (født 4. juni 1868 i Wien, død 11 januar 1945 i Dresden) var en østrigsk maler og tegner.

Han er udgået fra Akademiet i Wien (under Fritz L'Allemand), frigjorde sig snart fra akademipræget og deltog i Dresden, hvor han slog sig ned fra 1894, i Secessionistudstillingerne; sammen med nedennævnte hustru virkede han en tid i Dachau (under Fritz von Uhde). Han har malet landskaber (Cypreslandskab i Dresdens galleri), tegnet en række portrætter af kendte personligheder i Dresden (samlingen udgivet i heliogravure 1896 i Dresden) og skabt ejendommelige originallitografier: blandt andet portrætter af billedhuggeren Robert Diez og af sin egen hustru. I sin malerkunst er han ofte minutiøst udpenslende; hans fire legemsstore figurer i tyrolerdragt købtes af den østrigske stat. Hans hustru Emilia Mediz-Pelikan (født Pelikan 2. december 1861 i Vöcklabruck, Øvreøstrig, død 19. marts 1908 i Dresden) malede på samme detaljerende vis (portrætter, landskaber med terrasser ud mod havet; et større dekorativt billede for den Lahmannske Heilanstalt i Dresden, 1899) og udført litografier.

Kilder

Eksterne henvisninger

Malere fra Østrig
Østrigere i 1800-tallet
Østrigere i 1900-tallet
Personer fra Wien

Karl Mediz


La fructosa-1,6-bisfosfatasa (FBP) () es una enzima localizada en el hígado que cataliza la reacción de la gluconeogénesis que convierte la fructosa-1,6-bisfosfato a fructosa-6-fosfato. La FBP cataliza la reacción inversa catalizada en la glicólisis por la fosfofructoquinasa-1.

Tanto la fructosa-1,6-bisfosfatasa como la fosfofructoquinasa-1 solamente catalizan la reacción en una dirección, y están reguladas por metabolitos como la fructosa-2,6-bisfosfato. La actividad alta de una enzima está acompañada por la baja actividad de la otra.

La FBP participa en muchas rutas metabólicas y se encuentra en muchos organismos. Requiere iones metálicos como cofactores para la catálisis, preferentemente Mg2+ y Mn2+. La enzima es inhibida por el ion Li+.

Estructura

En la FBP de los mamíferos, se ha mostrado que un residuo de lisina está involucrado en el mecanismo catalítico. La región alrededor de este residuo está altamente conservada. En algunas secuencias bacterianas de FBP, este residuo de lisina está substituido por uno de arginina.

Se ha encontrado que el plegamiento de la FBP del cerdo es idéntico a la de la inositol-fosfato fosfatasa (IMPA) (EC 126.96.36.199). La inositol-polifosfato 1-fosfatasa (INPP) (EC 184.108.40.206), la IMPA y la FBP comparten un motivo secuencial (Asp-Pro-Ile/Leu-Asp-Gly/Ser-Thr/Ser) que se ha demostrado que se une a iones metálicos y participa en la catálisis. Este motivo también se encuentra en los homólogos de las IMPA de los hongos, bacterias y levaduras. Se ha sugerido que estas proteínas definen una familia antigua estructuralmente conservada que participa en diversas rutas metabólicas incluyendo la señalización mediante inositol, gluconeogénesis, asimilación de sulfato y posiblemente el metabolismo de la quinona.

Grupos de FBP

Se han identificado tres grupos diferentes de FBP en los eucariotas y en las bacterias (FBP I, FBP II y FBP III). Ninguno de estos grupos se ha encontrado hasta el momento en las archaea, aunque un nuevo grupo de FBP (FBP IV) que también tiene actividad inositol monofosfatasa ha sido recientemente identificada en las archaea.

Un nuevo grupo de FBP (FPB V) se ha encontrado en las archaea termofílicas y en la bacteria hipertermofílica Aquifex aeolicus. Un estudio estructural sugiere que la FBP V tiene un nuevo plegamiento para un azúcar-fosfato, formando un sandwich de cuatro capas alfa-beta-beta-alfa, a diferencia del más usual de cinco capas alfa-beta-alfa-beta-alfa. La disposición de las cadenas laterales catalíticas y los ligandos metálicos se encontró consistente con el mecanismo catalítico asistido con tres iones metálicos propuesto para otras FBP.

La FBP encontrada en las firmicutes (bacterias gram-positivas) no muestra una similitud significativa con la enzima de otros organismos. La enzima del Bacillus subtilis es dependiente del Mn2+ y es inhibida por el AMP, aunque esta inhibición puede ser superada por el fosfoenolpiruvato.

Enlaces externos

 Wikipedia inglesa.
 Ficha base de datos ExPASy.

EC 3.1.3

Fructosa-1,6-bisfosfatasa


An Habenaria leptantha in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Habenaria leptantha in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Bolivia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Habenaria

Habenaria leptantha


مستقيمات العُيَيْنَة أو أركوستيماتا أو رتيبة أركوستيماتا archostemata هي أصغر رتيبة من الخنافس وتضم أقل من خمسين نوع معروف تنتضم في خمس عائلات وهي تعتبر من سلالات الخنافس القديمة إذ انها تمتلك العديد من الخصائص البدائية وتتشابه في شكلها مع الخنافس الإحفورية التي ظهرت قبل حوالي 220 مليون سنة.

أصنوفات
الأصنوفات الأدنى لهذا الكائن:

مراجع

كائنات باقية ظهرت خلال العصر البرمي

مستقيمات العيينة