Ballymahon () on the River Inny is a town in the southern part of County Longford, Ireland. It is located at the junction of the N55 National secondary road and the R392 regional road.

History
Ballymahon derives its name from the Irish language term Baile Uí Mhatháin  or Baile Mathuna, meaning "Town of Mahon". This may refer to Mahon (Mathgamain mac Cennétig), a southern chieftain and the elder brother of Brian Boru, who is believed by some to have fought a battle in 960 in the vicinity of Ballymahon at Shrule (in Irish Sruaith Fhuil, River of Blood) where he defeated O'Rourke of Cavan and laid claim to lands in the area. This is disputed by others who claim Mahon may relate to a sub chieftain of the O'Farrells who ruled over this part of County Longford in the 14th century.

The earliest documentary evidence of Ballymahon is from the year 1578, when lands in the area were granted to the Dillon family, later Earls of Roscommon. By 1654, the maps of William Petty's Down Survey shows Ballymahon as a group of houses situated at the southern end of the present town, on the right bank of the River Inny.

Two main families, the Shuldham family of Moigh House and the King-Harman family of Newcastle House, developed the town in the mid-nineteenth century. The buildings in the town are of late Georgian architecture, with two and three-storey gabled houses, colour-washed and in rows of three and four. From 1788 to 1853, the Roman Catholic bishops of Ardagh and Clonmacnoise resided in the town, and the parish church served as a Pro-Cathedral until St Mel's Cathedral was built in Longford.

Geography
The River Inny, a tributary of the River Shannon, flows westwards through Ballymahon in the direction of Lough Ree three miles from the town. A stretch of the Inny from Newcastle Bridge to Ballymahon town is used for beginner to intermediate kayaking, canoeing and time trials.

The Royal Canal also passes westwards through Ballymahon from Dublin to Clondra, County Longford. Following extensive works the canal has been restored and is now fully navigable. Brannigan Harbour, c.1 km from Ballymahon town, is on the Royal Canal and is a common point for boats and barges to stop and pass.

Built heritage
Churches in the town include St Matthew's Roman Catholic church (built 1906) which is constructed in a Gothic-style and located on the northwest side of Ballymahon. St Catherine's Church of Ireland church (built 1800, rebuilt 1824) has a narrow spire which is a prominent feature in the town.

Ballymahon Courthouse and Market House, originally built in the early 19th century, is a community library. It is situated in the centre of the town (built 1819).

Opposite St Catherine's Church is the old RIC police barracks built on the northern edge of what local tradition holds was a castle or fortress of the O'Farrell Clan, earthworks of which can still be seen off the Fairgreen/Thomand Lodge Road. It became a Garda station after the establishment of the Irish Free State and remained in service until 1996 when a new, smaller, station was built on the southern bank of the river opposite the old mill. The barracks was attacked during the War of Independence in August 1920. The attack was led by General Seán MacEoin, Seán Connolly (who fired the first shot in the Easter Rising and was later killed himself in the Selton Hill ambush) and Frank Davis. A small party of local volunteers also took part in the raid which mainly aimed to seize firearms. MacEoin later visited the barracks to campaign during an election campaign in the 1950s. Ruairí Ó Brádaigh was held here in the 1950s during the IRA Border War which ended in 1962.

Transport and communications

Ballymahon is on the N55 road, a National Secondary route leading from Athlone, about 22 kilometres to the south, towards Belfast and Northern Ireland. The county town of Longford lies about 22 kilometres to the north-west. The R392 road links Ballymahon to Mullingar in the East and to Roscommon in the West, via Lanesborough–Ballyleague. This route was a portion of an ancient ceremonial way from Rathcroghan to the Hill of Tara. Intact portions of the ancient roadway can be seen at the nearby Corlea Trackway and the ceremonial route attests to the straightness of the R392.

The Royal Canal links Ballymahon to Dublin, via several towns such as Mullingar and Maynooth, and to the River Shannon at Clondra.

Bus services include Bus Éireann route 466 which links Ballymahon with Athlone railway station in County Westmeath, and Local Link route 24 to Longford town and Longford railway station.

Education
Ballymahon has a primary school, St. Matthew's National School, which opened in 2014 (for ages 4–12) as well as two mixed secondary schools (for ages 12–19), Mercy Secondary School (1980 and Ballymahon Vocational School. The nearest third-level college is Athlone Institute of Technology in Athlone, approximately 22 km away.

Culture and sport
Ballymahon is home to the Bog Lane Theatre. It also hosts the Oliver Goldsmith Summer School, a festival of literature which is held on the June Bank Holiday Weekend, with poetry readings held at Goldsmith's birthplace in Pallas. Ballymahon also plays host to the annual Still Voices International Film Festival.

The town's Gaelic football (GAA) club is Ballymahon GAA, and its association football (soccer) club is Ballymahon AFC.

Twin towns
Ballymahon is twinned with the two adjacent towns of Landévant and Landaul in the Morbihan region of Brittany in north-west France. Twinning events and cross-cultural tours are held annually.

People

 Sir Thomas Molyneux (1661–1733) and William Molyneux (1656–1698), natural philosopher and writer, were descendants of the Dowdall-Molyneux family who had large estates in Ballymulvey, near Ballymahon.
 Thomas Marlay (c.1680–1756), Lord Chief Justice of Ireland, was born at Creevagh Beg, Ballymahon.
 Oliver Goldsmith (1728–1774), author, was born in the nearby townland of Pallas and raised in nearby Lissoy (The Pigeons). His mother was resident in the town in her latter years in a building later demolished during the widening of the N55 junction in the 1990s. Ballymahon has a monument on the main street commemorating the poet as well as a commemorative monument and park at his birthplace in Pallas.
 John Keegan Casey (1846–1870), known as "the poet of the Fenians" was born in 1846 in County Westmeath before his family moved to Gurteen outside Ballymahon where his father was schoolmaster. Casey later taught in the area and became involved in the Fenian movement locally.
 John Henry Patterson (1867–1947), soldier and author, was born in Forgney near Ballymahon. His book The Man-Eaters of Tsavo (1907) details his experiences while building a railway bridge in Kenya in the late 1890s.
 Dr Kathleen Lynn, political and women's rights activist and medical doctor, lived in Ballymahon for four years in her youth from 1882 to 1886, while her father served as a Church of Ireland clergyman to the Ballymahon Parish.
 James Dooley (1877-1950), Australian politician and Premier of New South Wales, was born at Currycreaghan near Ballymahon.

See also
 List of towns and villages in Ireland
 Market Houses in Ireland

References

External links

Towns and villages in County Longford

Ballymahon


ලක්බිම යනු ශ්‍රී ලංකාවේ සතිපතා ප්‍රකාශයට පත් කරනු ලබන පුද්ගලික සිංහල භාෂා පුවත්පතක් වේ. පුවත්පත 1994 වර්ෂයේ පිහිටුවන ලද්දකි.

මේවාද බලන්න
ශ්‍රී ලංකාවේ පුවත්පත් ලැයිස්තුව

මූලාශ්‍ර

බාහිර සබැඳි
 ලක්බිම  නිල වෙබ් අඩවිය

ලක්බිම


معالجة المخلفات : تشير إلى العمليات اللازمة للتأكد بأن للمخلفات أقل تأثير ممكن على البيئة. هناك معالجة للمخلفات وبأشكالها المختلفة مطلوبة وينص عليها القانون في العديد من البلدان.

مشروع معالجة المخلفات وهو إعادة تصنيع المخلفات(القمامة)وهو من المشروعات التي يجب أن تحظى بأهمية كبيرة لأن هذا المشروع يوفر الكثير من الموارد التي نحتاج إليها وهناك الكثير من الدول المتقدمة تنفذ هذا المشروع بنجاح وتستفيد من كل جوانبه وعندما تقوم به الدول فان الموارد ستزداد وستكون الشوارع والطرق نظيفة من المخلفات (القمامة).

معالجة المخلفات الصلبة

تعتبر معالجة المخلفات الصلبة العنصر الأساسي في إدارة المخلفات. وهناك أشكال مختلفة من المعالجات للمخلفات الصلبة في التسلسل الهرمي للمخلفات (هرم نفايات)

معالجة المخلفات السائلة

معالجة المخلفات السائلة الزراعية
معالجة المخلفات السائلة الزراعية هي معالجة وتصريف المخلفات السائلة للحيوانات، وبقايا مبيدات الآفات، إلخ من الزراعة.

معالجة المخلفات الصناعية
معالجة المخلفات الصناعية هي معالجة المخلفات الرطبة الناتجة من الصناعة والتجارة بما فيها التعدين، واستغلال المحاجر (quarrying)، والصناعات الثقيلة.

معالجة مياه الصرف الصحي
معالجة مياه الصرف الصحي هي معالجة وتصريف المخلفات البشرية. تنتج مياه المصرف الصحي من جميع المجتمعات البشرية وتترك غالبا لتتفكك طبيعيا أو تعالج باستخدام عمليات تفصل خلالها المواد الصلبة بالتوطين (settlement) ثم تحول الملوثات المنحلة إلى وحل حيوي وإلى غازات مثل ثاني أوكسيد الكربون أو الميثان.

معالجة المخلفات النشطة إشعاعيا

معالجة المخلفات النشطة إشعاعيا هي معالجة واحتواء المخلفات النشطة إشعاعيا.

مراجع

إدارة المخلفات
تقنية معالجة المخلفات

معالجة المخلفات


Martin Lister  (12 April 1639 – 2 February 1712) was an English naturalist and physician. His daughters Anne and Susanna were two of his illustrators and engravers.

Life
Lister was born at Radcliffe, near Buckingham, the son of Sir Martin Lister MP for Brackley in the Long Parliament and his wife Susanna Temple, a daughter of Sir Alexander Temple. Lister was connected to a number of well known individuals. He was the nephew of both James Temple, the regicide and also of Matthew Lister, physician to Anne, queen of James I, and to Charles I. He was also the uncle of Sarah Churchill, Duchess of Marlborough who corresponded with him throughout her life.

Lister was educated at Melton Mowbray, Leicestershire under Mr Barwick and matriculated at St John's College, Cambridge in 1658. He graduated in 1658/9, and was elected a fellow in 1660. In 1668 he travelled to France to study as a physician and settled at York in 1670 to practice medicine. He became Fellow of the Royal Society on 2 November 1671. He practised medicine at York until 1683, when he moved to London. In 1684 he received the degree of M.D. at Oxford on the recommendation of the Chancellor. In 1687 became F.R.C.P.

Lister bought Carlton Hall in Craven in the West Riding of Yorkshire.  He attended the Earl of Portland when he was ambassador to France in 1698.

He was physician to Queen Anne from 1709 until his death. He died at Epsom at the age of 72 and was buried at Clapham Church. He bequeathed his books and copper-plates to the University of Oxford.

Lister was a prolific correspondent. More than 2,000 letters written by and to him survive in the Bodleian Library, Oxford and other repositories. They are to and from a variety of people including family, friends and other scientists. Abstracts of these letters have been published on line.

Memorial inscription
The memorial inscription for Lister in Clapham church is now lost. It read:

Near this place is buried the body of

MARTIN LISTER,

Doctor of Physick, a Member of the

Royal Society, and one of

Queen Ann's Physicians,

who departed this life,

the second day of

February 1711–12.

Scientific work
Lister contributed numerous articles on natural history, medicine and antiquities to the Philosophical Transactions. He was the first arachnologist and conchologist, and provided an unprecedented picture of a seventeenth-century virtuoso. Lister is recognized for his discovery of ballooning spiders and as the father of conchology, but it is less well known that he invented the histogram, provided Newton with alloys, and donated the first significant natural history collections to the Ashmolean Museum in Oxford. Just as Lister was the first to make a systematic study of spiders and their webs, this biography is the first to analyze the significant webs of knowledge, patronage, and familial and gender relationships that governed his life as a scientist and physician. His principal works were Historiae animalium Angliae tres tractatus (1678) which was the first organised, systematic publication on shells; Historiae Conchyliorum (1685 1692), and Conchyliorum Bivalvium (1696). As a conchologist he was held in high esteem, but while he recognised the similarity of fossil mollusca to living forms, he regarded them as inorganic imitations produced in the rocks. Lister employed his daughters from an early age. His daughters, Anne Lister, and Susanna Lister were both credited as his illustrators and engravers.

In 1683 he communicated to the Royal Society (1684), an ingenious proposal for a new sort of maps of countries; together with tables of sands and clays, such as are chiefly found in the north parts of England. In this essay he suggested the preparation of a soil or mineral map of the country, and thereby is justly credited with being the first to realise the importance of a geological survey.

Charles Lyell speaks of Lister in his Principles of Geology as follows:
Dr. Plot, in his 'Natural History of Oxfordshire.' (1677) attributed to a 'plastic virtue latent in the earth' the origin of fossil shells and fishes; and Lister, to his accurate account of British shells, in 1678, added the fossil species, under the appellation of turbinated and bivalve stones. 'Either,' said he, 'these were terriginous, or if otherwise, the animals they so exactly represent have become extinct. This writer appears to have been the first who was aware of the continuity over large districts of the principal groups of strata in the British series, and who proposed the construction of regular geological maps.

He was a benefactor of the Ashmolean Museum in Oxford. The ridge Dorsa Lister in the Sea of Serenity on the Moon was named after him.

Collections

Before he died in 1712, Lister donated over a thousand books and manuscripts to the Ashmolean Museum, most of which were medical and scientific works. In 1769 John Fothergill gifted the Ashmolean several volumes of Lister's letters and around 40 of his notebooks, which he had bought at auction.

In 1858 the Trustees of the Museum offered a transfer of their written artefacts to the Bodleian, and in 1860 more than 3700 volumes were received by the Library. Lister's books and manuscripts form almost a third of this initial collection, making him its second-most represented donor next to Elias Ashmole. His series consists of c. 1260 volumes dating from the 16th to 18th centuries, their topics ranging through medicine, anatomy, natural philosophy, and botany, as well as into voyages and travel.

Publications

 Histories Animalium Angliae tres tractatus, &ct,, 1678.
 Goedartii Historia Insectorum cum notis, 1682.
 De Fontibus medicinalibus Angliae,,, 1682.
 Historiae Conchyliorum, 1685
 Exercitatio Anatomica, in qua de Cochlcis agitur, 1694.

 Cochlearum ct Linacum exercitatio Anatomica,,, 1695.
 Conchyliorum bivalvium utriusque aquae exercitatio Anatomica tertia, 1696.

 Exercitationes Medicinales, &tc,,. 1697.
 Journey to Paris, c. 1699

See also

Susanna Lister, Anne Lister
Historia animalium by Conrad Gessner

References

Sources
Dr. Martin Lister: A bibliography by Geoffrey Keynes. (Includes illustrations by Lister's wife and daughter). Published by St Paul's Bibliographies (UK) with an

External links
Lister, Martin (1678) Historiæ Animalium Angliæ - digital facsimile at the Linda Hall Library
Lister, Martin (1685) Historae conchyliorum.../ Susanna et Anna Lister figuras pin, two vol. - digital facsimile from the Linda Hall Library
The Correspondence of Martin Lister in EMLO

1639 births
1712 deaths
17th-century English medical doctors
18th-century English medical doctors
English naturalists
English geologists
Fellows of the Royal Society
People from Radcliffe, Greater Manchester
Alumni of St John's College, Cambridge

Martin Lister


ملعب البشير هو الملعب الرياضي الحالي لنادي شباب المحمدية بمدينة المحمدية بالمغرب. تبلغ طاقته الاستيعابية 12.000 متفرج. وحمل الملعب اسم البشير نسبة إلى أحد لاعبي شباب المحمدية خلال فترة الخمسينات والستينات. وتبلغ مساحة الملعب الرسمي مع المدرجات 11 هكتارا ومساحة الملعب الملحق هي ثلاثة هكتارات وهناك مساحة أخرى تقرر إنجاز قاعة مغطاة دولية فوقها. ويعود بناء ملعب البشير إلى الأمير مولاي عبد الله شقيق الملك الحسن الثاني، والذي اعتاد زيارة مدينة المحمدية، وكان الملعب حينها صغيرا، وكانت مدرجاته من خشب وطاقته الاستيعابية تتراوح من 600 إلى 700 متفرج، وبعد حادث سقوط جانب من المدرجات، تم سنة 1961 بناء مدرجات إسمنتية وفي سنة 1964 تم زرع العشب فوق أرضية الملعب.

وأصبح ملعب البشير محط خلال بين مختلف الفاعلين بمدينة المحمدية، خصوصا بعد وضع رئيس فريق شباب المحمدية طلبا للمجلس الجماعي بالمدينة، والذي يطلب من خلاله استغلال الملعب بشكل حصري ولمدة 15 سنة مقابل القيان باستثمارات فيه تتمثل في بناء مرافق وتجهيزات تكميلية به.

وقد كان الملعب الذي غير اسمه سنة 1959 من ''الملعب البلدي'' إلى ملعب البشير تكريما للبشير لاعب فريق شباب المحمدية، وكان يحتضن عبر تاريخ المدينة مباريات كل الفرق بالمدينة سواء بالاقسام الإحترفية أو الهواة.

مراجع

مبان ومنشآت في جهة الدار البيضاء سطات
ملاعب كرة قدم في المغرب
نادي شباب المحمدية

ملعب البشير


Gary Vincent Mabbutt MBE (født 23. august 1961) er en tidligere engelsk professionel fodboldspiller, der har spillere mere end 750 kampe for Bristol Rovers og Tottenham Hotspur, og har vundet 16 landskampe for Englands landshold. Han spillede ofte central forsvar, men var en alsidig spiller, der også kunne arbejde på midtbanen. Han er far til Ray Mabbutt og bror til Kevin Mabbutt.

Karriere

Mabbutt blev født i Bristol. Han er bedst kendt for sin 16 år hos Tottenham Hotspur, hvo han spillede fra 1982 til 1998, og han var anfører i 11 år fra 1987 til 1998.

Han blev en af de bedst kendte forsvarsspillere i engelsk fodbold i 1980'erne, hvor han først spillede for Bristol Rovers før han kom med i førstdivisionsklubben Tottenham Hotspur. Han blev holdkaptajn og vandt 16 landsholdskampe for England, og han scorede mod Jugoslavien i 1986.

Med Hotspurs vandt han UEFA Cup i 1984 og FA Cup i 1991 (som anfører). Under FA Cup Finalen 1987 mod Coventry City scorede han Hotspurs andet mål, der gav stillingen 2-1, men efter Coventry havde udlignet kom de ud i forlænget spilletid, og han lavede et selvmål, der gav Coventry sejren med stillingen 3-2. Dette gjorde ham til en folkehelt blandt Coventrys fans, og et fanmagasin har fået navnet Gary Mabbutt's Knee.

Tilbagetrækning fra professionel fodbold
Mabbutt brækkede et ben på åbningsdagen af sæsonn 1996-97, og han kom ikke tilbage før sæsonen efter. Han trak sig tilbage fra sin professionelle karriere o 16 år på White Hart Lane. På dette tidspunkt var han klubbens næst længst aktive spiller. Hans sidste kamp med klubben var mod Southhampton på den sidste dag i sæsonen 1997-98.

Indsæt ikke-formateret tekst her

Referencer

Fodboldspillere fra Bristol Rovers F.C.
Fodboldspillere fra Tottenham Hotspur F.C.

Gary Mabbutt


Boala arterială periferică (BAP), cunoscută și sub numele de boala periferică vasculară  (BPV), boala oclusivă arterială periferică sau  arteriopatia obliterantă periferică, reprezintă subțierea arterelor în afara celor care aprovizionează inima și creierul. Cel mai adesea sunt afectate picioarele. Simptomul clasic este durerea piciorului în timpul mersului ce trece odată cu odihna. Alte simptome includ: ulcerațiile pielii, pielea albăstruie, pielea rece sau creșterea înceată a unghiilor și a părului la piciorul afectat. Complicațiile pot include o infecție sau moartea țesuturilor ce ar putea duce la amputare, boala arterelor coronariene sau accident vascular cerebral. Până la jumătate dintre persoane nu prezintă simptome.

Cauze
Principalul factor de risc este fumatul țigărilor. Alți factori de risc includ diabetul, tensiune arterială ridicată și colesterol ridicat. Mecanismul de bază este, de obicei, arterioscleroza care, dacă se deschide, poate duce la închiderea completă a arterei. BAP este, de obicei, diagnosticat prin găsirea unui indice gleznă-braț (IGB) mai mic de 0,90, ceea ce reprezintă presiunea sistolică a sângelui la gleznă împărțit la presiunea sistolică a sângelui la braț. Angiografia este un test de diagnosticare mai exact, dar prezintă riscuri.

Prevenire și tratament
Nu este clar dacă screening-ul pentru această boală este util deoarece nu a fost studiat îndeaproape. La persoanele cu BAP oprirea fumatului și exercițiul terapiei sub supraveghere îmbunătățesc rezultatele. Medicamentele, inclusiv statinele, inhibatorii ECA și cilostazolul pot, de asemenea, ajuta. Aspirina nu pare a-i ajuta pe aceia cu afecțiune ușoară, dar este, în general, recomandată persoanelor cu grad mai sever al bolii. Warfarina nu aduce beneficii în mod normal. Procedurile utilizate pentru a trata boala includ: bypassul aortei, angioplastia și aterectomia.

Epidemiologie
În anul 2010, aproximativ 202 milioane de oameni au avut BAP, oriunde în lume. În țările dezvoltate aceasta afectează aproximativ 5,3% dintre persoanele între 45 și 50 de ani și 18,6% dintre persoanele între 85 și 90 de ani. În țările în curs de dezvoltare aceasta afectează aproximativ 4,6% dintre persoanele între 45 și 50 de ani și 15% dintre persoanele între 85 și 90 de ani. În țările dezvoltate BAP este comun în mod egal între femei și bărbați, în timp ce femeile sunt mai afectate în țările în curs de dezvoltare. În 2013, BAP a dus la aproximativ 41.000 de decese, în creștere de la 16.000 de decese în 1990.

Referințe

Legături externe
 "Peripheral Arterial Disease" at the National Heart, Lung and Blood Institute
 Peripheral Arterial Disease (P.A.D.) at the American College of Foot and Ankle Surgeons

Boli ale sistemului cardio-vascular

Boala arterială periferică


Alanya Arkeoloji Müzesi, Antalya ili Alanya ilçesinde bulunan müze.

Müze, Ankara'da bulunan Anadolu Medeniyetleri Müzesi'nden getirilen Tunç Çağı, Urartu, Frig ve Lidya dönemine ait eserlerle 1967 yılında açılmıştır. Daha sonra, bölgedeki kazı çalışmalarından çıkan eserlerle müze genişlemiş ve zenginleşmiştir.

Müzenin arkeoloji ve etnografya bölümleri vardır. Arkeoloji bölümünde Alanya çevresinde bulunarak sergilenen en eski tarihli eser, M.Ö. 625 yılına ait Fenike dilinde bir taş yazıttır. Müzenin en önemli eseri ise mitolojide dramatik bir öyküsü olan Herakles'in heykelidir. İsa'dan sonra 2. yüzyıla tarihlenen bronz döküm Herakles heykeli ayrı bir salonda sergilenmektedir.

Alanya Arkeoloji Müzesi'nde Arkaik, Klasik, Hellenistik, Roma, Bizans dönemine ait bronz, mermer, pişmiş toprak, cam ve mozaik buluntularla zengin bir kül kutuları ve sikke koleksiyonu vardır. Bunların yanı sıra Selçuklu ve Osmanlı dönemlerine ait Türk - İslam eserleri de bulunmaktadır.

Etnografya bölümünde Alanya çevresinden derlenen ve bölgenin folklorik özelliklerini yansıtan, yörük kilimleri, alaçuvallar, heybeler, giysiler, işleme örnekleri, silahlar, günlük kullanım kapları, takılar, el yazmaları ve yazı takımları gibi objeler ile eski bir Alanya evine ait günlük oda sergilenmektedir. Ayrıca, müze bahçesinde de Roma, Bizans ve İslami dönemlere ait taş eserler vardır.

Kaynakça

Arkeoloji
Antalya'daki arkeoloji müzeleri
Türkiye Cumhuriyeti Kültür ve Turizm Bakanlığı
1967'de kurulan müzeler

Alanya Arkeoloji Müzesi


Un izotiocianat este un compus ce conține grupa –N=C=S, formată prin substituirea unui atom de oxigen din grupa izocianat cu un atom de sulf. Mulți izotiocianați naturali din plante sunt produși prin conversia enzimatică a unor metaboliți denumiți glucozinolați. Un compus artificial, izotiocianatul de fenil, este utilizat în metoda de secvențiere Edman a aminoacizilor.

Obținere
Metoda generală de obținere a izotiocianaților presupune reacționarea unei amine primare (precum anilina) cu disulfura de carbon, în soluție apoasă de amoniac. Astfel, se va precipita o sare de ditiocarbamat de amoniu, care se va trata cu azotat de plumb pentru obținerea izotiocianatului corespunzător. O altă metodă se bazează pe descompunerea sărurilor de ditiocarbamat generate mai sus pe baza clorurii de tozil.

Vezi și
 Tiocianat
 Izocianat

Referințe

Grupe funcționale
Anioni

Izotiocianat


Taşdemir, Samsun ilinin Çarşamba ilçesine bağlı bir mahalledir.

Coğrafya
Samsun Şehir Merkezi'ne 26 km, Çarşamba İlçe Merkezi'ne 15 km uzaklıktadır.

Nüfus

Çarşamba'nın mahalleleri

Taşdemir, Çarşamba


Samim Erhan Güleryüz (d. 13 Ocak 1966; Bostancı, İstanbul), Türk müzisyen ve prodüktör.

Yaşamı
Erhan Güleryüz, ilkokul ve liseyi Büyükçekmece'de okudu, Büyükçekmece'de yetişti. Müziğe ortaokul yıllarında davul çalarak başlayan sanatçı, Dokuz Eylül Üniversitesi İktisadi ve İdari Bilimler Fakültesinde okurken ilk rock grubunu kurdu ve ilk konserlerini verdiler. Solist olarak ilk albümü 'Güller Açtı'yı 1992 yılında çıkardı. 1996 yılında 'Meçhul Şarkıcı' olarak arabesk formunda bir albüm hazırladı. Bu albümün geliriyle Cemil Özeren, Can Güney, Alper Çakır, Ayhan Öztoplu ve Murathan Araz ile birlikte kurduğu Ayna grubunun stüdyo masraflarını karşıladı.

Erhan Güleryüz'ün solist ve gitaristliğini yaptığı Ayna grubu, çıkardıkları ilk albümleri "Gittiğin Yağmurla Gel" ile büyük ilgi çekerek Kral TV Video Müzik Ödülleri'nde "En İyi Grup Ödülü"nü kazandı. Sanat hayatına ilk profesyonel adımını Ayna grubuyla birlikte atan müzisyen, 2002 yılında Rüzgar Yapım'ı kurdu. Birçok albümün yapım ve aranjmanını üstlendi. "Kiremit Uçuran" (2000), "Kayıkhane Durgunu" (2004) ve "Pera'da Yağmur" (2010) adlı şiir kitaplarını çıkarttı. 2007 - 2012 yılları arasında birçok TRT kanalında yayınlanan "Aynadan Yansıyanlar" adlı televizyon programının sunuculuğunu üstlenen Güleryüz, 2011 yılı boyunca TRT FM'de yayımlanan "Söz-Müzik: Erhan Güleryüz" isimli programı sundu.  2013 yılında yayına başlayan İstanbul'un ilk dijital radyosu Radyo İstanbul'un müziklerini hazırladı. 2015 yılında yönetmenliğini, prodüktörlüğünü, senaristliğini, müzisyenliğini ve başrolünü üstlendiği İçimde Akan Nehir adlı filmi gösterime girdi.

Solo Albümleri
 Güller Açtı (1992)
 Garibim (1996)
 Doğum Günü (2004)
 Ayna Buğu-su (2005)
 İçimde Akan Nehir (2015)

Ayna Albümleri

 Gittiğin Yağmurla Gel (1996)
 Gittiğin Yağmurla Gel & Ceylan Remix (1997)
 Dön Bak Ayna'ya (1998)
 Şarkılar ve Türküler (1999)
 Çayımın Şekeri (2000)
 Bostancı Durağı (2002)
 Denizden Geliyoruz (2004)
 Nefes (2006)
 Asmalı Mescit (2010)
 Mavi Şarkılar (2011)
 İçimde Akan Nehir (2015)
 20. Yıl (1. Bölüm) (2017)
 Öpsem Geçer mi? (2020)

Ayna Single'ları

 Ölsem de Kurtulsam (2013)
 Sevmek (2015)
 Severek Ayrılanlar (20.yıl özel) (2017)
 Mimoza (2018)
 Sultan (2019)
 İstanbul (2020)

Şiir Kitapları

 Kiremit Uçuran (2000)
 Kayıkhane Durgunu (2005)
 Kiremit Uçuran / Tile-Blaster (2006)
 Pera'da Yağmur (2010)

Dizi ve Film Müzikleri
 Sultan (Dizi) - 2001
 Martılar Açken (Film) - 2002
 Elveda (Dizi) - 2003
 Dolunay (Dizi) - 2005
 Zeynep (Dizi) - 2005
 Hakkını Helal Et (Dizi) - 2007
 Abim (Film) - 2009
 Avrupa Avrupa (Dizi) - 2011 / 2013
 Gönül Hırsızı (Dizi) - 2013
 İçimde Akan Nehir (Film) - 2015

Kaynakça

Dış bağlantılar

Yaşayan insanlar
1966 doğumlular
İstanbul doğumlu erkek şarkıcılar
1990'ların şarkıcıları
2000'lerin şarkıcıları
Türk rock şarkıcıları
2010'ların şarkıcıları
2020'lerin şarkıcıları
20. yüzyılda Türk erkek şarkıcılar
21. yüzyılda Türk erkek şarkıcılar
Çerkes asıllı Türkler
Dokuz Eylül Üniversitesinde öğrenim görenler
Türk erkek pop şarkıcıları
Türk erkek şarkıcı-şarkı yazarları
Peker Müzik sanatçıları
Erol Köse Production sanatçıları

Erhan Güleryüz


Die Thailändische Badmintonmeisterschaft 2008 fand vom 1. bis zum 6. September 2008 statt.

Medaillengewinner

Weblinks
http://www.tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=76592B04-0C22-4153-B1BE-3D4A349291E0

2008
Badminton 2008


في دورة رولان غاروس الدولية عام 1904 فاز في بطولة فردي الرجال اللاعب ( الفرنسي) ماكس ديسوجايس (Max Decugis).

الأبطال

مراجع

دورات رولان غاروس
دورة رولان جاروس
رياضة فرنسية في 1904

البطولات الفرنسية 1904 (كرة مضرب)


Gordonsville is the name of several towns in North America:

United States
Gordonsville, Kentucky
Gordonsville, Minnesota
Gordonsville, Tennessee
Gordonsville, Virginia

Canada
 Gordonsville, New Brunswick

See also
Gordonville (disambiguation)

Gordonsville


William Nigel Ernle Bruce (4 February 1895 – 8 October 1953) was a British character actor on stage and screen. He was best known for his portrayal of Dr. Watson in a series of films and in the radio series The New Adventures of Sherlock Holmes, starring with Basil Rathbone as Sherlock Holmes in both. Bruce is also remembered for his roles in the Alfred Hitchcock films Rebecca and Suspicion, as well as the Charlie Chaplin film Limelight and the original Lassie film Lassie Come Home.

Early life

Bruce was the second son of Sir William Waller Bruce, 10th Baronet and his wife Angelica Lady Bruce, daughter of General George Selby, Royal Artillery. He was born in Ensenada, Baja California, Mexico, whilst his parents were touring the world. His older brother was the author and adventurer Sir Michael Bruce.

He received his formal education at The Grange School in Stevenage, and from 1908 to 1912 at Abingdon School in Abingdon-on-Thames. At Abingdon he was a keen sportsman, playing for the first XI cricket team (for which he received Colours), the athletics' first team and the school's football 2nd XI.

In 1912, Bruce left school at the age of 17, and took up a position as a stockbroker's clerk in the City of London. In early 1914, whilst working in the City he voluntarily enlisted into the British Army's Territorial Force as an infantry soldier with the Honourable Artillery Company as its Private #852. On the outbreak of World War I in early August 1914, he was mobilized with the regiment, and went out to the Western Front with its 1st Battalion on 18 September 1914 at the age of 19. On 5 January 1915, whilst in trenches at Kemmel in Belgium, he was machine-gunned in the legs, causing multiple wounds and a fractured right thigh, and was subsequently medically evacuated to the United Kingdom, where he spent the rest of 1915 recovering in hospital. He was discharged from the British Army as medically unfit for further military service due to permanent damage to his legs in December 1915. In October 1916, he re-enlisted with the British Army and received training with an Officer Cadet Battalion in Cambridge, subsequently receiving a commission in January 1917, as a subaltern with the 10th (Service) Battalion, of the Somerset Light Infantry Regiment, a home service battalion, with which he served as a training officer for the rest of 1917, the permanent infirmity of his 1915 wounds preventing further active service at the front.

Career
After being discharged from the British Army, Bruce abandoned a career in the City of London Stock Exchange, and pursued a career as a professional actor. He made his stage debut on 12 May 1920 at London's Comedy Theatre as a footman in the play Why Marry?. In October of that year, he went to Canada as stage manager to Henry V. Esmond and Eva Moore, also playing "Montague Jordan" in Eliza Comes to Stay. Upon returning to England, he toured in the same role. He appeared regularly on-stage thereafter, and 8 years later began working in silent films. In 1926 he made his Broadway debut as Major Evelyn Bathurst in Noël Coward This Was a Man. He returned to Broadway several times during the 1930s, portraying Philip Downes in Ronald Jeans's Lean Harvest (1931), Mr. Jelliwell in Benn W. Levy's Springtime for Henry (1931–1932), His Excellency, Governor of the Colony in Arthur Schwartz's Virginia (1937), and William Schwenk Gilbert in Oscar Hammerstein II's Knights of Song (1938).

In 1934, he moved to Hollywood, U.S., as his career there became a success he set up a home at 701 North Alpine Drive, Beverly Hills in the latter half of the 1930s.

Bruce typically played buffoonish, fuzzy-minded gentlemen. During his film career, he worked in 78 films, including Treasure Island (1934), The Charge of the Light Brigade  (1936), Rebecca (1940), and Suspicion (1941).

He appeared in two landmark films: Becky Sharp (1935), the first feature film in full Technicolor, and Bwana Devil (1952), the first 3-D feature. He uncharacteristically played a detestable figure in The Rains Came (1939) which became the first film to win an Oscar for special effects.

Dr Watson

Bruce's career signature role was that of Dr Watson in the 1939–1946 Sherlock Holmes film series, alongside his friend Basil Rathbone playing Holmes. Bruce starred as Watson in all 14 films of the series, and over 200 radio programs of The New Adventures of Sherlock Holmes. Although Watson often appears to be the older of the two main characters, Bruce was three years younger than Rathbone.

Though for most viewers Nigel Bruce formed their vision of Dr Watson, Holmes purists have long objected that the Watson of the books was intelligent and capable (although not an outstanding detective), and that Bruce's portrayal made Watson intellectually dimmer and more bumbling than the literary figure. (A nickname resulting from this portrayal was "Boobus Britannicus".) Loren D. Estleman wrote of Bruce: Rathbone, however, spoke highly of Bruce's portrayal, saying that Watson was one of the screen's most lovable characters. The historian David Parkinson wrote that Bruce's "avuncular presence provided the perfect counterbalance to Rathbone's briskly omniscient sleuth". Historian Alan Barnes notes that, despite the criticisms against him, Bruce rehabilitated Watson, who had been a marginal figure in the cinematic Holmes canon to that point: "after Bruce, it would be a near-unthinkable heresy to show Holmes without him". The Rathbone-Bruce co-star film series lapsed with the death of its producer-director Roy William Neill in 1946. Since then, most major modern adaptations of Arthur Conan Doyle's Sherlock Holmes stories, especially since the 1970s, have consciously defied the popular stereotype, and depicted Watson faithfully as a capable man of action.

Family
Bruce was married, from 1921 until his death, to British actress Violet Campbell (née Violet Pauline Shelton) whom he always lovingly called "Bunny"; they had two daughters:
 Jennifer, married in 1944 (divorced in 1946) Jay Gould III, son of Jay Gould II;
 Pauline, married in 1946 the British flying ace Alan Geoffrey Page.

He was also a second cousin of the Canadian actor Christopher Plummer.

Later life

Bruce, known as "Willie" to his friends, was a leading member of the British film colony in Los Angeles, and was captain of the (mostly British) Hollywood Cricket Club. Unlike some of his contemporaries, and along with other British actors such as Basil Rathbone and Charlie Chaplin, Bruce maintained his British citizenship, despite long residence in the United States. He also retained his membership of London's Garrick Club and Buck's Club until his death. His final film, World for Ransom, was released posthumously in 1954.

Death
Bruce died of a heart attack, in Santa Monica, California in 1953 at the age of 58. His body was subsequently cremated, with his ashes being placed in a niche at the Chapel of the Pines Crematory in Los Angeles.

In 1947 he began writing an autobiography entitled Games, Gossip and Greasepaint, which is unpublished; however, excerpts have been printed in the Sherlock Holmes Journal, and these have been posted online with permission.

Filmography

See also
 List of Old Abingdonians

Citations

General sources

Further reading

External links

 Extracts from Bruce's memoirs: 'Games Gossip and Greasepaint'

1895 births
1953 deaths
Military personnel from Baja California
20th-century British male actors
British Army personnel of World War I
British male film actors
British male radio actors
British male stage actors
British male television actors
Burials at Chapel of the Pines Crematory
Ernle family
Honourable Artillery Company soldiers
People educated at Abingdon School
Male actors from Baja California
People from Ensenada, Baja California
Somerset Light Infantry officers
Younger sons of baronets
British expatriate male actors in the United States

Nigel Bruce


Bekir Yarangüme (28 Ocak 1977, Aydın), Kısa forvet pozisyonunda görev almış Türk basketbolcudur.

Kariyeri
1996'dan 2001'e kadar Konya Kombassanspor'da oynayan Bekir Yarangüme, 2001 yılında Ankara ekibi TED Koleji'ne transfer oldu ve bu takımda 21,1 sayı ortalamasıyla ligin sayı kralı oldu. Burada bir sezon oynadıktan sonra, ligin iddialı ekiplerinden Türk Telekom'a transfer oldu. Burada kendini geliştiren oyuncu 2004 yılında Beşiktaş'a transfer oldu. Burada takımın en önemli oyuncularından biri oldu ve takımının TBL'de finale çıkmasında rol oynadı. Bir sezon sonra Ülkerspor'a transfer oldu ancak yeni takımında diğer takımlardaki kadar süre alamadı. 2006-07 sezonunda Bandırma Banvitspor'da oynarken FIBA Eurocup All-Star takımına seçildi ve Avrupa karmasında ilk beş olarak sahaya çıktı. Bekir, Tanjevic tarafından 36. Avrupa Erkekler Basketbol Şampiyonası için A millî basketbol takımına çağrıldı. Daha çok savunmacı kimliğiyle ön plâna çıkar.

Ağustos 2011'de Türk Telekom ile 1+1 yıllık sözleşme imzaladı. Bir sezon burada forma giydikten sonra, Olin Edirne'ye transfer oldu. Olin'de geçirdiği sezonun ardından, 2013-14 sezonu öncesinde, yeniden yapılanan Darüşşafaka&Doğuş takımı ile sözleşme imzaladı.

Takımları
 1996-2001: Kombassan Konya
 2001-2002: TED Ankara Kolejliler
 2002-2004: Türk Telekom
 2004-2005: Beşiktaş
 2005-2006: Ülkerspor
 2006-2007: Banvit
 2007-2010: Türk Telekom
 2010-2011: Beşiktaş Cola Turka
 2011-2012: Türk Telekom
 2012-2013: Olin Edirne
 2013- : Darüşşafaka&Doğuş

Kaynakça

Dış bağlantılar
 TurkSports.Net Profil
 TBLStat.net Oyuncu Profili

1977 doğumlular
Aydın doğumlu sporcular
Türk erkek basketbolcular
Ülkerspor basketbolcuları
Bandırma BK basketbolcuları
Türk Telekom GSK basketbolcuları
Beşiktaş JK basketbolcuları
Kısa forvet basketbolcular
Yaşayan insanlar
Resim aranan sporcular
TED Ankara Kolejliler basketbolcuları
Darüşşafaka SK basketbolcuları
Olin Edirneli basketbolcular

Bekir Yarangüme


ساحة باستور هي إحدى ساحات تونس العاصمة وتربط بين العاصمة والضواحي الشمالية بدءا من المنزه. وتوجد بالقرب منها حديقة البلفدير كما يحاذيها معهد باستور.

ساحات تونس

ساحة باستور


Biserica Sfânta Treime-Grecească din Brașov este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul municipiului Brașov. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 40205.159.

Ansamblul este format din două monumente:
 Biserica "Sf. Treime"-Grecească ()
 Cimitirul bisericii "Sf. Treime"-Grecească ()

Istoric
Începând cu anul 1784, după decretul de toleranță al împăratului Iosif al II-lea din iulie 1781 și în urma numeroaselor donații provenite din partea negustorilor locali ca și a celor veniți din Muntenia, a început construirea unei biserici ortodoxe în Târgul Cailor (str. George Barițiu), nu la stradă, ci în spate, în curte, aceasta fiind una din condițiile impuse de autorități.

Biserica grecească a fost zidită între anii 1784 – 1787 pe locul unei mai vechi capele din secolul al XVII-lea.
I s-a spus "grecească" deoarece negustorii care au ridicat-o erau veniți din Peninsula Balcanică și aveau sentimente grecești. Panaiot Nica și alți ctitori de origine macedoromână au făcut donații importante, la fel ca și unii boieri din Țara Românească ajunși în pribegie la Brașov, din familiile Brâncoveanu, Văcărescu, Mavrocordat și alții.

Biserica a fost sfințită la data de 5 iunie 1788, cu participarea episcopului ortodox de la Sibiu, Ghedeon Nichitici.

Armonia între "cetățenii de religie ortodoxă a răsăritului" nu a durat mult, grecii revendicându-și dreptul asupra bisericii. Au urmat  procese îndelungate și repetate, pe parcursul a 100 de ani (1789 - 1887). Pierzând aceaste procese, dezamăgiți și incapabili de a mai continua lupta, românii au părăsit Biserica "Sfânta Treimeˮ și au demarat o campanie de construire a unei noi biserici ortodoxe române în Piața Sfatului.

Biserica "Sfânta Treime" a reintrat în jurisdicția canonică a Sibiului ca "Biserica națională grecească din Brașov" în anul 1924, iar din anul 1942 s-a slujit din nou în limba română.

Biserica are în spate un cimitir în care se găsesc mormintele unor Brâncoveni, Văcărești și al fostului mitropolit al Munteniei Nectarie. Casa parohială adăpostește o bibliotecă cu o colecție valoroasă de cărți.

Arhitectura
Biserica are o lungime de 20,5 m, o lățime de 8,5 m și este înaltă de 11 m, cu ziduri de cărămidă și piatră, păstrând înfățișarea unui monument istoric tipic secolului al XVIII-lea.

Turnul bisericii făcea parte din vechiul sistem de fortificații al Cetații Brașovului fiind cunoscut sub numele de "Turnul Pulberărieiˮ. În secolul al XX-lea Turnul Pulberăriei a fost amenajat drept clopotniță, ulterior adăugându-i-se acestuia și o toacă.

Interiorul bisericii este realizat în stil baroc și cu bogate ornamente în stuc, reprezentând basoreliefuri de plante și flori. Fațada, cu ornamente în stuc în stil baroc, încadrează cele trei icoane în ulei: Sfântul Apostol Petru, Sfânta Treime și Sfântul Apostol Pavel.

În decursul timpului biserica a cunoscut diferite modificări. În anul 1812 au fost construite opt cripte din cărămidă, alipite zidului de sud. În anul 1855 a fost înlocuit iconostasul vechi, provenit de la vechea biserică din Cetate cu unul nou, în stil baroc, îmbrăcat în foiță de aur, iar în anul 1958 s-a construit pridvorul de la intrarea principală a bisericii.

Pictura
Interiorul bisericii a fost pictat de către pictorul Gulimievici, în anul 1859, în stil apusean; tot acesta a aurit și iconostasul. Pictura interioară a fost realizată cu motive florale.

Pictura a fost restaurată în anul 1908 de Livasa Liolcis din Cefalonia, apoi în anul 1963 cu concursul pictorului Nicolae Stoica din București, iar ultima restaurare a picturii s-a făcut în anul 1987 cu ocazia împlinirii a 200 de ani de la zidirea bisericii.

În interiorul bisericii se găsesc icoane pe pânza și lemn din secolul al XVII-lea și al XVIII-lea, printre care o icoană datând din anul 1633, adusă de la Veneția. Alte icoane au fost ferecate în anul 1851 de argintarul brașovean N. Jekelius.

Cimitirul
În cimitir se intră din biserică prin turnul de apărare, care făcea parte din zidul fortificat al cetății și este lipit de zidul bisericii. Aici sunt înhumați: Mitropolitul Dositei al Țării Românești, membrii ai familiilor Brâncoveanu, Văcărescu, și alții.

În anul 1980, aici s-a așezat și cea mai veche troiță a acestor meleaguri, datând din anul 1292, aflată până atunci în părăsire în "Cătunˮ (Șchei).

Referințe

Galerie

Legături externe

Monumente istorice din Brașov
Biserici din Brașov
Biserici ortodoxe din județul Brașov
Biserici cu hramul Sfânta Treime
Biserici din secolul al XVIII-lea din România
Obiective turistice din municipiul Brașov
Comunitatea greacă din România

Biserica „Sfânta Treime - Grecească” din Brașov


András Gyula Dienes (* 15. Oktober 1974 in Pécs) ist ein ehemaliger ungarischer Fußballspieler.

Karriere

Verein
Dienes spielte den Großteil seiner Karriere für Pécsi Mecsek FC und lief in 356 Spielen in der NB I und NB II – Nyugat, für den Verein auf. In der Saison 1996/97 spielte er eine Saison als Leihgabe in elf Spielen für Pécsi Vasutas in der NB II – Nyugat und in der Saison 2001/02, lief er in sieben Spielen auf Leihbasis für Győri ETO FC in der Nemzeti Bajnokság auf. Im Sommer 2007 verließ er Pécsi Mecsek FC und wechselte für eine Saison zum FC Tatabánya.

Nachdem er in elf Spielen für FC Tatabánya in der Nemzeti Bajnokság Saison 2007/08 zum Einsatz kam, wechselte er im Sommer 2008 zu Kozármisleny SE. Dienes spielte in zwei Jahren in 53 NB II – Nyugat-Spielen und wechselte im Sommer 2010 zum Ligarivalen Barcsi SC.

Im Sommer 2011 wechselte Dienes nach Österreich zu Union Thalheim in die Bezirksliga Süd und beendete dort im Frühjahr 2012 seine Karriere.

Nationalmannschaft
Dienes lief in seiner Karriere sieben Mal für die ungarische U-21-Fußballnationalmannschaft auf.

Einzelnachweise

Fußballspieler (FC Tatabánya)
Fußballspieler (Győri ETO FC)
Fußballspieler (Pécsi Mecsek FC)
Person (Pécs)
Ungar
Geboren 1974
Mann

András Dienes


Samuel A. Mulledy (27 de Março de 1811 - 8 de Janeiro de 1866) foi um padre jesuíta católico norte-americano que serviu como presidente da Universidade de Georgetown, em 1845. Nascido na Virgínia, era irmão de Thomas F. Mulledy, um jesuíta proeminente do século XIX nos Estados Unidos e presidente da mesma universidade. Como estudante em Georgetown, Samuel foi um dos membros fundadores da Sociedade Filodémica e provou ser um aluno distinto, o que resultou no seu envio a Roma para completar os seus estudos superiores e ser ordenado ao sacerdócio. Ao regressar aos Estados Unidos tornou-se mestre de noviços no noviciado jesuíta, em Maryland, antes de ser nomeado presidente de Georgetown. Buscou ser dispensado do cargo depois de apenas alguns meses e voltou ao ensino e ao ministério.

Mulledy foi expulso da Companhia de Jesus por acusações de alcoolismo, em 1850. Ele assumiu o trabalho ministerial em congregações em todo o nordeste dos Estados Unidos, permanecendo em cada uma delas por não mais do que alguns anos. Acabou por se tornar capelão do arcebispo John Hughes e foi designado como assistente na Igreja de São Lourenço O'Toole, em Nova York (mais tarde conhecida como Santo Inácio de Loyola), onde, em 1863, tornou-se pastor e viveu o resto da sua vida. No seu leito de morte pediu ao superior provincial jesuíta que lhe permitisse ser readmitido na Companhia; quatro dias antes de falecer, seu pedido foi atendido e ele professou os seus votos.

Início de vida
Samuel A. Mulledy nasceu em 27 de Março de 1811, em Romney, Virgínia (hoje localizada em Virgínia Ocidental). O seu pai, Thomas Mulledy, era um fazendeiro e um católico de ascendência irlandesa. A sua mãe, Sarah Cochrane, era da Virgínia e não era católica. Para que os dois se pudessem casar, obtiveram uma dispensa canónica e concordaram que os seus filhos seriam criados católicos, enquanto as suas filhas seriam criadas protestantes. O irmão de Samuel, Thomas F. Mulledy, era 17 anos mais velho que ele, e também tornou-se um jesuíta e chegou a presidente da Universidade de Georgetown.

Educação
Ainda jovem, Samuel tornou-se professor, juntamente com o seu irmão, na Academia de Romney. Ele começou então os seus estudos na Universidade de Georgetown, em 1829, pagando as suas próprias despesas, tal qual seu irmão. Quitou parte da suas mensalidades com dois cavalos. Lá tornou-se co-fundador e primeiro vice-presidente da Philodemic Society, que realizou a sua primeira reunião a 25 de Setembro de 1830 e assinou a sua constituição. No início de 1831 recebeu a medalha de classe de retórica e matemática e uma menção honrosa em francês; ele também fez um discurso em francês. O seu irmão chegou a presidente da universidade durante os estudos de Samuel. Completando a sua educação secular, Samuel buscou admissão na Companhia de Jesus. O seu pedido foi aprovado e, a 29 de Agosto de 1831, ingressou no noviciado jesuíta em White Marsh Manor, em Maryland, onde completou o período probatório e fez os votos simples.

Samuel foi então enviado para o noviciado em Sant'Andrea al Quirinale em Roma, sendo acompanhado através do Oceano Atlântico por William McSherry. Mulledy foi enviado a Roma para realizar seus estudos superiores devido ao seu talento académico, para que fosse bem educado e voltasse aos Estados Unidos para ensinar. Permaneceu em Roma por sete anos, inclusive no Colégio Romano, onde conquistou a reputação de aluno distinto e foi seleccionado para dar uma defesa pública sobre teologia. Mulledy foi então ordenado sacerdote em Roma, no ano de 1840, quando obteve o seu grau na Companhia de Jesus.

Carreira académica
Mulledy retornou da Europa e foi nomeado, no dia 1 de Novembro de 1841, como reitor e mestre de noviços no noviciado jesuíta de St. Stanislaus, localizado em Frederick, Maryland. Em 1844 foi nomeado ministro da Universidade de Georgetown.

Universidade de Georgetown
Mulledy tornou-se o presidente da Universidade de Georgetown, em 10 de Janeiro de 1845, quando James A. Ryder foi chamado de volta a Roma. Ele era jovem para ocupar o cargo, mas conhecido como um estudioso talentoso, contudo assumiu a função com relutância e o seu mandato de curta duração não teve eventos significativos. Todo o colégio compareceu à posse do presidente James K. Polk, em 1845, e a pedido do prefeito de Georgetown, os estudantes universitários marcharam no desfile em homenagem ao presidente Andrew Jackson, em 1 de Julho daquele ano. Logo após assumir o cargo pediu para ser substituído, tendo sido sucedido pelo seu irmão, Thomas Mulledy, a 6 de Setembro de 1845.

Depois da Universidade

Anos à deriva

Após o fim da sua presidência, Mulledy voltou ao trabalho missionário servindo na Igreja de São José, na Filadélfia. No entanto, continuou envolvido em Georgetown como membro do seu conselho de administração, de 1846 a 1848.

De 1847 a 1848 foi professor de teologia dogmática em Georgetown e posteriormente ensinou retórica lá. Eventualmente, Mulledy tornou-se um alcoólatra, o que resultou na sua demissão da Companhia de Jesus, em 1850. Após a sua expulsão foi transferido de cidade em cidade, permanecendo apenas brevemente em cada uma. Primeiro trabalhou na Catedral original da Santa Cruz, em Boston, por dois anos, depois trabalhou na Diocese de Albany, de 1852 a 1853. No ano seguinte foi enviado para a Catedral de St. James, no Brooklyn, onde permaneceu até 1855. Foi professor de retórica e matemática no Colégio de Santa Cruz, em Worcester, Massachusetts, durante o ano académico de 1856–57. Ele então foi designado para a Igreja dos Santos Pedro e Paulo, em South Boston, e para a Igreja de Santa Maria, em Yonkers, Nova York, em 1859 e 1860, respectivamente.

Igreja de São Lourenço O'Toole
Em Julho de 1861 Mulledy foi designado pelo arcebispo John Hughes como assistente de Walter J. Quarter, que era pastor da Igreja de São Lourenço O'Toole, na cidade de Nova York (mais tarde conhecida como Igreja de São Loyola). Mulledy também foi capelão do arcebispo Hughes. Pouco antes da sua morte, Quarter enviou uma carta ao vigário geral da Arquidiocese de Nova York solicitando que Mulledy fosse nomeado o seu sucessor. Após a morte de Quarter, Mulledy, que ainda estava a recuperar-se do alcoolismo, tornou-se no pastor da Igreja de Lourenço O'Toole, em 1863. Durante o seu primeiro ano teve como padre assistente W. Coyle, e James Hassan ajudou-o durante os seus últimos anos.

Mulledy, que era muito querido pela congregação de zona, fundou um capítulo da Sociedade de São Vicente de Paulo para aumentar o trabalho de caridade da paróquia. Ele era conhecido por viajar pela comunidade com o seu grande cão preto da Terra Nova, que era o seu animal de estimação e protecção contra cães vadios. Com o passar do tempo, viajar para o seu ministério tornou-se cada vez mais difícil por causa da asma, bem como por um problema numa aorta, em 1865. Ele cessou o seu ministério no dia de Natal daquele ano.

Samuel foi o último pastor secular da igreja. No seu leito de morte foi atendido por várias Irmãs de Caridade. John Early, o presidente de Georgetown, frequentemente perguntava sobre a sua saúde. Suplicou ao superior provincial, Angelo M. Paresce, que lhe permitisse ser readmitido na ordem dos jesuítas e, ao receber a notícia de que o seu pedido havia sido atendido, em 4 de Janeiro de 1866, Mulledy saltou da cama e pronunciou a fórmula jesuíta de joelhos, renovando os seus votos religiosos.

Mulledy faleceu em Nova York, no dia 8 de Janeiro de 1866. O seu corpo foi escoltado por uma grande multidão, da Harlem Bridge até ao Colégio de São João (mais tarde Universidade Fordham), no Bronx, onde foi enterrado no cemitério do colégio. Como Mulledy foi readmitido na Companhia de Jesus no momento em que morreu no cargo, o arcebispo John McCloskey atendeu seu pedido e transferiu a administração da paróquia para os jesuítas. O seu sucessor foi o padre Victor Beaudevin.

Bibliografia

Presidentes da Universidade de Georgetown
Alunos da Pontifícia Universidade Gregoriana
Alunos da Universidade de Georgetown
Jesuítas dos Estados Unidos
Mortos em 1866
Nascidos em 1811

Samuel Mulledy


Die BBC-Arena ist eine Mehrzweckhalle in der Schweizer Stadt Schaffhausen im gleichnamigen Kanton. Sie ist die Heimspielstätte des Handballvereins Kadetten Schaffhausen.

Geschichte
Die 2011 fertiggestellte Halle fasst insgesamt 3'600 Zuschauer und wurde am 8. September 2011 beim Spiel Kadetten Schaffhausen gegen HSC Suhr Aarau offiziell eingeweiht. 1'330 Zuschauer verfolgten das Spiel. Am 15. März 2012 wurde ein Zuschauerrekord mit 3'400 Fans im Spiel der EHF Champions League gegen Atlético Madrid aufgestellt.

Entstehung
Initiant für den Bau und Hauptgeldgeber ist der Schweizer Industrielle und Präsident der Kadetten Schaffhausen Giorgio Behr. Die Halle ist nach dem unter der Führung Giorgio Behr stehenden Schweizer Unternehmen Behr Bircher Cellpack BBC benannt. Die Halle gehört zum 22 Millionen CHF teuren Nationalen Handball-Trainings- und Leistungszentrum Schaffhausen (NHTLZ).

Technische Daten
In der BBC-Arena können gleichzeitig auf drei Feldern mit den Massen 20 × 40 m Spiele ausgetragen werden. Diese internationalen Masse für Handball genügen auch für Grossfeld Unihockey und für Sportarten wie Volleyball oder Basketball mit weit kleineren Spielflächen. Die Halle kann in drei Hallen aufgeteilt werden. Halle B bietet rund 1'000 Zuschauern Platz, Halle C etwa 700 und Halle D 1'500.

 Nutzbare Fläche von 45 × 45 m im EG
 Ausfahrbare Tribünen mit Sitzplätzen für rund 2'400 Personen (inkl. fest installierte Plätze), erweiterbar durch Stehplatzrampe mit 12 Rängen um weitere rund 500 (einfache) Sitzplätze
 Stehplatzrampe für ca. 600 Personen
 Plattformen für rund 400 Personen
 Lounge der IWC im 2. OG
 Lounge der Schaffhauser Kantonalbank im 1. OG
 Bars im 1. und 2. OG
 Davidoff Lounge mit Lüftung und Raucherbalkon im 2. OG
 Garderoben, WC Anlagen, Medientribüne mit Arbeitsplätzen und TV Podest, Medienarbeitsplätze und Raum für Medienkonferenzen

Weblinks
 Website der BBC-Arena
 Fotos der BBC-Arena

Einzelnachweise

Sporthalle
Handballstadion in der Schweiz
Bauwerk in Schaffhausen
Erbaut in den 2010er Jahren

BBC-Arena


Rukopis nađen u Zaragozi, poljska drama fantastike s elementima komedije iz 1965. godine. Snimljen prema romanu Jana Potockog iz 1815. godine Rukopis nađen u Zaragozi.

Sažetak
Vrijeme napoleonskih ratova. Dvojica časnika s dviju zaraćenih strana pronašli su u nekoj napuštenoj kući rukopis. U njemu je opisan život djeda španjolskog časnika, Alphonsa van Wordena, koji je tim krajevima putovao prije mnogo godina. Zli duhovi su ga proganjali. Proganjali su ga zli duhovi. Susretao je slikovite likove poput kabalista, sultana i Ciganina. Svi su mu oni ispripovijedali svoje priče, koje su se često međusobno isprepletale.

Izvori

Vanjske poveznice

Rukopis nađen u Zaragozi na Allmovie.com

Poljski filmovi
Filmovi 1960-ih

Rukopis nađen u Zaragozi (1965.)


Merino es un antropónimo que en la actualidad se utiliza casi exclusivamente como apellido.

 Merino, cargo administrativo existente en las Coronas de Castilla y de Aragón y en el reino de Navarra durante las edades Media y Moderna.

Personajes de apellido Merino
 Baltasar Merino y Román (1845-1917), también conocido como Padre Merino, religioso jesuita, botánico y pteridólogo español.
 Carlos Merino y Mateo-Sagasta, II Conde de Sagasta (1895-1933), fue un abogado español,  miembro del Congreso de los Diputados de España.
 Fernando Merino Villarino (1869-1929), abogado y político español,  ministro de Gobernación.
 María Francisca Merino Garrido (1973), más conocida como Pancha Merino, actriz y presentadora de televisión chilena.
 Martín Merino y Gómez (1789-1852), llamado el cura Merino o el apóstata, religioso español y activista liberal, más conocido por haber llevado a cabo un intento de regicidio contra la reina Isabel II en 1852, por el cual fue ejecutado.
 Jerónimo Merino Cob (1769-1844), conocido como «El Cura Merino», fue sacerdote y guerrillero español.
 Juan Merino Ruiz (1970), exfutbolista español.
 Manuel Merino (1961), político y expresidente de Perú.

Localidades con el nombre Merino

 Merino, pueblo del condado de Logan en el estado estadounidense de Colorado.
 Merino, ciudad en el estado australiano de Victoria.

Animalia
Oveja merina, raza de ovino llamada Merino.

Merino (desambiguación)


Romersk beton () var et byggemateriale, der blev anvendt fra den sene Romerske republik til Romerrigets fald. Mange konstruktioner (fx romerske akvædukter) med romersk beton, har holdt til i dag - dvs ca. 2000 år.

Årsag til holdbarhed
Romersk beton var baseret på en hydraulisk hærdende cement. For nylig har man fundet at det i forhold til materialesammensætningen på flere punkter adskiller sig fra nutidens beton, der er baseret på portlandcement.

Man har tidligere troet at romersk beton er holdbart på grund af dets inkorporering af vulkansk aske.

I år 2023 har forskere ved MIT offentliggjort en forskningsartikel, hvori de beskriver hvad der formentlig er årsagen til den romerske betons overlegne holdbarhed; den er som følger: Klastisk brændt kalk i betonen, som gør at den romerske beton er selvhelende. Herudover at den romerske beton hærder ved højere temperaturer, hvilken gør at andre stoffer dannes. Bieffekt: Betonen hærder hurtigere.

Ifølge MIT vil indlejret klastisk brændt kalk, gøre at disse inklusionerne vil hærde senere, de steder hvor der dannes revner. MIT forskerne lavede forsøg hvor de lavede revner og hældte vand på; efter ca. to uger var betonrevnerne forsvundet. (en identisk beton uden brændt kalk, havde ikke denne effekt)

Historisk
Materialet blev ved midten af det 1. århundrede AD hyppigt brugt, ofte til fugemasse mellem mursten, selvom variationer i tilslaget tillod forskellige materialearragementer. Yderlige innovativ udvikling i materialet, kaldet Romerske arkitektoniske revolution, muliggjorde strukturelt komplicerede former, såsom Pantheon, verdens største og ældste uarmerede betonkuppel.

Romersk beton blev normalt skalmuret med natursten eller mursten, og interiører kan være yderligere dekoret med stuk, fresko malerier, eller forskelligfarvede tynde plader bestående af "marmoreret beton". Selvom det bestod af tilslag og cement, ligesom nutidens beton, var tilslagets sammensætning anderledes. Tilslagets stykker var som regel meget større end nutidens beton, og det bestod ofte af murbrokker, med det resultat at det blev lagt frem for hældt. Nogle romerske betonblandinger kunne hærde under vand, hvilket var nyttigt til brobyggeri og andre byggerier ud til vand.

Det er uvished om, hvornår romersk beton blev udviklet, men det var tydeligvis i udbredt brug og i almindelig anvendelse fra omkring 150 fvt. Nogle forskere tror at det blev udviklet et århundrede inden da.

Anvendelse i dag
I dag er forskere begyndt at få øjnene op for denne type beton på grund af dens styrke og holdbarhed og den minimale miljøpåvirkning, der er forbundet med produktionen sammenlignet med konventionel portlandcement. I et interview med The Guardian i 2017, nævnte forskeren og geologen Marie Jackson at romersk beton skulle bruges til byggeriet af Swansea Lagoon, fordi når romersk beton reagerer med saltvand og forstærkes betonen yderligere.

Referencer

Eksterne henvisninger

 DOE/Lawrence Berkeley National Laboratory (2013, June 4). Roman seawater concrete holds the secret to cutting carbon emissions. ScienceDaily Citat: "...In concrete made with Portland cement this is a compound of calcium, silicates, and hydrates (C-S-H). Roman concrete produces a significantly different compound, with added aluminum and less silicon. The resulting calcium-aluminum-silicate-hydrate (C-A-S-H) is an exceptionally stable binder..."

Beton
Beton

Romersk beton


El Jones, née en , est une professeure, écrivaine, poétesse, journaliste et activiste canadienne.

Biographie
El Jones naît à Cardiff, au Pays de Galles, mais grandit à Winnipeg, au Manitoba. Elle obtient un baccalauréat en études cinématographiques et une maîtrise de l'Université du Manitoba, puis poursuit ses études à l'Université Queen's pour son doctorat.

El Jones est reconnue pour s'impliquer auprès de la communauté africaine de la Nouvelle-Écosse. Elle donne également beaucoup de son temps aux femmes à la Nova Institution, une prison située à Truro, en Nouvelle-Écosse, dans le cadre de son projet Notes from Prison, qui consiste à leur faire écrire de la poésie. Elle est aussi la cofondatrice de Black Power Hour, une émission de radio en direct sur les ondes de CKDU qui lui permet, depuis 2016, de recevoir les femmes de la Nova Institution et de les inviter à partager leurs créations ou d'aborder des problèmes sociaux ou politiques.

Elle performe pour la première fois en public à l'occasion de l'événement Word Is Bond Spoken Word Artistic Collective, créé en 2001 par des étudiants de l'Université Dhalousie. Sa performance et son leadership sont remarqués et elle devient directrice artistique de Word Iz Bond, en plus de collaborer aux quotidiens Huffington Post Canada et Halifax Examiner. Elle continue de participer et de performer à plusieurs événements de poésie aux États-Unis, dans les Caraïbes et au Canada, dont When Sisters Speak, à Toronto.

En 2012, Jones est sponsorisée par le Patrimoine canadien afin de participer à une tournée de lectures à travers la Nouvelle-Écosse, accompagnée de George Elliott Clarke.

Son premier recueil de poèmes, Live from the Afrikan resistance !, publié en 2014, s'intéresse à la question des genres et à la culture africaine de la Nouvelle-Écosse. Certains des poèmes de son recueil ont été récités dans le cadre d'une manifestation du mouvement de protestation Black Lives Matter, dans lequel elle s'implique activement. Ses nombreuses implications et performances illustrent l'importance qu'elle accorde aux personnes marginalisées qui luttent quotidiennement contre l'oppression, le racisme, le sexisme, la discrimination et la colonisation. C'est pourquoi, en 2021, elle récite son poème « In (Still Not) Freedom: An Emancipation Day Poem », dans lequel elle relate l'histoire de l'esclavage dans sa province à l'occasion du Jour de l'émancipation. De plus, dans un poème intitulé  « Dear Benedict », elle demande réparation à l'acteur Benedict Cumberbatch, puisque sa grand-mère était l'esclave de la famille Cumberbatch.

De 2017 à 2019, elle tient le rôle de Nancy Rowell Jackman Chair in Women's Studies à l'Université Mount Saint-Vincent, où elle donne des cours. Elle vit à Halifax, en Nouvelle-Écosse, où elle enseigne aussi au Collège communautaire de la Nouvelle-Écosse ainsi qu'à l'Université Acadia.

En 2022, elle s'implique dans le mouvement Feminist Resistance Against War, qui condamne les décisions de Vladimir Poutine face au conflit qui oppose la Russie à l'Ukraine. Le projet souhaite répondre à l'appel lancé par les groupes féministes russes qui s'opposent à la guerre.

Œuvres

Poésie
 Live from the Afrikan resistance !, Winnipeg, Roseway Publishing, 2014, 130 p. .

Prix et honneurs

 2007 : championne nationale de slam au Canadian Festival of the Spoken Word
 2008 : championne nationale de slam au Canadian Festival of the Spoken Word
 2013-2015 : lauréate du Prix Halifax's Poet
 2015 : membre du programme d'écriture de l'Université de l'Iowa
 2015 : nommée poète d'honneur au Canadian Festival of the Spoken Word
 2016 : lauréate du Prix des droits humains Burnley "Rocky" Jones pour son implication dans sa communauté
 2018 : lauréate du Atlantic Journalism Award
 2019 : lauréate du Atlantic Journalism Award
 2021 : poète en résidence à l'Université de Toronto à Scarborough

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 George Elliott Clarke
 Benedict Cumberbatch
 Université Acadia
 Université Queen's
 Université Mount Saint-Vincent
 Université du Manitoba

Liens externes

 Writers' Trust of Canada
 Balado de l'artiste

Femme de lettres québécoise
Poétesse québécoise
Journaliste québécoise
Naissance en 1979
Naissance à Cardiff
Écrivain suivi par le projet Arts littéraires québécois

El Jones