Gara Onești (cunoscută în trecut ca Gara Gheorghe Gheorghiu-Dej) este o stație feroviară din municipiul Onești, aflată pe magistrala M501 (Sfântu Gheorghe–Siculeni–Adjud).

Clădirea actuală a gării a fost construită în 1968 după planurile arhitectului Cosma Jurov, fiind la acea dată una dintre cele mai moderne din județul Bacău. Proiectul prevedea o gară din beton armat de proporții mari, pentru a acoperi nevoile unui nou oraș industrial, cu săli de așteptare vitrate și spațioase la etaj care deserveau și autogara și unde se adăugau spații comerciale destinate călătorilor.

Iese în evidență prin vederile la nord și la sud, prin spații deschise luminate natural, către zona industrială, zona urbană cu Piața Gării și peisajul natural.

Istoric
Între anii 1881-1885 s-a construit calea ferată Adjud-Târgu Ocna, după planurile inginerului Anghel Saligny. Podul de fier peste râul Trotuș a fost primul pod combinat din țară, compus linie ferată și șosea. Dimensiunile structurii superioare ale podului sunt: 150 m lungime, 12,50 m lățime, din care 6 m reprezintă partea căii ferate, iar 6,50 m partea carosabilă.

Anghel Saligny a construit liniile ferate Ploiești–Predeal și Adjud–Târgu Ocna și podurile de la Urechești și Onești pe râul Trotuș și Cosmești pe râul Siret.

Din anul 1899 gara Onești a început să facă serviciu de telegraf, poștă ușoară, mandate poștale, rambursări interne și mesagerie. Pentru obliterarea corespondenței, în gara Onești s-au folosit două feluri de ștampile: o ștampilă liniară, cu cadru teșit la colțuri și o ștampilă dreptunghiulară, cu data în interiorul cadrului și inițialele C.F.R.

În 1904 Nicolae Iorga descria astfel zona: "Ești acum la Onești, un mare sat frumos, despărțit printr-o șosea, cum n-am întâlnit de mult și înviorat prin mișcarea mărfurilor ce vin de la gară."

Între 1906–1907 societatea Foresta S.A. ("Union") finanțată de bănci române și străine a construit centrul de prelucrare al lemnului "Union" cu 24 de gatere la Scutaru și un depozit de cherestea pe 7,8 ha lângă stația CFR din Onești. Pentru transportul buștenilor și al cherestelei, societatea a construit o rețea de cale ferată îngust㒠cu ecartamentul de 760 mm care lega Oneștiul de Scutaru, de unde plecau ramificații spre pădure.

În anul 1917 artileria austro-ungară a executat bombardarea satului Onești, de pe dealul Coșna, distrugând gara și triajul acesteia, dar nereușind să avarieze podul de fier de peste Trotuș. Iată ce scria Ioan Missir, referindu-se la Oneștiul anului 1917: "Onești. Gara, bătută de artileria inamică, se cutremură, împrăștiind din răstimp bucăți de șină cu terasament cu tot, moloz și sfărâmături de vagoane, obuzele se sparg toate în cuprinsului singurului loc de cale ferată prin care respirăm. Avioanele completează simfonia petrecută de tirul furios al bateriilor antiaeriene…"

Tot atunci aici își trimitea corespondența și locotenentul Radu Comșa, eroul romanului Întunecare (1927-1928) de Cezar Petrescu, participant la luptele de la Oituz: "Luminița avea astfel pe cineva aci, care purta grijă în fiecare zi să-i plece cartea poștală cu inscripția: «A nu se menționa data, localitatea și nimic despre mișcarea trupelor» sau plicul închis, pe care Omir avea să-l dea cuiva sigur, ca să-l pună direct la tren ori la Onești".

În 2 februarie 1917 Alexandru D. Sturza, comandant al Diviziei 8 Infanterie, a fost decorat în gară. Patru zile mai târziu a fugit în tabăra inamică.

În același an în comună a fost înființat un spital de campanie sub înaltul îndemn al Reginei Maria a României, având două puncte de activitate: în fosta curte boierească a lui Alecu Aslan și lângă gară. La conducerea unității s-a aflat dr. Grigoriu Cristea, din Onești. Spitalul a fost foarte aglomerat cu răniți de pe frontul Oituz–Cașin și nu a putut face față victimelor epidemiei de tifos exantematic.

În 1918 Regina Maria în Jurnal de război (II). 1917–1918 a amintit de gară: "Iași, miercuri, 24 ianuarie/6 februarie 1918. La trezire m-a întâmpinat o vreme mai puțin plăcută, dar deloc rece – eram în gara din Onești. Cum primul eveniment la care urma să particip era de-abia la 11, am hotărât să întârzii micul dejun până la zece, ca să am puțin timp să scriu și să citesc în liniște, neîntreruptă, cum rar mi se întâmplă. M-am bucurat din tot sufletul de acele trei ore de pace și singurătate desăvârșită. Viața mea de regină îmi Iasă prea puțin dreptul de a-mi aparține mie însămi. La 11 m-am dus să-mi vizitez Spitalul "Regina Măria" de la Onești [...]".

În 1968 s-a dat în folosință noua gară a orașului, dotată cu instalații mai moderne, săli de așteptare mari, unități comerciale și de deservire. A fost construită din beton armat după planurile arhitectului Cosma Jurov.

În 1971 s-a electrificat tronsonul de cale ferată Adjud–Târgu Ocna, iar până în 1974 s-a avansat până la Ciceu, Harghita.

În perioada februarie 1979–mai 1982, secția Echipament fix de electrificare (IFTE) Adjud a executat în regie proprie lucrările de dublare și electrificare a tronsonului Adjud–Onești și lucrările de sistematizare și modernizare a stațiilor tehnice: Adjud, Borzești și Onești. În mai 1982 a fost pusă în funcțiune instalația BLA-BAT în tronsonul Adjud-Onești.

În 8 aprilie 1996, la propunerea Regionalei CFR Galați, direcția Generală Comercială de marfă a aprobat înființarea agențiilor comerciale de marfă din Galați, Buzău și Onești.

Clădirea se află într-o stare acceptabilă de conservare, a păstrat aspectul modernist și este întreținută.

Trafic și trenuri personal
Traficul de persoane din gara Onești este reprezentat de un număr de 19 trenuri care deservesc zilnic stația. Majoritatea acestor trenuri o reprezintă trenurile Regio, 17 ca număr, de scurt parcurs. 2 trenuri InterRegio.

Din Onești există servicii zilnice cu automotoarele:

 IR-5909 Iași - Roman - Bacău - Adjud - Onești - Comănești - Ghimeș - Siculeni - Miercurea Ciuc - Băile Tușnad Hm - Sfântu Gheorghe - Brașov
 IR-3718 Brașov - Sfântu Gheorghe - Băile Tușnad Hm - Miercurea Ciuc - Siculeni - Ghimeș - Comănești - Onești - Adjud - Bacău - Roman - Iași
 R- 5302 Comănești - Onești - Adjud - Mărășești - Focșani - Buzău
 R-5201 Mărășești - Adjud - Onești - Comănești - Ghimeș - Siculeni - Miercurea Ciuc
 R-2007 Siculeni - Ghimeș - Comănești - Onești - Adjud - Mărășești - Focșani
 R-3107 Mărășești - Adjud - Onești - Comănești - Ghimeș - Siculeni - Miercurea Ciuc

Note

Bibliografie
 Verde Rozalia, Verde Teodor, Monografia Municipiului Onești – în date și evenimente , iulie 2003, Onești, pp. 24–32

Vezi și
 Calea ferată Sfântu Gheorghe–Siculeni–Adjud

Onești

Gara Onești


Vaughn est une localité américaine située dans le Comté de Guadalupe, au Nouveau-Mexique. Selon le recensement de 2010, sa population est de  habitants.

Liens externes

Town au Nouveau-Mexique
Comté de Guadalupe (Nouveau-Mexique)

Vaughn (Nouveau-Mexique)


Purgierwinde bezeichnet zwei Pflanzenarten aus der Gattung der Prunkwinden (Ipomoea) aus der Familie der Windengewächse (Convolvulaceae):

 mexikanische Prunkwinde, siehe Jalape
 orientalische Prunkwinde, siehe Convolvulus scammonia

Purgierwinde


Öbektaş, Osmancık - Çorum ili Osmancık ilçesine bağlı köy
 Öbektaş, Emirgazi - Konya ili Emirgazi ilçesine bağlı mahalle

Öbektaş


Oxo-plast er en type plastic. Den består af almindelig plastic, der er tilsat små mængder metalsalte, der umiddelbart fremmer den naturlige nedbrydning af plasten i naturen, når den iltes. Plasten forsvinder ikke, men kan ikke længere ses med det blotte øje.

Efter land

Danmark
I Danmark er poser af oxo-nedbrydelig plastik ikke særligt almindelige, men de produceres og sælges til andre europæiske lande af flere danske pose- og folieproducenter.

Forbud
Den 19. december 2018 offentliggjorde Miljø- og Fødevareministeriet en artikel om deres planer om at indføre et forbud mod salg af visse engangsplastikprodukter og et generelt forbud mod oxo-plast i 2021; der har været adskillige undersøgelser, der viste, at oxo-plast ikke nedbrydes til harmløst affald, sådan som man tidligere havde troet.

Referencer

Plast

Oxo-plast


Sandlandsfjorden (også kaldt Søre Bergsfjorden) er en fjord på vestsiden af øen Silda i Loppa kommune i Troms og Finnmark  fylke  i Nordnorge. Fjorden går 11 km mod syd til Marøya i bunden af fjorden. Fjorden har indløb mellem Marholmen i sydvest og Avløysinga i nordøst. Der er kun bosætninger på vestsiden af fjorden og her ligger blandt andet bygden Sandland. På østsiden af Silda ligger Bergsfjorden.

Fylkesvej 72 (Finnmark) går langs vestsiden af fjorden.

Kilder og henvisninger

Fjorde i Troms og Finnmark
Loppa

Sandlandsfjorden


Nuntă la olteni este un film românesc din 1967 regizat de Alexandru Drăgulescu.

Prezentare

Note

Legături externe

Vezi și
 1967 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1967

Nuntă la olteni


Jamaaladeen Tacuma, es el nombre adoptado por Rudy McDaniel (Long Island, Nueva York, 11 de junio de 1956), un bajista estadounidense de jazz, de estilo funky, especializado en el stick.

Historial
Muy atraído por las bandas de soul de los años 1960 y la música de James Brown y Stevie Wonder, comienza a actuar como cantante en un grupo escolar, aunque pronto se pasa a tocar el bajo eléctrico (también aprende contrabajo clásico). La influencia de la Mahavishnu Orchestra y, sobre todo, de Stanley Clarke, le llevan a debutar como profesional, con Charles Earland, en 1973, acompañando después a cantantes de rhythm and blues. En 1976, entra a trabajar con Ornette Coleman, en su "Prime Time Band", grabando con ellos varios discos y trasladándose a París. En el grupo, coincide con Ronald Shannon Jackson. es en esta época cuando se convierte al Islam y cambia su nombre. Antes de acabar la década, y ya de vuelta a Nueva York, formará los grupos "Jamaal" (banda "harmolódica") y "Cosmetic", esta última una banda de funk. A la vez, desarrolla experiencias paralelas en dúo o en trío, con Max Roach y Carlos Santana, acompañando a poetisas, o con Jeff Beck, que quedan todas ellas registradas.

En 1981 gana el poll de bajistas de la revista Down Beat y, en 1982, aparece su primer disco como líder, Show Stopper, con un cuarteto de cuerda y una cantante de ópera, entre otros músicos. En las décadas siguientes, edita nuevos discos, tanto en solitario como con su grupo "Jamaal", en los que colaboran Ornette Coleman, David Murray, Kazumi Watanabe y otros.

Tacuma mantiene un estilo funky, adaptado según él a los principios "harmolódicos" de Coleman, con un gran control de slap, impecable rítmicamente, con acentos muy sincopados, creando un clima muy fácil de reconocer.

Discografía seleccionada

Como líder
 Show Stopper (1983; Gramavision)
 Renaissance Man (1984; Gramavision)
 Music World (1986)
 Jukebox (1988; Gramavision)
 Boss of the Bass (1991; Gramavision)
 Sound Symphony (1992)
 Dreamscape (1996; DIW)
 Groove 2000 (1998; Zyx)
 Brotherzone (1999)
 Flavors Of Thelonious Monk Reloaded (2007; Extraplatte)
 Coltrane Configurations (2009; Jazzwerkstatt)
 For The Love Of Ornette (2010; Jazzwerkstatt)

Con el grupo "Cosmetic"
 Get Ready - Put It On (Gramavision)
 Cosmetics - Rough Complexion (Rough Trade)
 (In The) Nightlife (Gramavision)
 So Tranquilizin''' (1984; Gramavision)

Con Ornette ColemanDancing in Your Head (1975; A&M)Body Meta (1976; Artists House)Of Human Feelings (1982; Antilles)Opening the Caravan of Dreams (1985; Caravan of Dreams)In All Languages (1987; Caravan of Dreams)

 Referencias
 Notas

 Bibliografía
 Joachim E. Berendt: El Jazz: Origen y desarrollo (Fondo de Cultura Económica. Madrid, 1986. ISBN 84-375-0260-8)
 CARLES, Phillipe; CLERGEAT, André & COMOLLI, Jean-Louis: Dictionaire du jazz'' . Robert Laffont Edt, París, 1988. ISBN 2-221-04516-5

Bajistas de jazz de Estados Unidos
Músicos de jazz moderno
Artistas de Thirsty Ear Recordings
Artistas de P-Vine Records
Artistas de Timeless Records

Jamaaladeen Tacuma


مطار نيس الريفيرا الفرنسي (إياتا : NCE، إيكاو : LFMN)، هو مطار يقع في مدينة نيس بفرنسا في منطقة الآلب البحرية "Alpes-Maritimes". يقع المطار على بعد 7 كيلومترا غربا عن مركز المدينة، ويعتبر الميناء الأساسي لوصول الركاب إلى الريفيرا الفرنسي.
هو ثالث مطار فرنسي بعد مطاري باريس (مطار شارل ديغول الدولي ومطار باريس-أورلي) وقد بني على مساحة مستصلحة مردومة على سطح البحر ممتدا على شارع بروموناد ديزانقلي "promenade des Anglais" الذي يقع أصلا موازيا للبحر، مع طول نهر فار على الطريق السياحية والذي يطلق عليه طريق البحر "route du bord de mer" الذي يقع في حي أريناس.

أثرت حركة المرور في عام 2007 على ازدياد عدد المسافرين الذي بلغ 10,385 (+4,4 % مقارنة بعام 2006) أمام 7.3 مليون راكب لمطار سانت - إكسزوبري و 7 ملايين راكب لمطار مرسيليا.

مصادر

النقل في نيس
تأسيسات سنة 1929 في فرنسا
مبان ومنشآت في نيس
نيس الريفيرا الفرنسي
مطارات أسست في سنة 1929
مطارات فرنسا
مطارات في إقليم ألب كوت دازور

مطار نيس كوت دازور


NASAMS (National/Norwegian Advanced Surface to Air Missile System; em português: "Sistema avançado de mísseis superfície-ar") é um sistema de defesa antiaérea baseado em terra de curto a médio alcance desenvolvido pelas empresas Kongsberg Defense & Aerospace (KDA) e Raytheon. O sistema defende contra veículos aéreos não tripuladoss (UAVs), helicópteros, mísseis de cruzeiro, veículos aéreos de combate não tripulados (UCAVs) e outros tipos de aeronaves em geral.

NASAMS foi a primeira aplicação de um lançador de superfície AIM-120 AMRAAM (Advanced Medium Range Air-to-Air Missile). O NASAMS 2 é uma versão atualizada do sistema capaz de usar o sistema Link 16, que está em operação desde 2007. Até 2022, o NASAMS 3 era a versão mais atual em serviço ativo; implantado em 2019, ele adicionou a capacidade para disparar mísseis AIM-9 Sidewinder e IRIS-T SLS de curto alcance e AMRAAM-ER estendido de longo alcance, e introduziu lançadores móveis transportáveis por via aérea.

NASAMS
NASAMS
NASAMS
NASAMS
Equipamentos militares de 1990-1999

NASAMS


Andrei Kymach (Andrí Vassíliovitx Kímatx), né en  à  (raïon de Kalynivka), dans l'oblast de Vinnytsia (République socialiste soviétique d'Ukraine), est un chanteur d'opéra ukrainien de tessiture baryton.

Biographie

Andrei Kymach étudie la philosophie à l'université de Kiev. De 2016 à 2018, il est artiste dans le programme d'opéra jeunesse du théâtre Bolchoï. Il débute en 2018 au Grand Théâtre du Liceu dans le rôle de Riccardo Forth dans I puritani de Bellini. L'année suivante, il gagne le prix BBC Cardiff Singer of the World competition.

Récompenses et distinctions

Notes et références

Liens externes

Chanteur d'opéra
Naissance en 1988
Naissance dans l'oblast de Vinnytsia
Chanteur ukrainien du XXIe siècle
Pages avec des traductions non relues
Baryton
Naissance en RSS d'Ukraine

Andrei Kymach


පෘෂ්ටවංශීන් යනු අස්ථි සැකිල්ලක් සහිත සත්ව විශේෂයන්ය.ගෙලේ සිට වලිගය දක්වා දික්වූ කොදුඇට පෙළක් මොවුන්ට පිහිටයි.පෘෂ්ඪවංශීන්ගේ මොළය ඝන හිස්කබලකින් ආවරණයවී ඇත.මොවුන්ගේ   අස්ථි සැකිල්ළ කාටිරේජයන්ගෙන් නිර්මානයවන අතර පසුව කැල්සියම් එක්වී ශක්තිමත්වේ.මෙම අස්ථි තුල රුධිරය නිපදවන ඇට මිදුළු පිහිටා ඇත.මොවුන්ගේ මධ්‍යම ස්නාු පද්ධතිය කොඳුඇට පෙළ තුල පිහිටා ඇත.මෙම වංශයට අයත් සතුන් ලෙස මාළුවන් උභයජීවීන් සර්පයින් කුරුල්ලන් හා ක්ෂීරපායින් දැක්විය හැක.ලොව පුරා පෘෂ්ඨවංශීන් විශේෂ 65,000 පමණ වාසය කරති.මෙම වංශයට අයත් විශාලම සත්වයා නිල් තල්මසාය.මිනිසා අයත් වන්නේද මෙම සත්ව කාණ්ඩයටයි.

මොවුන්ගේ පරිණාමය පිළිබද විමසා බැලීමේදී පෘෂ්ඪවංශීන් එක් පොදු පූර්වජයකුගෙන් පරිණාමයවී ඇතිබව සත්ව විද්‍යාඥයන් මත පලකරයි.පෘෂ්ඨවංශිකයෙකුට අයත් පූර්වජයකුගේ ෆොසිලයක් කැරීබියන් දූපත් ආශ්‍රිතව සොයාගැනීමට විද්‍යාඥයන්ට හැකිවී ඇත.මෙම ෆොසිලය මාළුවකුට අයත් ෆොසිලයක් යැයි අනුමාන කෙරේ.පෘෂ්ඨවංශීන් අතරින් මුලින්ම ලොව පහලවූයේ මතස්‍යයන් බව සත්ව විද්‍යාඥයන් පෙන්වාදෙයි.මත්ස්‍යයන් ගෙන් උභයජීවීන්ද උභයජීවීන්ගෙන් පක්ෂීන් හා ක්ෂීරපායීන් පරිණාමය වන්නට ඇතැයි පැවසේ.

අර්ථ දැක්වීම
පහත දැක්වෙන ආකාරයේ ලක්ෂණ ඇති සතුන් පෘෂ්ඨවංශීන් ලෙස දැක්විය හැක
 කාටිලේජවලින් සැදුම්ලත් අස්ථි සැකිල්ලක් ඇතැම් පෘෂ්ටවංශීන්ට හිමිව ඇති අතර එය නම්‍යශීලී වෙයි.එමගින් ඔවුන්ගේ සිරුර පහසුවෙන් නැමීමට හැකියාව ලැබී ඇත. විශේෂයෙන් මත්ස්‍යයින් වැනි ජලජ ජීවීන්ට මෙවන් කාටිලේජවලින් සමන්විත නම්‍යශීලී සැකිළි හිමිවී ඇත.
 මෙම අස්ථි සැකිල්ල අභ්‍යන්තරයෙන් මධ්‍ය ස්නායු පද්ධතිය පිහිටා ඇත.එමගින් ඔවුන්ට බාහිර සංවේදනයන් පහසුවෙන් මොළය කරා ගැනයෑමට හැකියාව ලැබී ඇත.
 පෘෂ්ඨවංශීන්ට ස්වසනය සදහා ජලක්ලෝම හෝ පෙනහැලි යුගලයක් පිහිටා ඇත
 බොහෝ පෘශ්ඨවංශීන්ට අපරගුද වල්ගයක් පිහිටා ඇත.

 පෘෂ්ඨවංශිකයන් කලල අවස්ථාවලදී මුඛයට පෙර ගුදය නිර්මාණය වේ.
 පෘෂ්ඨවංශීන්ගේ සිරුර හරි මැදින් දික් අතට බෙදා වෙන්කල හැකි සේ පිහිටයි..

උපවිශේෂ

කාටිරේජ මස්ත්‍යයින්
මොවුන් ජලජ ජීවීන්ය.විශේෂයෙක් කරදියතුල ජීවත්වෙයි.දේහ විලාසය ආනාකූල හැඩයක් ගනී.යුගලනයවූ ලය හා ශ්‍රෙිාණි වරල් පිහිටයි.අභ්‍යන්තර සැකිල්ළක් ඇත.සැකිල්ළ අස්ථිමය නොවන අතර කාටිරේජ පමණක් දක්නට ලැබේ.එබැවින් සිරුර නම්‍යශීලීය.හෘදය කුටීර දෙකකින් යුක්තය.ශ්වසනය කරමල් මගින් සිදුකරති.අචලතාපීය එනම් පරිසරයට අනුව උෂ්ණත්වය වෙනස්වේ.සිරුරතුල නියත උෂ්ණත්වයක් නොපවතී.බාහිර කන් පිහිටා නැති අතර අභ්‍යන්තර කන් ඇත.ඇසිපිය පිහිටා නැත.අණ්ඩජ හෝ ජලාබුජ දෙආකාරයෙන්ම පැටවුන් බිහිකරයි.කපාල ස්නායු යුගල 10කි.මොවුන් බොහෝවිට මාංශභක්ෂකයන්ය.උදාහරණ ලෙස මෝරා,මඩුවා වැනි සතුන් දැක්විය හැකිය.

අස්ථික මත්ස්‍යයන්
මොවුන්ද ජලජ ජීවීන් වෙති.මිරිදිය කරදිය දෙකේම දක්නට ලැබේ.අභ්‍යන්තර අස්ථි සැකිල්ල කැල්සියම් මගින් ශක්තිමත්වී ඇත.අස්ථි තරමක් ශක්තිමත්ය.බාහිර සිරුර කොරළ වලින් ආවරණයවී ඇත.දේහය ආනාකූල හැඩයක් දරයි.ලය හා ශ්‍රෝණි වරල් යුගලනයවී නැත.හෘදය කුටීර දෙකකි.කරමල් මගින් ශ්වසනය කරති.අවලතාපීය පරිසරයට අනුව උෂ්ණත්වය වෙනස්වේ.බහිර කන් පිහිටා නැත.එහෙත් අභ්‍යන්තර කන් පිහිටයි.ඇසිපිය පිහිටා නැත.පැටවුන් බිහිකිරීම අණ්ඩජ හෙවත් බිත්තර මගින් පමණය.කපාල ස්නායු යුගල 10කි.වැඩි දෙනෙක් මාංශභක්ෂකයන් වන අතර සර්වභක්ෂකයන්ද ඇත.උදාහරණ ලෙස සාලයා,හාල්මැස්සා,තිලාපියා ආදිය දැක්විය හැක.

උභය ජීවීන්
ජලජ හා ගොඩබිම යන පරිසර දෙකේම දක්නට ලැබේ.පංචාංගුලික ගාත්‍රා පිහිටයි.අභ්‍යන්තර සැලිල්ළක් පිහිටයි.හෘදය කුටීර තුනකින් යුක්තය.ශ්වසනය කරමල්,පෙනහළු හා සම මගින් සිදු කරති.කපාල ස්නායු යුගල 10කි.බාහිර කන් පිහිටා නැත.අැසිපිය සහිත ඇස් ආවරණ පිහිටයි.ක්‍රමයෙන් විකසනයවන රූපාංතරයක් සහිත ජීවන චක්‍රයක් දරති.ජලයේ හෝ තෙතමනය ඇති තැනෙක බිත්තර දමයි.ඒවායින් කීටයන් බිහිවී කීටයා ක්‍රමයෙන් පරිණත ජීවියෙකු දක්වා වේෂාන්තරණයවේ.කීට අවධිය කුල කරමල් දරන අතර ජලයතුල වාසය කරති.වැඩුනු සතුන්ට පෙනහළු පිහිටයි.මොවුන් මාංශභක්ෂකයන්ය.අවලතාපීය.උදාහරණ ලෙස මැඩියා,ගෙම්බා,සලමන්දරා දැක්විය හැක.

උරඟයන්
යුගලනයවූ පංචාගුලික ගාත්‍රා දරයි.ඇතැම් සතුන්ට පාද නොපිහිටයි.පළල් මුඛයක් ඇත.එබැවින් විශාල සතුන් ගොදුරුකරගත හැක.කොරළ සහිත සමකි පිහිටයි.දෙකට බෙදුන දිවක් පිහිටයි.මෙම දිවෙන් පරිසරයේ සංවේදන හඳුනාගැනීමට ඔවුන්ට හැක.අභ්‍යන්තර සැකිල්ළක් ඇත.බාහිර කන් නොපිහිටයි.හෘදය කුටීර තුනකින් යුක්තය.ශ්වසනය පෙනහළු මගින් සිදුකරයි.කපාල ස්නායු යුගල 12ක් පිහිටයි.ඇතැම් සර්පයින්ට විෂ දළ පිහිටයි.පැටවුන් බිහිකිරීම බිත්තර මගින් සිදුකරයි.මොවුන්ගේ බිජු කවචයකින් ආවරණයවී පවතී.අවලතාපීය.මාංශභක්ෂකයන්ය.

පක්ෂීන්
ආනාකූල හැඩැති දේහයක් දරයි.පිහාටු සහිත සමකි.කොරළ සහිත පාද පිහිටයි.ශ්වසනය පෙනහළු මගින් සිදුකරයි.පංචාංගුලික ගාත්‍රා පිහිටයි.පූර්ව ගාත්‍රා පිහාටු බවට විකසනයවී ඇත.හෘදය කුටීර හතරකි.අවලතාපීය එනම් ශරීර උෂ්ණත්වය පරිසරයට අනුව වෙනස් නොවේ.පැටවුන් බිහිකිරීම බිත්තර මගිනි.බිත්තර කවචයකින් ආවරණයවී පවතී.මොවුන් බිත්තර රැකීම සිදුකරන අතර කුඩා පැටවුන් දෙමාපියන් විසින් රැකබලාගනු ලැබෙති.බොහෝ පක්ෂීන්ට අහසේ පියාසර කල හැකිය.එහෙත් පැස්බර,පෙන්ගුවින්,කිවි වැනි පක්ෂීන්ට පියසරකල නොහැකිය.ඇසිපිය සහිත ඇසි ආවරණ ඇත.බාහිර කන් නැත.අභ්‍යන්තර කන් පිහිටයි.කපාල ස්නායු යුගල 12කි.ඇතැම් පක්ෂීන් ශක භක්ෂකයන් වන අතර ඇතැමුන් සර්ව භක්ෂකය තවත් ඇතැම් පක්ෂීන් මාංශභක්ෂකය.ඇතැම් පක්ෂින් සමාජශීලීය.ඇතැම් පක්ෂීන් සමූහ වශයෙන්ද ඇතමුන් ජොඩු වශයෙන්ද ඇතැම්විට තනි තනිවද හැසිරේ.උදාහරණ ලෙස බට්ටිච්චා,අවිච්චියා,කපුටා,උකුස්සා දක්වියහැක.

මැමේලියා
මොවුන්ට රෝම සහිත සමක් ඇත.පංචාංගුලික ගාත්‍රා පිහිටයි.ශ්වසනය පෙනහළු මගිනි.පූර්ව ගාත්‍රා අපර ගාත්‍රා හා වලිගය පැහැදිළිව වෙන්වෙන්ව හඳුනාගත හැකිය.හෘදය කුටීර 4කි.පැටවුන් බිහිකිරීම ජලාබුජ හෙවත් මවුකුසින් බිහිකිරීම සිදුකෙරේ.ඇතැම් ක්ෂීරපායින් අණ්ඩජ හෙවත් බිත්තර මගින් පැටවුන් බිහිකරයි.උදාහරණ ලෙස ප්ලැටිපසාදැක්විය හැක.පැටවුන් කුඩා අවධියේදී මවගෙන් කිරි උරාබී වැඩෙති.පැටවුන් වැඩිවියට පත්වන තුරු මව විසින් රැකබලා ගනියි.කපාල ස්නායු යුගල දොළසකි.ශාකභක්ෂක,මාංශභක්ෂක හා සර්වභක්ෂක ලෙසද භෝජන රටාව අනුව හඳුනාගත හැක.මොව්න්ගේ මුඛයේ දත් පිහිටා ඇත.බාහිර කන් පිහිටයි.අැස්පිය සහිත ඇස් ඇත.අවලතාපීය.උදාහරණ ලෙස බල්ලා,වඳුරා,මිනිසා,අශ්වයා,අලියා දැක්වියහැක.

මේවාත් බලන්න
 සරජ්ජුකයා

මූලාශ්‍ර
සත්ත්ව විද්‍යාව
ජීවින් නම් කිරීම සදහා ගණ නාමය සහ සුළු නාමය සහිත ද්විපද නාමකරණය බාවිතා කෙරේ.

පෘෂ්ඨවංශීන්


1. division 2017-18 (eller NordicBet Liga af sponsorårsager) sammenfatter sæsonen for den næstbedste række i Danmarksturneringen i fodbold. Rækken administreres af Divisionsforeningen.

Nye hold denne sæson er Esbjerg og Viborg, der rykkede ned fra Superligaen samt Thisted og Brabrand, der rykkede op fra 2. division.

Struktur
1. division består af 12 hold, der møder hinanden tre gange på en sæson. Dette giver i alt 33 kampe.

Vinderen rykker direkte op, mens nummer 2 og 3 spiller playoff mod hold fra Superligaen om to oprykningspladser. Vejle tog sig af 1. pladsen og rykkede direkte op. Esbjerg og Vendsyssel FF sikrede sig også oprykning til Superligaen ved at besejre hhv. Silkeborg og Lyngby i playoff-kampene.

Nummer 11 og 12 rykker ned i 2. division. Brabrand og Skive rykkede ned.

Deltagere

Stilling

Resultater

De første 11 runder møder hvert hold hinanden en gang, mens man i de resterende 22 runder møder hinanden 2 gange, hhv. hjemme og ude.

Nedrykkerne fra Superligaen samt nummer 4-8 fra sidste sæson i 1. division har 17 hjemmekampe, mens de resterende 6 hold i rækken har 16 hjemmekampe.

Runde 1-11

Runde 12-33

Sæsonstatistik

Topscorere
Opdateret indtil kampe spillet den 20. maj 2018

Hattricks
Opdateret indtil kampe spillet den 20. maj 2018

Referencer

Fodboldsæson 2017-18
Sæsoner i 1. division (fodbold)

1. division 2017-18 (fodbold)


La cocinerita / El cigarrito es el primer sencillo oficial del cantautor chileno Víctor Jara como solista. Fue lanzado en 1965 y pertenece al álbum Víctor Jara lanzado el año siguiente.

Lista de canciones

Referencias

Sencillos debut de 1965
Sencillos de Víctor Jara
Sencillos de Demon

La cocinerita / El cigarrito


Baron Willoughby de Broke is a title in the Peerage of England. It was created by writ in 1491 for Sir Robert Willoughby, of the manor of Broke, part of Westbury, Wiltshire, who according to modern doctrine was de jure 9th Baron Latimer. On the death of his son, the two baronies (the recognised barony of Willoughby de Broke and the de jure barony of Latimer) fell into abeyance. Around 1535, the abeyance was naturally terminated when the second Baron's granddaughter Elizabeth, who had married Sir Fulke Greville, became the only surviving co-heir, passing her claim to her son Sir Fulke Greville, father of the poet of the same name. The title stayed in the Greville family until after the death of the 5th Baron, when it passed to his sister, Margaret Greville, the wife of a Verney. Thereafter it remained in the Verney family. The Barons Willoughby de Broke remain heirs to the ancient Barony of Latimer (a title which predates their recognised Barony by almost two hundred years).

The current family seat is Ditchford Farm, near Moreton-in-Marsh, Gloucestershire. A former seat was Compton Verney House.

Barons Willoughby de Broke (1491)
Robert Willoughby, 1st Baron Willoughby de Broke (c. 1452–1502)
Robert Willoughby, 2nd Baron Willoughby de Broke (1472–1521), on whose death title became abeyant
Elizabeth Willoughby, 3rd Baroness Willoughby de Broke (buried 15 November 1562) (abeyance ended c.1535)
Fulke Greville, 4th Baron Willoughby de Broke (c.1526–1606)
Fulke Greville, 5th Baron Willoughby de Broke (1554–1628)
Margaret Greville, 6th Baroness Willoughby de Broke (c.1561–1631)

Greville Verney, 7th Baron Willoughby de Broke (c.1586–1642)
Greville Verney, 8th Baron Willoughby de Broke (c.1620–1648)
Greville Verney, 9th Baron Willoughby de Broke (1649–1668)
William Verney, 10th Baron Willoughby de Broke (1668–1683)
Richard Verney, 11th Baron Willoughby de Broke (1621–1711)
George Verney, 12th Baron Willoughby de Broke (1659–1728)
Richard Verney, 13th Baron Willoughby de Broke (1693–1752)
John Peyto-Verney, 14th Baron Willoughby de Broke (1738–1816)
John Peyto-Verney, 15th Baron Willoughby de Broke (1762–1820)
Henry Peyto-Verney, 16th Baron Willoughby de Broke (1773–1852)
Robert John Verney, 17th Baron Willoughby de Broke (1809–1862)
Henry Verney, 18th Baron Willoughby de Broke (1844–1902)
Richard Greville Verney, 19th Baron Willoughby de Broke (1869–1923)
John Henry Peyto Verney, 20th Baron Willoughby de Broke (1896–1986)
Leopold David Verney, 21st Baron Willoughby de Broke (b. 1938)

The heir apparent is the present holder's son the Hon. Rupert Greville Verney (b. 1966).

See also
Baron Latimer
Earl Brooke

Baronies in the Peerage of England
Baronies by writ
1491 establishments in England

Noble titles created in 1491

Baron Willoughby de Broke


Statuia lui Ebih-Il este o statuie din secolul al XXV-lea î.Hr. ce îl reprezintă pe Ebih-Il (𒂗𒋾𒅋, EN-TI-IL, e-bih-il), administratorul orașului antic Mari din estul Siriei. Statuia a fost descoperită în Templul zeiței Iștar din Mari, în timpul excavațiilor conduse de arheologul francez André Parrot. E făcută din gips, cu încrustații de șist, scoici și lapis lazuli. Iselin Claire de la Muzeul Louvre, locul în care este expusă, o descrie ca fiind "o capodoperă în virtutea măiestriei sale, a stării de conservare și a stilului expresiv."

Prezentare generală
Statuia, făcută din alabastru neted, înfățișează un bărbat ce stă pe un taburet. Bărbatul este arătat într-o postură de rugăciune, cu mâinile strânse pe pieptul său, transmitându-și devotamentul față de divinitate.

Capul e bărbierit. Barba lui lungă este alcătuită din bucle verticale și are găuri, în trecut fiind încrustată cu un alt material, acum pierdut. Barba accentuează obrajii figurii și buzele fin sculptate, care transmit un zâmbet pe jumătate.  Ochii albaștri ai figurii au fost creați cu o atenție deosebită și atenție la detalii. O combinație de șist, cochilii și lapis lazuli au fost folosite pentru gene, pleoape, cornee și iriși. Încărcăturile de lapis lazuli folosite au fost importate din estul Afganistanului.

Figura are torsul gol și talia subțire. Mâinile sunt strânse de piept, iar mâna stângă este închisă și în interiorul celei drepte. Rochia figurii e un kaunakes ceremonial în stil sumerian. Fusta elaborată pare să fie făcută din piei de animale (probabil, piele de oaie sau de capră), după cum se dovedește prin prezența unei cozi la spate. Picioarele figurii lipsesc, dar piesa de atașament este încă afișată sub rochie.

Inscripția cu semne protocuneiforme de pe spate, care identifică lucrarea, scrie: "Statuia lui Ebih-Il, superintendentul, dedicată lui Ishtar Virile".

Excavare
Statuia a fost descoperită în două părți de echipa franceză de excavare sub conducerea lui André Parrot. Capul a fost găsit pe pavajul curții exterioare Templului lui Ishtar. Capul, împreună cu statuia mai mică a regelui Lamgi-Mari, a fost găsit la câțiva metri distanță. Când statuia a fost găsită, brațul și cotul stâng erau rupte, iar baza cotului drept era spulberată. Statuile au fost primele descoperiri majore în săpăturile, începute în iarna lui 1933, pe stiul Mari. Capul statuii lui Ebih-Il a fost descoperită pe 22 ianuarie 1934, iar corpul 23 ianuarie 1934 (corpul).

Detalii ale statuii

Vezi și

 Arta mesopotamiană
 Statuia lui Iddi-Ilum

Referințe

Bibliografie

Secolul al XXV-lea î.Hr.
Artă și arhitectură sumeriană

Statuia lui Ebih-Il


A inundação de Burchardi foi uma tempestade que atingiu a costa do Mar do Norte da Frísia do Norte e Dithmarschen (na atual Alemanha) na noite entre 11 e 12 de outubro de 1634. Ultrapassando diques, quebrou o litoral e causou milhares de mortes (8 000 a 15 000 pessoas afogadas) e danos materiais catastróficos. Grande parte da ilha de Strand foi arrastada, formando as ilhas Nordstrand, Pellworm.

Links externos

 Changing coastline of Nordfriesland (Página em alemão). Mostra mapas do litoral como alterados durante os últimos 1000 anos
 Cor Snabel's "Flood of the Nordstrand Island, 1634" Fonte de informações, incluindo o relato de testemunha ocular do engenheiro hidráulico Jan Leeghwater.

Desastres ambientais
1634 na Europa

Inundação de Burchardi


Foulatari (auch: Foulatéri) ist eine Landgemeinde im Departement Maïné-Soroa in Niger.

Geographie
Foulatari liegt in der Landschaft Manga in der Sahelzone. Die Nachbargemeinden sind N'Guelbély im Nordwesten, N'Gourti im Nordosten, Chétimari im Südosten und Maïné-Soroa im Südwesten.

Bei den Siedlungen im Gemeindegebiet handelt es sich um 101 Dörfer, 80 Weiler, 140 Lager und 22 Wasserstellen. Auf 45 Siedlungen in Foulatari erhebt die Nachbargemeinde N'Guelbély Anspruch, umgekehrt beansprucht Foulatari 34 Siedlungen in N'Guelbély. Der Hauptort der Landgemeinde ist das Dorf Foulatari. Es liegt auf einer Höhe von .

Im Süden hat die Gemeinde Anteil an der weitläufigen Zone der fruchtbaren Mulden von Maïné-Soroa.

Geschichte
Im Dorf Mir befand sich zu Beginn des 20. Jahrhunderts ein kleines französisches Fort.

Die Landgemeinde Foulatari entstand als Verwaltungseinheit im Jahr 2002 im Zuge einer landesweiten Verwaltungsreform, als das Gebiet des Kantons Maïné-Soroa auf die Gemeinden Foulatari, Maïné-Soroa und N'Guelbély aufgeteilt wurde.

Die Regionalhauptstadt Diffa wurde im Februar 2015 von der dschihadistischen Terrorgruppe Boko Haram aus Nigeria angegriffen. Bereits seit Mai 2013 waren wegen der Aktivitäten von Boko Haram etwa 150.000 Menschen aus dem Nachbarland Nigeria nach Diffa geflüchtet. Nunmehr gehörte Foulatari zu den Orten, die Flüchtlinge aus Diffa aufnahmen. Ende 2016 lebten in der Gemeinde Foulatari 165 Kinder und Jugendliche im Alter von 4 bis 19 Jahren, die Flüchtlinge, Rückkehrer oder Binnenvertriebene waren. Im Januar 2021 betrug die Gesamtzahl der von Zwangsmigration betroffenen Personen in Foulatari 348.

Bevölkerung
Bei der Volkszählung 2012 hatte die Landgemeinde 30.953 Einwohner, die in 4.384 Haushalten lebten. Bei der Volkszählung 2001 betrug die Einwohnerzahl 3.007 in 523 Haushalten.

Im Hauptort lebten bei der Volkszählung 2012 682 Einwohner in 108 Haushalten und bei der Volkszählung 1988 1.477 in 256 Haushalten.

In ethnischer Hinsicht ist die Gemeinde ein Siedlungsgebiet von Fulbe.

Politik
Der Gemeinderat (conseil municipal) hat 12 Mitglieder. Mit den Kommunalwahlen 2020 sind die Sitze im Gemeinderat wie folgt verteilt: 7 PNDS-Tarayya, 4 MPR-Jamhuriya und 1 MPN-Kiishin Kassa.

Jeweils ein traditioneller Ortsvorsteher (chef traditionnel) steht an der Spitze von 89 Dörfern in der Gemeinde, darunter dem Hauptort.

Wirtschaft und Infrastruktur
Der Süden Foulataris gehört zur Zone des Regenfeldbaus, der Norden ist von der Weidewirtschaft dominiert. Dazwischen liegt ein Gebiet, in dem Agropastoralismus die vorherrschende Erwerbsform ist. Die Fulbe-Viehzüchter von Foulatari, N'Guelbély und Boutti wandern saisonal in der Trockenzeit mit ihren Herden in ein Gebiet nördlich von Gouré. Dorthin ziehen sie sich auch im Fall außergewöhnlicher Dürren oder bei einer Verschlechterung der Sicherheitslage zurück.

Im Hauptort sind ein Gesundheitszentrum des Typs Centre de Santé Intégré (CSI) und eine veterinärmedizinische Station vorhanden. Beim Centre de Formation aux Métiers de Foulatari (CFM Foulatari) handelt es sich um ein Berufsausbildungszentrum.

Persönlichkeiten
 Abdoua Kanta (1946–2017), Journalist, Schriftsteller und Filmregisseur

Literatur

Einzelnachweise

Ort in Niger
Diffa (Region)
Ort in Afrika

Foulatari


Serinus, Fringillidae familyasına bağlı bir hayvan cinsidir.

Galeri

Dış bağlantılar
Serin videos, photos and sounds  on the Internet Bird Collection

Kaynakça

Fringillidae

Serinus


Misti, Peru'da bir volkan. Dağ, hemen Arequipa şehrinin yakınlarında bulunup, onun sembolü olarak kabul edilir. Yakınlarda bulunan ama şehir imajı olarak daha az baskın olan 6.075 m yükseklikteki Nevado Chachani, kendini Misti'nin dikkat çekici şekli kadar göstermez de. Misti'nin zirvesine 6 m'lik bir demir haç yerleştirlmiştir.

Düzenli konik şekli nedeniyle dağ, çok büyük bir kum yığınını çağrıştırır. Kısmen karsız olmasından tırmanmak kolaydır. Bunun için asıl engel gevşek kumdur.

Volkanik faaliyeti, dumanlı gaz ve buhar salınımı ile renkli kükürt kayaçla sınırlıdır. Son patlama 1784'te olmuştur.

Peru'daki stratovolkanlar
Andlar
Beşbinlikler

Misti


Edward William Fitzalan-Howard,  duque de Norfolk (nacido el 2 de diciembre de 1956), titulado conde de Arundel, entre 1975 y 2002, es un noble británico.

Primeros años y educación
Norfolk es hijo de Miles Fitzalan-Howard,  duque de Norfolk y su esposa, Anne Mary Teresa Constable-Maxwell. Fue educado en Ampleforth College, una escuela católica, y luego al Lincoln College, Oxford.

Carrera

Norfolk ha trabajado con varias compañías y, entre el 2000 y 2002, conde mariscal adjunto. A la muerte de su padre, en el 2002, heredó los títulos del difunto duque de Norfolk y el cargo de conde mariscal. Posee dos designaciones en el Movimiento Scout, fue hasta el año 2010 presidente del 1st Arundel Scout Group (propiedad del conde de Arundel), pero sigue siendo presidente de Arundel & Littlehampton District Scouts. También es patrono de West Sussex County Scouts. En junio de 2003 fue galardonado con la Medalla al Mérito por Servicios al Movimiento Scout.

Como conde mariscal, fue el encargado de organizar el funeral de la reina Isabel II y posteriormente la coronación del rey Carlos III.

Matrimonio y descendencia
El duque, titulado entonces conde de Arundel, se casó de penalti con Georgiana Susan Gore, el 27 de junio de 1987, en la Catedral de Arundel. Tienen tres hijos y dos hijas:

 Henry Miles Fitzalan-Howard, conde de Arundel, nacido el 3 de diciembre de 1987.
 Lady Rachel Fitzalan-Howard, nacida el 10 de junio de 1989.
 Lord Thomas Fitzalan-Howard, nacido el 14 de marzo de 1992.
 Lady Elisabeth Fitzalan-Howard, nació el 7 de febrero de 1994.
 Lord Philip Fitzalan-Howard, nacido el 14 de julio de 1996.

En abril del 2011, se anunció que el duque y la duquesa estaban iniciando el proceso de divorcio.

Títulos de nobleza
En el 2002, heredó el Ducado de Norfolk, así como una serie de condados, baronías, cargos hereditarios y títulos adjuntos al ducado que heredó de su padre. El cargo de conde mariscal, que heredó con el ducado, le hace uno de los grandes oficiales de Estado y le hace responsable de ocasiones de Estado, como la coronación del monarca y de la ceremonia de apertura del Parlamento. También es, en virtud a su cargo, uno de los jueces hereditarios del Tribunal de Caballería y jefe del Colegio de Armas, responsable de la heráldica en Inglaterra y Gales, así como de la Mancomunidad Británica de Naciones.

Lista de títulos nobiliarios
  duque de Norfolk (primer duque de Inglaterra).
 Conde mariscal
  conde de Arundel (36.° desde la 1.ª creación) (primer conde de Inglaterra).
  conde de Surrey.
  conde de Norfolk.
  barón Beaumont.
  barón Maltravers.
  barón FitzAlan.
  barón Clun.
  barón Oswaldestre.
  barón Howard de Glossop

Lista de cargos hereditarios
 Conde mariscal.
 Mariscal hereditario de Inglaterra.
 Jefe mayordomo de Inglaterra (uno de los tres reclamantes al cargo desde 1902 ante el Tribunal de Reclamaciones. La disputa no ha sido resulta).

Tratamiento
 Edward Fitzalan-Howard (1956–1971).
 El Honorable Edward Fitzalan-Howard (1971–1975).
 El conde de Arundel (1975–2002).
 Su Gracia el duque de Norfolk (2002–presente)

Católicos del Reino Unido
Nobles de Reino Unido
Nacidos en Londres
Duques de Norfolk

Edward Fitzalan-Howard


Los mucolíticos son sustancias que tienen la capacidad de destruir las distintas estructuras quimicofísicas de la secreción bronquial anormal, consiguiendo una disminución de la viscosidad y, de esta forma, una más fácil y pronta eliminación.

La fluidificación del moco reduce la retención de las secreciones y aumenta el aclarado mucociliar, disminuyendo con ello la frecuencia e intensidad de la tos.

La actividad clínica de los mucolíticos ha sido muy discutida, aunque existen pruebas de su eficacia en reducir las exacerbaciones en la enfermedad pulmonar obstructiva crónica (EPOC) y el manejo de pacientes con fibrosis quística y disquinesia ciliar primaria.

Mecanismo de acción
 Disminución de la tensión superficial.
 Alteración de las fuerzas de asociación intermolecular.
 Ruptura de las fuerzas de cohesión intramolecular.

Clasificación
Carboximetilcisteína (ingrediente principal)
 Enzimas: tripsina, dornasa.
 Productos azufrados: N-acetilcisteína, S-carboximetilcisteína, MESNA, letosteína, citiolona.
 Compuestos sintéticos derivados de la vasicina: bromhexina y ambroxol.
 Agentes tensioactivos: propilenglicol, tiloxapol

Referencias

Farmacología

Clasificaciones farmacológicas

Mucolítico


بروفنس ألب كوت دازور أو بربنصة ألب أزور  هي منطقة توجد في فرنسا وعاصمتها هي مرسيلية.

أعلام
 يُلندة من أرغون

مصادر

الوحدات الإقليمية الإحصائية من المستوى الثاني في الاتحاد الأوروبي
فرنسا
مناطق فرنسا

إقليم ألب كوت دازور


The Practice is an American legal drama television series created by David E. Kelley centering on partners and associates at a Boston law firm. The show ran for eight seasons on ABC, from March 4, 1997, to May 16, 2004. It won an Emmy in 1998 and 1999 for Outstanding Drama Series, and spawned the spin-off series Boston Legal, which ran for five more seasons (from 2004 to 2008).

Conflict between legal ethics and personal morality was a recurring theme with light comedy being occasionally present. Kelley claimed that the show was intended to be something of a rebuttal to L.A. Law and its romanticized treatment of the American legal system and legal proceedings.

Overview
In season 1, Robert Donnell and Associates features Bobby Donnell as the sole senior partner in a firm that he started a decade prior with his receptionist Rebecca Washington. Ellenor Frutt, Eugene Young and Lindsay Dole are his associates. Jimmy Berluti is hired as an associate after losing his job in finance in an attempt to help Donnell and Associates with a loan.

In season 2, Eugene, Lindsay and Ellenor become partners after Lindsay insists on equity. Robert Donnell and Associates becomes Donnell, Young, Dole and Frutt. Helen Gamble, an assistant district attorney, becomes regularly entangled in the cases and personal lives of the employees of the firm. She is a personal friend of Lindsay and viewers learn several episodes into the season that Bobby and Lindsay have had an on-again/off-again secret affair. Her romantic relationship with Bobby ends after a high-profile murder case pits them against one another.

In season 3, Rebecca Washington, who had been attending law school in secret, becomes an associate after passing the bar exam. Lucy Hatcher is then hired as the new receptionist.

In season 4, Assistant District Attorney Richard Bay, like Helen, becomes a frequent ally and opponent of Donnell, Young, Dole and Frutt.

In season 5, Lucy becomes a rape crisis counselor in addition to her job as the firm's receptionist. Richard Bay is later assassinated after refusing to throw a murder trial.

In season 6, Assistant District Attorney Alan Lowe becomes an antagonist of the firm for a short period of time.

In season 7, Lindsay leaves Donnell, Young, Dole and Frutt to start a new law firm with Claire Wyatt. To fill the void left by Lindsay, Jamie Stringer is hired as an associate. Bobby later leaves the firm.

In season 8, Donnell, Young, Dole and Frutt has been renamed to Young, Frutt and Berluti. Eugene has taken Bobby's place as a senior partner. Lucy has left the firm to become a full-time rape crisis counselor. Rebecca has also left the firm for unknown reasons. Helen is no longer present at the firm's cases. Tara Wilson is hired as a paralegal, and Alan Shore becomes an associate. After firing Alan and Tara – as well as being sued by the former – Young, Frutt and Berluti dissolve. Eugene then becomes a judge. Ellenor focuses her attention on motherhood. Jimmy and Jamie begin a new firm. Alan and Tara are hired by another firm, Crane, Poole and Schmidt and their story is continued in Boston Legal.

Main cast

 Dylan McDermott as Bobby Donnell (seasons 1–7; guest season 8), the senior partner of the firm who struggles with his conscience and the idea of being a lawyer.
 LisaGay Hamilton as Rebecca Washington (seasons 1–7), the firm's first receptionist and paralegal. She later passed the bar exam and became an associate.
 Steve Harris as Eugene Young, the second highest-ranking partner at the firm and later senior partner who is more strongly devoted to the letter of the law and legal ethics than his colleagues.
 Camryn Manheim as Ellenor Frutt, an associate and later senior partner at the firm who brought in various nefarious clients. A recurring gag on the show was that the men she dated often turned out to be murderers.
 Kelli Williams as Lindsay Dole (seasons 1–7), an associate at the firm and, later, wife of Bobby Donnell.
 Michael Badalucco as Jimmy Berluti, an associate and later partner at the firm from a working-class background. Jimmy often struggles with his conscience, loneliness, feelings of inadequacy, and a gambling addiction.
 Lara Flynn Boyle as Helen Gamble (seasons 2–7), an Assistant District Attorney and friend of the firm partners who was relentless in her attempts to prosecute those who do wrong.
 Marla Sokoloff as Lucy Hatcher (seasons 3–7; recurring season 8), the firm's wise-cracking, nosy receptionist who was hired after Rebecca became an attorney. She later became a part-time counselor for rape victims in addition to her job as a receptionist.
 Jason Kravits as Richard Bay (season 5; recurring season 4), a diminutive, hard-nosed Assistant District Attorney who believed in the guilt of all those he prosecuted.
 Ron Livingston as Alan Lowe (season 6), an Assistant District Attorney who replaced Richard Bay.
 Jessica Capshaw as Jamie Stringer (seasons 7–8), a high-strung, promiscuous Harvard Law School graduate and associate at the firm.
 Chyler Leigh as Claire Wyatt (season 7), Lindsay's associate at her new practice.
 Rhona Mitra as Tara Wilson (season 8), a paralegal and law student. She would later appear in Boston Legal as an attorney.
 James Spader as Alan Shore (season 8), an amoral associate and an old friend of Ellenor. He would later appear in Boston Legal.

Recurring cast

 Ray Abruzzo as Detective Mike McGuire (45 episodes)
 Holland Taylor as Judge Roberta Kittleson (29 episodes)
 Linda Hunt as Judge Zoey Hiller (23 episodes)
 Bill Smitrovich as A.D.A. Kenneth Walsh (22 episodes)
 Richard McGonagle as Judge Patrick Wilcox (16 episodes)
 James Pickens, Jr. as Detective Mike McKrew (15 episodes)
 Frank Birney as Judge Warren West (14 episodes)
 Herb Mitchell as Judge Rodney White (12 episodes)
 Michael Monks as George Vogelman (11 episodes)
 Edward Herrmann as Anderson Pearson (10 episodes)
 Anna Gunn as A.D.A. Jean Ward (10 episodes)
 Kate Burton as A.D.A. Susan Alexander (9 episodes)
 Bruce Davison as Scott Wallace (9 episodes)
 Paul Dooley as Judge Philip Swackheim (8 episodes)
 Lynn Hamilton as Judge Fulton (7 episodes)
 Billee Thomas as Kendall Young (7 episodes)
 Susan Blommaert as Judge Rudy Fox (7 episodes)
 Steven Gilborn as A.D.A. Gavin Bullock (6 episodes)
 Vince Colosimo as Matthew Billings (6 episodes)

Notable guest stars

The series holds the Emmy Awards record for most wins in the Guest Actor and Actress categories for a single series, as well as most nominations in those categories. Emmys went to John Larroquette, Edward Herrmann, James Whitmore, Beah Richards, Michael Emerson, Charles S. Dutton, Alfre Woodard, Sharon Stone and William Shatner. In addition, Tony Danza, Paul Dooley, Henry Winkler, Marlee Matlin, René Auberjonois and Betty White were nominated but did not win. Larroquette, who won for his guest appearance during the second season, was nominated again for an episode from the sixth season, but did not win. The series won the Outstanding Guest Actor in a Drama Series for five consecutive years (from 1998 to 2002).

 Gabrielle Anwar as Katie Defoe
 Ed Asner as Judge Matlin Pratt / Judge Marcus Winnaker
 René Auberjonois as Judge Mantz
 Dylan Baker as Keith Ellison
 Kathy Baker as Evelyn Mayfield
 Lake Bell as Sally Heep
 Gil Bellows as Billy Thomas
 Tempestt Bledsoe as Roberta Baylor
 Andre Braugher as Ben Gideon
 Christian Clemenson as Barry Wall
 Jon Cryer as Terry Pender
 Tony Danza as Tommy Silva
 Viola Davis as Aisha Crenshaw
 Bruce Davison as Scott Wallace
 Rebecca De Mornay as Hannah Rose
 Patrick Dempsey as Paul Stewart
 Charles Durning as Stephen Donnell
 Charles S. Dutton as Leonard Marshall
 Aunjanue Ellis as Sharon Young
 Michael Emerson as William Hinks
 Giancarlo Esposito as Ray McMurphy
 Calista Flockhart as Ally McBeal
 Billy Gardell as Manny Quinn
 Gina Gershon as Glenn Hall
 Anthony Heald as Wallace Cooper/Scott Guber
 Doug Hutchison as Jackie Cahill
 John Larroquette as Joey Heric
 Virginia Madsen as Marsha Ellison
 Marlee Matlin as Sally Berg
 Chi McBride as Steven Harper
 Thomas McCarthy as Kevin Riley
 Paul McCrane as Martin Parks
 John C. McGinley as Leonard Good
 Leslie Moonves as Himself
 Chris O'Donnell as Brad Stanfield
 Vincent Pastore as Lenny Pescatore
 Teri Polo as Sarah Barker
 CCH Pounder as Helene Washington
 Kim Raver as Victoria Keenan
 Christopher Reeve as Kevin Beally
 Beah Richards as Gertrude Turner
 Ernie Sabella as Harland Bassett
 William Shatner as Denny Crane
 Sharon Stone as Sheila Carlisle
 Rider Strong as Gary Armbrust
 Ralph Waite as Walter Josephson
 Betty White as Catherine Piper
 James Whitmore as Raymond Oz
 Henry Winkler as Henry Olson
 Alfre Woodard as Denise Freeman
 D. B. Woodside as Aaron Wilton

Budget reduction and major revamp
By the end of the seventh season, faced with sagging ratings, ABC conditioned the show's renewal on a drastic budget reduction. As a result, Dylan McDermott, Kelli Williams, Lara Flynn Boyle, Chyler Leigh, Marla Sokoloff, and LisaGay Hamilton were fired as regulars. McDermott and Sokoloff reappeared as special guest stars and a recurring character respectively in the eighth season. The addition of James Spader and Rhona Mitra to the cast somewhat revived the ratings as Spader went on to win an Emmy for his appearance. However, ABC announced that The Practice would not return for a ninth season on March 11, 2004. Instead, Kelley would create a new spin-off series called Boston Legal which starred Spader, Mitra, Lake Bell and William Shatner.

Episodes

The Practice had 8 seasons and a total of 168 episodes.

Crossovers

 "Axe Murderer" (S02E26) – The lawyers of Robert Donnell and Associates work with the lawyers of Cage & Fish on a case in which a woman is accused of killing a wealthy client who may have been Lizzie Borden in a past life. The case had begun on Ally McBeal: "The Inmates" (S01E20).
 "The Day After" (S05E14) – Ellenor Frutt and Jimmy Berlutti are hired to represent Coach Riley, who's been fired from Winslow High for withholding information about Milton Buttle's affair. The hearing happens on Boston Public: "Chapter Thirteen" (S01E13).
 "Gideon's Crossover" (S05E16) – When Ellenor Frutt has trouble with her pregnancy, Dr. Ben Gideon helps out in Gideon's Crossing: "Flashpoint" (S01E17).

Additionally, Bobby Donnell (Dylan McDermott) appears in the Ally McBeal season 1 finale "These Are the Days", while Lara Flynn Boyle and Michael Badalucco each make cameos in "Making Spirits Bright" and "I Know Him by Heart".

Lara Flynn Boyle had an uncredited guest appearance as a rebuttal witness, opposite of guest star Heather Locklear's character in the season 5 episode "Tom Dooley".

Home media
The Practice, Volume 1, was released as a four-disc DVD set in North America on June 12, 2007. The set includes all six episodes of season 1 and the first seven episodes of season 2. It also includes a featurette, "Setting Up The Practice". The set was also released in Region 4 on June 6, 2007 and in Region 2 on June 29, 2008.

On January 3, 2014, it was announced that Shout! Factory had acquired the rights to the series in Region 1 and would release the final season on DVD on April 15, 2014.

In 2012, Medium Rare Entertainment acquired the rights to the series in Region 2 and released the first and second seasons on DVD in the United Kingdom on February 27, 2012.

In 2014, StudioCanal released the first and second seasons over three volumes in Germany with German and English audio. The third, fourth, and eighth seasons have also been released in 2016 with plans to release the fifth and sixth at a later date.

Volume 1 was released in Italy and Greece on July 1, 2007.

In March 2019, all seasons and episodes of The Practice were released on the streaming service Amazon Prime Video. By 2021, seasons 1–8 became available on the streaming service Hulu.

U.S. television viewership
Viewer numbers per season of The Practice on ABC.

Note: Each US network television season starts in late September and ends in late May, which coincides with the completion of May sweeps. The first two seasons include the household rating. Seasons 4 and 5 reached the top 10 rankings.

The exposure from its January 30, 2000, post-Super Bowl episode (attracting 23.8 million viewers) plus their weekly lead-in from early 2000 to mid-2001, the then mega-hit Who Wants to Be a Millionaire, helped the series reach its ratings peak.

Series High: 15.4 rating/23.8 million viewers
lead in: Super Bowl: Post Game — 25.6 rating
Series Low:  4.9 rating/7.3 million
Series Debut: 11.3 rating/16.1 million viewers
Series Finale: 7.5 rating/10.9 million viewers

Awards and nominations

References

External links

 USA Today Photo Gallery

1990s American workplace drama television series
1997 American television series debuts
2000s American workplace drama television series
2004 American television series endings
American Broadcasting Company original programming
American legal drama television series
1990s American legal television series
2000s American legal television series
Best Drama Series Golden Globe winners
Edgar Award-winning works
English-language television shows
Peabody Award-winning television programs
Primetime Emmy Award for Outstanding Drama Series winners
Primetime Emmy Award-winning television series
Super Bowl lead-out shows
Television series by 20th Century Fox Television
Television shows set in Boston
Television series created by David E. Kelley
Television shows filmed in Boston
Television series about prosecutors

The Practice


Hans Rudolf Walther-Büel (* 30. Januar 1913 in Bern; † 23. Februar 2002) war ein Schweizer Psychiater.

Leben
Walther-Büel wurde 1945 an der Universität Bern promoviert und 1951 an der Universität Zürich habilitiert. 1954 wurde er an der Universität Bern habilitiert und zum Direktor der Heil- und Pflegeanstalt Münsingen ernannt. 1956 erhielt er eine ausserordentliche Professur der Universität Bern. 1963 wurde er ordentlicher Professor für klinische Psychiatrie an der Universität Bern und Direktor der Psychiatrischen Universitätsklinik Waldau. 1978 trat er in den Ruhestand.

Schriften
 Über einen Dämmerzustand mit triebhafter Erregung nach Thalamusschädigung. In: Monatsschrift für Psychiatrie und Neurologie. Bd. 111, Nr. 1/2, 1946, S. 1–16, doi:10.1159/000148301 (Dissertation, Universität Bern, 1945).
 Die Psychiatrie der Hirngeschwülste und die cerebralen Grundlagen psychischer Vorgänge (= Acta Neurochirurgica. Supplementum 2). Springer, Wien 1951 (Habilitationsschrift, Universität Zürich, 1951).

Einzelnachweise

Psychiater
Mediziner (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Universität Bern)
Schweizer
Geboren 1913
Gestorben 2002
Mann

Hans Walther-Büel


The Meet Café er en eksperimentalfilm fra 1996 instrueret af Rasmus Kjær efter manuskript af Rasmus Kjær.

Handling
Computeranimation af William Burroughs THE MEET CAFÈ.

Referencer

Eksterne henvisninger

Eksperimentalfilm fra Danmark
Danske film fra 1996

The Meet Café


In the pacemaking cells of the heart (e.g., the sinoatrial node), the pacemaker potential (also called the pacemaker current) is the slow, positive increase in voltage across the cell's membrane (the membrane potential) that occurs between the end of one action potential and the beginning of the next action potential. This increase in membrane potential is what causes the cell membrane, which typically maintains a resting membrane potential around -65 mV, to reach the threshold potential and consequently fire the next action potential; thus, the pacemaker potential is what drives the self-generated rhythmic firing (automaticity) of pacemaker cells, and the rate of change (i.e., the slope) of the pacemaker potential is what determines the timing of the next action potential and thus the intrinsic firing rate of the cell. In a healthy sinoatrial node (SAN, a complex tissue within the right atrium containing pacemaker cells that normally determine the intrinsic firing rate for the entire heart), the pacemaker potential is the main determinant of the heart rate. Because the pacemaker potential represents the non-contracting time between heart beats (diastole), it is also called the diastolic depolarization.
The amount of net inward current required to move the cell membrane potential during the pacemaker phase is extremely small, in the order of few pAs, but this net flux arises from time to time changing contribution of several currents that flow with different voltage and time dependence. Evidence in support of the active presence of K+, Ca2+, Na+ channels and Na+/K+ exchanger during the pacemaker phase have been variously reported in the literature, but several indications point to the "funny"(If) current as one of the most important.(see funny current). There is now substantial evidence that also sarcoplasmic reticulum (SR) Ca2+-transients participate to the generation of the diastolic depolarization via a process involving the Na–Ca exchanger.

The rhythmic activity of some neurons like the pre-Bötzinger complex is modulated by neurotransmitters and neuropeptides, and such modulatory connectivity gives to the neurons the necessary plasticity to generating distinctive, state-dependent rhythmic patterns that depend on pacemaker potentials.

Pacemakers

The heart has several pacemakers, each which fires at its own intrinsic rate:
 SA node: 60–100 bpm
 Atrioventricular node(AVN): 40–60 bpm
 Purkinje fibres: 20–40 bpm

The potentials will normally travel in order
SA node → Atrioventricular node → Purkinje fibres

Normally, all the foci will end up firing at the SA node rate, not their intrinsic rate in a phenomenon known as overdrive-suppression. Thus, in the normal, healthy heart, only the SA node intrinsic rate is observable.

Pathology
However, in pathological conditions, the intrinsic rate becomes apparent. Consider a heart attack which damages the region of the heart between the SA node and the AV node.

SA node → |block| AV node → Purkinje fibres

The other foci will not see the SA node firing; however, they will see the atrial foci. The heart will now beat at the intrinsic rate of the AV node.

Induction
The firing of the pacemaker cells is induced electrically by reaching the threshold potential of the cell membrane. The threshold potential is the potential an excitable cell membrane, such as a myocyte, must reach in order to induce an action potential. This depolarization is caused by very small net inward currents of calcium ions across the cell membrane, which gives rise to the action potential.

Bio-pacemakers
Bio-pacemakers are the outcome of a rapidly emerging field of research into a replacement for the electronic pacemaker. The bio-pacemaker turns quiescent myocardial cells (e.g. atrial cells) into pacemaker cells. This is achieved by making the cells express a gene which creates a pacemaker current.

See also
 Pacemaker action potential
 Graded potential

References

Cardiac electrophysiology
Graded potentials

Pacemaker potential


William Twisse (1578 près de Newbury, Angleterre - ) est un ecclésiastique et théologien anglais de premier plan. Il est nommé prolocuteur de l'Assemblée de Westminster par une ordonnance du 12 juin 1643 , le plaçant à la tête des ecclésiastiques du Commonwealth. Il est décrit par un membre écossais, , comme "très bon, aimé de tous et hautement estimé; mais simplement livresque" .

Biographie
Les parents de Twisse sont allemands . Il fait ses études au Winchester College et au New College d'Oxford .

Il est nommé aumônier d'Élisabeth de Bohême, par son père Jacques  d'Angleterre, en 1612. Ce poste est de courte durée et il retourne en Angleterre depuis Heidelberg vers 1613.

Il vit alors à Newton Longueville . Il est impliqué avec Henry Savile dans l'édition 1618 des travaux de Thomas Bradwardine . Il est vicaire de Newbury à partir de 1620 . Là, il est connu comme un adversaire de William Laud .

Il meurt le 20 juillet 1646 et est enterré à l'Abbaye de Westminster, mais exhumé en 1661 et ses restes déposés avec ceux de dizaines d'autres parlementaires dans une fosse du cimetière de l'Église Sainte-Marguerite de Westminster.

Twisse est un ardent défenseur d'une position calviniste supralapsarienne. Dans son Vindiciae gratiae de 1632, il attaque Jacobus Arminius, et dans Dissertatio de scientia media de 1639 adopte certains arguments dominicains, sur la prédestination. Ses opinions sont minoritaires à l'Assemblée de Westminster .

Prémillénariste  il écrit une préface à la traduction anglaise de 1643, Key of the Revelation, de l'influent Clavis Apocalyptica de Joseph Mede, qui est un ami et correspondant .

Œuvres

 Une découverte de la vanité de D. Jackson (1631) contre Thomas Jackson
 Vindiciae Gratiae (Amsterdam, 1632)
 Dissertatio de scientia media tribus libris absoluta (Arnhem 1639)
 The Riches of Gods Love (1653), avec Henry Jeanes et John Goodwin
 Un examen de l'analyse de M. Cotton du neuvième chapitre de Romains
 Les cinq points de grâce et de prédestination
 De la morale du quatrième commandement
 Un traité de M. Cotton pour dissiper certains doutes concernant la prédestination
 La Doctrine du synode de Dort et d'Arles, réduite à la pratique (1650)
 De la moralité du Quatrième Commandement, toujours en vigueur pour lier les chrétiens : prononcé en guise de réponse au traducteur du docteur Prideaux sa leçon, concernant la doctrine du sabbat (1641) OL 14032019M
 https://archive.org/details/ofmoralityoffour00twis

Références

Bibliographie

 Sarah Hutton, Thomas Jackson, platonicien d'Oxford, et William Twisse, aristotélicien, Journal of the History of Ideas, Vol. 39, n° 4 (oct. -décembre 1978)

Liens externes

Étudiant de New College (Oxford)
Élève de Winchester College
Théologien protestant du XVIIe siècle
Théologien anglais
Décès en juillet 1646
Naissance en 1578

William Twisse


Eiszeit est un film allemand réalisé par Peter Zadek, sorti en 1975.

Synopsis
Un vieil homme fait des rencontres et se remémore son enfance.

Fiche technique
 Titre : Eiszeit
 Réalisation : Peter Zadek
 Scénario : Peter Zadek et Tankred Dorst d'après sa pièce de théâtre et d'après le journal Paa giengrodde Stier de Knut Hamsun
 Musique : Peer Raben
 Photographie : Gérard Vandenberg
 Montage : Bettina Lewertoff
 Société de production : Norsk Film et Polyphon Film-und Fernsehgesellschaft
 Pays :  et
 Genre : Drame
 Durée : 115 minutes
 Dates de sortie :
 :

Distribution
 O. E. Hasse : le vieil homme
 Hannelore Hoger : Vera
 Walter Schmidinger : Paul
 Ulrich Wildgruber : Oswald Kronen
 Elisabeth Stepanek : Sonja
 Helmut Qualtinger : Fitler / le vieil officier
 Rosel Zech : Wanda
 Heinz Bennent : le pasteur Holm
 Hans Hirschmüller : Reich
 Hermann Lause : le directeur de la caisse d'épargne

Distinctions
Le film a été présenté en sélection officielle en compétition lors de Berlinale 1975.

Notes et références

Liens externes

Film allemand sorti en 1975
Film norvégien sorti en 1975
Film dramatique allemand
Film dramatique norvégien
Adaptation d'une pièce de théâtre allemande au cinéma

Eiszeit


An Hemarthria sibirica in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Michel Gandoger, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Jisaburo Ohwi. An Hemarthria sibirica in nahilalakip ha genus nga Hemarthria, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemarthria

Hemarthria sibirica


Baddala es una localidad de la India en el distrito de Jhabua, estado de Madhya Pradesh.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 292  a 399 km de la capital estatal, Bhopal, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población de 3 625 habitantes.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Madhya Pradesh

Baddala


l'Hôpital de zone d'Allada, est un hôpital situé dans la commune d'Allada au Bénin construit en août 2018 garce à la coopération bénino-japonaise d'un montant de 10 milliards de Francs CFA pour desservir Allada, Zè et Toffo.

Historique
Le mardi 16 août 2016, la construction de cet hôpital est lancée en présence de certains ministres du gouvernement. Le vendredi 24 août 2018  et mis en service.

Le 11 avril 2020, le gouvernement du Bénin transforme  l'hôpital en centre de traitement et de prise en charge  du Covid-19 au Bénin.

Localisation
L'hôpital de zone d'Allada dans la zone sanitaire Allada - Zê  est situé entre Abomey et Abomey-Calavi dans le département de l'Atlantique.

Infrastructures
L'hôpital de zone d'Allada est construit sur une superficie de  et équipé de  et de différents services dont les urgences, les services de consultations et de soins spécialisés, la maternité, la gynécologie, deux blocs opératoires, ainsi que des unités de kinésithérapie, de maintenance.

Le 12 août 2018, dans le cadre du renforcement de la qualité des soins dispensés au profit des populations dans les hôpitaux et formations sanitaires du Bénin, le gouvernement fourni du matériel sanitaire moderne et réalise la construction d'infrastructures sanitaires telles l'extension et l'équipement de l'hôpital de zone d'Allada/Toffo/Ze dans le cadre de sa transformation en centre hospitalier universitaire avec l'ouverture des services de réanimation et de traumatologie.

Notes et références

Voir aussi
 Pandémie de Covid-19 au Bénin
 Santé au Bénin
 Centre hospitalier et universitaire de la mère et de l'enfant lagune de Cotonou
 Centre national hospitalier et universitaire Hubert Koutoukou Maga
 Centre hospitalier universitaire de Parakou

Lien externe

Hôpital au Bénin

Hôpital de zone d’Allada


Luis Felipe Sánchez Aponte (11 de maio de 1947) é bispo de Chiquinquira.

Luis Felipe Sánchez Aponte foi ordenado sacerdote em 28 de setembro de 1973 e incardinado na Arquidiocese de Tunja (após a criação em 1977 da diocese de Garagoa, tornou-se presbítero desta diocese). Ele foi, entre outros, capelão do hospital em Garagoa, vigário episcopal para a pastoral, vigário geral da diocese e seu administrador temporário.

Papa João Paulo II o nomeou em 11 de fevereiro de 2004 como Bispo de Chiquinquirá. O Episcopado foi passado pelo Núncio Apostólico na Colômbia, Beniamino Stella, em 22 de abril do ano de seu nascimento; Os co-consagradores foram Luis Augusto Castro Quiroga IMC, Arcebispo de Tunja, e José Vicente Huertas Vargas, Bispo de Garagoa.

Ver também

Bispos católicos da Colômbia

Luis Felipe Sánchez Aponte


Kuća terora (izv. Terror Haza) naziv je muzeja koji se nalazi u Budimpešti, a posvećen je obilježjima i žrtvama nacizma, fašizma i komunizma. Muzej je otvoren 24. veljače 2002. godine. Upraviteljica muzeja (od osnutka do danas) je Mária Schmidt. Inicijator i osnivač muzeja je mađarska vlada, na čelu s tadašnjim premijerom Orbánom. Projektu se pristupilo s visokim stupnjem važnosti (često je nazivan projektom stoljeća). Danas, muzej ima preko 1.000 dnevnih posjetitelja i popularna je turistička atrakcija.

Muzejska zgrada

Zgrada, odnosno palača, izgrađena je još 1880. godine te spada pod građevinu neorenesansnog stila. Fondacija za istraživanje povijesti i društva centralne
i istočne Europe otkupila je palaču 2000. godine, i to isključivo s ciljem izgradnje muzeja. U obnovi i rekonstrukciji interijera i eksterijera sudjelovali su neki od najpoznatijih i najugledijih mađarskih arhitekata (Attila F. Kovács,  János Sándor i Kálmán Újszászy).

Sadržaj

Tematika muzeja je tzv. dvostruka okupacija, odnosno vlast nacističkog režima koji je trajao svega pet mjeseci i vlast sovjetskog režima koja je trajala od 1945. do 1956. godine. Sadržaj je zorno prikazan slikama koje su zabilježili fotografi amateri tijekom i nakon rata. Na drugom katu muzeja postavljen je sovjetski tenk T-55 kao jedan od simbola terora i okupacije. Posebna pažnja posvećena je nacističkom progonu židova i političkih neistomišljenika, sovjetskom raseljavanju i deportaciji Nijemaca, Mađara i Slovaka, nasilju nad seljacima, radu tadašnjih tajnih službi i sl. (smatra se da je protjerano preko 700 tisuća ljudi).

Izvori

Muzeji u Budimpešti
Građevine u Mađarskoj
Povijesni muzeji

Kuća terora


Taylor Lorenz, née le  à New York, est une journaliste américaine. Elle collabore depuis le 7 mars 2022 au Washington Post, après avoir travaillé pour le New York Times depuis septembre 2019.

Taylor Lorenz est spécialisée culture Internet et médias sociaux ; elle collaborait à la rubrique Styles du New York Times. Elle est l'une des rares journalistes d'un grand média à couvrir le phénomène des influenceurs et créateurs de contenus sur les médias sociaux.

Biographie

Références

Liens externes

 Taylor Lorenz sur Twitter

Collaborateur du New York Times
Collaborateur du Washington Post
Naissance en octobre 1984
Naissance à New York

Taylor Lorenz


Fun Park Biograd je tematsko zabavni park u centru Jadrana - Zadarskoj županiji, udaljen 2 km od Biograda na Moru. Otvoren je 2017. i površinom od 45.000 m² predstavlja najveći tematsko zabavni park u Hrvatskoj i regiji. Trenutno broji 26 atrakcija podijeljenih u tri tematske cjeline, od toga 3 coastera- Big bluer, Alien i Mine train. Otvoren je od svibnja do listopada i u tom periodu park posjeti tisuće ljudi iz Hrvatske i cijele Europe.

Nagrade
 Nagrada Golden pony (2018. i 2019.)
 Godišnja Hrvatska turistička nagrada u kategoriji Atrakcija godine - rekreacija i zabave. (2018.)
 Nagrada za najbolji novi projekt XD Dark Ride od strane IAAPA-e. (2018.)

Atrakcije
Park je podijeljen u tri tematske cjeline – Gusarski grad, Divlji Zapad i Svemir.

"Gusarski Grad" se sastoji od atrakcija inspiriranim gusarskim avanturama, nalazi se na samom ulazu u zabavni park, a u njemu se nalazi i restoran Fat pirate cave, Games Hall s više od 70 arkadnih igara, XD dark ride 7D interaktivno kino te Kuća straha.

"Piratska bitka" je atrakcija koja simulira piratsku bitku, sastoji se od 5 brodova naoružanih vodenim topovima koji kruže u piratskom zaljevu, a s tri vanjske strane nalaze se molovi s vodenim topovima.

"Piratski Brod" je atrakcija namijenjena za djecu i odrasle od 120+ cm koja ljuljanjem ljevo-desno simulira valovito more.

Restoran Fat pirate cave inspiriran je piratskom špiljom, u kojemu dominira tematski obrađena kosturska lubanja. Restoran je unutarnje površine 1500 m² s dvije vanjske terase, a na krovnoj terasi nalazi se Cocktel bar Teraca.

Divlji Zapad je cjelina koja se sastoji od atrakcija namijenjene djeci i obiteljima, inspirirana je prošlosti, kaubojima, indijacima, ali i dinosaurima.
Sastoji se od Mini pirate ship, Western Expressa, Mine train coastera, Eureke, Zero graviti zone s trampolinima i hupsalicama, Twister cars, Šalica, Wild Bulla, Venture Rivera i Animal Kingdoma.

Unutar cjeline nalazi se i Indian fruit bar.

Svemir je cjelina koja se sastoji od adrenalinskih atrakcija, namijenjene starijoj djeci i odraslima, inspirirana je svemirskim prostranstvima, najzanimljiva među njima je Big bluer roller coaster, Atlantis, Alien spinning coaster, Adria Eye, Tornado, Simulator, Bumper boat te Carnival Games.

Unutar cjeline nalazi se i Space bar s pogledom na Atlantis.

Izvori

Turizam u Hrvatskoj

FunParkBiograd


ماتياس ابيل هيرنانديز لاعب كرة قدم من الأوروغواي . ولد في 8 أغسطس 1990 في باندو كالينونس بالأوروغواي.. 186 سم و70 كج فقط

قدم يسري ممتازة.. رأس الحربة الذي بدأ في باندو فريق مدينته منذ صغره وامضي به 11 عام

حتى انتقل الي بينارول ولكن بعد عدة شهور من عدم اللعب ذهب لفريق سينترال إسبانيول لكي يلعب بشكل مستمر وقد قاد الفريق بشكل مميز بخط الهجوم وأصبح أحد عوامده

حتى استعاده بينارول في 31 يوليو الماضي ليحجز مكان أساسي بالفريق الأول.. في أكتوبر 2008 قيل ان لديه مشاكل بالقلب.. لكن طبيا الآن الجميع اثبت انه بصحة جيدة جدا وان المشكلة كانت بسيطة وليست بالخطرة
المدرب لمنتخب الاورجواي سانتياجو جارسيا استدعاه لبطولة أمريكا الجنوبية تحت 20 واحرز هدفين بمرمي البرازيل ليقود الفريق للدور الثاني وصدارة مجموعته

ثم في مباراة أخرى بالمرحلة النهائية احرز هدفا ثالث برأسه في مرمي البرازيل

لقبه هو "La Joya" ذلك بسبب تسديداته القوية وادواره البدنية والتكتيكية بالملعب.

اهتمت به انديه يوفنتوس، نابولي ,اولمبيك ليون..برشلونة واتليتكو مدريد بالسابق ولكنه وقع علي الانضمام رسميا الي باليرمو بعد نهاية بطولة الليبرتادورس u-20 بكولومبيا الذي انهاها برصيد 5 اهداف له.

مراجع

روابط خارجية

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في البرازيل
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قطر
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من باندو (أوروغواي)
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في البرازيل
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في المكسيك
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في إنجلترا
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في إيطاليا
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في روسيا
رياضيون أوروغويانيون مغتربون في قطر
رياضيون من إدارة كانيلونيس
لاعبو الدوري الأوروغواياني الممتاز
لاعبو الدوري الإنجليزي الممتاز
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو الدوري البرازيلي الدرجة الأولى
لاعبو الدوري الروسي الممتاز
لاعبو الدوري المكسيكي الممتاز
لاعبو النادي الأهلي (قطر)
لاعبو باليرمو
لاعبو بينارول
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو دوري نجوم قطر
لاعبو سسكا موسكو
لاعبو سنترال إسبانيول
لاعبو فلومينينسي
لاعبو كأس العالم 2014
لاعبو كأس القارات 2013
لاعبو كرة قدم أوروغوايانيون أولمبيون
لاعبو كرة قدم أوروغوايانيون مغتربون
لاعبو كرة قدم أوروغويانيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في المكسيك
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم فازوا بكوبا أمريكا
لاعبو كرة قدم في الألعاب الأولمبية الصيفية 2012
لاعبو كرة قدم مغتربون في البرازيل
لاعبو كرة قدم مغتربون في المكسيك
لاعبو كرة قدم مغتربون في إنجلترا
لاعبو كرة قدم مغتربون في إيطاليا
لاعبو كرة قدم مغتربون في روسيا
لاعبو كرة قدم مغتربون في قطر
لاعبو كرة قدم من إدارة كانيلونيس
لاعبو كوبا أمريكا 2011
لاعبو كوبا أمريكا 2015
لاعبو كوبا أمريكا المئوية
لاعبو منتخب الأوروغواي تحت 20 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب الأوروغواي لكرة القدم للشباب
لاعبو منتخب أوروغواي لكرة القدم
لاعبو نادي إنترناسيونال
لاعبو هال سيتي
مهاجمو كرة قدم رجالية
مواليد 1990

أبل هرناندز


{{Glazbenik
| Ime                  = Birgit Õigemeel
| Img                  = Birgit Õigemeel, 2007.jpg
| Img_capt             =
| Img_size             =
| Landscape            =
| Background           =
| Rodno_ime            =
| Pseudonim            =
| Rođenje              = 24. rujna 1988.
| Mjesto rođenja       =  Tallinn
| Smrt                 =
| prebivalište         =
| Instrument           =
| Žanr                 = pop, rock
| Zanimanje            = pjevačica, tekstopisac
| Djelatno_razdoblje   = 2007. − danas
| Producentska_kuća    =
| Angažman             =
| URL                  =
| nagrade              = | Značajni instrumenti =
}}
Birgit Õigemeel (Kohila, 24. rujna 1988.) je estonska pjevačica, najpoznatija kao predstavnica Estonije na Pjesmi Eurovizije 2013. godine s pjesmom "Et uus saaks alguse" te kao pobjednik treće sezone emisije Eesti otsib superstaari''

Estonski pjevači
Eurovizijski izvođači

Birgit Õigemeel


Tintin and the Golden Fleece (in the original French, Tintin et le mystère de la toison d'or, meaning Tintin and the Mystery of the Golden Fleece) is a film first released in France on 6 December 1961. Featuring characters from The Adventures of Tintin comic book series written and drawn by the Belgian writer-artist Hergé, it was a live-action film with actors made-up to look like the characters and featured an original storyline not based on any of the books.

The film is set in Turkey and Greece with the main characters of Tintin, Captain Haddock and Professor Calculus searching for treasure after inheriting a ship called the Golden Fleece. The film was followed by a less successful sequel, Tintin and the Blue Oranges.

Plot
Captain Haddock (Georges Wilson) learns that an old shipmate, Paparanic, has died and left him a ship, the Golden Fleece. Tintin (Jean-Pierre Talbot), Snowy and the Captain travel to Istanbul only to find it's an old cargo ship in a dilapidated state. On board, they meet the ship's cook Clodion, and Paparanic's pet parrot Romulus. A businessman named Anton Karabine (Demetrios Myrat) arrives and says he is an old friend of the Captain's shipmate. He offers them a "sentimental" Priceline for the ship. And they give Captain Haddock fifteen days to think it over.
While touring Istanbul, there are several attempts on their lives, and determined to find out what is going on Haddock decides to keep the ship. One of the clauses of Paparanic's will was that on accepting the ship, they also fulfill its current obligations so after hiring 3 crewmen – Angorapoulos, Attila and Yefima, they set off for Athens to deliver the cargo. During the journey Tintin catches Angorapoulos (Marcel Bozzuffi) searching through the papers Tintin found. Tintin beats him up, and locks him in a room. But then later, they find that one of the lifeboats has gone, and Anorapoulos escaped.

In Athens, Tintin and Haddock go to the carpet seller Midas Papos (Darío Moreno), who turns out to be another of Paparanic's old shipmates. Grief-stricken to learn of his friend's death, he is shot by a man through the window before he can relate any information. Caught holding the gun, Tintin and Haddock are arrested but released thanks to the arrival of the policemen Thomson and Thompson, and on Papos' word, who is alive and recovering in hospital.

Tintin finds an old newspaper article showing that in their youth, Paparanic, Papos, Karabine, plus two strangers, were adventurers who were involved in a coup in the Latin American republic of Tetaragua, and formed a short-lived government. The article includes a photo of the five men.

Tintin later spots Angorapoulos in a barber's shop and follows him to the local offices of Karexport, which is run by Karabine. Trailing him by car, Tintin, Snowy and Haddock follow him to a village in the countryside where Angorapoulous and some accomplices kidnap a musician at a wedding. Chasing them on a motorbike, the crooks' car is forced off the road, and the villains flee on foot. Saving the kidnap victim, Scoubidouvitch (Dimos Starenios), he is revealed as the fourth man in the photo. He suffers from "memory loss", but for 1000 drachmas reveals that a large amount of gold is involved, and suggests that Tintin and Haddock consult the fifth man in the photo, Alexandre (Charles Vanel) who now lives in a monastery in Meteora.

Travelling there, they find the former adventurer is now Father Alexandre, as he has repented and become a monk. He reveals the rest of the Tetaragua story: when forced out, they'd taken a large quantity of gold from the central bank, and that Captain Paparanic had kept half while the others split the rest. Before departing, Father Alexandre gives Tintin and Haddock a bottle of wine which Paparanic gave him while visiting him last Christmas, and told him to drink only after his death. When Haddock accidentally breaks the bottle, the label is discovered to be a map to the location of Paparanic's gold.

Tintin and Haddock return to the Golden Fleece, where Professor Cuthbert Calculus has arrived to join them. Secretly, Yefima drains the fuel to prevent the ship from leaving port, but Tintin discovers him and throws him overboard in another bout of judo. Fortunately, Calculus has invented a special tablet called "Super-Cuthbertoleum" which, mixed with the remaining fuel, is more than enough to enable the ship to reach their destination, the island of Thassika.

The map includes an X just off the island's coast and, using his pendulum, Calculus locates the gold's location. Diving underwater, Tintin discovers a sea-chest filled with long, oddly shaped bars of gold. No sooner have the members of the Golden Fleece got the chest out of the water that they are held at gunpoint by Karabine, Angorapoulos, Yefima and their men who'd snuck aboard. Haddock gets caught up in a fishing net, Snowy gets tied up and Tintin is shot at and falls back into the water, left for dead. The companions are locked in a cabin, and explosives placed to blow up the ship.

Karabine and his men take the chest back to their helicopter only to come under attack by the police, including Thomson and Thompson, led by Attila who is revealed to be an undercover police officer. Karabine gets aboard the helicopter, which suddenly takes off; Tintin has dispatched the pilot and is flying. Karabine pulls a gun, but Tintin disarms him. Beaten, the crook declares that no-one will get the gold, opens a hatch and lets the chest fall into the sea.
The rest of the gang surrender to the police. Aboard the ship, Snowy manages to get loose, and rolls on the fuse to put it out, saving the companions.

With Tintin back on board, Calculus, using his pendulum, insists that the gold is still right below them, despite the sea-chest being too deep to recover. Thinking of the words in Paparanic's will, Tintin chips away at the paint on the ship's oddly shaped railings to find they are in fact solid gold, painted over. The chest had contained the original copper railings, and was just a red herring.

Back home at Marlinspike Hall, a package arrives from Tetaragua announcing the main square in the capital is renamed Paparanic Square, and bestowing on Haddock their highest decoration, the Order of the Scarlet Cheetah, as thanks for returning the gold. As the film ends, the local band helps Tintin, Snowy, Haddock, Nestor, and Clodion (their new cook) celebrate, while Calculus displays his latest invention: a flying birdcage for the parrot Romulus.

Cast
 Jean-Pierre Talbot as Tintin
 Georges Wilson as Captain Archibald Haddock
 Georges Loriot as Professor Cuthbert Calculus
 Charles Vanel as Father Alexandre
 Darío Moreno as Midas Papos
 Dimos Starenios as Scoubidouvitch
 Ulvi Uraz as Malik
 Marcel Bozzuffi as Angorapoulos
 Dimitris Myrat as Karabine (as Demetrios Myrat)
 Henri Soya as Clodion
 Max Elloy as Nestor
 Serge Marquand as the postman
 Michel Thomass as Yéfime
 Dora Stratou as Panegyrist

The actors playing Thomson and Thompson are listed as "incognito" in the end credits (Pedro Gamonal and Pablo Gamonal were the actors).

Snowy the dog is credited as Milou, which is his original French name.

Marcel Bozzuffi, who plays the thug Angorapoulos, is best known as the hitman pursued in the famous car chase and shot by Gene Hackman in The French Connection.

Notes
"Karabine" is a pun on "carabine", the French for "rifle", a hint that the character may be an arms dealer, though his business is called "Karexport" ("car-export"). The crocodile that symbolises the company (but which is red and facing leftwards) is similar to the logo of Lacoste clothing.

"Scoubidouvitch" comes from the term Scoubidou which was popular at the time.

Book version
The film was made into a book, in French, English, Portuguese and Spanish. Unlike most of the Tintin books, including that of the animated film Tintin and the Lake of Sharks, it is not in comic strip form, but is made up of written text with stills from the film, some in colour, others in black and white.
Today, the English translation is highly sought after by collectors.

References

External links

 DVD review of BFI release

1961 adventure films
1961 films
1960s French-language films
Golden Fleece
French adventure films
Films set in Greece
Films shot in Istanbul
Films set in Istanbul
Seafaring films
Films set in the Mediterranean Sea
Films shot in Thessaly
1960s French films

Tintin and the Golden Fleece


Mu Lupi (μ Lup) es un sistema estelar de magnitud aparente +4,27 en la constelación de Lupus.

Componentes del sistema
Mu Lupi es una estrella triple cuya componente principal, Mu Lupi A, tiene magnitud aparente +4,92.
Es una estrella blanco-azulada de la secuencia principal de tipo espectral B8Ve.
Su temperatura efectiva es de aproximadamente 14.480 K y —como otras estrellas análogas— rota muy deprisa, siendo su velocidad de rotación proyectada de 282 km/s.
Posee una masa de 4,5 masas solares.

Mu Lupi B tiene magnitud +5,05 y es una estrella A0 de 4,3 masas solares.
La separación visual entre las componentes A y B es de 1,1 segundos de arco y el período orbital de esta binaria es de unos 329 años.
La luminosidad conjunta de estas dos estrellas es 190 veces superior a la luminosidad solar.

La tercera estrella del sistema, Mu Lupi C, tiene magnitud +7,05 y visualmente se encuentra a 22,65 segundos de arco del par AB.
Es una estrella blanca de la secuencia principal de tipo A2/A3V —semejante por ejemplo a Mizar A (ζ Ursae Majoris)— con una masa 2,2 masas solares.
Completa una órbita alrededor de Mu Lupi AB cada 27.400 años.

Posible compañera subestelar
El estudio de Mu Lupi en banda K ha permitido observar un tenue objeto a 6,15 segundos de arco de Mu Lupi AB.
De acuerdo a modelos teóricos, su masa es de solo 0,05 masas solares, por lo que puede ser una enana marrón.

Este sistema estelar se encuentra a 291 años luz del sistema solar y forma parte de la asociación estelar Scorpius-Centaurus.
Tiene una edad aproximada de 112 millones de años.

Referencias

Estrellas blancas de la secuencia principal
Constelación de Lupus

Mu Lupi


An Acostia gracilis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jason Richard Swallen. An Acostia gracilis in nahilalakip ha genus nga Acostia, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acostia

Acostia gracilis


Nantes () (Bretonca: Naoned, Latince: Portus Namnetus), Fransa'nın batısında Atlantik kıyılarından 50 km içeride Loire Nehri halicinde ve Loire Nehri ve Erdre Nehri'nin birleşme noktasında kurulmuştur. Pays de la Loire bölgesinin ve Loire-Atlantique departmanın merkezleri Nantes'da bulunur. Şehrin belediye sınırları içinde yüzölçümü 65,19 km²dir. Şehirleşme açısından Atlantik üzerinde bir liman olan Saint-Nazaire şehri ile birleşiktir ve Fransız coğrafyacılarca tarafından "Batı Fransa Metropolu" olarak adlandırılan bir şehirsel bölge oluşturur. Şehir belediye sınırları içinde 309.346 ve metropol bölgesi ise 972.828 nüfusa sahiptir (2017).

Şehrin en ünlü yapısı 15. yüzyılda inşasına başlanan ve 1891'de tamamlanan Nantes Katedrali'dir.

Ünlü yazar Jules Verne, Nantes şehrinin tanınmış kişilerindendir.

Kardeş şehir

Nantes şehrinin şu resmî kardeş şehir anlaşmaları vardır:

  1985
  1964
   1980
  1979
  1999
   2009
  2003
  2004
  1993
  1992
   2005
  2002
  1991
  1993
  2001
   2005
  2005

Resimler

Eğitim
 Audencia Business School
 E-Artsup
 École centrale de Nantes
 École pour l'informatique et les nouvelles technologies

Ayrıca bakınız

 Fransa'daki şehirler listesi

Dış bağlantılar

 .

Fransa'nın prefektörlükleri

Nantes


Alfonso Niccolai, né le  à Lucques et mort en  à Florence, est un prêtre jésuite philologue et littérateur italien.

Biographie
Né à Lucques le , il entra chez les jésuites à Rome le 16 février 1723, et fit ses derniers vœux le . Il se livra dès sa jeunesse à l'étude de la littérature, et se fit un nom par la pureté de son goût et l'élégance de son style. Il passa la plus grande partie de sa vie à Rome et à Florence, tantôt expliquant en chaire les Saintes Écritures, tantôt s'acquittant de l'emploi de théologien impérial qui lui avait été conféré sous François II, empereur et grand-duc de Toscane, et qu'il conserva sous Léopold. Après la suppression de la Compagnie de Jésus en 1773 Niccolai se retire dans le couvent des cisterciens de Florence jusqu'à sa mort.
Il était membre de l'Académie d'Arcadie.

Œuvres
Ses ouvrages sont en italien :
 Mémoires historiques sur St-Blaise, évêque et martyr, Rome, 1762, in-4° ; ils renferment une Dissertation critique sur les actes du saint ;
 Panégyriques et pièces en prose toscane, 1753, in-4° ;
 Dissertations et leçons sur l'Écriture sainte, 13 vol. in-4°, dont 7 sur la Genèse, 1 sur l'Exode, 2 sur Daniel, et 1 sur chacun des livres suivants, Esther, Judith et Tobie. L'auteur y met à contribution la physique, la théologie, la chronologie et l'histoire.
 Discours sur le Sacré-Cœur de Jésus, et Panégyrique du bienheureux Alexandre Sauli. Ces écrits sont insérés dans différents recueils.
 Pièces en prose toscane, dans les genres oratoire, scientifique et historique, 3 vol. in-4° ; on y trouve des morceaux déjà publiés par l'auteur ;
 Entretiens (Ragionamenti) sur la religion, Gênes, 1770, 8 vol. in-8° ; la pureté du style s'y joint à la force des raisonnements contre les incrédules.

Liens externes

Écrivain italien du XVIIIe siècle
Théologien italien
Jésuite italien
Membre de l'Académie d'Arcadie
Membre de l'Accademia della Crusca
Naissance en décembre 1706
Naissance à Lucques
Décès en 1784
Décès à Florence

Alfonso Niccolai


Scott Wilson (nacido como  William Delano Wilson; Thomasville, Georgia, 29 de marzo de 1942-Los Ángeles, California, 6 de octubre de 2018) fue un actor estadounidense de cine y televisión, con más de cincuenta películas en su carrera. Interpretó a Hershel Greene en la serie de AMC The Walking Dead, así como un papel en la serie CSI: Crime Scene Investigation como Sam Braun.

Biografía
Wilson apareció en In the Heat of the Night, A sangre fría, El gran Gatsby, Elegidos para la gloria, A year of the Quiet Sun, Malone, The Walking Dead, The Grass Harp, Junebug, The Host, Monster, Young Guns II, G.I. Jane, Pearl Harbor, Big Stan y Judge Dredd. Recibió una nominación al Globo de Oro por mejor actor de reparto por su papel en The Ninth Configuration. En 2003 protagonizó la película Monster: asesina en serie.

Interpretó el papel de un pastor eclesiástico en la temporada 7 de The X-Files en el episodio 7 llamado Orison. Wilson apareció en varios episodios de CSI: Crime Scene Investigation como Sam Braun, el padre de Catherine Willows. Braun fue asesinado en el episodio «Built to Kill, Parte 2». En 2003 Wilson participó como actor al rodaje de la película El último samurái como embajador de Estados Unidos en Japón.

En otoño de 2011 apareció junto a Laura Dern en Enlightened.

De 2011 a 2013, Wilson apareció como el granjero y veterinario Hershel Greene en The Walking Dead.

En 2016 apareció en la serie de Netflix The OA, interpretando a Abel Johnson.

Se informó de su fallecimiento el 6 de octubre de 2018, debido a complicaciones producto de la leucemia que padecía. Pocas horas antes de su deceso, se había anunciado una aparición especial para la novena temporada de The Walking Dead''. Finalmente su última aparición en la serie salió al aire el 4 de noviembre.

Filmografía
Cine

Televisión

Referencias

Enlaces externos

Actores de cine de Estados Unidos
Actores de televisión de Estados Unidos
Reparto de The Walking Dead
Fallecidos por leucemia
Fallecidos por cáncer en California
Nacidos en Georgia (Estados Unidos)
Fallecidos en Los Ángeles

Scott Wilson


Michael Marcussen (født 9. januar 1955) er en forhenværende cykelrytter fra Danmark. Hans foretrukne disciplin var banecykling, hvor han blandt andet blev amatørverdensmester i pointløb. Marcussen deltog ved de olympiske lege i 1980 og 1984. Ved OL '84 var Marcussen Danmarks fanebærer.

Marcussen deltog i 36 seksdagesløb, hvor sejren i Perth i 1989 med makker Kim Eriksen er den eneste. To gange er han endt på podiet ved Københavns seksdagesløb, hvor andenpladsen i 1989 med makkeren Tony Doyle er bedste placering.

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Danmark

Michael Marcussen


Roped est un film américain réalisé par Shaun Paul Piccinino à partir d'un scénario de John Ducey. Les acteurs principaux du film sont Josh Swickard, Casper Van Dien et Lorynn York. Le film est sorti aux États-Unis sur Netflix le .

Résumé

Un cow-boy vedette d'un rodéo itinérant perd son chemin lorsqu'il tombe amoureux de la fille d'un conseiller municipal endurci.

Fiche technique

 Titre originale :
 Titre français: Sans arme
 Réalisation : Shaun Paul Piccinino
 Scénario : John Ducey
 Décors : Michael Cooper
 Costumes : Elizabeth Mintree-Jett
 Photographie : Reuben Steinberg
 Montage : Eric Potter
 Casting : Beverly Holloway
 Musique :
 Production : Ali Afshar, Christina Moore
 Coproduction : Daniel Carrey
 Sociétés de production : ESX Entertainment, Forrest Films
 Société de distribution : Netflix (États-Unis)
 Pays d'origine :
 Langue originale : anglais
 Format : couleur
 Durée : 91 minutes
 Dates de sortie :
 États-Unis, Australie :  (Netflix)
 Canada :  (Netflix)

Distribution
 Josh Swickard : Colton Burtenshaw
 Casper Van Dien : Robert Peterson
 Lorynn York : Tracy Peterson
 Christina Moore : Patty Peterson
 John Schneider : Shawn
  : Vince Lockwood
 Shane Graham : Hank
 Cooper Lundeen : Luke Peterson
 Javicia Leslie : Britney
 Spencer Neville : Dylan
 Jay Alan Christianson : Gary Smoot
 Christine Elliott : Jenna
 Vivian McCall : Ava

Production

Le tournage a eu lieu à Petaluma, en Californie du 15 Septembre au 6 Octobre 2017.

Références

Liens externes

Film américain sorti en 2020
Film tourné en 2017
Film dramatique américain
Film romantique américain
Film en anglais
Film distribué par Netflix
Film tourné en Californie
Film tourné à Petaluma (Californie)
Film réalisé par Shaun Paul Piccinino

Roped (film, 2020)


Kerry Ray King (d. 3 Haziran 1964; Los Angeles, Kaliforniya) Amerikalı thrash metal grubu Slayer'ın Jeff Hanneman ile birlikte iki asıl gitaristinden biridir.

Slayer'ı grubun diğer gitaristi Jeff Hanneman ile birlikte kurmuştur. Kısa bir süre Megadeth ile de çalışmıştır. Ayrıca Beastie Boys'un No Sleep Till Brooklyn adlı şarkısında konuk olarak çalmıştır. Yine aynı grubun Fight For Your Right isimli parçasının klibinde de oynamıştır. Kerry King'in tercihi olan B.C. Rich'in en iyi modellerinden biri Warlock'tur ve bu modelde ismini taşıyan KKV tasarlanmış ve üretilmiştir.

1964 doğumlular
Los Angeles doğumlular
Amerikalı heavy metal müzisyenleri
Amerikalı ateistler
Slayer
Megadeth üyeleri
Yaşayan insanlar
Amerikalı erkek gitaristler

Kerry King


Christian Heinrich Friedrich Peters (f. 1813, d. 1890) var en danskfødt, tysk-amerikansk astronom, kendt for hans vidtspændende forskning og opdagelse af mange asteroider i asteroidbæltet og små planeter i Solkredsen. Han opdagede og navngav mindst 48 asteroider, samt observerede kometer.

Han blev født i 1813 i Koldenbyttel, der var del af dansk Slesvig, og studerede astronomi og matematik i Tyskland hos den tyske matematiker Carl Friedrich Gauss. Hans forældre var den gejstlige forfatter og prædikant Hartwig Peters og Catharina Paulina Böckmann. Peters havde også fire brødre, sagføreren Eduard Peters, naturforskeren Wilhelm Peters, provsten Otto Peters og købmanden Hartwig Peters (den yngre).

Peters talte mange sprog, deriblandt oldgræsk, latin, arabisk, persisk, hebræisk og tyrkisk. Med den tyske geolog Wolfgang Sartorius von Waltershausen tog han til Sicilien, hvor de sammen udforskede vulkanen Etna. Peters forblev i Italien og blev ansat på det astronomiske observatorium i Capodimonte i Napoli, hvor han observerede pletter på Solen og i 1846 opdagede den meget lyssvage komet (1846 VI).

Peters var også politisk aktiv og han blev tiltrukket af radikale organisationer i Italien, hvilket gjorde, at myndighederne ville anholde ham, så han blev nødt til at flygte. Han drog først til Frankrig, og derefter til det tyrkiske Ottomanrige, hvor han takket hans store sprogkundskaber og viden blev offentlig ansat videnskabsmand hos Reshid Pasha, storvesir for sultan Mejid II.

En amerikansk ambassadør anbefalede ham at tage til USA, hvor Peters til sidst slog sig ned i New York-staten og forskede videre. Han blev ansat på Dudley observatoriet i Albany, hvor han observerede endnu en komet, men stillingen var meget dårlig betalt. Han blev til sidst professor på Hamilton College i Clinton, New York, hvor han kunne benytte den største teleskop i datidens USA og var i stand til at opdage de mange asteroider.

Asteroider opdaget af Christian H. F. Peters

Kildehenvisninger

Fysikere fra Danmark
Astronomer fra Danmark

Christian Heinrich Friedrich Peters


بلدية مالبيسا دي بيرغينتينوس ، هي إحدى بلديات مقاطعة لا كرونيا إحدى مقاطعات إسبانيا، و التي تقع في منطقة جليقية شمال غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 7.070 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

أعلام
 مانويل روماي

مراجع

بلديات قرجيطة

مالبيسا دي بيرغينتينوس


සාක්කු පරිගණකයක් (කෙටියෙන් P/PC හෝ PPC හදුන්වන) යනු අතේ රැගෙන යා හැකි ප්‍රමාණයේ පරිගණක උපාංගයකි. මෙම උපාංගය ප්‍රධාන වශයෙන්ම මයික්‍රොසොෆ්ට් වින්ඩෝස් ජංගම මෙහෙයුම් සංස්කරණය මඟින් ක්‍රියාත්මක කරනු ලබයි. එසේම එයට NetBSD හෝ ලිනක්ස් මෙහෙයුම් පද්ධති මඟින් ක්‍රියාත්මක වීමේ හැකියාව පවතී. නවීන පෞද්ගලික පරිගණකයක් මඟින් කරගත හැකි බොහෝ කාර්යයන් සාක්කු පරිගනයක් භාවි‍තයෙන් ද ඉතා පහසුවෙන් කරගත හැක.

වර්තමානයේ දී මයික්‍රොසොෆ්ට් සාක්කු සදහා මෘදුකාංග  දහස් ගණනක් ඇති අතර ඒවායින් බහුතරයක් නම් freeware හෙවත් නොමිලේ ලබාගත හැකි මෘදුකාංග වේ. මෙවැනි සමහර උපාංග ජංගම දුරකතනවල අඩංගු පහසුකම් වලින් පවා සමන්විත වේ. මයික්‍රොසොෆ්ට් මෙහෙයුම් සාක්කු පරිගණකවලට GPS Barcode, RFID කියවන හා කැමරා වැනි ඒවා සමග ද භාවිතා කිරීමේ හැකියාව පවතී.

2007 දී වින්ඩෝස් මොබයිල් 6 පැමිණීමත් සමග මයික්‍රොසොෆ්ට් සමාගම විසින් අත් පරිගණක සඳහා නව ප්‍රසාදාත්මක නාමයන් හඳුන්වාදෙන ලදී. ජංගම දුරකතන පහසුකම් නොමැති උපකරණ සාක්කු පරිගණක (pocket PC)  වින්ඩෝස් මොබයිල් ක්ලැසික් (Windows Mobile Classic) නමින් හඳුන්වනු ලැබේ. ජංගම දුරකතන පහසුකම් හා ස්පර්ශ තිරයක් ඇති උපකරණ දැන් හඳුන්වනු ලබන්නේ Windows Mobile Professional නමිනි.

පරිගණක විද්‍යාව

සාක්කු පරිගණක


Die 6. Bandy-Weltmeisterschaft der Damen fand vom 23. Februar bis 26. Februar 2012 im russischen Irkutsk statt. Die Spiele der Vorrunde wurden im Trud-, Strojtel- und im Rekord-Stadion ausgespielt, die Spiele der Endrunde im Trud-Stadion.

Schweden gewann bei der sechsten Weltmeisterschaft zum sechsten Mal den Titel. Im Finale gewannen die Schwedinnen mit 5:3 gegen Russland. Bronze sicherte sich Finnland durch ein 4:1 über Kanada.

Gruppenphase

Spiel um Platz 5

Endrunde

Halbfinale

Spiel um Platz 3

Finale

Weblinks
 Ergebnisse auf bandysidan.nu

2012
Sportveranstaltung 2012
Sportveranstaltung in der Oblast Irkutsk
Sport (Irkutsk)
Bandywettbewerb der Damen
Bandy (Russland)

Bandy-Weltmeisterschaft der Damen 2012


إيرلاخ ،  هي إحدى بلديات مقاطعة سيلاند في كانتون برن في سويسرا. تبلغ مساحتها 3.51 كيلومتر مربع، ويُقدر عدد سكانها بـ  نسمة (في ).

مراجع

بلديات كانتون برن
مدن سويسرا

إيرلاخ


La Real Hermandad Sacramental y Cofradía de Nazarenos del Santísimo Cristo de la Buena Muerte, Cristo Descendido de la Cruz y Nuestra Señora de las Angustias es una cofradía con sede canónica en la Catedral de Jaén, España. Realiza su salida procesional durante la Semana Santa jiennense, en la tarde del Miércoles Santo.

Historia
La Cofradía se fundó en 1926 por la transformación de la cofradía de gloría del Señor de la Buena Muerte, que desde el 26 de agosto de 1766 radicaba en el convento de La Merced. Su titular era una portentosa imagen que representaba el momento en el que Jesús recoge sus vestiduras del suelo tras la flagelación. Era obra atribuida a José de Mora que llegó a Jaén en 1726 desde Granada.

En 1926 se encargó el nuevo crucificado a Jacinto Higueras Fuentes y el Cabildo Catedralicio le facilitó la imagen de Ntra. Sra. de las Angustias que procedía del extinguido convento de Carmelitas Descalzos. El 15 de marzo el rey Alfonso XIII aceptó el título de Gobernador Honorario, el 2 de abril aprobó sus estatutos y 9 de abril bendijo la imagen del crucificado. En 1927 se trasladó en la Santa Iglesia Catedral. En 1930 incorporó una imagen de San Juan, obra Francisco de Pablo, que en 1958 pasó a la Congregación de la Vera Cruz. En 1960 incorporó el grupo escultórico de El Descendido. En sus primeros años acudían a la procesión tropas y bandas militares de húsares, Guardia Civil y el Regimiento de León, entre otras.

En 1986 obtuvo la condición de Hermandad Sacramental. El 15 de junio de 2013, Año de la Fe, la cofradía participó en la Fides Sancti Regni con Ntra. Señora de las Angustias.

Iconografía

 Santísimo Cristo de la Buena Muerte, obra de Jacinto Higueras Fuentes en 1927. Está realizado en madera de aliso.

 Cristo Descendido de la Cruz, obra de Víctor de los Ríos. El misterio lo componen las imágenes de Nicodemo subido en la escalera, Jesús muerto en brazos de San Juan y José de Arimatea, la Virgen María, realizadas en 1960 y María Magdalena y María Salomé, realizadas en 1964.

 Nuestra Señora de las Angustias, obra de José de Mora a finales del . Se representa a la Virgen sentada, con la cabeza inclinada a la derecha y las manos entrelazadas en su pecho. La cara, con siete lágrimas, expresa resignación y un dolor recatado. Se cubre con un manto azul perfilado en oro realizado en la técnica de tela encolada. Sobre su regazo se encuentra Cristo muerto. Completan el conjunto dos angelitos plañideros del  que portan en sus manos el martillo y las tenazas de la pasión, en metal plateado, y enjugan sus lágrimas en delicados pañuelos bordados. El paso es obra de Francisco Palma Burgos y toma la forma de una peana piramidal de formas ovales y sinuosas. Está realizado en madera de caoba con aplicación de pan de plata.

Sede
Es la Catedral de Jaén.

Traje de Estatutos
El traje de estatutos consta de túnica y capa blancas y caperuz y cíngulos negros. En los tramos que acompañan al Grupo Escultórico de El Descendido, carecen de capa.

Patrimonio musical
 Cristo de la Buena Muerte (Ángel Fernández González)
 Anderos de la Buena Muerte (Carlos Cerveró Alemany, 1987)
 Oración al Cristo de la Buena Muerte (Francisco García-Breau G., 1991)
 Cruz de Guía (Manuel Vílchez Martínez, 1988)
 El Descendimiento (José Sapena Matarredonda)
 Virgen de las Angustias (José Sapena Matarredonda)
 Angustias Madre (Carlos Cerveró Alemany, 1993)
 Estación de Penitencia (Carlos Cerveró Alemany, 1998)
 Buena Muerte (Carlos Cerveró Alemany, 1999)

Paso por la carrera oficial

Véase también
 Jaén
 Semana Santa en Jaén
 Miércoles Santo

Referencias

Enlaces externos
 Buena Muerte en Pasión en Jaén
 Buena Muerte en "Pueblo Nazareno"
 Dos imágenes marianas con gran raigambre en el Jaén decimonónico: avatares y vicisitudes

Buena Muerte
Jaen
Jaen
Jaen

Cofradía de la Buena Muerte (Jaén)