Prin precizie de prelucrare (mecanică) (în , în ) se înțelege gradul de corespondență a piesei prelucrate cu modelul ei ideal (teoretic) din desenul de execuție, sub aspect dimensional, geometric și al poziției reciproce a diferitelor elemente geometrice ale piesei reale executate.

Așa cum se menționează în definiție, noțiunea de precizie de prelucrare include trei aspecte/trei parametri ai preciziei:
 precizia dimensională;
 precizia formei geometrice, care se identifică prin precizia formei geometrice a suprafeței reale sau a profilului obținut prin secționarea  (imaginară) a suprafeței piesei;
 precizia poziției reciproce a diferitelor elemente geometrice ale piesei executate (suprafețe, axe, plane de simetrie etc.).
La structurarea operațiilor tehnologice de finisare (finale), proiectantul de tehnologie trebuie să  urmărească în primul rând obținerea preciziei necesare a dimensiunilor și a preciziei de poziție reciprocă a suprafețelor pieselor

În terminologia engleză, prin accuracy (trad.: exactitate)  se înțelege gradul de apropiere a valorii estimate sau calculate, față de valoarea reală (adevărată), obținută la piesa prelucrată. O definiție similară este dată de Enciclopedia Britanică: Accuracy este gradul de concordanță între rezultatul experimental și valoarea adevărată. Termenul precision din limba engleză descrie mărimea erorilor întâmplătoare, fiind o măsură a variabilității statistice. Enciclopedia Britanică consemnează: Precision este gradul de concordanță într-o serie de măsurători ale aceleiași cantități; este o măsură a reproductibilității rezultatelor, mai degrabă decât a corectitudinii lor. Semnificațiile diferite ale termenilor exactitate și precizie sunt prezentate și în articolul Accuracy and precision. Precizia de prelucrare este exprimată uzual în termenii erorilor de prelucrare. Se obișnuiește să se considere abaterile de formă geometrică, abaterile de poziție și ondulațiile suprafețelor ca făcând parte din macrogeometria piesei, iar rugozitatea suprafețelor ca reprezentând microgeometria pieselor.

Unele surse au introdus și noțiunea de precizie economică de prelucrare care reprezintă precizia obținută cu un cost minim al prelucrării, în condiții normale de producție. Prin condiții normale de producție se înțeleg: mașini-unelte în stare bună de funcționare, folosirea de scule și dispozitive de calitate corespunzătoare, consumul de timp pentru prelucrare să nu depășească  consumul de timp de la alte procedee convenabile pentru prelucrarea aceleiași suprafețe, calificarea operatorului să fie corespunzătoare cu complexitatea prelucrării (să nu fie super-înaltă). Deoarece sintagma "condiții normale de producție" este dificil de definit, aceste condiții fiind variabile de la o unitate de producție la alta, precizia economică de prelucrare are un caracter relativ.Conceptul de precizie economică de prelucrare nu are o definiție științifică riguroasă. Dacă o anumită suprafață poate fi prelucrată , cu precizia prescrisă, printr-un procedeu unic de prelucrare, noțiunea de precizie economică nu este aplicabilă. Condițiile de aplicare a unui procedeu de prelucrare pot modifica nivelul preciziei economice corespunzătoare acestuia. Astfel, în cazul pieselor mari, executate în serii mici, preciziile economice de prelucrare cresc. De exemplu, este rațional ca suprafețele de revoluție ale unui arbore greu, cu toleranța diametrului în treapta 6 de precizie să fie finisate totuși prin strunjire.

Tabele cu valori orientative pentru precizia economică a dimensiunilor, realizată prin diferite procedee de prelucrare mecanică  sunt date în lucrarea, fiind alcătuite pe baza sistematizării datelor din producție.  Astfel de tabele de precizii economice se pot folosi la alegerea procedeelor de prelucrare la elaborarea proceselor tehnologice.

Există o distincție între toleranțe funcționale și toleranțe tehnologice. Toleranțele funcționale (numite și toleranțe specificate - după terminologia engleză) sunt prescrise de proiectant pe desenul de execuție în raport cu specificațiile funcționale ale pieselor și cu economicitatea execuției acestora, avându-se în vedere și asigurarea bunei funcționări a piesei pentru un anumit timp de exploatare, dar totodată ținând seama de datele experimentale și teoretice asupra exploatării mașinilor de tip similar.Se au în vedere  și consumurile pentru exploatarea pieselor, dacă acestea depind de precizia de prelucrare a acestora. Acestea definesc precizia prescrisă (sau funcțională), pe când proiectantul-tehnolog prevede în documentația tehnologică (de exemplu, plane de operații) toleranțe tehnologice adică toleranțe de execuție, impuse valorilor intermediare ale parametrilor preciziei (dimensiuni, formă geometrică etc.), care trebuie să fie obținute după efectuarea operațiilor (fazelor) succesive de prelucrare ale procesului tehnologic. Valorile toleranțelor tehnologice prevăzute în documentația tehnologică se micșorează treptat, de la prima operație tehnologică de prelucrare a semifabricatului până la operația finală a procesului de prelucrare mecanică.  Mărimea câmpurilor de toleranță prescrise pentru dimensiuni se alege în funcție de precizia necesară funcționării pieselor finite.

Erori de prelucrare

Prin eroare de prelucrare se înțelege abaterea valorii obținute prin prelucrare a unui parametru dimensional, geometric sau de poziție reciprocă, față de  valoarea nominală a acestuia prescrisă în desenul de execuție. Precizia de prelucrare este evaluată, uzual, după mărimea erorilor de prelucrare: cu cât erorile de  prelucrare sunt mai mici, cu atât , cu atât precizia efectivă a piesei reale executate este mai mare.

Eroarea absolută ΔX asociată unui parametru al preciziei (dimensiune, formă geometrică, poziție) reprezintă diferența algebrică dintre valoarea efectivă (identificată prin măsurare) XE și valoarea nominală XN a parametrului:

ΔX = XE - XN

În cazul unei poziții asimetrice a câmpului de toleranță față de valoarea nominală a dimensiunii, în locul valorii nominale a parametrului se consideră valoarea medie a acestuia.

Se numește eroare relativă raportul dintre eroarea absolută și valoarea nominală a parametrului considerat:

Δrel = ΔX/XN

Precizia Pr este caracterizată cantitativ prin valoarea inversă a modulului erorii relative, adică:

Pr = |ΔX/XN|-1

La prelucrarea loturilor de piese,  precizia este caracterizată de mărimea câmpului de împrăștiere a parametrului considerat și de coordonata mijlocului câmpului de împrăștiere față de valoarea nominală (prescrisă).  Cu cât este mai mic câmpul de împrăștiere și mai mică coordonata mijlocului câmpului față de valoarea nominală , cu atât precizia este mai ridicată.

Eroarea totală de prelucrare prin care se apreciază precizia de prelucrare mecanică este rezultatul influențelor exercitate de o serie de factori tehnologici independenți, ce acționează în cursul desfășurării procesului de prelucrare. Acești factori tehnologici de influență ( sau cauze care generează erori) contribuie la apariția unor erori elementare (sau primare). La prelucrarea mecanică apar următoarele erori primare principale:
 eroarea de instalare (sau de prindere-poziționare) a piesei de prelucrat în dispozitivul de lucru;
 eroarea datorată variațiilor deformațiilor elastice ale elementelor sistemului tehnologic sub influența sarcinilor variabile (forțe de așchiere, forțe de inerție etc.), care acționează în sistemul mașină-unealtă-sculă-dispozitiv-piesă (MUSDP) cu rigiditate variabilă;
 eroarea de reglare la dimensiune a sistemului tehnologic;

 eroarea datorată uzurii dimensionale a sculei așchietoare;
 eroarea sistemului tehnologic produsă de erorile geometrice ale mașinilor-unelte;
 erori de prelucrare datorită încălzirii elementelor sistemului tehnologic produse la așchiere, prin frecarea elementelor mobile ale sistemului tehnologic, prin variația temperaturii în secția (atelierul) de prelucrări mecanice.
Această diferențiere a erorilor primare este convențională și este justificată, în principal, prin ușurința calculului acestora.

Asupra erorii totale de prelucrare pot influența și tensiunile interne remanente din materialul piesei, provenite de la prelucrările precedente sau tensiuni  proprii operației tehnologice (operației de producție) actuale.

Cauzele care generează erori de prelucrare sunt analizate pe larg în lucrarea elaborată de Gh. Tîrpe (1972)și în Manualul inginerului mecanic (op. cit., pp. 66-86).

Calcularea erorii totale de prelucrare este dificilă, deoarece nu există o cantitate suficientă de date asupra erorilor elementare de prelucrare, iar pe de altă parte lipsesc metode speciale de calcul al preciziei procesului tehnologic.

În funcție de modul de variație în timpul desfășurării procesului de așchiere, erorile primare/elementare se împart în trei categorii:
 erori sistematice constante;
 erori sistematice variabile;
 erori aleatoare (întâmplătoare).
Erorile sistematice constante au valori constante ca mărime  și ca semn algebric (sens de acționare) și se exprimă printr-o lege de forma:

Δ = K

în care K este o constantă reală.

Datorită valorilor lor constante, influența acestor erori asupra preciziei de prelucrare se manifestă identic asupra tuturor pieselor din lotul supus prelucrării. Erorile  sistematice conduc la variația rezultatelor față de valoarea corectă (nominală), în mod predictibil și pot fi deseori identificate și diminuate prin măsuri tehnologice corespunzătoare.

Erorile sistematice variabile sunt erori ale căror valori se modifică în timp după o anumită lege la trecerea de la o piesă de prelucrat la cea următoare; aceste erori pot fi exprimate sub forma:

Δ = φ(z)

în care φ(z) este o funcție de variabila reală z.

Erorile sistematice variabile pot influența asupra preciziei în mod continuu sau periodic. Un exemplu de erori sistematice cu influență continuă este eroarea produsă de uzura dimensională a sculei așchietoare. Alternativ, o eroare care influențează periodic este eroarea produsă de încălzirea (deformațiile termice) ale mașinii-unelte în perioada de început al funcționării, până la atingerea echilibrului termic.

Erorile aleatoare (întâmplătoare)  au valori diferite la diferitele piese din lotul prelucrat și apar sub acțiunea  unui număr mare de factori tehnologici independenți a căror influență nu poate fi identificată și înlăturată. Ca urmare a apariției erorilor întâmplătoare se produce împrăștierea dimensiunilor pieselor prelucrate în aceleași condiții, între limitele unui câmp de împrăștiere (în engleză: range).

Erorile sistematice constante produc deplasarea curbei de repartiție normală pe axa absciselor, cu valoarea erorii sistematice, fără a schimba forma curbei. Erorile sistematice variabile au ca efect deformarea curbei de repartiție a dimensiunilor, față de forma curbei repartiției normale.

Studiul global al erorilor aleatoare se efectuează utilizând metodele statisticii matematice, prin care se pot stabili limitele de variație ale acestor erori. Prin aceste metode se determină legile de distribuție (repartiție) ale erorilor aleatoare și parametrii statistici utili în studiul preciziei de prelucrare. Dimensiunea efectivă a fiecărei piese ( identificată prin măsurare), rezultată la prelucrarea lotului de piese este o mărime aleatoare de tip continuu, deoarece poate avea orice valoare între limitele specificate ale intervalului de dimensiuni.

Distribuția normală (Gauss)
Totalitatea valorilor dimensiunilor efective ale pieselor, prelucrate în aceleași condiții, constituie distribuția dimensiunilor. La prelucrarea mecanică a pieselor distribuția dimensiunilor efective se produce după legea normală de distribuție (sau de repartiție), denumită și distribuția Gauss. Câmpul de împrăștiere a dimensiunilor sau amplitudinea repartiției constituie o măsură aproximativă a preciziei procesului de prelucrare analizat. Cu cât este mai mic câmpul de împrăștiere, cu atât este mai precis procedeul de prelucrare analizat. Câmpul de împrăștiere R (amplitudinea repartiției) pentru distribuția Gauss este:

R = 6σ

unde σ este abaterea pătratică medie a variabilei aleatoare X (în cazul de față, dimensiunea) față de valoarea medie μ  (sau abaterea standard, engl.: standard deviation). Abaterea standard, în statistică, este o măsură a variabilității (a dispersiei sau a împrăștierii) unui set de valori numerice față de valoarea medie, notată cu μ. Se definește prin rădăcina pătrată pozitivă a varianței sau dispersiei (σ2).  Abaterea standard a eșantionului (sau de selecție), notată cu s, este o măsură mai obișnuită a variabilității setului de valori numerice.

Distribuția normală are unele proprietăți importante: este unimodală (are un singur vârf) care indică valoarea mediei μ și este simetrică față  de o paralelă cu axa ordonatelor dusă prin punctul de maxim X = μ. Din cauza simetriei distribuției normale, toate cele trei măsuri ale poziției (locației) distribuției pe axa absciselor: media, mediana și módul (sau valoarea dominantă) au aceeași valoare.

[Termenul englezesc mode, introdus de Karl Pearson, a fost tradus în limba română prin mod (singular articulat: módul), iar în limba franceză prin mode sau valoare dominantă].

Pe baza rezultatelor măsurării dimensiunilor pieselor prelucrate se determină amplitudinea repartiției:R = Xmax - Xmin

unde: Xmax și Xmin sunt valoarea maximă, respectiv minimă a dimensiunilor măsurate ale pieselor din eșantion.

Amplitudinea repartiției este o măsură aproximativă a preciziei deoarece:

- valorile limită Xmax și Xmin ale seriei  statistice de dimensiuni măsurate ale aceleiași suprafețe nu sunt stabile, adică la modificarea numărului total de măsurători, aceste valori se pot schimba;

- chiar între aceleași valori limită Xmax și Xmin curba de distribuție (repartiție) poate avea forme diferite.

După legea normală are loc repartiția diametrelor, lungimilor și dimensiunilor unghiulare ale pieselor prelucrate.
Curba normală are proprietatea că în limitele ±3σ față de valoarea medie μ este cuprins un procent de 99,73% din întreaga suprafață de sub curbă. De aceea, la folosirea practică a curbei de repartiție normală se aplică regula celor trei sigma, adică se consideră că abaterea variabilei aleatoare față de medie - în valoare absolută- nu depășește de trei ori valoarea abaterii sale medii pătratice (3σ).

Pentru legea de repartiție normală, pe baza regulii celor trei sigma, amplitudinea repartiției (câmpul de împrăștiere) a variabilei aleatoare este:R= (μ + 3σ) - (μ - 3σ) = 6σRezultă că din întregul lot de piese prelucrate prin procedeul considerat, numai 0,27% din piese ies dintre limitele unei toleranțe T = 6σ. Regula celor trei sigma este suficient de simplă, convenabilă și precisă pentru utilizarea practică.

Pentru aprecierea unor particularități ale formei curbei de repartiție se folosesc anumiți indicatori statistici, între care:
  coeficientul de asimetrie A; dacă valoarea calculată A este pozitivă, A > 0, atunci asimetria este pozitivă (de stânga). Dacă A < 0, asimetria este negativă (de dreapta). Repartițiile empirice asimetrice pot fi produse de influența unor erori sistematice.
 excesul E este un indicator al formei curbei de repartiție care arată dacă ordonata maximă a curbei de repartiție studiate are o valoare mai mare sau mai mică decât cea a repartiției normale teoretice. Pentru E > 0, curbele au un exces pozitiv (sunt mai "ascuțite" decât curba normală teoretică); dacă E < 0 curbele au un exces negativ (sunt mai "turtite" în raport cu curba normală). Pentru curba de repartiție normală, excesul este E = 0.
Distribuția normală este considerată etalon, deoarece în sistemele de producție în serie și în masă cele mai multe repartiții empirice sunt foarte apropiate de cea normală.

În practică însă, nu toate colecțiile de date (colectivități statistice) prezintă o distribuție normală (Gauss) perfectă.

 Distribuția uniformă
Dacă asupra dimensiunii realizate influențează o eroare sistematică variabilă, uniform crescătoare, de exemplu eroarea produsă de uzura sculei așchietoare care decurge după o lege liniară, atunci repartiția dimensiunilor efective ale pieselor din lot are caracterul unei distribuții uniforme (denumită și legea probabilităților egale,   pentru că toate valorile variabilei sunt echiprobabile). Eroarea dimensiunii X  se mărește sistematic o dată cu creșterea numărului de piese prelucrate; diametrele efective ale pieselor tip arbore se măresc, iar diametrele efective ale alezajelor prelucrate se micșorează, tot după o lege de variație liniară în funcție de timp. Curba de repartiție are forma unui dreptunghi.

 Distribuția triunghiulară (legea lui Simpson)
Dacă asupra dimensiunii executate influențează o eroare variabilă legic, care crește la început lent, apoi accelerat, atunci repartiția dimensiunilor se produce după o lege triunghiulară (legea lui Simpson). Această repartiție poate avea loc prin influența combinată a uzurii dimensionale a sculei așchietoare, cu o uzură inițială puternic dezvoltată și a creșterii forței de așchiere la sfârșitul perioadei de durabilitate a sculei, din cauza tocirii progresive a tăișurilor sculei.

 Distribuția Rayleigh
Pentru erorile de formă și erorile de poziție reciprocă ale suprafețelor pieselor prelucrate se constată distribuții (repartiții asimetrice). Aceste erori sunt mărimi strict pozitive, variază de la zero la o valoare determinată și au o repartiție Rayleigh (citește reili). Această repartiție se observă, de exemplu, pentru erori cum sunt neparalelismul și neperpendicularitatea a două suprafețe, abaterea de neperpendicularitate a axei piesei de revoluție față de suprafața sa frontală, bătaia radială și bătaia frontală, ovalitatea și conicitatea etc.[  John William Strutt Rayleigh a fost un fizician englez, profesor universitar la Cambridge, laureat al premiului Nobel în 1904].

 Teoria preciziei de prelucrare
La analiza preciziei de prelucrare, sistemul tehnologic este considerat ca un sistem dinamic liniar. Termenul "sistem dinamic" semnifică faptul că procesele din cadrul acestui sistem se desfășoară în timp.

Perturbațiile exterioare care acționează ca mărimi de intrare (input-uri) la intrarea în sistem sau în elementele sistemului sunt denumite variabile de intrare, semnale, sau funcții. La ieșirea sistemului tehnologic se observă mărimi de ieșire (output-uri)  care constituie variabile de ieșire, semnale sau funcții. La funcționarea sistemului, fiecărei combinații de funcții la intrare [vectorului x(t)] îi corespunde o combinație determinată și unică de funcții la ieșire [vectorul y(t)]. Legea conform căreia vectorului x(t) îi corespunde vectorul y(t) se numește operator; dacă acesta este notat cu A atunci:

y(t) = Ax(t)

Sistemul este liniar dacă și operatorul acestuia este liniar. Conform cu proprietatea de superpoziție a sistemului, reacția sistemului tehnologic (deplasări, tensiuni și deformații) la însumarea semnalelor de intrare (forțe sau solicitări termice) nu depinde de ordinea de aplicare a forțelor exterioare sau a câmpurilor termice și este egală cu suma reacțiilor la fiecare semnal de intrare în parte. Posibilitatea de a considera sistemul tehnologic ca fiind un sistem liniar permite să se elaboreze o teorie logică și clară a preciziei de prelucrare, care [teorie] se bazează pe analiza diferențiată a celor mai simple elemente componente ale sistemului tehnologic sau operației tehnologice. O condiție obligatorie pentru elaborarea unei astfel de teorii este descrierea analitică a acestor elemente.

Se utilizează diferite variante de descompunere a acțiunilor forțelor exterioare. Frecvent, forța este reprezentată sub forma unei sume finite de componente armonice, folosindu-se descompunerea în serie Fourier, forța exterioară  P(t) având expresia:

P(t) = P0 + Σ Pk cos(kφ + φk)

în care k = 1...nTeoria preciziei este elaborată pe baza combinării abordării diferențiate a studiului elementelor tipice cele mai simple (sculă  așchietoare, dispozitiv, piesă de prelucrat etc.) și a includerii complexe a tuturor operațiilor tehnologice și fazelor de prelucrare, inclusiv a  controlului pieselor. Cerința complexității abordării este deosebit de importantă la analiza producției automatizate: linii automate, sisteme flexibile de fabricație. La prelucrarea pieselor pe mașini-unelte se realizează mai multe procese (așchiere, frecare), care acționează asupra sistemului tehnologic elastic MUSDP (mașină-unealtă, sculă, dispozitiv, piesă) producând deplasări relative între piesă și sculă. Însă se observă și o acțiune inversă. De exemplu, prin deplasările relative piesă-sculă se modifică adâncimea de așchiere și, ca  urmare, forța de așchiere. Aceasta impune să se examineze sistemul dinamic ca fiind închis, cu reacție negativă.

Într-un sistem tehnologic închis, forțele de așchiere constituie acțiuni interne. Forțele cu caracter periodic apar din cauza erorilor de prelucrare ale roților dințate, datorită dezechilibrului pieselor în mișcare de rotație, vibrațiilor transmise prin fundația  mașinii-unelte de la alte utilaje etc.; influențele "externe" asupra procesului de așchiere sunt legate de variabilitatea secțiunii stratului așchiat, de viteza de așchiere variabilă la strunjirea suprafețelor frontale etc.

Introducerea concepției de caracter închis al sistemului este esențială la analiza stabilității la vibrații a acestuia.

 Verificarea normalității repartiției empirice
Datele obținute din măsurări ale pieselor prelucrate formează o repartiție empirică - spre deosebire de repartițiile teoretice obținute pe baza unor expresii analitice ale funcției densității de probabilitate. Pentru a verifica dacă repartiția empirică obținută din date experimentale se apropie de/coincide cu repartiția normală se pot folosi mai multe criterii (sau teste de concordanță):
 compararea amplitudinii repartiției empirice R = Xmax - Xmin cu amplitudinea repartiției normale, exprimată în funcție de abaterea medie pătratică σ. Pentru repartiția normală teoretică amplitudinea repartiției este 6σ.
 compararea probabilităților pentru același interval de valori. Pentru repartiția normală, probabilitatea ca valorile variabilei X să fie cuprinse între limitele ±3σ față de valoarea medie aritmetică μ este de 99,73%. Pentru alte valori ale limitelor, probabilitatea P[%] la legea normală are următoarele valori:
                   pentru X = ±0,3σ   P = 25%
                   pentru X = ±0,7σ   P = 50%
                   pentru X = ±1,1σ   P = 75%
Această metodă de verificare a normalității este denumită metoda lui H. Westergaard. Determinarea probabilității P, respectiv a suprafeței de sub curba de repartiție empirică este posibilă prin planimetrare (adică folosind un planimetru). [Harald Ludvig Westergaard a fost un statistician danez].
 Metoda lui Henry este o tehnică grafică ce constă în reprezentarea într-o rețea de probabilitate a valorilor frecvențelor  relative cumulate ale repartiției empirice. Scara absciselor, pentru valorile dimensiunii X (pe graficul rețelei de probabilitate) este liniară, iar scara ordonatelor, pentru valorile frecvențelor relative cumulate este logaritmică. Pentru repartiția normală punctele corespunzătoare ale frecvențelor cumulate se înscriu pe o linie dreaptă, numită dreapta lui Henry. Dacă punctele pentru frecvențele cumulate ale repartiției empirice nu se înscriu pe o dreaptă, deci sunt mult dispersate față de dreapta teoretică, atunci repartiția empirică analizată este diferită de repartiția normală.
 Compararea repartiției empirice cu repartiția normală cu ajutorul abaterii pătratice medii relative λ și coeficientului de împrăștiere relativă K. Abaterea pătratică medie relativă λ este raportul dintre abaterea pătratică medie și jumătatea amplitudinii repartiției :λ = σ/(0,5R)În cazul legii normale de repartiție:  λ = 1/3.

Coeficientul de împrăștiere relativă K se definește cu relația K = λi/λG, în care: λi este abaterea pătratică medie relativă a repartiției analizate; λG - abaterea pătratică medie relativă pentru repartiția Gauss.

În calitate de teste de concordanță se mai folosesc testul Hi-pătrat (χ2) [l. engl.: Pearson's chi-squared test] , testul Kolmogorov sau testul Smirnov, acesta fiind o extindere a testului Kolmogorov la verificarea concordanței a două funcții de repartiție empirice.

 Relația dintre precizia dimensională și rugozitatea suprafețelor
Precizia ajustajului cu joc, stabilită prin desenul de execuție și determinată de valoarea jocului în îmbinare, depinde în mare măsură de rugozitatea suprafețelor de contact. În prima perioadă de funcționare, uzura inițială a înălțimii microneregularităților provoacă micșorarea lor cu 65-75% din înălțimea lor inițială. Acest fapt poate determina mărirea diametrului la alezaje sau micșorarea diametrului la arbori, în măsură considerabilă. La diametre mici ale pieselor conjugate și rugozități ale suprafețelor cu parametrul de rugozitate Rz = 3...10 μm, valoarea 2Rz este de aceeași mărime cu câmpul de toleranță pentru execuția pieselor. Aceasta înseamnă că în perioada uzurii inițiale a suprafețelor jocul suplimentar în îmbinare poate ajunge la valoarea toleranței de execuție a pieselor și precizia îmbinării va fi afectată, constituind o cauză posibilă de funcționare defectuoasă a mecanismului.
Pentru prevenirea acestui fenomen este necesar ca în toate cazurile de îmbinări importante, la care se impune păstrarea îndelungată a preciziei prescrise la proiectare să se facă prelucrarea pieselor în vederea obținerii unei valori minime a rugozității suprafețelor în frecare. Aplicarea unui procedeu de prelucrare mecanică la un regim de lucru (regim de așchiere) dat, creează o legătură strânsă între rugozitate și precizia asigurată. În cazurile curente, urmărirea obținerii unei precizii date este însoțită în mod automat de producerea unei rugozități determinate a suprafețelor, independent de dimensiunile suprafeței prelucrate.
Pentru a defini rugozitatea suprafeței în funcție de precizia dimensională, se recomandă să se aplice formulele de calcul următoare, pentru suprafețele de contact în frecare:
   -diametre ale ajustajului peste 50 mm: Rz = (0,10...0,15)T ;
   -diametre între 18 și 50 mm: Rz = (0,15...0,20)T ;
   -diametre între 1 și 18 mm : Rz = (0,20...0,25)T.
   T reprezintă toleranța de execuție a diametrelor pieselor, în μm; parametrul Rz,-înălțimea maximă a profilului de rugozitate, în μm.
La ajustajele cu strângere dintre alezaj și arbore, rezistența îmbinărilor depinde direct de rugozitatea suprafețelor îmbinate. O dată cu mărirea înălțimii microneregularităților suprafețelor, rezistența îmbinărilor cu strângere se micșorează.

La asamblările prin presare, vârfurile microneregularităților suprafețelor conjugate (butuc-arbore) "intră unele într-altele", astfel încât presiunea superficială pe suprafața de contact se va datora strângerii efective realizate.

Relația dintre precizia dimensională și rugozitatea suprafeței se poate determina experimental, pe bază statistică, pentru condițiile execuției unor piese determinate, din materiale specifice.

 Capabilitatea procesului tehnologic Capabilitatea unui proces tehnologic de prelucrare mecanică definește posibilitatea ca valorile măsurătorilor individuale ale dimensiunilor pieselor prelucrate să se încadreze între limitele toleranței specificate în documentația tehnică (desene de execuție), atunci când sunt prezente numai variații aleatoare.

Capabilitatea procesului tehnologic este o măsură statistică a variabilității procesului care exprimă proprietatea acelui proces de a asigura un câmp de variabilitate (câmp de împrăștiere) al unei caracteristici de calitate măsurabile mai mic decât toleranța specificată prin proiecte, norme interne sau alte documente tehnologice. Un astfel de proces este stabil statistic ca precizie.

Analiza capabilității unui proces se efectuează pe baza studierii caracteristicii de calitate (de exemplu, dimensiunea) a produsului obținut ca rezultat al procesului. Calcularea indicilor de capabilitatea proceselor este luată în considerare pentru o distribuție normală Gauss.

Unul dintre indicii utilizați pentru evaluarea  capabilității procesului  este indicele de capabilitate al procesului Cp ,Constantin Militaru, Ovidiu Blajină, Applications of the statistics modeling in capability and quality technological processes analysis. În:  Buletinul Institutului Politehnic din Iași, tomul XLIV (XLVIII), Supliment II, Secția V, Construcții de mașini, 1998, pp. 227-230:Cp = (LCS - LCI)/6s,   (1) , relație în care:LCS, LCI sunt limita superioară, respectiv inferioară a câmpului de toleranță impus prin documentația tehnică; s - abaterea standard a eșantionului prelevat din proces (abaterea medie pătratică de selecție). Relația (1) se aplică atunci când valorile μ (media aritmetică) și s rămân constante pentru o lungă perioadă de timp.

Pentru determinarea experimentală a câmpului de împrăștiere 6s se prelucrează, apoi se măsoară cel puțin 50 piese, cu mașina-unealtă reglată la mijlocul câmpului de toleranță al cotei de prelucrat, iar după alți autori numărul de piese n = 40, 60 sau chiar cel puțin 100 exemplare, în funcție de natura și productivitatea procesului. Formarea eșantioanelor pentru studiul capabilității necesită prelevarea de piese prelucrate în ordinea de producere, fără întrerupere, pentru a ajunge la volumul de date necesare studiului.

La folosirea relației (1)  se presupune că colectivitatea de valori ale datelor are o distribuție normală. În cazul în care indicele Cp > 1 iar distribuția valorilor caracteristicii de calitate (dimensiunea) este simetrică față de mijlocul câmpului de toleranță specificat, procesul tehnologic este sub control, are stabilitate. Suprapunerea  centrului câmpului de împrăștiere peste mijlocul câmpului de toleranță  caracterizează un proces tehnologic "centrat" în interiorul câmpului de toleranță. Determinarea centrării procesului se realizează prin calcularea mediei aritmetice μ și compararea sa cu mijlocul câmpului de toleranță. Dacă  valoarea Cp = 1, procesul este de asemenea sub control (asigură precizia prescrisă), numai pentru cazul în care mijlocul câmpului de împrăștiere coincide cu mijlocul câmpului de toleranță. Dacă Cp < 1, procesul nu prezintă capabilitate  și rebutul este inevitabil.

Există situații în care în documentație este specificată numai o limită a câmpului de toleranță (superioară LCS sau inferioară LCI). În acest caz, indicele de capabilitate se calculează astfel:

— pentru cazul în care se specifică limita superioară:
   Cpku = (LCS - μ)/3s    (2)
— pentru cazul în care se specifică limita inferioară:
   Cpkl = (μ - LCI)/3s    (3)
Indicele general (sau decisiv) Cpk care exprimă capabilitatea procesului este valoarea minimă dintre indicii Cpku și Cpkl .Interpretarea valorilor calculate este următoarea:

—dacă Cp, Cpk < 1, performanța procesului este necorespunzătoare (proces incapabil);

—dacă 1 ≤ Cp <1,33, Cpk ≤ 1,33, performanța este relativ medie, dar acceptabilă pe termen scurt;

—dacă 1,33< Cp, Cpk≤ 1,67, performanța este bună sau relativ superioară

—dacă Cp, Cpk > 1,67 , performanța procesului este foarte bună.

Indicii Cp, Cpk sunt utilizați pentru evaluarea performanțelor proceselor tehnologice, față de toleranțele specificate. Perechea de indicatori (Cp, Cpk) a fost numită indicii de capabilitate ai procesului și aceștia fac parte din așa-zisa "primă generație" de astfel de indici.Variația capabilității proceselor tehnologice poate fi considerată ca rezultatul influenței improprii a factorilor sistematici și aleatori, care conduc la diminuarea fiabilității procesului tehnologic. (C. Militaru și O. Blajină, op. cit. p. 230).

Studiile de capabilitate pot fi acțiuni pe termen scurt pentru colectarea informațiilor asupra unor noi procese, produse și mașini. Aceste studii pot fi și pe termen lung asupra producției în curs, pentru a determina stabilitatea procesului. O afirmație semnificativă asupra capabilității procesului se poate face numai asupra unui proces care este stabil și pentru care "domeniul de repetabilitate" rămâne predictibil în timp, în mod consistent. Pentru a supraveghea variațiile procesului sunt folosite în general diagramele de control, pe care sunt trasate anumite limite de control și sunt reprezentate valorile unor parametri statistici pentru o serie de eșantioane. Astfel de diagrame de control sunt construite în cadrul "Controlului statistic al proceselor de fabricație."

Note

Bibliografie
 Manualul inginerului mecanic. Tehnologia construcțiilor de mașini. Coordonator prof. dr. doc. șt. A. Nanu. Editura Tehnică, București, 1972
 A. A. Matalin, Tocinosti mehaniceskoi obrabotki i proektirovanie tehnologhiceskih proțessov. ( Precizia prelucrării mecanice și proiectarea proceselor tehnologice). Ed. " Mașinostroenie", Leningrad, 1970, 319 pp.
 Lectură suplimentară
 Constantin Militaru, Fiabilitatea și precizia în tehnologia construcțiilor de mașini. Editura Tehnică, București, 1987
 L. Z. Rumșiski, Prelucrarea matematică a datelor experimentale: îndrumar (traducere din l. rusă). Ed. Tehnică, București,1974
 Rellyea D. B., The practical Application of the Process Capability Study. Evolving from Product Control to  Process Control'', 2011, CRC Press

Metrologie
Operații tehnologice

Precizie de prelucrare (mecanică)


Les offensives de Ménaka débutent le  pendant la guerre du Mali. Elles opposent les djihadistes de l'État islamique dans le Grand Sahara aux milices touarègues du MSA-GATIA ainsi que le Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans dans le sud et l'est de la région de Ménaka.

Contexte et forces en présence
Depuis la fin des années 2010, la région de Ménaka, près de la , est le théâtre de nombreux combats entre miliciens touaregs et djihadistes, d'abord avec le MUJAO, puis avec l'État islamique dans le Grand Sahara (EIGS). L'État islamique dans le Grand Sahara compte dans ses rangs une majorité de peuls, une ethnie en conflit depuis des générations avec les touaregs daoussahak.

En 2017, Adnane Abou Walid Al-Sahraoui, le chef de l'EIGS, accuse dans une missive les Touaregs imghad et daoussahak d'être les complices de la France et du Niger, et menace particulièrement les chefs du MSA et du GATIA : Moussa Ag Acharatoumane et El Hadj Ag Gamou. À partir de 2018, les affrontements entre les communautés touarègues et peule s'intensifient.

En 2021, face à l'augmentation du nombre de milice touaregs et zarmas, l'État islamique commet de nombreux massacres dans la région de Tillabéri, plusieurs centaines de miliciens et civils sont tués, ce qui a permis à l'EI de s'implanter dans la région de Tilia et Tahoua. Cette zone sert aujourd'hui de base arrière pour frapper la région de Ménaka.

La ville de Ménaka est alors sous le contrôle du Mouvement pour le salut de l'Azawad (MSA), une milice touarègue daoussahak. Ce groupe est signataire de l'Accord d'Alger. L'armée malienne, l'armée française et un détachement tchèque de la Task Force Takuba sont également présentes dans la ville de Ménaka, mais pas tout dans le reste de la région. L'armée française est quant à elle en cours de désengagement au Mali et elle ne reçoit aucune demande des autorités maliennes pour intervenir. Selon le journaliste Wassim Nasr : .

Autre adversaire de l'État islamique, le Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans est quant à lui présent au sud et à l'ouest de Talataye, malgré quelques affrontements, il reste dans l'expectative pendant les combats.

Malgré la mort de son chef, Adnane Abou Walid al-Sahraoui, tué par les Français lors du combat de Dangarous en août 2021, l'État islamique dans le Grand Sahara n'apparait pas affaibli. Le groupe est en mesure de lancer son offensive avec au moins plusieurs centaines de combattants. Il bénéficie également du renfort d'hommes de l'État islamique en Afrique de l'Ouest, venus discrètement du Nigeria. Fin mars, l'agence Amaq présente pour la première fois l'État islamique dans le Grand Sahara comme étant  une de ses nouvelles  : la , distincte de la  à laquelle elle était auparavant rattachée.

Déroulement

Attaques de l'État islamique à Tamalat, Insinane et Andéramboukane en mars
Le  mars 2022, Omar Ag Badjat, un officier du MSA, est assassiné par l'EIGS dans le village d'Ighaghi. En réponse, le MSA interdit aux facilitateurs de l'EIGS de s'approvisionner dans le village de Tamalat. Dans les jours qui suivent, huit combattants de l'EIGS auraient été exécutés en représailles.

Le 5 mars, des audios de militants affiliés à l'EIGS circulent, proclamant que le sang des Touaregs daoussahak soutenant le MSA est  et pour conséquent, la prise de leurs bétails est autorisée. Les djihadistes lancent alors des raids et raflent de nombreuses têtes de bétails à la frontière entre le Mali et le Niger.

Le 8 mars, vers 14 heures, plusieurs centaines de combattants de l'État islamique lancent l'assaut sur le village de Tamalat, à l'est de Ménaka, et en prennent le contrôle. Les combattants du MSA arrivent alors sur place, mais ils subissent une nouvelle attaque alors qu'ils sont occupés à ramasser les corps. Deux importants commandants sont tués. Le lendemain, le MSA publie un premier communiqué dans lequel il alerte sur . Il affirme cependant avoir repoussé les djihadistes hors de Tamalat et donne un bilan de quatre morts et deux blessés pour ses combattants, une dizaine de civils exécutés et trois .

Le 9 mars, l'État islamique attaque le village d'Insinane — ou Inchinane —, au sud-ouest de Tamalat, connu pour son économie florissante, ses nombreux commerces, et la sécurité apportée par les milices touarègues. Le village est pillé et incendié, les djihadistes emportent tout ce qu'ils peuvent avec eux, comme des médicaments et des vivres. De nombreux civils et miliciens touaregs daoussahak sont à nouveau massacrés par les djihadistes.

Selon Wassim Nasr, journaliste de France 24, plusieurs sources locales indiquent qu'.

Les djihadistes de l'État islamique finissent par revenir au Niger mais le calme est précaire. Le MSA et le GATIA n'excluent pas une reprise des combats prochainement.

Le samedi 12 mars, un groupe de combattants de l'EIGS entre dans la ville Andéramboukane. Les djihadistes coupent le réseau téléphonique, puis enclenchent des combats avec les forces du MSA et du GATIA. Ils exécutent sommairement quelques habitants, saccagent le marché, puis repartent en emportant du bétail. D'autres combats ont lieu le même jour à Etanbaw, à l'est de Tamalat, et près d'Insinane, où le MSA et le GATIA revendiquent la victoire. Le CSP fait alors état d' tués dans ses rangs, mais de  parmi les populations civiles ainsi que parmi les assaillants. Le MSA évoque quant à lui une .

Le 12 mars, selon une déclaration du MSA, les forces armées touaregs affirment avoir repris le village de Tamalat, après une heure d'affrontement avec l'EIGS. Cependant, le 8 mars, le groupe avait déjà annoncé la reprise du village.

Fin mars, l'État islamique revendique dans son journal An-Naba, la prise de Tamalat, d'Insinane et d'Anderamboukane.

Poursuite des affrontements
Le 13 mars, l'armée malienne fait décoller un ou plusieurs hélicoptères à Ménaka pour effectuer des frappes. Dans l'après-midi, le MSA publie une déclaration affirmant que les forces armées maliennes ont effectué plusieurs bombardements près d'Insinane contre des positions de l'EIGS afin de soutenir le MSA. Selon le journaliste Wassim Nasr, l'armée malienne a bien déployé plusieurs hélicoptères près d'Andéramboukane, mais ils sont arrivés après la fin des combats.

Le 14 mars, dans le village d'Andéraboukane, des rumeurs circulent que les djihadistes ont sommé les habitants de quitter le village sous 72 heures, sous peine d'être massacrés. Cependant, le chef du village d'Andéraboukane dément ces rumeurs. Il affirme qu'un djihadiste à moto est venu auprès des habitants pour les rassurer et dénoncer l'absence d'ultimatum. Malgré ces propos, plusieurs familles fuient la localité, aggravant encore plus la situation humanitaire dans la région.

Le 16 mars, l'EIGS envoie des missives aux factions touaregs : « Si vous nous rendez responsables d'agissements individuels (l'assassinat du chef touareg) nous aussi on vous rappelle les individus de chez vous qu'on a arrêtés ».

Le groupe djihadiste rappelle également les accords tacites entre eux et les forces touaregs, qui ont permis la fin des combats en 2019.

Interventions limitées de la force française Barkhane
Les troupes françaises de la force Barkhane sont alors en cours de désengagement du Mali. Selon le journaliste Wassim Nasr, les forces françaises ne peuvent soutenir les forces touarègues car les combats se sont déroulés du côté malien et la junte malienne a interdit aux forces françaises d'enclencher des combats sans autorisation du gouvernement transitoire.

Les troupes françaises et tchèques de la Task Force Takuba effectuent des opérations de contrôle de zone, ce qui permet, selon un communiqué, de , au nord-ouest de Ménaka.

Le 24 mars, un drone MQ-9 Reaper français effectue une frappe contre un groupe de combattant de l'EIGS se déplaçant à moto en direction de Ménaka. L'armée française fait état de .

Le 22 mars, un hélicoptère de l'armée malienne ouvre le feu sur les troupes britanniques de la MINUSMA dans la zone de Tessit. Aucun soldat n'est blessé.

Extension des combats vers la région d'Ansongo en mars
Le 21 mars, les djihadistes prennent d'assaut le camp de Tessit, au sud-ouest de la ville Ansongo. L'armée malienne donne un bilan de 16 morts et 18 blessés dans ses rangs contre 37 tués chez les djihadistes, cependant ce bilan inclut aussi les pertes d'une embuscade à Boni, dans le centre du Mali. L'État islamique revendique pour sa part l'attaque de Tessit dans un communiqué publié par Amaq, où il affirme avoir tué ou blessé des dizaines de militaires maliens et assure avoir pris le contrôle total du camp de Tessit avant de l'incendier et d'en partir avec sept véhicules.

Le matin du 26 mars, la garnison de la ville d'Ansongo, à l'ouest de Ménaka, subit une attaque. Deux djihadistes auraient été tués et un militaire malien mortellement blessé. Plus tard dans la journée, l'armée malienne arrête puis exécute sommairement 15 civils daoussahak qui s'étaient réfugiés à Ansongo après avoir fui les violences à Talataye. RFI indique également que . Ce massacre est dénoncé par la CMA qui donne les noms des 17 victimes.

Le 27 mars, les djihadistes attaquent , une localité située au sud de la ville d'Ansongo, près de la frontière avec le Niger. Selon un chef du CSP, la bataille fait rage de 11h à 16h et fait . Labbézanga tombe aux mains des djihadistes.

Le 28 mars, l'État islamique publie plusieurs photographies montrant les affrontements en cours contre les forces du CSP : 33 cadavres de combattants touaregs sont visibles.

D'après des informations obtenues par l'agence Reuters, au cours des derniers jours de mars, des patrouilles et des opérations de l'armée malienne se déroulent dans la région de Menaka en collaboration avec la MINUSMA afin de sécuriser le territoire.

Le 3 avril 2022, l'État islamique revendique plusieurs assauts menés le 26 mars contre des positions du MSA dans la région de Ménaka. Le groupe affirme avoir tué 30 combattants touaregs et avoir capturé 4 véhicules, plusieurs armes et des munitions. Le 5 avril, onze cadavres de combattants du MSA sont publiés sur les réseaux par l'État islamique.

Le 4 avril, l'État islamique affirme avoir capturé le village de Tikriba dans la région de Ménaka, le 27 mars. Le groupe revendique avoir tué et blessé plusieurs dizaines de membres du MSA. Il affirme avoir attaqué le lendemain des positions touarègues, avant d'engager des affrontements près de la ville d'Insinan. L'EI revendique la mort de 100 miliciens du MSA et déclare avoir incendiés 9 véhicules, saisis 5 autres, et pris en butin des munitions et des armes. Cette revendication fait suite à celle du 3 avril.

Offensive de l'EIGS à l'est de Ménaka en mai
En mai, l'État islamique contrôle toujours plusieurs localités aux abords de la frontière avec le Niger : Andéramboukane, Infoukaretane, Tadjalalt, Ichinanane et Tamalat. La ville d'Andéramboukane, auparavant peuplée de  habitants, est alors abandonnée par la majorité de la population, de même que les autres localités.

Fin mai, les djihadistes repassent à l'offensive. Plusieurs localités à l'est de Ménaka sont attaquées : Aghazraghen Igadou le 20 mai, suivie par Emis-Emis et Inekar le 22. Selon le journaliste Wassim Nasr : .

Les djihadistes auraient cependant subi de lourdes pertes et se seraient repliés sur Inarabane. L'État islamique maintient cependant son contrôle sur la frontière nigérienne, d'Inarabane à l'ouest jusqu'à Talamat à l'est, en passant par Ifoukaretane, Andéramboukane et Ichinanane.

Combats à Andéramboukane en juin

Début juin, plusieurs centaines de miliciens lancent une opération. Après être restée inactive pendant trois mois dans la région, l'armée malienne finit par intervenir. Celle-ci engage alors le GTIA 8, constitué principalement de Touaregs et commandé par le général GATIA, El Hadj Ag Gamou. Le 4 juin, l'armée malienne et les miliciens touaregs du MSA et du GATIA lancent une attaque sur Andéramboukane. Averti de l'opération, l'État islamique laisse les forces touarègues reprendre la ville.

Le lendemain matin, les djihadistes simulent une contre-attaque contre la ville d'Andéramboukane. Les Touaregs sortent de la ville et se lancent à leur poursuite avec 40 pick-up, mais ils tombent dans une embuscade à Tadjalalt, à une quarantaine de kilomètres à l'ouest. Les Touaregs subissent de lourdes pertes et battent en retraite. L'État islamique reprend l'avantage et après plusieurs heures de combats et plusieurs dizaines de morts de part et d'autre, les djihadistes reprennent le contrôle de la ville.

Moussa Ag Acharatoumane et El Hadj Ag Gamou se replient sur Ménaka avec le reste de leurs troupes.

Départ des Français et arrivée des Russes du Groupe Wagner à Ménaka en juin
Dans la nuit du 11 au 12 juin 2022, dans un campement près de Tessit, les Français capturent Oumeya Ould Albakaye, un haut commandant de l'État islamique dans le Grand Sahara. Il est présenté par l'armée française comme le chef de l'EIGS dans le Gourma malien et l'Oudalan, au nord du Burkina Faso. Le raid est mené par hélicoptère après des combats entre le Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans et l'État islamique dans le Grand Sahara.

Le 13 juin, les forces françaises de Barkhane et de Takuba achèvent l'évacuation de la base militaire de la ville de Ménaka, dans le cadre du retrait de l'armée française du Mali. La base est alors remise aux forces maliennes. Un an auparavant, 850 militaires français occupaient cette base, ainsi que des Estoniens, des Tchèques et des Suédois engagés au sein de la Task Force Takuba.

Le 15 juin, plusieurs dizaines de mercenaires russes du Groupe Wagner — 20 à 50 selon RFI — s'établissent dans la base militaire de la ville de Ménaka, évacuée deux jours plus tôt par les Français.

Sous couvert d'anonymat, un chef du MSA déclare à RFI : .

Combats de juin à août
Le , l'État islamique publie dans son journal hebdomadaire le déroulement des combats depuis Émis-Émis jusqu'au 16 juin.

Le groupe revendique avoir tués et blessés 145 combattants touaregs depuis juin. Le groupe a publié les photos des corps avec les papiers d'identités pour prouver leurs affirmations. L'État islamique affirme aussi avoir capturé plusieurs véhicules militaires, dont certains sont équipés de mitrailleuses lourdes.

Pour la seule embuscade d'Adéramboukane, le groupe revendique 50 tués dans les rangs du MSA-GATIA avec pour preuve les photos de 46 combattants tués.

Le groupe revendique aussi l'attaque Pétèl Kolé du . Le groupe affirme que sa filiale sahélienne a obtenu de nombreux gains territoriaux dans la région, dont la maîtrise quasi-total de la frontière malo-nigérienne. Le groupe contrôle aussi la seule route pour accéder au Niger.

Le , le groupe publie les photos de 46 dépouilles de combattants du MSA et du GATIA, tués lors de l'embuscade d'Adéramboukane ainsi que de nombreuses prises de guerre.

Le , un drone appartenant à la milice russe Wagner est abattu par l'État islamique dans le Grand Sahara.

Le , seize touaregs sont tués lors d'une attaque dans la région de Ménaka. Une semaine plus tôt, un nombre important de touaregs ont rejoint la ville de Ménaka à la suite de menaces de l'État islamique à cause de soupçons de soutiens au MSA.

Selon un rapport, les forces de défense et de sécurité ont renforcé leur dispositif de sécurité à l'intérieur de la ville et aux points de contrôle d'entrée et de sortie. Toutefois, la délinquance et les actes criminels comme des braquages et des intimidations persistent de la part de bandits de grand chemin dans la ville de Ménaka et dans sa périphérie.

Le , le camp militaire de Tessit est attaquée par des djihadistes de l'État islamique dans le Grand Sahara. Au moins 42 militaires maliens sont tués, et 22 autres blessés.

Selon de nombreuses sources, l'État islamique dans le Grand Sahara réalise une percée dans la région de Menaka. D'après le spécialiste des mouvements djihadistes Wassim Nasr, le rayon d'action de l'EIGS est sans précédent depuis sa création en 2015. Le groupe est actuellement aux portes de la ville de Menaka, et contrôle des localités auxquelles il n'avait pas accès auparavant.

Les attaques se succèdent en août et se rapprochent de la ville de Ménaka. Les 7 et 8 août, une douzaine de civils touaregs sont assassinés au nord-est de Ménaka. Le 12 août, au moins 20 civils touaregs sont tués à Assaylal — ou Esseylel —, un village situé à 18 kilomètres de Menaka.

Le 15 août, des djihadistes à motos raflent du bétail aux portes de la ville de Ménaka, ce qui provoque un mouvement de panique.

Le 29 août, un combat a lieu dans la région de Tessit. L'armée malienne revendique la mort de 44 djihadistes de l'État islamique, contre deux morts et huit blessés dans ses rangs.

Prise de Talataye par l'État islamique en septembre

Le 6 septembre, l'État islamique dans le Grand Sahara s'empare de la petite ville de Talataye. L'attaque débute dans l'après-midi et s'achève au crépuscule, après trois heures de combats. Lors de cet affrontement, les miliciens touaregs du MSA et les djihadistes du Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans étaient tous deux présents dans la zone et auraient combattu ensemble contre les djihadistes de l'État islamique. Les djihadistes brûlent le marché, ainsi que plusieurs habitations, et au moins 30 à 45 civils sont tués.

Contre-attaque du Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans à partir d'octobre 2022
Fin octobre, le Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans (GSIM) lance une contre-attaque avec l'aide de plusieurs factions touaregs afin d'évincé l'État islamique dans le Grand Sahara (EIGS) de la région. Des combats ont lieu à Andéramboukane, Tamalat, Inchinane et Aghazarghazen.

Le , l'EIGS revendique la mort de 40 membres du GSIM. Le lendemain, le GSIM répond en affirmant avoir tué 70 hommes de l'État islamique les 27, 28 et 29 octobre, tout en admettant la mort d'une trentaine de ses combattants. Le , l'État islamique a publié les photos de 34 combattants du JNIM tués ainsi qu'un grand arsenal de guerre pris en butin.

Un autre combat a également lieu le 31 octobre à Anchwadj, dans la région de Gao, entre le GATIA et l'EIGS. Le GATIA revendique une quinzaine de morts du côté de l'EIGS, contre neuf tués pour ses combattants et fait état de quatre civils exécutés par les djihadistes. L'EIGS à également revendiquée cette affrontement, le groupe revendique avoir tués 14 miliciens du GATIA, et affirme que ses combattants sont retournées sains et sauf dans leurs positions, le groupe a également diffusé les photos d'une dizaine de cadavres du GATIA.

L'État islamique accuse également Al-Qaïda d'avoir abattu 20 civils peuls entre Tamalat et Inekar. Le groupe affirme également avoir détruit une cargaison d'hashich près d'Aderamboukane et avoir distribué des médicaments aux populations locales.

L'offensive conjointe entre le GSIM et les milices ont été largement contenu selon des sources proches du terrain, le , au moins 85 combattants du GSIM ont été tués par l'État islamique a Ndaki.

Entre le 7 et le 10 décembre, le GSIM et l'EIGS s'affrontent dans les environ de Tadjalalt et de Haroum, à l'ouest d'Andéramboukane. L'affrontements semble s'être achevé sans vainqueur notable. L'EIGS revendique la mort d'une centaine de combattants ennemis, le GSIM affirme pour sa part avoir tué 73 miliciens de l'État islamique.

Le 13 décembre, l'EIGS publie une vidéo des montrant plusieurs centaines de ses combattants prêtant allégeance au nouveau calife Abou al-Hussein al-Husseini al-Qourachi. Pour Cyril Bensimon, journaliste du Monde, la vidéo . Djallil Lounnas, chercheur algérien spécialiste des groupes jihadistes à l'université al-Akhawayn, au Maroc, déclare à RFI : .

Le 13 décembre, l'armée nigérienne soutenu par l'armée française ont tué entre 15 et 20 djihadistes de l'EIGS dans la région d'Abala au Niger. L'opération militaire met fin à une trêve tacite entre les djihadistes et le gouvernement nigérien.

Le 23 janvier 2023, Al-Zallaqa, l'organe de propagande du GSIM publie plusieurs photographies de son chef, Iyad Ag Ghali, présent dans la région de Ménaka, entourés de notables touaregs qui lui prêtent allégeance. La réunion aurait eu lieu près d'Inékar, deux jours plus tôt.

Selon RFI, le 26 janvier 2023, à Djounhane, à une quarantaine de kilomètres de Kidal, Iyad Ag Ghali rencontre les représentants du Cadre stratégique permanent (CSP) et la Coordination des mouvements de l'Azawad (CMA). Alghabass Ag Intalla aurait été présent. La présence de Mohamed Ag Intalla et du général El Hadj Ag Gamou est avancée par certaines sources et démentie par d'autres. Au terme de cette rencontre, une sorte de pacte de non-agression aurait été établi entre le Groupe de soutien à l'islam et aux musulmans et les groupes armés du Nord afin de concentrer leurs efforts contre l'État islamique dans le Grand Sahara.

Le  mars, un affrontement éclate à Tifandimata entre le GSIM et l'EIGS. Le GSIM revendique la victoire et affirme avoir tué 60  de l'EIGS. L'EIGS revendique pour sa part la mort de 30 hommes .

Opération de l'armée nigérienne en mars 2023
En mars 2023, l'armée nigérienne lance une opération contre l'EIGS en réponse à l'attaque d'Intagamey. Après un accorchage le 17 mars à Tiloa, elle se lance à la poursuite d'un groupe de djihadistes et pénètre en territoire malien. Le 25 mars, elle revendique la prise de la base d'Hamakat, à 80 kilomètres au sud de Ménaka, et la mort de 79 djihadistes.

Prise de Tidermène par l'EIGS en avril 2023
Le 10 avril 2023, l'État islamique prend sans combattre le village de Tidermène, localité stratégique située à 75 km au nord de Ménaka. Les hommes du GSIM prennent la fuite sans opposer de résistance. Selon de nombreuses sources, la majorité des cercles de la région de Menaka serait sous le contrôle de l'EIGS. Le groupe encercle désormais la ville de Ménaka, contrôlant tous les points de ravitaillement menant à la ville.

Selon de nombreux témoignages locaux, la majorité de la région de Ménaka est désormais sous le contrôle de l'EIGS qui a chassé toute opposition. Selon le journaliste Wassim Nasr, le groupe a désormais son sanctuaire à Ménaka et affiche désormais une volonté de gouvernance.

Des sources locales en effet affirment qu'à . Selon des témoignages, .

Dans les jours qui suivent, une partie des  habitants et réfugiés de Ménaka commencent à fuir la ville. Entre le 10 et le 21 avril,  personnes se réfugient à Gao et Kidal. Selon Serge Daniel, correspond et journaliste à Bamako, pour . Toutes les principales localités de la région sont à présent sous le contrôle de l'État islamique dans le Grand Sahara.

Pertes

Les combats font de nombreux morts. Une source militaire malienne de l'AFP affirme que . Un élu de la région de Ménaka déclare anonymement que le bilan est de . Moussa Ag Acharatoumane, le chef du MSA, déclare le 11 mars qu'une vingtaine d'hommes du MSA et une quarantaine de civils ont été tués.

À la mi-mars, le maire de Tamalat annonce que dans sa localité, le bilan des violences est de . Le Monde indique pour sa part qu'.

Fin mars, l'État islamique revendique la mort de 250 combattants touaregs rien qu'entre le 9 et le 11 mars. Le journaliste Wassim Nasr indique pour sa part que des sources touarègues sur zone font état d'environ 400 morts.

Le 28 mars 2022, l'EIGS publie des photographies montant une trentaine de combattants du CSP tués au combat.

Fin mars, la Coordination des mouvements de l'Azawad (CMA), alors membre du Cadre stratégique permanent (CSP), affirme que 500 civils ont été massacrés en deux semaines par l'État islamique. L'agence Reuters donne le même bilan, d'après une source militaire anonyme. Un responsable gouvernemental de la région de Gao déclare également à l'agence Reuters qu'environ 200 civils ont été tués dans la commune de Talataye entre le 21 et le 25 mars, et des milliers d'autres déplacés.

Entre mars et juin, un décompte de l'ONU fait état de la mort d'au moins 264 civils, causés par les djihadistes de l'EIGS.

Selon les informations recueillies auprès de déplacés réfugiés à Gao, la région est en proie à un véritable carnage : « L'État islamique regroupe les habitants qu'il qualifie d'informateurs au compte du MSA et les fusille à bout portant.».

Début avril, Jeune Afrique estime qu'entre 300 à 500 personnes, principalement des civils, ont été tués lors des violences.

En juillet 2022, Moussa Ag Acharatoumane, le chef du MSA et porte-parole du CSP, affirme que près de  civils ont été massacrés par Daech depuis le mois de mars.

En août 2022, RFI évoque, selon les sources, 300 à 700 civils tués

En septembre 2022, l'ONG Armed Conflict Location and Event Data project (Acled) indique que plus de 900 personnes, majoritairement des civils, ont été tuées depuis mars par l'EIGS dans les régions de Gao et de Ménaka.

Réfugiés
Le lundi 14 mars, Mohamed Touré, représentant du Haut-Commissariat des Nations Unies pour les réfugiés (UNHCR) au Mali, chargé de la Coordination humanitaire, indique  déplacés internes ont été enregistrés au cours de combats dans la région de Ménaka, précisant que « ces déplacés internes ont fui les combats et se sont retrouvés dans des situations de grande précarité parce que dans la fuite, ils ont tout laissé derrière eux ».

Dans un communiqué publié le 31 mars, la MINUSMA que .

Fin mai, l'ONU fait état de  déplacés internes au Mali et de  réfugiés au Niger. En août, l'ONU rapporte que  civils se sont réfugiés à l'intérieur de la ville de Ménaka.

Réactions
Les offensives de l'État islamique dans la région de Ménaka ne provoquent que peu de réactions de la part de la junte malienne. Cela est notamment dénoncé le 22 avril 2022 par Moussa Ag Acharatoumane, le chef du MSA, devant le Conseil national de transition : .

En septembre 2022, le journal Le Monde cite également l'analyse d'un chercheur malien : .

Suites
Le 3 août, un convoi de l'armée malienne tombe dans une embuscade djihadiste dans la région de Ménaka. L'État islamique dans le Grand Sahara revendique l'attaque, ainsi que la mort de 16 militaires.

Notes et références

Références externes
 .

Vidéographie
  Mali : les motos au cœur de la riposte à la menace du groupe état islamique à Ménaka, Sahelien Videos, 9 janvier 2023.

Bataille de 2022
Bataille impliquant l'État islamique
2022 au Mali
Mars 2022
Bataille impliquant le Mali
Bataille impliquant la France
Région de Gao

Offensives de Ménaka


Neohyparpalus parcepunctatus es una  especie de coleóptero adéfago de la familia Carabidae y el único miembro del género monotípico Neohyparpalus.

Referencias

Enlaces externos
 Neohyparpalus en ION
 Nomenclator Zoologicus

Harpalina

Neohyparpalus


Soli Deo gloria es un término en latín que significa solo la gloria a Dios. Ha sido utilizada por artistas como Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel y Christoph Graupner para indicar que el trabajo fue producido por el bien de alabar a Dios. La frase se ha convertido en una de las cinco solas postuladas para resumir las creencias básicas de los reformadores durante la Reforma protestante.

Como doctrina, significa que todo lo que se hace es para la gloria de Dios a la exclusión de auto-glorificación y el orgullo de la humanidad. Los cristianos deben estar motivados e inspirados por la gloria de Dios y no la suya.

Significado y términos relacionados
Las tres palabras Soli Deo gloria (abreviado S. D. G.) tienen significado en latín de la siguiente manera: la soli es un dativo (irregular) singular del adjetivo «solitario», «único», y está de acuerdo con el dativo singular Deo, (en forma nominativa del diccionario Deus), que significa «Dios»; y gloria es el caso nominativo de la misma palabra en el español.

Soli Deo Gloria se traduce generalmente gloria a Dios solo, pero algunos lo traducen como gloria al único Dios. Una frase similar se encuentra en la traducción Vulgata de la Biblia: «soli Deo honor et gloria». Esto es gramaticalmente igual que la firma de Bach y Handel, pero utilizando el dativo «al único Dios», después de los dos sujetos nominativos «honor y gloria». El versículo dice de manera diferente en griego y en español por el adjetivo adicional «sabio» aphthartoi, aoratoi, monoi, sophoi Theoi «al inmortal, invisible, único y sabio Dios».

Uso musical y literario

El compositor barroco Johann Sebastian Bach escribió las iniciales «S. D. G.» al final de todas las composiciones de su iglesia y también la aplicó a algunas, pero no todas, sus obras profanas. Esta dedicatoria era a veces también utilizada por el contemporáneo de Bach George Friedrich Händel, por ejemplo, en su Te Deum. El místico y poeta español del  San Juan de la Cruz utiliza la frase similar, Soli Deo honor et gloria, en sus Precauciones y Consejos.

En homenaje a Bach, el término también fue elegido por Sir John Eliot Gardiner como el nombre de su propio sello discográfico después de abandonar Archiv Produktion, para continuar y completar su proyecto de cantatas de Bach.

Uso protestante en las Cinco Solas
Junto con la sola fide, la sola gratia, la sola scriptura y solus Christus, la frase se ha convertido en parte de lo que se conoce como las Cinco solas, un resumen de los principios centrales de la Reforma Protestante. Aunque estas frases individuales se han utilizado durante siglos, no está claro cuando fueron inicialmente juntadas.

Otros puntos de vista confesionales
En la ortodoxa oriental y la teología católica, el término latría se utiliza para la forma de adoración y glorificación dirigido sólo a la Santísima Trinidad. El término dulía se utiliza para los santos en general y hiperdulía (por encima de la dulía) para la Virgen María. La definición de la jerarquía de tres niveles de latría, hiperdulía y dulía se remonta al Segundo Concilio de Nicea en 787.

Lema

Soli Deo Gloria es el lema de la Hermandad de San Gregorio, una comunidad cristiana de los hermanos de la Iglesia Episcopal fundada dentro de la Comunión Anglicana en 1969; del Wheaton Academy, una escuela secundaria situada en el oeste de Chicago, Illinois, que fue fundada en 1853; del Concordia College, Moorhead, Minnesota; del Luther College, Decorah, Iowa; del Dort College, Iowa; del Gremio Americano de Organistas; de la Christ Presbyterian Academy en Nashville, Tennessee; del Ursuline High School, una escuela secundaria católica ubicada en Youngstown, Ohio, que fue fundada en 1905; y del Bishop's Stortford College, una escuela pública británica fundada en 1868 en Bishop's Stortford, Hertfordshire, Reino Unido. También se imprime en la moneda sudafricana de 1 rand.

Referencias

Enlaces externos
 Articles on the five solas from a conservative Protestant perspective

Teología protestante
Reforma protestante
Términos cristianos
Frases religiosas latinas

Soli Deo gloria


La sfârșitul lunii ianuarie 2019, un val extrem de rece provocat de vortexul polar arctic a lovit Vestul mijlociu al Statelor Unite și centrul Canadei, provocând decesul a cel puțin 21 de persoane.

În mod normal, fluxul de jeturi din emisfera nordică se deplasează suficient de rapid pentru a menține staterul polar staționar în stratosfera deasupra Polului Nord. La sfârșitul lunii ianuarie 2019, o slăbire a acestui flux a împărțit vortexul polar în două, prin urmare o formațiune s-a deplasat spre sud, "lovind" centrul Canadei și partea central-nordică a Statelor Unite, menținându-se pentru aproximativ o săptămână înainte de disipare. Influxul de aer glacial din Polul Nord a creat vânturi puternice și a adus temperaturi extreme, exacerbate și de răceala puternică a vântului. Cantități mari de zăpadă au căzut în zona afectată.

Evenimentul meteorologic neobișnuit a fost atribuit (și de data asta) schimbărilor climatice.

Cel puțin 8 decese au fost atribuite în mod direct valului rece, cu câțiva dintre acești oameni înghețați până la moarte. 21 decese suplimentare sunt în curs de investigare ca potențial legate.

Recorduri negative
La Chicago mercurul termometrelor a coborât mai jos de -30 °C, în La Crosse, statul Wisconsin, temperatura a scăzut până la -34 °C, iar recordul a fost înregistrat în Park Rapids, statul Minnesota, cu -46 °C. La aceste temperaturi extrem de scăzute s-a adăugat și efectul unui vânt de aproximativ 30 km/h, care a făcut ca temperatura resimțită (windchill – n.r.) să fie de -50°C sau chiar de -60 °C.

Note

2019 în Statele Unite ale Americii
2019 în Canada
Valuri de frig

Valul de frig din America de Nord din ianuarie 2019


An Gomesa doniana in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni James Bateman ngan W.H.Baxter, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Mark W. Chase och Norris Hagan Williams. An Gomesa doniana in nahilalakip ha genus nga Gomesa, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gomesa

Gomesa doniana


Tananarive Priscilla Due (AFI:) (nascida em 5 de janeiro de 1966) é um autor e educador americano. Due ganhou o American Book Award por seu romance The Living Blood. Ela também é conhecida como historiadora de cinema com experiência em terror negro. Due ministra um curso na UCLA chamado "The Sunken Place: Racism, Survival and the Black Horror Aesthetic", que se concentra no filme de Jordan Peele Get Out.

Infância e educação
Due nasceu em Tallahassee, Flórida, a mais velha de três filhas da ativista de direitos civis Patricia Stephens Due e do advogado de direitos civis John D. Due Jr. Sua mãe a batizou com o nome francês de Antananarivo, capital de Madagascar.

Due é bacharel em jornalismo pela Medill School of Journalism da Northwestern University e mestre em literatura inglesa, com ênfase em literatura nigeriana, pela University of Leeds. Na Northwestern, ela morava no Communications Residential College.

Carreira
Due trabalhava como jornalista e colunista para o Miami Herald quando escreveu seu primeiro romance, The Between, em 1995. Isso, como muitos de seus livros subsequentes, fazia parte do gênero sobrenatural. Due também escreveu The Black Rose, um romance histórico sobre Madame CJ Walker (baseado em parte na pesquisa conduzida por Alex Haley antes de sua morte) e Freedom in the Family, um trabalho de não ficção sobre a luta pelos direitos civis. Ela contribuiu para o romance de humor Naked Came the Manatee, uma paródia de mistério / suspense para a qual vários autores da área de Miami contribuíram com capítulos. Due também escreveu a série de romances African Immortals e os romances de Tennyson Hardwick.

Due é um membro do corpo docente afiliado no programa MFA de escrita criativa na Antioch University Los Angeles e também é uma cátedra Cosby de humanidades no Spelman College em Atlanta.

Ela desenvolveu um curso na UCLA chamado "The Sunken Place: Racism, Survival And The Black Horror Aesthetic", após o lançamento do filme de 2017 Get Out. O primeiro curso se tornou viral e incluiu a visita de Peele.

Due foi destaque no documentário de 2019 Horror Noire: A History of Black Horror, produzido por Shudder.

Vida pessoal
Due é casada com o autor Steven Barnes, que ela conheceu em 1997 em um painel da Clark Atlanta University sobre "A imaginação fantástica afro-americana: explorações em ficção científica, fantasia e horror". O casal mora na área de Los Angeles, Califórnia, com seu filho, Jason.

Bibliografia

Romances

Ficção especulativa

 O Entre (1995)
 A Boa Casa (2003)
 O Fantasma de Joplin (2005)
 Verão Fantasma: Histórias (2015)

Série African Immortals

 Minha alma para manter (1997)
 O Sangue Vivo (2001)
 Colônia de Sangue (2008)
 Minha alma para levar (2011)

Mistérios

 Naked Came the Manatee (1996) (colaborador)

Os romances de Tennyson Hardwick

 Casanegra (2007; com Blair Underwood e Steven Barnes )
 In the Night of the Heat (2008; com Blair Underwood e Steven Barnes)
 Da Cidade do Cabo com Amor (2010; com Blair Underwood e Steven Barnes)
 South by Southeast (2012; com Blair Underwood e Steven Barnes)

Contos

 "Like Daughter", Dark Matter: A Century of Speculative Fiction from the African Diaspora (2000)
 "Dia do Julgamento", Mojo: Conjure Stories (2003)
 "Aftermoon", Dark Matter: Reading the Bones (2004)
 "Senora Suerte", A Revista de Fantasia e Ficção Científica  (2006)
 "O Lago" (2011)
 "Enhancement", de quem é o futuro? (2018)
 "A Piscina dos Desejos" (2021)

Outros trabalhos

 The Black Rose, ficção histórica sobre Madame CJ Walker  (2000)
 Freedom in the Family: A Mother-Daughter Memoir of the Fight for Civil Rights (2003) (com Patricia Stephens Due)
 Devil's Wake (com Steven Barnes) (2012)
 Cachoeira Dominó (2013)
 Ghost Summer (Coleção) (2015)

Prêmios e reconhecimento

 Nomeado para um Prêmio Bram Stoker por Realização Superior em um Primeiro Romance por The Between
 Indicado ao prêmio Bram Stoker de Melhor Romance por My Soul to Keep
 Indicado ao NAACP Image Award por The Black Rose
 Recebeu o NAACP Image Award por In the Night of the Heat: A Tennyson Hardwick Novel (com Blair Underwood e Steven Barnes)
 O American Book Award por The Living Blood
 2008 Carl Brandon Kindred Award pela novela "Ghost Summer", que apareceu na antologia The Ancestors (2008)
 Vencedor do British Fantasy Award de 2016 pela coleção de contos Ghost Summer .
 Vencedor do Prêmio Ignyte 2020 de Melhor em Não Ficção Criativa por Black Horror Rising, publicado na Uncanny Magazine (2019)

Veja também

 Lista de autores de ficção de terror

Referências

Ligações externas

 Website oficial

 Tananarive Due: 'My Soul to Keep' - Entrevista na NPR, All Things Considered, 31 de outubro de 1997 (Áudio)

Mulheres romancistas dos Estados Unidos
Escritores de ficção científica dos Estados Unidos
Escritores afrofuturistas
Pessoas vivas
Nascidos em 1966
!Mais Teoria da História na Wiki (Negres)
!Mais Teoria da História na Wiki (Mais Pretas)

Tananarive Due


Adrian Vasile (n. 14 octombrie 1982, în București) este un fost jucător și actualmente antrenor de handbal din România. În mai 2016, Vasile a câștigat, din postura de antrenor secund al CSM București, Liga Campionilor EHF Feminin. Din octombrie 2019, el este antrenorul principal al echipei.

Ca handbalist, Adrian Vasile a câștigat Cupa Challenge EHF în 2006, în timp ce juca la Steaua București.

Între 18 noiembrie 2017 și 22 noiembrie 2020, Adrian Vasile a fost antrenorul secund al echipei naționale a Muntenegrului, sub conducerea lui Per Johansson. Pe 19 ianuarie 2021 a fost numit antrenorul principal al echipei naționale a României.

Palmares
Ca antrenor
Liga Națională:
 Campion: 2015, 2016, 2017, 2018
 Locul 2: 2019

Cupa României:
 Câștigător: 2016, 2017, 2018, 2019
Finalist: 2015

Supercupa României:
 Câștigător: 2016, 2017
Finalist: 2015, 2018, 2019

Liga Campionilor EHF:
 Câștigător: 2016
Locul 3: 2017, 2018

Bucharest Trophy
 Câștigător: 2014, 2015

Ca jucător
Liga Națională:
 Campion: 2008

Cupa României
 Câștigător: 2007, 2008, 2009

Cupa Challenge EHF:
 Câștigător: 2006

Distincții
În 2016 i s-a decernat titlul de cetățean de onoare al municipiului București.

Referințe

Handbaliști români
Antrenori de handbal români
Nașteri în 1982
Bucureșteni
Cetățeni de onoare ai Bucureștiului

Adrian Vasile


La U.S. Route 91 o Ruta Federal 91 (abreviada US 91) es una autopista federal ubicada en el estado de Idaho. La autopista inicia en el sur desde la frontera con Utah hacia el norte en Idaho Falls. La autopista tiene una longitud de 115,4 km (71.7 mi).

Mantenimiento
Al igual que las carreteras estatales, las carreteras interestatales, y el resto de rutas federales, la U.S. Route 91 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de Idaho por sus siglas en inglés ITD.

Cruces
La U.S. Route 91 es atravesada principalmente por la Interestatal 15.

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial del ITD
 Lista de ciudades servidas por autopistas federales}
 Lista de Autopistas por estado en AARoads.com

Carreteras federales de Idaho

en:U.S. Route 91#Idaho

U.S. Route 91


Consideraciones teóricas acerca de la esencia de lo psíquico (en alemán Theoretische Überlegungen zum Wesen des Psychischen) es una obra escrita por Carl Gustav Jung entre 1945 y 1946 y revisada en 1954. Obra clásica tardía de Jung en la que recapitula su teoría. En esta obra provee el fundamento teórico sobre el cual se apoyan el resto de sus propuestas, siendo el trabajo más sintético y completo de las obras teóricas de Jung.

Edición en castellano

Obras de Carl Gustav Jung
Libros de psicología


Oleksandr Yarmak (ukr. Олекса́ндр Валенти́нович Ярма́к, rođ. 24. listopada 1991.) je ukrajinski hip-hop glazbenik. Yarmak performira na ruskom i ukrajinskom jeziku. Njegove pjesme su uglavnom o ljubavi, humoru i socijalnim pravima. Yarmak je isto bio u seriji Yak hartuvavsya Style.

Karijera
Yarmak je studirao glazbu 12 godina, pogotovo Hip-hop i rap. U isto vrijeme je vježbao repanje na programu eJay.

Diskografija

Izvori

Vanjske poveznice
Službena stranica Yarmaka

Ukrajinski glazbenici
Hip hop glazbenici

Yarmak


André Vacellier, né le  à Paris et mort le  à Arès, est un clarinettiste classique français.

Biographie
Il joue dans le Quintette à vent de Paris, fondé en 1928, avec Roger Cortet (flûte), Louis Grommer (hautbois), René Reumont (cor) et Gabriel Grandmaison (basson).

Pendant la guerre, il remplace Henri Akoka, fuyant les persécutions, pour jouer en 1941 au Théâtre des Mathurins le Quatuor pour la fin du Temps après le retour d'Olivier Messiaen du camp du Stalag VIII-A à Görlitz. Le même ensemble constitué du compositeur au piano, d'Étienne Pasquier au violoncelle et Jean Pasquier au violon enregistrera la pièce en 1956. Proche de Messiaen, il crée également Les oiseaux exotiques.

Le 4 décembre 1941, il a également joué, avec le quatuor de Gabriel Bouillon, le quintette avec clarinette et cordes de Mozart, dans le cadre du Grand Festival Mozart organisé par les autorités d'occupation (Paris, 30 novembre au 7 décembre 1941).

Dans les années 1950, il joue clarinette solo dans l'Orchestre des Concerts Colonne avec le jeune Guy Deplus et clarinette solo à l'Opéra-Comique.

En 1950, il est artiste représentant les clarinettes de la maison Georges Leblanc Paris.

Il meurt à Arès le .

Œuvres
 Seize Études d'après Ferling, adaptées, développées et comportant des variations (Paris : Leduc, 1949).

Enregistrements
 Stravinsky : Pastorale, transcription pour violon et quatuor à cordes, dirigé par Samuel Dushkin, (Columbia CL4371)
 Mozart : concerto pour clarinette (Club Français du Disque)
 Schumann : Fantasiestücke, op. 73, Märchenerzählungen, op. 132; Chopin : Sonate pour violoncelle et piano avec Ray Lev (piano), André Vacellier (clarinette), Léon Pascal (alto), Dimitri Markevitch, André Collard; Enregistrements de 1951, (Forgotten Records fr 1336, 2017)
 Oboe Archive France vol. 3 : 1945-1950, (Oboe Classics CC2306, 2016)
 Henri Tomasi : Variations sur un thème Corse (c. 1945) : Thème - Pastorale - Lyrique - Toccata - Religieuse - Funèbre - Chorale, Le Quintette à vent de Paris: Fernand Caratgé (flûte), Louis Gromer (hautbois), André Vacellier (clarinette), Gabriel Grandmaison (basson), René Reumont (cor)
 Roger Désormière, Six  Danseries du XVIième siècle (1950, Decca 12"  GAF 15113) : Basse Dance - Bransle de Bourgogne - Galliarde Allemande - Tourdion - Deux  bransles de Champagne, Le Quintette à vent de Paris: Roger Cortet (flûte), Louis Gromer (cor anglais), André Vacellier (clarinette), Gabriel Grandmaison (basson), René Reumont (cor)
 Darius Milhaud, La cheminée du roi René , Op. 205 (1950, Decca 12"  GAF 15114/5) : Cortège - Aubade - Jongleurs - La maousinglade - Joutes sur l'Arc - Chasse à Valabre - Madrigal nocturne, Le Quintette à vent de Paris: Roger Cortet (flûte), Louis Gromer (hautbois), André Vacellier (clarinette), Gabriel Grandmaison (basson), René Reumont (cor)

Notes et références

Liens externes

Clarinettiste classique français
Naissance en février 1909
Naissance dans le 4e arrondissement de Paris
Décès en décembre 1994
Décès à Arès
Décès à 85 ans

André Vacellier


Westphaliasaurus es un género extinto de plesiosáurido del Jurásico Inferior (piso del Pliensbachiano) hallado en los depósitos de Westfalia, en el noroeste de Alemania. Es conocido de un esqueleto casi completo y articulado , aunque le faltan el cráneo y cerca del 38% de las vértebras superiores del cuello. Fue hallado por Sönke Simonsen, un paleontólogo aficionado, en 2007 en el distrito de Höxter cerca de Bielefeld, en el este de Renania del Norte-Westfalia, Alemania. Fue descrito nombrado por Leonie Schwermann y Martin Sander en 2011 y la especie tipo es Westphaliasaurus simonsensii. El nombre del género se deriva del nombre latinizado de Westfalia, Westphalia y el griego latinizado saurus, "lagarto". El nombre científico de la especie honra a Sönke Simonsen. Las estimaciones sugieren que era un animal de 4.5 metros de longitud.

Referencias

Plesiosaurios de Europa
Plesiosaurios del Jurásico Inferior

Westphaliasaurus