An Pitcairnia burle-marxii in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Pedro Ivo Soares Braga ngan Dimitri Sucre Benjamin. An Pitcairnia burle-marxii in nahilalakip ha genus nga Pitcairnia, ngan familia nga Bromeliaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pitcairnia

Pitcairnia burle-marxii


هورودوك (Городок) هي مدينة في محافظة لفيف في أوكرانيا.

يبلغ عدد سكانها حوالي 15,351 نسمة.

أعلام
 يوغيلا
 جوزيف بير

مراجع

مدن مقاطعة لفيف

هورودوك (محافظة لفيف)


هذه قائمة أكبر المدن في العالم العربي المرتبة بناء على عدد السكان لكل مدينة بإحيائها ضمن الحدود البلدية الرسمية.

انظر أيضاً
 التركيبة السكانية للدول العربية

المراجع

جامعة الدول العربية
جغرافيا الوطن العربي
قوائم التفضيلات
قوائم المدن حسب التركيبة السكانية
قوائم حسب عدد السكان
قوائم متعلقة بالوطن العربي
قوائم مدن حسب عدد السكان
مدن عربية

قائمة أكبر المدن في العالم العربي


Shenyang FC-31, također poznat kao J-31, jest kineski prototip borbenog zrakoplova srednje veličine pete generacije koji je razvila Shenyang Aircraft Corporation (SAC). Službeni nadimak koji je objavila SAC jest Veliki sokol (en. Gyrfalcon), iako se u nekim medijskim izvješćima također naziva i F-60 ili J-21 Snježna sova. Nomenklature J-XX u kineskoj vojsci rezervirane su za programe koje je pokrenula i financirala Narodnooslobodilačka armija, dok je zrakoplov FC-31 razvijen samostalno kao privatni pothvat proizvođača zrakoplova.

Dizajn (od 2013.)
Dok je nevidljivi lovac Chengdu J-20 službeno podržavalo Kinesko ratno zrakoplovstvo otkad je prijedlog Chengdu Aerospace Corporation pobijedio za mlazni lovac sljedeće generacije, Shenyang Aircraft Corporation pojačala je nezavisni razvoj svojega zrakoplova s ciljem mogućeg izvoza.

J-31 uključuje karakteristike za skrivanje kao što su prema naprijed pomične usisne rampe  s posebnim izbočinama (DSI, divertless supersonic inlet), konturirana spremišta za oružje i dva kosa vertikalna stabilizatora.

Konstrukcija zrakoplova
J-31 je manji od Chengdu J-20. Korištenje stajnog trapa s jednim prednjim i dva stražnja kotača dovelo je do nagađanja da je J-31 možda trebao biti lovac na nosaču zrakoplova.  Analitičar David Bignell tvrdi da se J-31 temelji na F-22, a ne na F-35, zbog sličnosti u platformi, obliku, aerodinamici i konfiguraciji okvira zrakoplova.

J-31 ima dva unutarnja odjeljka za oružje od kojih svaki može nositi dvije rakete srednjeg dometa, zajedno s dva uporišta za teže oružje i po jednim uporištem za lakše na svakom krilu, no čini se da mu nedostaje kapacitet za montiranje centralne topovske ili ometačke kapsule.

Dužnosnici iz kineske državne kompanije za proizvodnju zrakoplova (AVIC) tvrdili su da je aditivna proizvodnja uvelike korištena na zrakoplovu, što je rezultiralo smanjenjem broja komponenti za 50% u usporedbi sa sličnim zrakoplovima. Međutim, ostvareni okvir zrakoplova ne može se rastaviti, pa se za statičko ispitivanje morao transportirati cijeli.

Motori
Prema Vladimiru Barkovskom iz ruske zrakoplovne korporacije MiG, motori na prototipu zrakoplova jesu RD-93. Međutim, Kina već ima motor sličan RD-93, Guizhou WS-13 trenutno instaliran na JF-17 koji ima isti potisak i veličinu kao ruski RD-93. Kina radi na poboljšanoj varijanti nazvanoj WS-13E sa 100 kN potiska za upotrebu na J-31. Lin Zuoming, predsjednik kineskog AVIC-a, rekao je da se nada da će na lovca staviti domaće motore. Kako Kinezi budu gradili povjerenje u novije, pouzdanije i snažnije domaće motore, možda će moći pokretati J-31 prije nego veći J-20 i u većem broju.

Nosivost
J-31 može nositi 8000 kg korisnog tereta, s četiri municije ukupne količine 2000 kg interno, i 6000 kg na šest vanjskih učvršćenja; primarno naoružanje uključuje projektil kratkog dometa PL-10 i projektil zrak-zrak srednjeg dometa PL-12. 4 projektila PL-21 također se mogu ugraditi unutar unutarnjeg odjeljka za oružje J-31. Ima borbeni radijus od 1200 km i maksimalnu masu pri uzlijetanju od 25 tona.

Nedavna unapređenja (2000.)

Nosivost
Maksimalna masa pri polijetanju ovog J-31 povećana je s 25000 kg na 28000 kg.

Motori
Shenyang Aircraft Corporation službeno je potvrdila da u J-31 ugrađuje motor WS-19, koji ima maksimalni potisak od 12 tona, u usporedbi s WS-13 čiji je potisak 9 tona. Ukupni potisak mlažnjaka povećan je s 18 tona na 24 tone. Domet je povećan na 1250 km.

Odlike (procijenjene)
 Posada: jedan član (pilot)
 Duljina: 17,3 m
 Raspon krila: 11,5 m
 Visina: 4,8 m
 Površina krila: 50 m2
 Maksimalna masa pri polijetanju: 28 000 kg
 Pogon: 2 × WS-13 turboventilatora s naknadnim izgaranjem, 87,2 kN potiska svaki
 Pogon: 2 × WS-19 turboventilatora s naknadnim izgaranjem, 110 kN potiska svaki

Performanse
 Najveća brzina: 1,8 Ma na velikoj visini
 1,14 Ma (1400 km/h) na razini mora
 Borbeni domet: 1200 km s gorivom ponesenim pri polijetanju ili 1900 kilometara s dopunom goriva u zraku
 Gornja granica leta: 16 km

Naoružanje

 Uporišta: 6 x vanjsko i unutarnje ležište s kapacitetom do 8.000 kilograma, uključujući 2.000 kilograma u unutarnjem
 Rakete zrak-zrak: 12 srednjeg dometa
 Rakete zrak-zemlja: 8 nadzvučnih
 Bombe: 8 × 500 kg bombi dubokoprodirućih bomba
 Bombe: 30 manjih bomba

Avionika

 KLJ-7A AESA radar
 Optički sustav ranog upozoravanja s distribuiranim otvorom blende (DAS)
 Elektrooptički sustav ciljanja (EOTS)

Izvori

Kineski zrakoplovi lovci

Shenyang FC-31


ක්ෂුද්‍ර පරිගණකයක මධ්‍යයම සැකසුම් ඒකකය ලෙස ඇත්තේ මයික්‍රෝප්‍රොසෙසරයකි. දැවැන්ත පරිගණක සහ මධ්‍යම ප්‍රමාණයේ පරිගණකවලට සාපේක්ෂව මෙම වර්යේ පරිගණක සතු තවත් සුවිශේෂී ලක්ෂනයක් වන්නේ ඒවා සාපේක්ෂව අඩු ඉඩ ප්‍රමාණයක් ගැනීමයි. තවද බොහෝ ක්ෂුද්‍ර පරිගණක (ඒවා සතුව ආදානය සහ ප්‍රතිදානය සඳහා යතුරු පුවරුවක් සහ තිරයක් ඇති විට) පෞද්ගලික ලෙසද සැලකිය හැක.

පරිගණක විද්‍යාව

ක්ෂුද්‍ර පරිගණකය


Jana Krause (født den 10. Juni 1987 i München) er en tysk håndboldspiller som spiller for Thüringer HC og det tyske landshold. Hun har spillere optrådt for HC Leipzig og Buxtehuder SV.

Kilder

Håndboldspillere fra Tyskland

Jana Krause


රංගනය
සනත් ගුණතිලක - සුනිල්
අනුෂ්කා මැදිවක - නාමලී
අනුර මැදගොඩ - අනුරසමන්ති ලැනරෝල් - සමන්තිදමයන්ති ෆොන්සේකා - කුමුදුශාන්ති ලේඛා - නාමලීගේ මවලිලියන් එදිරිසිංහ - සුනිල්ගේ මවබී. ඇස්. පෙරේරා
රෝහිණී ජයකොඩි
කුමුදුමලී ද සිල්වා
පර්ල් වාසුදේවි
හැරී විමලසේන
පියසේන අහංගම
නිහාල් ගමගේ
දේවින්ද මාක්
පුෂ්පකාන්ති අක්මීමන
රත්මලී මනතුංග
අයිරාංගනී ශ්‍රියාකාන්ති ෆොන්සේකා
ගීතයන්
සංගීත අධ්‍යක්ෂණය – ක්ලැරන්ස් විජේවර්ධන
ගීත ප්‍රබන්ධය – අජන්තා රණසිංහ, ලූෂන් බුලත්සිංහල, ආනන්ද එස්. විජේසිරි, ක්ලැරන්ස් විජේවර්ධනපුතුනේ නුඹ වෙනුවෙන් – නීලා වික්‍රමසිංහඅඹ අත්තක මල් පිපිලා- ක්ලැරන්ස් විජේවර්ධන, මරියසෙල් ගුණතිලකඅමතක කර දමා සිතේ – ක්ලැරන්ස් විජේවර්ධනචතු මධුර' – ටී. එම්. ජයරත්න

නිෂ්පාදනය
කතාව සහ නිෂ්පාදන කළමනාකරණය - ඇන්ටනට් ද සිල්වා
සහාය අධ්‍යක්ෂණය – ගාමිණී ජයසිංහ
අංග රචනය - රෙජී ද සිල්වා
කලා අධ්‍යක්ෂණය – ලාල් හරින්ද්‍රනාත්

ප්‍රදර්ශනය
ප්‍රදර්ශනය – හයවන ප්‍රදර්ශන මණ්ඩලයේ සිනමා ශාලා තුළදී

ආරම්භක සිනමා ශාලා -

අශෝකා - ග්‍රෑන්ඩ්පාස්, අප්සරා - හෝමාගම, මිලාමෝ - කෑගල්ල, ඉම්පාලා - රාජගිරිය, වේල්ස් - මහනුවර, සමුපකාර – හික්ගුරක්ගොඩ, එමෙස් – මොරටුව, කන්ට්‍රාස් - කිරිබත්ගොඩ, නිව් සිනමා - මාතර, නිව් මිනර්වා - කළුතර, මහලේකම් – කුලියාපිටිය, නිව් විජේන්ද්‍ර – අනුරාධපුරය, රත්නාවලී – ජාඇල, සෙන්ට්‍රල් - මාතලේ

චතු මධුර


Akihiro Hyodo (født 12. maj 1982) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Shimizu S-Pulse.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Akihiro Hyodo


Dronning Margrethes og Prins Henriks Fond, også kaldet Bryllupsfonden, er en dansk fond, der støtter kulturelle, videnskabelige og sociale formål. Den blev stiftet i 1967 i anledning af den daværende tronfølger Margrethes bryllup med Prins Henrik. Formuen, som fonden uddeler midler fra, stammer fra salg af erindringsmønter og dronningens kunstneriske virksomhed. Der gives hvert år omkring 2,5-3 mio. kr til forskellige formål.

Fra 1995 har fonden optaget Fonden til Fædrelandets Vel, der stiftedes ved en landsindsamling ved befrielsen i 1945 og har finansieret rytterstatuen af Christian 10. på Sankt Annæ Plads i København (Einar Utzon-Frank, 1941-54) samt bidraget væsentligt til finansieringen af Idrætshøjskolen i Sønderborg og kirken i Klaksvig på Færøerne.

Blandt de personer, som har siddet i bestyrelsen er kunsthistorikeren Erik Fischer og den tidligere rektor på Københavns Universitet Linda Nielsen.

I 1972 stiftede fonden Amalienborg-prisen, der skal støtte støtte udgivelse af betydningsfulde danske, ikke skønlitterært værk, der oversættes til andet sprog.

Fonden styrer også Cayx-Legatet, der gives til studerende og kandidater med relation til Frankrig.

I tidens løb har fonden støtte en lang række enkeltpersoner, museer, velgørende organisation og andre projekter. Disse tæller bl.a. Lin Utzon, Marianne Grøndahl, Erik Øckenholt, Ole A. Hedegaard, Cisternerne, Middelaldercentret, Ordrupgaard, RemisenBrande, Ribe Kunstmuseum, Statens Museum for Kunst, Vikingeskibsmuseet, Randers Egnsteater,Tønder Museum, Vikingeborgen Trelleborg, Trap Danmark, Børnecancerfonden og Børns Vilkår.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fonde fra Danmark
Det danske kongehus
Etableret i 1967


Ecdeiocolea, malena biljni rod trajnica na zapadu i jugozapadu Zapadne Australije. Pripada porodici Ecdeiocoleaceae a opisan je 1874. s tada tek jednom endemskom vrstom E. monostachya. Druga vrsta (od ukupno tri u cijeloj porodici Ecdeiocoleaceae) otkrivena je i opisana tek 2011.

Vrste
 Ecdeiocolea monostachya F.Muell.
 Ecdeiocolea rigens B.G.Briggs

Izvori

Travolike

Ecdeiocolea


Ioan Grigoraș s-a născut la  în satul Cogeasca, comuna Lețcani din județul Iași. A fost cadru didactic la Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" din Iași între anii 1957 si 1997 (profesor universitar din 1972). S-a afirmat ca un foarte competent specialist în filosofia morală și, în același timp, ca un important pedagog român.

Cariera
A urmat cursurile primare în satul natal, apoi a fost elevul Școlii Normale "Vasile Lupu" din Iași, pe care a absolvit-o în anul 1951. Între anii 1951 - 1955 a urmat cursurile Facultății de Filosofie, secția Pedagogie a Universității București.

La finalizarea studiilor, în anul 1955, a fost repartizat de către Ministerul Învățământului ca preparator, la Catedra de Științe Sociale a Universității de Medicină și Farmacie București. În anul 1957, prin schimb, a venit la Universitatea "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, la Catedra de Filosofie ca asistent universitar. În anul 1965 devine lector, conferențiar în 1967 și profesor universitar în 1972.

În anul 1965 a obținut titlul de Doctor în filosofie cu tema "Problema libertății și responsabilității" la Universitatea din Leningrad, Uniunea Sovietică (în prezent, Sankt Petersburg).

Între anii 1968 și 1984 a fost șeful Catedrei de Filosofie. A fost director al Seminarului Pedagogic, devenit ulterior Departamentul pentru Pregătirea Personalului Didactic între anii 1994 și 1997.

Senatul Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași i-a conferit titlul de Profesor Emeritus.

În cariera sa de profesor universitar a publicat lucrări de specialitate, a condus peste 15 doctorate si a coordonat și îndrumat profesori și învățători pentru a obține gradul didactic I. A fost un susținut colaborator al revistei Cronica din Iași, scriind numeroase articole privind educația moral-civică precum și articole referitoare la aplicații ale eticii în domeniul educației.

Contribuții științifice
Profesorul Ioan Grigoraș a publicat mai multe lucrări, articole si carti.

I. Carti

 Datorie și lege morală, responsabilitate și liber arbitru, Editura "Sfântul Mina", Iași, 2005
 Probleme de etică, Editura Universității "Alexandru Ioan Cuza", Iași, 1999
 Personalitatea morală, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1982
 Binele și răul, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1978
 Principii de etică, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1974
 Prelegeri de etică, în colaborare cu Ion Roman Iași, 1971
 Datoria etică, Editura Științifică, București, 1968

II. Articole in reviste

 Cu privire la determinismul specific al datoriei morale, în Revista de Filosofie nr. 10, tomul 12, Editura Academiei, 1965;
 Coordonate ale personalității în filosofia premarxistă (în colaborare) în Revista de Filosofie nr. 4, tomul 14, Editura Academiei, 1967;
 Probleme ale specificului libertății morale în Analele Științifice ale Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, tomul XII, 1966;
 Datoria și binele moral în Studii și cercetări științifice, Institutul Pedagogic Bacău, 1970;
 Sociologia în acțiune, (în colaborare), Iași, 1972;
 Contribuții la problema autodeterminării morale față de muncă, în colaborare cu A. Neculau în Sociologia în acțiune, 1972;
 Personalitatea și formarea ei, în Pedagogie - Ghid pentru profesori, vol. I Editura Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, 1982;
 Educația în viziunea pedagogiei contemporane, în Pedagogie - Ghid pentru profesori, vol. II Editura Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași;
 De la norma răzbunării echitabile la principiul binelui moral, în Studii și cercetări filosofice și științifice socio-umane în Pedagogie - Ghid pentru profesori, Editura Universității "Ștefan cel Mare" din Suceava, 1993;
 Datorie și obligație morală, în Analele Științifice ale Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, tomul XXIX, 1983;
 Funcția formativă a societății morale în grupul profesional în Analele Științifice ale Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, tomul XXXI, 1985;
 Le relatif et l'absolu moral dans l'ethique cartesieanism în Analele Științifice ale Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, tomul XXXIV, 1988;
 Un paradoxe de la moralité du bien în Revue Roumaine des siences sociales, tom 31 nr.1-2, 1987, Editura Academiei;
 Petre Andrei – Problema fericirii, Fundamentul său etico - sociologic în Analele Științifice ale Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași, tomul XXII, 1976;
 Alexandru Claudian și construcția umanității între spirit și suflet în Revista de Filosofie a Academiei, mai - iunie 1989;
 În memoriam Alexandru Claudian în volumul Pagini din istoria învățământului etic și sociologic românesc Editura Spiru Haret Iași, 1997;
 Observații și sugestii privind metoda didactică în Colocviul Internațional, Științe ale Educației – dinamică și perspective, ediția a II-a, Suceava 7-8 iunie 2002.

A participat la mai multe conferinte internaționale, la Roma (1969), Belgrad (1973) si Varna (1979).

Nașteri în 1930
Cercetători români
Profesori ai Universității "Alexandru Ioan Cuza" din Iași - Psihologie și pedagogie
Profesori universitari români

Ioan Grigoraș (profesor)


C/o, care of, boende hos; anføres på breve foran navnet på den, modtageren bor hos.

C/o adresse betyder, at man flytter ind hos en ejer eller lejer, men at ens navn ikke står på døren. Når man har en c/o adresse, betyder det at man er tilmeldt og reelt bor på adressen, men at ens navn ikke står på postkassen.

C/o-adresse kan være en anden adresse, end den man er registreret med i folkeregisteret.

En såkaldt c/o adresse i CPR kræver, at man faktisk bor på adressen.

Kilder

Forkortelser
Samfund

C/o


Drapelul Uruguayului (Pabellón Nacional) are un câmp realizat din nouă dungi orizontale egale care alternează: alb și albastru. Colțul din stânga sus este alb și în el este plasat Soarele de mai, din care se extind 16 raze, alternând între raze triunghiulare și raze ondulate. Steagul a fost adoptat pentru prima dată prin lege la 16 decembrie 1828 și avea 19 dungi. Acest steag a fost în vigoare până la 11 iulie 1830, când o nouă lege a redus numărul de dungi la nouă. Steagul a fost proiectat de Joaquín Suárez.

Simbolism și design

Dungile orizontale de pe drapel reprezintă cele nouă departamente originale din Uruguay. Primul drapel conceput în 1828 avea 9 dungi de culoare albastru deschis; acest număr a fost redus la 4 în 1830 înainte de proclamarea primei Constituții a țării. Soarele din mai reprezintă o nouă națiune în lume.

Steaguri istorice
Acestea sunt steaguri recunoscute din motive istorice și sunt arborate împreună cu cel național pe clădiri guvernamentale:

Referințe

Legături externe

Uruguay
Uruguay

Drapelul Uruguayului


An Cryptocoryne bangkaensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Bastm.. An Cryptocoryne bangkaensis in nahilalakip ha genus nga Cryptocoryne, ngan familia nga Araceae.

Mabibilngan ini ha Sumatera. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cryptocoryne

Cryptocoryne bangkaensis


An Restrepia pandurata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Heinrich Gustav Reichenbach. An Restrepia pandurata in nahilalakip ha genus nga Restrepia, ngan familia nga Orchidaceae.

Mabibilngan ini ha Colombia. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Restrepia

Restrepia pandurata


Hitoshi Shiota (født 28. maj 1981) er en japansk fodboldspiller, som spiller for den japanske fodboldklub Omiya Ardija.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Hitoshi Shiota


Centro de operações de segurança, em ingles security operations center, sigla SOC, plataforma de segurança em um sistema de informação
 System on a chip, sigla SoC, computador cujo todos os componentes estão em único chip.

SOC


Grebci su naseljeno mjesto u općini Ravno, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.

Zemljopis

Nalazi se četiri kilometra od entitetske granice s Republikom Srpskom i kilometar i pol od državne granice s Republikom Hrvatskom. Cestom iz Grebaca dolazi se u Žmirek u Hrvatskoj.

Povijest

Godine 1629. posjetio je Donju Hercegovinu biskup fra Dominik Andrijašević. Tada je bila sva Donja Hercegovina katolička, gusto načičkana župama i crkvama. Prigodom posjeta Donjoj Hercegovini, zabilježio je župe u Popovu polju i među njima župu Kijevo, Beleniće i Grepce u kojoj su crkva i 33 katoličke obitelji.

Do potpisivanja Daytonskog mirovnog sporazuma bilo je u sastavu tadašnje općine Trebinje koja je ušla u sastav Republike Srpske.

Stanovništvo

1991.

Nacionalni sastav stanovništva 1991. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 15

 Srbi - 8
 Hrvati - 5
 ostali, nepoznati i neopredjeljeni - 2

2013.

Nacionalni sastav stanovništva 2013. godine, bio je sljedeći:

ukupno: 26

 Hrvati - 21
 Srbi - 5

Izvori

Naselja u Hercegovačko-neretvanskoj županiji
Ravno

Grebci


Die norwegische Davis-Cup-Mannschaft ist die Tennisnationalmannschaft Norwegens.

Geschichte
1928 nahm Norwegen erstmals am Davis Cup teil. Ihr bestes Ergebnis erzielte die Mannschaft im Jahr 1995, als sie sich für die Relegation zur Weltgruppe qualifizierte. Erfolgreichster Spieler ist Christian Ruud, der in 21 Partien insgesamt 31 Spiele gewinnen konnte, davon 24 im Einzel und 7 im Doppel. Mit 30 Teilnahmen ist Stian Boretti Rekordspieler seines Landes.

Aktuelles Team
Folgende Spieler sind für den Davis Cup 2012 nominiert:
Erling Tveit
Stian Boretti
Carl Sundberg
Fedor Baev

Weblinks

Davis-Cup-Mannschaft
Daviscupmannschaft
Daviscup

Norwegische Davis-Cup-Mannschaft


(12578) Bensaur es un asteroide que forma parte del cinturón de asteroides y fue descubierto por el equipo del Lincoln Near-Earth Asteroid Research desde el Sitio de Pruebas Experimentales, en Socorro, Estados Unidos, el 7 de septiembre de 1999.

Designación y nombre
Bensaur fue designado inicialmente como .
Más tarde, en 2002, se nombró en honor de Benjamin Paul Saur.

Características orbitales
Bensaur orbita a una distancia media de 2,302 ua del Sol, pudiendo acercarse hasta 2,011 ua y alejarse hasta 2,593 ua. Tiene una excentricidad de 0,1264 y una inclinación orbital de 7,26 grados. Emplea en completar una órbita alrededor del Sol 1276 días. El movimiento de Bensaur sobre el fondo estelar es de 0,2822 grados por día.

Características físicas
La magnitud absoluta de Bensaur es 15 y el periodo de rotación de 6,008 horas.

Véase también
 Lista de asteroides del (12501) al (12600)
 Cuerpo menor del sistema solar

Referencias

Enlaces externos

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por el Linear
Objetos astronómicos descubiertos desde el Sitio de Pruebas Experimentales
Objetos astronómicos descubiertos en 1999
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(12578) Bensaur


Red Springs may refer to:

Red Springs, North Carolina
Red Springs, Texas
Red Springs, Wisconsin

See also
Red Spring, West Virginia

Red Springs


Gaviotas ( für Möwen) ist eine Ökosiedlung in der östlichen Savanne Kolumbiens (Bezirk Vichada). Sie wurde im Jahr 1971 von Paolo Lugari gegründet, der Ingenieure und Wissenschaftler dorthin brachte, um zu erkunden, wie man in einem der unwirtlichsten Gebiete Südamerikas nachhaltig leben könnte. Heute leben dort etwa 200 Menschen.

Technologie
Im Laufe der Jahre brachte die Gemeinschaft mehrere Erfindungen hervor, darunter eine Wippe, die eine Wasserpumpe antreibt, und ein auffälliges Windrad im Design einer Sonnenblume, die den Ebenen Kolumbiens gut angepasst ist. Lugari hebt hervor, dass man soziale Experimente nicht einfach aus den gemäßigten Klimazonen importieren kann. In Gaviotas hat man es sich zum Ziel gemacht, immer solche Lösungen zu suchen, die die Probleme in der Gemeinschaft vor Ort lösen.

Da bestehende Lösungen oft nur kostspielig angepasst werden können, bestehen die Erfindungen aus Gaviotas häufig aus Änderungen bestehender Produktionsmittel, durch die sich Dinge preiswert herstellen lassen, die sonst unerschwinglich wären. Eine der verbreitetsten Entwicklungen aus Gaviotas ist eine Wasserpumpe, die Grundwasserschichten anzapft, die sechsmal tiefer liegen als normal, und das mit weniger Aufwand. Andere Pumpen in der Region hoben und senkten einen Kolben in der Pumpe, während die Ingenieure in Gaviotas eine Pumpe schufen, die stattdessen den Kolben ruhen lässt und dafür einen PVC-Mantel um ihn herum bewegt.

Als führende Solarkollektorhersteller die Kosten und die aufwändige Herstellung von leistungsfähigen Solarkollektoren erläuterten, die in der oft bedeckten Gegend genügend Sonnenwärme einfangen würden, bauten die Ingenieure von Gaviotas eigene Kollektoren zur Warmwasserbereitung aus einfachen Baumaterialien, die den besonderen Erfordernissen der Gegend besser angepasst waren. Die Ökosiedlung stellt auch einige Baumaterialien selbst her, darunter einen einzigartigen Ziegel aus dem Erdboden der Region.

Man nimmt an, dass die Savanne in präkolumbianischer Zeit ein Teil des tropischen Regenwalds des Amazonas war, dass sich die Regenwaldgrenze aber im Laufe der Jahrhunderte immer weiter verschob. Die Ökosiedlung Gaviotas ist bekannt dafür, dass sie mehr als anderthalb Millionen Bäume in der Gegend anpflanzte. Das geschah ursprünglich, um zu sehen, was dort auf dem ausgelaugten Boden der Llanos überhaupt wachsen würde. Inzwischen sind sie zum herausstechenden Merkmal des dortigen Graslands geworden. Unter dem sich bildenden Blätterdach siedelten sich wegen des tropischen Klimas wieder Regenwaldpflanzen an, die dort früher heimisch waren. Das Harz, das man von diesen Bäumen erntet, ist inzwischen eine nachhaltige Einnahmequelle für Gaviotas.

Die Siedlung versorgt sich weitgehend selbst. Zu manchen Jahreszeiten wird Dieseltreibstoff benötigt. Derzeit wird daran gearbeitet, Biodiesel herzustellen und zu vermarkten.

Geschichte
Der pragmatische Ansatz unterscheidet Gaviotas von vielen Philosophien und Ideologien. Anfangs wurde das Projekt von den Vereinten Nationen finanziell gefördert sowie von Gruppen, die umweltfreundliche Lösungen für das Wachstum der Bevölkerung in der Dritten Welt suchten. Als diese in den 1990er Jahren ihre Förderung einstellten, mussten die Bewohner sich anderswo nach einem Einkommen umsehen. Sie erkannten, dass der große Kiefernwald eine enorm nachhaltige Quelle für Harz und die vielen daraus herstellbaren Produkte wie Terpentin, Kolophonium und Musikinstrumente ist.

Die Umwandlung der Llanos bringt den Bewohnern ein blühendes Leben, doch ist das kein Beispiel für die Anwendung eines Niedrigtechnologie-Ansatzes. Gaviotas ist weitgehend unpolitisch. Diese Strategie hat es der Siedlung ermöglicht, in der Nachbarschaft von Kokapflanzern, paramilitärischen Gruppen, Militär und Guerillakämpfern zu gedeihen. Auch zu vielen öko-anarchistischen Gruppen besteht eine Distanz, weil es anfangs eine enge Bindung an die UNO und die kolumbianische Regierung gab.

Literatur
 Alan Weisman: Gaviotas. Ein Dorf erfindet die Welt neu. Übersetzt von Ursula Pesch. (2012) ISBN 978-3-492-05507-9.
Artikel auf Englisch:
 Social Design Notes: Gaviotas
 Nothing Wasted, Everything Gained
 Time for Utopia
 Gaviotas: In a War Zone, but Not at War
 An Ecologically Sound Paradise in the Middle of a War Zone
 Living on Sun, Water, Wind, Grass, and Community
 Gaviotas at University of Iowa

Weblinks
 Offizielle Webseite (in Spanisch) als pdf in deutsch:  (PDF; 248 kB)
 "Friends of Gaviotas" (englisch)

Geographie (Vichada)
Ort in Kolumbien

Gaviotas


Al Doilea Război de Independență Italian, numit și Războiul Sardiniei (în ) sau Campania din Italia (în ), a fost unul dintre cele trei războaie de independență italiene. Războiul a avut loc în 1859 între Imperiul Austriac și Regatul Sardiniei, căruia i s-a aliat Al Doilea Imperiu Francez sub Napoleon al III-lea, și, prin înfrângerea Imperiului Austriac, a deschis calea Unificării Italiei.

Vezi și
Bătălia de la Solferino

Note

Războaiele Italiei
Războaiele Franței
Războaiele Monarhiei Habsburgice
Risorgimento


Anthribidae é uma família de besouros também conhecidos como gorgulhos de fungo. As antenas não são acotoveladas, podem ocasionalmente ser mais longas que o corpo e em forma de fio, e podem ser as mais longas de qualquer membro de Curculionoidea. Como nos Nemonychidae, o labrum aparece como um segmento separado do clípeo, e os palpos maxilares são longos e salientes.

A maioria dos antribídeos se alimenta de fungos ou matéria vegetal em decomposição, e as larvas se alimentam de madeira morta. Algumas espécies de Choraginae se alimentam de sementes, algumas são pragas de produtos armazenados e, incomumente, Anthribus se alimenta de insetos de escamas moles.

Há ao redor de 3900 espécies em mais de 370 géneros ao todo.

Géneros
 Acanthopygus
 Acanthothorax
 Acarodes
 Acaromimus
 Achoragus
 Acorynus
 Adoxastia
 Aethessa
 Afrocedus
 Allandrus
 Alloderes
 Alloplius
 Alloschema
 Alticopus
 Altipectus
 Ambonoderes
 Amecus
 Anacerastes
 Analotes
 Anaulodes
 Ancylotropis
 Androceras
 Anhelita
 Anthrenosoma
 Anthribidus
 Anthribulus
 Anthribus
 Anthrimecus
 Antioxenus
 Apatenia
 Apinotropis
 Apolecta
 Apolectella
 Arachnocaulus
 Araecerus
 Araeocerodes
 Araeocerus
 Araeocorynus
 Araeoderes
 Arecopais
 Asemorhinus
 Astianus
 Atinellia
 Atophoderes
 Atoporhis
 Aulodina
 Autotropis
 Balanodes
 Barra
 Barridia
 Baseocolpus
 Basidissus
 Basitropis
 Batyrhinius
 Blaberops
 Blaberus
 Blabirhinus
 Botriessa
 Brachetrus
 Brachylaenus
 Brachytarsoides
 Brachytarsus
 Brevibarra
 Bruchela
 Bythoprotus
 Caccorhinus
 Cacephatus
 Callanthribus
 Caranistes
 Catephina
 Cedus
 Cenchromorphus
 Cerambyrhynchus
 Cercomorphus
 Chirotenon
 Choragus
 Cisanthribus
 Cleorisintor
 Cleranthribus
 Commista
 Contexta
 Cornipila
 Corrhecerus
 Corynaecia
 Cratoparis
 Cybosoma
 Cylindroides
 Dasycorynus
 Dasyrhopala
 Decataphanes
 Dendropemon
 Dendrotrogus
 Derisemias
 Derographium
 Deropygus
 Deuterocrates
 Diastatotropis
 Dinema
 Dinephrius
 Dinocentrus
 Dinomelaena
 Dinosaphis
 Directarius
 Discotenes
 Disphaerona
 Dissoleucas
 Doeothena
 Dolichocera
 Domoptolis
 Doticus
 Dysnocryptus
 Dysnos
 Ecelonerus
 Echotropis
 Ecprepia
 Ectatotarsus
 Eczesaris
 Enedreutes
 Enedreytes
 Ennadius
 Enspondus
 Entaphioides
 Entromus
 Eothaumas
 Epargemus
 Epicerastes
 Epidysnos
 Epitaphius
 Erotylopsis
 Esocus
 Ethneca
 Etnalis
 Euciodes
 Eucloeus
 Eucorynus
 Eucyclotropis
 Eugigas
 Eugonissus
 Eugonodes
 Eugonops
 Eugonus
 Eupanteos
 Euparius
 Euphloeobius
 Eurymycter
 Eusintor
 Eusphyrus
 Euxenus
 Euxuthus
 Exechesops
 Exechontis
 Exillis
 Exurodon
 Genethila
 Gibber
 Gnoticarina
 Gomphides
 Goniocloeus
 Gonotropis
 Griburiosoma
 Gulamentus
 Gymnognathus
 Gynandrocerus
 Habrissus
 Hadromerina
 Heniocera
 Fira
 Holophloeus
 Holostilpna
 Homocloeus
 Homoeodera
 Hormiscops
 Hucus
 Hybosternus
 Hylopemon
 Hypselotropis
 Hypseus
 Icospermus
 Idiopus
 Illis
 Ischnocerus
 Jordanthribus
 Lagopezus
 Lemuricedus
 Limiophaula
 Litocerus
 Litotropis
 Mallorrhynchus
 Mauia
 Mecocerina
 Mecocerus
 Meconemus
 Mecotarsus
 Mecotropis
 Meganthribus
 Megatermis
 Melanopsacus
 Mentanus
 Merarius
 Meriolus
 Mesidiotropis
 Messalius
 Misthosima
 Misthosimella
 Monocloeus
 Monosirhapis
 Morphocera
 Mucronianus
 Mycteis
 Mylascopus
 Nausicus
 Neanthribus
 Nemotrichus
 Nerthomma
 Neseonos
 Nesidobius
 Nessiabrissus
 Nessiara
 Nessiaropsis
 Nessiodocus
 Nistacares
 Notiana
 Notioxenus
 Notoecia
 Noxius
 Opisolia
 Ormiscus
 Orthotropis
 Oxyconus
 Oxyderes
 Ozotomerus
 Palazia
 Panastius
 Pantorhaenas
 Parablops
 Paramesus
 Paranthribus
 Paraphloeobius
 Parexillis
 Paropus
 Penestica
 Peribathys
 Phaenithon
 Phaenotherion
 Phaenotheriopsis
 Phaeochrotes
 Phaulimia
 Phides
 Phloeobiopsis
 Phloeobius
 Phloeomimus
 Phloeopemon
 Phloeophilus
 Phloeops
 Phloeotragus
 Phoenicobiella
 Phrynoidius
 Physopterus
 Piezobarra
 Piezocorynus
 Piezonemus
 Pioenia
 Platyrhinus
 Platystomos
 Plesiobasis
 Plintheria
 Polycorynus
 Proscopus
 Protaedus
 Protomerus
 Prototropis
 Pseudeuparius
 Pseudocedus
 Pseudochoragus
 Ptychoderes
 Rawasia
 Rhaphitropis
 Rhinobrachys
 Rhinotropis
 Scirtetinus
 Scymnopis
 Sintor
 Sintorops
 Sphinctotropis
 Stenocerus
 Stenorhis
 Stiboderes
 Strabops
 Straboscopus
 Streneoderma
 Sympaector
 Syntophoderes
 Systaltocerus
 Talpella
 Taphrodes
 Tapinidius
 Telala
 Telphes
 Tetragonopterus
 Tophoderes
 Toxonotus
 Trachycyphus
 Trachytropis
 Tribotropis
 Tropideres
 Tropiderinus
 Tropidobasis
 Ulorhinus
 Uncifer
 Urodon
 Uterosomus
 Vitalis
 Xenanthribus
 Xenocerus
 Xenognathus
 Xenopternis
 Xenorchestes
 Xenotropis
 Xylinada
 Xylinades
 Xylopoemon
 Xynotropis
 Zopyrinus
 Zygaenodes

Referências

Ligações externas

 Imagens de espécies de Anthribidae na Nova Zelândia

Famílias de coleópteros
Anthribidae

Anthribidae


Namp'o sau Nampo este un oraș-port în provincia Pyongan de Sud, R.P.D. Coreea. Pe vremuri era un mic sat de pescari care s-a dezvoltat după ce a devenit un port deschis în 1897.

Geografie
Nampo se află pe malul de nord al râului Taedong.

Referințe

Orașe din Coreea de Nord

Namp'o


Yukarınarlı, Samsun ilinin Vezirköprü ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe

Oğuz/Türkmen oymaklarının listeleri: Bu listelerdeki isimler Türkmen oymaklarının serüvenini daha iyi anlamak için gereklidir. Kayseri bölgesindeki Türkmen oymaklarını anlayabilmek için başta Kahramanmaraş, Sivas, Yozgat ve Adana olmak üzere civar illerin kayıtlarına bakmak, hatta Doğu Anadolu, İran ve Azerbaycan Türkmenleri ile Hazar ötesi Türkmenleri hakkında da bilgi sahibi olmak şarttır. Türkmen oymaklarının isimleri insanı şaşırtan bir şekilde birçok yerleşim yerinde karşımıza defalarca çıkmaktadır. Bu da göstermektedir ki, yurdumuzun doğusundan batısına, kuzeyinden güneyine uzanan her bölgede Türkmen oymaklarından parçalar yerleşik hayata geçmekte ve hatta Irak, İran, Azerbaycan, Afganistan, Balkanlar ve Türkmenistan'a kadar büyük bir coğrafyada Türkmen topluluklarının birbirleriyle akraba olduğu gerçeği önümüze çıkmaktadır. Kayseri yöresi Yörük-Türkmenlerin listesinde bulduğunuz ve ilgilendiğiniz bir obayı bu listelerden takip ederek yurdumuzun nerelerine yerleştiklerini ve hatta şu an Türkiye dışındaki bazı ülkelerde aynı obaların parçalarının bulunduğunu görebilirsiniz.

Bundan 140-150 yıl öncelerde göçebe olarak yaşayan ve "Narlıoğulları" denilen 7-8 hanelik bir aile bu bölgeye yerleşerek burayı yurt edinmiş ve mahallenin adı "Narlı" olarak kalmıştır.
Bu sülale büyüyerek mahallenin temelini oluşturmuştur.

Ayrıca Kurtuluş Savaşı sırasında Rum çetelerinin saldırılarına karşı "Narlıoğlu Abdullah" denilen kişinin önderliğinde kurulan yerel milis gücü mahallesini savunmuştur.

Coğrafya
Samsun iline 129 km, Vezirköprü ilçesine 19 km uzaklıktadır.

Nüfus

Vezirköprü'nün mahalleleri

Yukarınarlı, Vezirköprü


Stanko Bajsić (Ludbreg, 17. travnja 1937.), dugogodišnji je društveno-politički radnik. Po zanimanju je poljoprivredni tehničar.

Politička karijera
Član je SKJ od 1955. godine do 1990. Završio je Političku školu "Josip Broz Tito" u Kumrovcu.

Bio je član Kotarskog komiteta SK Đurđevac, Sekretar Kotarskog komiteta omladine Koprivnica, Sekretar OK SKH Ludbreg, član Statutarne komisije SKH i SKJ, Predsjednik Skupštine Općine Ludbreg te Generalni direktor SOUR-a Bednja Ludbreg.

Bio je delegat na 10. kongresu SKJ i 8. kongresu SKH.

Posljednji je Predsjednik Skupštine Općine Ludbreg (1981. – 1990.).

Odlikovanja
Stanko Bajsić primio je brojna odlikovanja. Neka od istaknutijih su: Orden rada sa zlatnim vijencem te Orden zasluga za narod sa srebrnom zvijezdom.

Kasniji život

Stanko Bajsić povukao se iz političkog života 1990. godine.

Hrvatski komunisti u drugoj Jugoslaviji
Životopisi, Ludbreg

Stanko Bajsić


La HMS Stromboli fue una balandra de la Royal Navy de propulsión mixta, la primera de ese nombre en homenaje al volcán de ese nombre en Italia.

Historia
La HMS Stromboli fue botada el 27 de agosto de 1839. Con casco de madera y aparejo de sloop era un buque de propulsión mixta al contar con una máquina de vapor que impulsaba ruedas laterales.

Entre el 18 de julio de 1840 y el 2 de junio de 1841 permaneció al mando del comandante Woodford John Williams, sirviendo en aguas del mar Mediterráneo, efectuando el primer año operaciones en las costas de Siria.

Al mando del comandante William Louis desde el 11 de junio de 1841 hasta igual mes de 1843 continuó en aguas del Mediterráneo para pasar luego a Woolwich, donde permaneció sin comisión hasta el 13 de octubre de 1843 cuando al mando del comandante Edward Plunkett fue afectada a la estación naval de Irlanda.

El 13 de junio de 1845 asumió el mando el comandante Thomas Fisher, y el 11 de noviembre de 1847 el comandante Amelius Wentworth Beauclerk.

El 18 de agosto de 1853 pasó al mando del comandante Robert Hall. Durante la Guerra de Crimea sirvió en el frente del Báltico, en el Mediterráneo y en el Mar Negro.

El 27 de febrero de 1856 se hizo cargo de la nave el comandante George Foster Burgess, pasando a servir nuevamente en el Mediterráneo.

Entre el 9 y el 21 de diciembre de 1861 permaneció estacionaria en Portsmouth al mando del comandante William Buller Fullerton Elphinstone, hasta que asumió el comando Arthur Robert Henry.

Al mando del comandante Henry partió al Atlántico Sur para sumarse al escuadrón de la estación naval británica en la costa sudoriental de Sudamérica comandado por el contralmirante Richard Laird Warren.

Allí, junto a la fragata HMS Forte, buque insignia al mando del capitán Thomas Saumarez, la balandra HMS Curlew (comandante Charles Stuart Forbes), la corbeta HMS Satellite (comandante John Ormsby Johnson) y la cañonera HMS Doterel, bloqueó el puerto de Río de Janeiro y tomó cinco barcos que estaban anclados allí, en el punto más álgido de la llamada Cuestión Christie, grave conflicto que llevó a la ruptura de relaciones diplomáticas entre el Imperio de Brasil y Gran Bretaña.

Entre el 4 de junio de 1863 y el 8 de junio de 1866 permaneció en el Atlántico Sur al mando del comandante Alexander Philips, regresndo entonces a Portsmouth donde sue desafectada del servicio.

Notas y referencias

Bibliografía
 Foreign Office, British and foreign state papers, 1863-1864, Volumen LIV, William Ridgway, Londres, 1869
 The Brazil correspondence in the cases of the Prince of Wales and officers of the Forte, William Ridgway, Londres, 1863

Enlaces externos
 HMS Stromboli (1839), en pdavis.nl

Balandras del Reino Unido

HMS Stromboli (1839)


A Região Geográfica Imediata de Juiz de Fora é uma das 70 regiões imediatas do Estado de Minas Gerais, uma das 10 regiões imediatas que compõem a Região Geográfica Intermediária de Juiz de Fora e uma das 509 regiões imediatas do Brasil, criadas pelo IBGE em 2017.

É composta por 29 municípios, tendo uma população estimada pelo IBGE para 1.º de julho de 2017, de 740 410 habitantes e uma área total de 9 680,983 km².

Municípios
No total, 29 municípios:

 Andrelândia
 Aracitaba
 Arantina
 Belmiro Braga
 Bias Fortes
 Bocaina de Minas
 Bom Jardim de Minas
 Chácara
 Chiador
 Coronel Pacheco
 Ewbank da Câmara
 Goianá
 Juiz de Fora
 Liberdade
 Lima Duarte
 Matias Barbosa
 Olaria
 Oliveira Fortes
 Paiva
 Passa Vinte
 Pedro Teixeira
 Piau
 Rio Novo
 Rio Preto
 Santa Bárbara do Monte Verde
 Santa Rita de Jacutinga
 Santana do Deserto
 Santos Dumont
 Simão Pereira

Ver também

 Lista de regiões geográficas intermediárias e imediatas de Minas Gerais
 Subdivisões do Brasil

Referências
Regiões geográficas imediatas de Minas Gerais


.iq, Irak için internet ülke kodu üst seviye alan adıdır. Irak İletişim ve Medya Komisyonu tarafından dağıtılmaktadır. Çevrimiçi başvuru seçeneği bulunmamaktadır.

Iq

.iq


Wolfram von Eschenbach (Frankonija, oko 1170.- Obereschenbach, 1220.) bio je njemački vitez i pjesnik, poznat kao autor epa Parzival, jednog od najdubljih srednjovjekovnih književnih djela.

Za njega se zna da je kao osiromašeni bavarski vitez bio u službi čitavog niza franačkih feudalaca tadašnjih gospodara gradova Abensberga, Wildenberga i Wertheima. Također se zna da je često boravio na dvoru grofa Hermanna I. od Tiringije, gdje se upoznao s velikim srednjovjekovnim lirskim pjesnikom Walterom von der Vogelweideom. Po svemu sudeći izgleda da je Wolfram bio samouk, ali je unatoč tome poprilično poznavao tadašnju njemačku i francusku književnost.

Od Wolframovoga književnog opusa, koji nose pečat njegove orginalnosti, uz epskog Parzivala, preostalo je osam lirskih pjesama (njem. Tagelieder), koje pjevaju o razdvojenim ljubavnicima, nedovršeni ep Willehalm, koji je životopis križara Guillauma Akvitanskog i fragmenti još jednog epa zvanog Titurel, koji obrađuje tragičnu ljubavnu priču Sigune.

Wolfram je svog Parzivala vjerojatno napisao između 1200. i 1210. To je poema od 25,000 redaka u 16 knjiga, najvjerojatnije je zasnovan na nedovršenom djelu pisca Chrétien de Troyesa: "Perceval; ou, le conte du Graal". Wolfram je njime uveo temu Svetog grala u njemačku književnost, ali su njegov uvod i kraj bili potpuno novi, rezultat njegove mašte, iako ih se pripisuje nekom neidentificiranom i vjerojatno nepostojećem provansalskom pjesniku Kyotu (Kiotu i Guiotu). To je priča o neukom i prostodušnom junaku, koji srlja u svoje avanture bez puno razmišljanja.

Wolfram se koristio klasičnim bajkovitim motivom - bezgrešne budale, koji iako neuk svojom nevinošću ipak postiže svoj cilj, do kojega i puno mudriji ne mogu doći. Wolfram koristi dramatičan Parzivalov napredak od folklorne budale do mudrog i odgovornoga čuvara Svetoga grala, kako bi ispričao suptilnu alegoriju čovjekovoga duhovnoga obrazovanja i razvoja. Složenost Wolframove teme korespondira s njegovim ekscentričnim stilom, kojega karakteriziraju retoričke bravure, dvosmislena sintaksa i slobodno korištenje dijalekta.

Wolframov utjecaj na kasnije pjesnike bio je velik, zbog toga ga se uz Hartmanna von Aua i Gottfrieda von Strassburga ubraja u trijumvirat srednjovjekovnih njemačkih pjesnika.

Njegov Parzival bio je inspiracija Richardu Wagneru za njegovu posljednju operu - Parsifal iz 1882.

Izvori

Njemački književnici
Srednjovjekovni književnici
Skladatelji srednjovjekovne glazbe

Wolfram von Eschenbach


حي الوادي هو حي تابع لبلدية الشمال حالياً في الرياض، ويحدّه من الشمال حي الندى، ومن الجنوب حي التعاون، ومن الغرب حي النفل، ومن الشرق حي الفلاح، ومن الشمال الشرقي جامعة الإمام محمد بن سعود الإسلامية، ومن الشمال الغربي حي الربيع، ومن الجنوب الشرقي حي الازدهار، ومن الجنوب الغربي حي المصيف؛ وفيها من المطاعم: مطعم البحار؛ وفيها من الأسواق: أسواق العثيم وعدد من المدارس الحكومية الابتدائية والمتوسطة ومركز صحي كما يوجد بالحي العديد من البنوك التجارية والمحلات ومن أهم شوارع الحي شارع البحر الأحمر ؛ويوجد في حي الوادي مدرسة ثانوية باسم بن سينا.

المراجع

أحياء الرياض

حي الوادي (الرياض)


Kronobiologi (kommer af græsk χρόνος, chrónos, "tid", og "biologi") er et delområde inden for biologi, som omfatter organismers evne at måle og reagere på tidens gang. Det som hovedsageligt studeres, er biologiske rytmer, cykliske fænomener eller døgnrytmer i levende  organismer og deres tilpasning til solens og månens gang.

Kronobiologiske studier inkluderer – men er ikke begrænsede til – anatomi, fysiologi, genetik, molekylærbiologi og organismers adfærd relaterat til biologiske rytmer. Andre aspekter omfattar reproduktion, økologi og evolution.

Kronobiologerne Jeffrey C. Hall, Michael Rosbash og Michael W. Young er i 2017 blevet tildelt Nobelprisen i Fysiologi eller Medicin for deres opdagelser af molekylære mekanismer, der kontrollerer det biologiske ur.

Eksterne links og referencer

Biologi
Tid

Kronobiologi


74. længdegrad kan henvise til:

 74. vestlige længdekreds
 74. østlige længdekreds

74. længdegrad


Der Heberberg ist ein Naturschutzgebiet im niedersächsischen Flecken Lamspringe im Landkreis Hildesheim.

Das Naturschutzgebiet mit dem Kennzeichen NSG HA 142 ist 15 Hektar groß. Es liegt direkt südlich von Lamspringe im Norden des Höhenzuges Heber. Das Gebiet, das vom BUND betreut wird, steht seit dem 19. Oktober 1989 unter Naturschutz. Zuständige untere Naturschutzbehörde ist der Landkreis Hildesheim.

Das langgestreckte Naturschutzgebiet stellt einen Teil des Südhanges des Heberberges und einen Teil des nach Südosten anschließenden Clausberges unter Schutz. Es ist von artenreichem Halbtrockenrasen und Niederwald geprägt. Im Schutzgebiet treten Kalksteine zu Tage. An mehreren Stellen sind kleine, ehemalige Kalksteinbrüche zu finden.

Weblinks

Einzelnachweise

Naturschutzgebiet im Landkreis Hildesheim
Geographie (Lamspringe)
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Europa
Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland

Heberberg (Naturschutzgebiet)


Riečka este o comună slovacă, aflată în districtul Rimavská Sobota din regiunea Banská Bystrica, pe malul râului Sajo. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 231 de locuitori. Se învecinează cu Štrkovec, Kráľ și Chanava.

Istoric
Localitatea Riečka este atestată documentar din 1282.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Riečka, Rimavská Sobota


Fantomska raketa (šved. Spökraketer), neidentificirani leteći objekti nalik raketi ili projektilu koji su se pojavljivali tijekom 1946. godine na noćnom nebu iznad Švedske i okolnih država, uključujući i SSSR. Fenomen je započeo u veljači i trajao sve do prosinca navedene godine. Leteći objekti su letjeli nasumično i u formacijama, kretali su se ponekad brzo, ponekad sporo, spuštali se i dizali i letjeli su bešumno te ponekad su ostavljali svjetleći trag.

Prvi švedski novinski izvještaj o neobičnim letjelicama koji je privukao poznornost inozemnih medija dogodio se 24. svibnja u 02:00 sata ujutro, kada je viđen takav leteći objekt iznad Landskronea u Švedskoj. "Raketa" je putovala u smjeru jugozapada na visini od 300 metara. Tijekom godine viđeno je između 1.000 i 1.500 takvih letjelica, što je izazvalo zabrinutost skandinavskih, britanskih i američkih vojnih vlasti. Međutim, potkraj godine fenomen se prestao ponavljati te su događaji pali u zaborav.

Bilješke

Literatura

 Mišak, Krešimir, Svjetla na nebu, Kronologija istraživanja NLO-a, SysPrint, Zagreb, 2010. ISBN 978-953-232-313-9

Ufologija

Fantomska raketa


Aliaa Magda El Mahdy (1991) es una feminista egipcia, conocida principalmente por sus actividades a través de Internet. El 23 de octubre de 2011 publicó una foto de sí misma desnuda como protesta contra la represión sexual de las mujeres en su país.

El Mahdy fue obligada a usar un velo para taparse la cara desde la edad de 14 años. Desde los 16 años se considera atea y a los 18 abandonó la casa de sus padres para convivir con su novio, Karim Amer, quien estuvo tres años en prisión por delitos contra la religión. Ella es actualmente (2011) estudiante de ciencias políticas en la Universidad Americana de El Cairo. Ambos han sido objeto de amenazas de muerte, denuncias penales y quejas a los servicios de internet que utilizan.

A finales de 2012 participó junto a otras mujeres de la agrupación FEMEN en una manifestación frente a la embajada de Egipto en Estocolmo, que protestaron desnudas y con leyendas pintadas sobre sus cuerpos contra la nueva constitución de ese país, como consecuencia de lo cual fue presentada una querella judicial en su contra, solicitando a las autoridades que se la prive de la ciudadanía y se le prohiba la entrada a Egipto.

Enlaces externos

 El blog de Aliaa Magda El Mahdy
 "La foto satánica", El País, 22 de diciembre de 2013

Feministas de Egipto
Política de Egipto
Casos judiciales sobre exhibicionismo
Ateos de Egipto
Egipcias del siglo XXI
Críticos del sunismo

Aliaa Magda Elmahdy


El ramal Paine-Talagante es una vía ferroviaria chilena que conecta las comunas de Paine y Talagante atravesando las provincias de Maipo y Talagante en la Región Metropolitana, es de trocha ancha (1676 mm.) y tiene 25,2 km, oficialmente es un sub-ramal debido a que conecta la línea de la red sur de ferrocarriles con el Ramal Santiago-Cartagena.

Historia

Años antes que se iniciaran los estudios del proyecto para unir Paine con Talagante, ya se habían propuesto algunos trazados para unir el "Ferrocarril del Sur" (línea longitudinal sur) con el incipiente ramal a Melipilla, el cual en aquel entonces aún no llegaba a San Antonio, pero se esperaba que lo hiciera en el mediano plazo. Durante inicios de 1900 la idea era unir la localidad de Hospital con Talagante, sin embargo esta no prosperó.

La idea fue retomada en la primera década del , como consecuencia de la extensión de la línea entre Santiago y Melipilla hacia San Antonio y Cartagena. La línea sería una alternativa del transporte, principalmente de cargas, desde el sur hacia el nuevo puerto. Como se señala en los informes originales del proyecto, "para apreciar la importancia que esta línea está destinada a adquirir una vez construido el Puerto de San Antonio, basta considerar que la distancia real entre Paine y Talagante, punto elegido para su arranque de la línea central, y Talagante, de 72 kilómetros por la vía actual, quedará reducido a 25,6 kilómetros por la vía directa a que se refiere el presente estudio".

En 1981, Ferrocarriles del Estado decidió electrificar el ramal (subramal) completo entre Talagante y Paine, como parte del plan de electrificación del Ferrocarril entre Santiago y Cartagena, pero dicha infraestructura era escasamente utilizada, debido a la dependencia de subestaciones de la línea central. A inicios de la década del 90, se produjo una baja considerable del tráfico de carga, debido a que Codelco ya no transportaba toda la producción del Mineral El Teniente por dicho ramal ya que derivó algunas cargas por camiones, el ramal fue poco a poco quedando en el abandono. Lo que se siguió manteniendo fue el "Peaje" que se cobraba en el Puente Ferroviario Maipo que hasta el 2009 cumplió funciones de puente ferroviario y vehicular, entre 1997 y 1998 se desarmaba la electrificación que solo había sido instalada años antes.

El futuro del ramal era realmente sombrío hasta el año 2001, cuando TRANSAP, ganadora de la licitación de transporte ferroviario de Ácido Sulfúrico proveniente de la planta El Teniente, y cuya base de operaciones se encuentra en la Estación Los Lirios (cercanías de Rancagua), y Barrancas, en San Antonio por lo que la línea fue completamente reparada, dejándola en un estándar compatible a la seguridad que requiere el traslado de ácido. Hoy en día el movimiento es incesante. Por lo menos recorren sus vías 2 trenes diarios, y el futuro se ve aún más promisorio.

Actualmente el ramal es operado por las empresas Ferrocarril del Pacífico (Fepasa) y Transportes Andrés Pirazzolli (Transap).

Enlaces externos
 Historia del Ramal de Paine a Talagante.
 http://www.youtube.com/watch?v=9GJR8QhMCPg

Paine-Talagante

Ramal Paine-Talagante


The 30 municipalities of the region of North Ostrobothnia (; ) in Finland are divided on seven sub-regions.

Koillismaa sub-region
Kuusamo
Taivalkoski

Nivala–Haapajärvi sub-region
Haapajärvi
Kärsämäki
Nivala
Pyhäjärvi
Reisjärvi

Oulu sub-region
Hailuoto (Karlö)
Kempele
Liminka (Limingo)
Lumijoki
Muhos
Oulu (Uleåborg)
Tyrnävä

Oulunkaari sub-region
Ii (Ijo)
Pudasjärvi
Utajärvi
Vaala

Raahe sub-region
Pyhäjoki
Raahe (Brahestad)
Siikajoki

Siikalatva sub-region
Haapavesi
Pyhäntä
Siikalatva

Ylivieska sub-region
Alavieska
Kalajoki
Merijärvi
Oulainen
Sievi
Ylivieska

See also
Oulu Province
Regions of Oulu

External links

Municipalities of North Ostrobothnia


Koppelsberg ist:
 ein Berg westlich von Plön in Schleswig-Holstein, siehe Koppelsberg (Berg)
 ein danach benannter Ort im Kreis Plön, siehe Koppelsberg
 ein Stadtteil von Plön (östlicher Teil des Ortes)
 ein Ortsteil von Dörnick (westlicher Teil des Ortes)

Koppelsberg (Begriffsklärung)


Jump Up! es el décimo sexto álbum de estudio de cantante británico Elton John, publicado en 1982 por The Rocket Record Company, excepto en los Estados Unidos y Canadá, donde fue editado por el sello Geffen Records. Este trabajo incluye, entre otras, canciones como "Blue Eyes" y "Empty Garden (Hey Hey Johnny)", un tributo a John Lennon.

Historia
El álbum incluye "Empty Garden (Hey Hey Johnny)", un tributo a John Lennon (quien también había firmado con Geffen para el lanzamiento de Double Fantasy, que ahora es propiedad de EMI). Este es uno de los primeros LP que muestra a John cantando con una voz más profunda, como se puede escuchar en canciones como "Blue Eyes", "Princess", "Ball and Chain" y "Spiteful Child". "Legal Boys" fue escrita por John y Tim Rice, quienes luego escribieron la letra de The Lion King y The Road to El Dorado. Este es el último álbum de estudio en el que James Newton Howard tocaba teclados (aunque volvería a tocar teclados con John en la banda sonora de Gnomeo & Juliet casi 30 años después).

En un especial de radio de Sirius de 2010, el letrista de John, Bernie Taupin, hablando de Jump Up!, dijo que era "uno de nuestros peores álbumes". Agregó: "Es un álbum terrible, horrible y desechable, pero tenía 'Empty Garden', así que vale la pena por esa canción". En los Estados Unidos, fue certificado oro por la RIAA en noviembre de 1982. La portada interior del álbum muestra al amigo de toda la vida de John, Vance Buck, y al hijo de Gary Osborne, Luke, de 5 años.

Desde 1982, solo "Empty Garden" y "Blue Eyes" se han presentado en vivo en concierto.

Lista de canciones
Todas las canciones de Elton John y Bernie Taupin, excepto cuando se indique.
Lado A
 "Dear John" – 3:30 (Elton John, Gary Osborne)
 "Spiteful Child" – 4:17
 "Ball and Chain" – 3:27 (John, Osborne)
 "Legal Boys" – 3:10 (John, Tim Rice)
 "I Am Your Robot"  – 4:46
 "Blue Eyes" – 3:26 (John, Osborne)

Lado B
 "Empty Garden (Hey Hey Johnny)" – 5:11
 "Princess" – 5:00 (John, Osborne)
 "Where Have All the Good Times Gone"  – 4:02
 "All Quiet on the Western Front" – 6:01

Certificaciones

Referencias
Jump Up! en Discogs (en inglés)

Álbumes de Elton John
Álbumes de 1982
Álbumes en inglés
Álbumes de rock
Álbumes de Geffen Records

Jump Up!


Fluoroformul este un compus chimic cu formula chimică CHF3 și gaz incolor. Este unul dintre "haloformele" cunoscute, o clasă de compuși cu formula de CHX3 (X= halogen). Fluoroformul este utilizat în diverse aplicații de nișă și este produs exact ca un produs secundar al fabricării teflonului. De asemenea, el este generat biologic în cantități mici, aparent prin decarboxilarea acidului trifluoracetic.

Referințe

Bibliografie

Legături externe
 MSDS at Oxford University
 MSDS at mathesontrigas.com
 Coupling of fluoroform with aldehydes using an electrogenerated base

Organofluoruri

Fluoroform


Jorge Manuel de Valsassina GaIveias Rodrigues (6 de abril de 1952) é um político português. Atualmente, assume as funções de deputado à Assembleia da República e Presidente da Mesa da Convenção e do Conselho Nacional do Partido CHEGA.

No Congresso do CHEGA de 2021, em Viseu, foi uma peça-chave para diminuir a contestação ao líder do partido, não tendo permitido que sete moções críticas de Ventura fossem sequer votadas.

Foi gestor e realizador de uma produtora de spots publicitários e programas de televisão e entre 2010 e 2019 esteve à frente de uma empresa de gestão turística chamada Lisbon Holidays.

Deputado na Assembleia da República

XV Legislatura da República Portuguesa
A 30 de janeiro de 2022, Jorge Galveias foi eleito deputado à Assembleia da República pelo CHEGA, pelo círculo eleitoral de Aveiro. No dia 20 de maio, visitou a Federação Pela Vida, juntamente com os deputados André Ventura e Rita Matias, em apoio à realização de um Referendo sobre a Eutanásia. A 2 de março de 2023, o líder do CHEGA, André Ventura, apontou o seu nome como candidato à vice-presidência da Assembleia da República. Obteve 58 votos a favor, 112 brancos e 28 nulos, entre um total de 198 votantes, quando precisava de 116 votos a favor para ser eleito. Após o chumbo da sua candidatura, André Ventura considerou que "fica cada vez mais evidente que não se trata de uma questão de perfil, de nome, de personalidade ou percurso" do candidato, "é uma questão de cerco político e partidário".

A 30 de setembro de 2023, participou numa manifestação de apoio à habitação, em Lisboa, juntamente com os deputados Rui Paulo Sousa e Filipe Melo. Nessa manifestação, foram agredidos e insultados, sendo necessária a intervenção e uma escolta da Polícia. No primeiro plenário da Assembleia da República, logo após este incidente, André Ventura condenou o Presidente da Assembleia da República, Augusto Santos Silva, por não deixar nenhuma palavra de apoio aos deputados, por não condenar os manifestantes e por dizer "Devemos respeitar as manifestações cujos produtores, cujas motivações e cujos objetivos estão muito distantes dos nossos." Após essa intervenção de Santos Silva, Ventura afirmou, que "O senhor presidente, meu presidente já não é, desta bancada já não é, de uma parte do país já não é, e eu não o reconheço como presidente da Assembleia da República, e vou-me embora." Após essa intervenção, todos os deputados do grupo parlamentar do CHEGA abandonaram o plenário e deixaram nas suas bancadas um cartão a dizer "Santos Silva = Vergonha".

Comissões Parlamentares

 Comissão de Trabalho, Segurança Social e Inclusão - (Coordenador do Grupo Parlamentar na comissão);
 Comissão de Cultura, Comunicação, Juventude e Desporto - (Coordenador do Grupo Parlamentar na comissão).

Deputados da Assembleia da República Portuguesa em funções
Políticos do Chega

Jorge Galveias


O Campeonato Italiano de Futebol de 1945–46, denominada oficialmente de Divisione Nazionale 1945-1946, foi a 44.ª edição da principal divisão do futebol italiano e a 14.ª edição da Serie A. O campeão foi o Torino que conquistou seu 3.º título na história do Campeonato Italiano. O artilheiro foi Guglielmo Gabetto, do Torino (22 gols).

Foi a primeira edição realizada após a Segunda Guerra Mundial. As interrupções da guerra e a ocupação americana do Norte da Itália forçaram a divisão do campeonato da Serie A em duas seções, Norte e Sul. Algumas das equipes do Sul que participaram da competição eram da Serie B.

 Campeonato do Norte da Itália – Série A Campionato Alta Italia Serie A

Logo após a dissolução aliada do Direttorio Divisioni Superiori, os principais clubes do Norte da Itália ocupado pelos EUA o substituíram por uma liga de futebol provisória, a Lega Alta Italia, que organizou a seção local da Serie A.

Equipes
Modena e Brescia foram promovidos da Serie B.

Sampierdarenese e Andrea Doria renasceram da Liguria e ambos se juntaram a este campeonato como convidados especiais da FIGC para reparar sua fusão forçada pelo governo fascista de 1927.

Classificação

 a. O Sampierdarenese se fundiu novamente com o Andrea Doria no final da temporada, criando a nova Sampdoria.
 b. O Sampierdarenese foi chamado Liguria antes da guerra..

Desempate
Jogo disputado em Bolonha.

 Repetição
Jogo disputado em Módena.

Campeonato do Centro e do Sul da Itália – Série A e B
Campionato Centro-Sud Serie A-B

Equipes
Bari havia sido rebaixado para a Serie B, mas a FIGC anulou a mudança por motivos de guerra.

Convidados da Serie B
Palermo havia sido rebaixado para a Serie C mas a FIGC anulou a mudança por motivos de guerra.

Salernitana havia sido promovido da Serie C.

Pisa recebeu uma pausa especial por seus enormes danos de guerra. O M.A.T.E.R. foi dissolvido.

Classificação

Fase final

Classificação

Premiação

Artilheiros

Almanacco Illustrato del Calcio - La Storia 1898-2004, Panini Edizioni, Modena, Setembro de 2005

Campeonato Italiano de Futebol - Série A
1945 no futebol
1946 no futebol
Desporto na Itália em 1945
Desporto na Itália em 1946

Divisione Nazionale de 1945–46


Endülüs (Arapça:  al-andalus), 711-1492 yılları arasında İber Yarımadası'nda Arapların etkisi altında bulunan bölgelere verilen isimdir. Müslümanların İber Yarımadası'ndaki varlığı en son Moriskoların 1609 yılında İspanya'dan sınır dışı edilmesiyle son bulmuştur.

Endülüs Edebiyatı
Endülüs'te ortaya çıkan edebiyat, Endülüs edebiyatı (Arapça: الأدب الأندلسي) olarak adlandırılmaktadır. Arapların İber Yarımadasında gerçekleştirdikleri fetihlerin ardından, Endülüs'te Arapça konuşan ve Arapça ürün veren edebiyatçıların meydana getirdiği kuvvetli bir edebiyat geleneği ortaya çıkmıştır. Örneğin; İbn Haface, Endülüs'te şiir söyleyen Arap edebiyatının önemli simalarından birisidir. İbn Haface daha ziyade söylediği tabiat şiirleriyle ünlenmiştir. Endülüs coğrafyasının tabii güzelliği, çok sayıda Arap şairine ilham kaynağı olmuş ve bu süreçte tabiat şiirleri büyük revaç görmüştür.

Tarihçe

Valiler Dönemi (714-756)

Başkenti Şam'da bulunan Emevî Devleti, 7. yüzyılda Kuzey Afrika'yı ele geçirmişti. 8. yüzyılın başında Emevî Devleti'nin Kuzey Afrika'daki valisi olan Musa Bin Nusayr, Emevî Halifesi Velid Bin Abdülmelik'in desteğiyle bir Berberî kumandan olan Tarık bin Ziyad'ı Cebelitarık Boğazı'nı geçirerek İber Yarımadası'na gönderdi. O zamanlar İber Yarımadası Germen asıllı bir ulus olan Vizigotların elindeydi ve başkentleri Toledo kentinde bulunuyordu. Tarık bin Ziyad'ın savaşta bozguna uğramaması için geri dönüş olasılığını kaldırmak üzere kendi gemilerini yaktırdığı belirtilir. Tarık Bin Ziyad, Vizigot kralı Rodrigo'yu yenilgiye uğratınca krallık yıkıldı ve İber Yarımadası'nın güney kısımları kısa bir süre içinde Müslümanların eline geçti.

750 yılına kadar Endülüs Emevîleri'nin gönderdiği valiler tarafından yönetildi. 750 yılında Abbasîler, Bağdat'ta halifeliklerini ilan ettiler ve Emevî hanedanından Abdurrahman bin Muaviye, Endülüs'e kaçarak kendisini Emevî emiri ilan ederek Córdoba (Kurtuba) kentini kendine başkent yaptı.

Endülüs Emevîleri Dönemi (756-1031)

Bu dönem Endülüs'ün en parlak dönemi olarak bilinir. Córdoba şehri, Bağdat ve Kahire'den sonra Dünya'nın üçüncü önemli bilim merkezi haline geldi. Yine o dönemde Avrupa genelinde okuma yazma yeterince yaygın değilken Endülüs'te halkın çoğu okuma yazma biliyordu. Şehircilik ve şehir kültürü döneminin önüne geçmiştir. Kültürel farklılıkların zenginlik olarak algılandığı bir çağdır. Endülüslerin egemenliği altındaki topraklarda Sefarad Yahudileri bugün İspanya'daki Yahudi kültürünün altın çağı olarak adlandırılan çağlarını yaşamışlardır.

10. yüzyıl başlarında Abbasilerin gücü azalmaya başlamış, Mısır'daki Fatımîler de kendilerini halife ilan etmişlerdi. Böylece İslam dininin önderliği bölünmüş oldu. Bu ortamda Endülüs Emiri III. Abdurrahman, 16 Ocak 929 tarihinde kendisini halife ilan etti. Endülüs Emevîlerinin başarıları 11. yüzyıl başlarına kadar devam etti. 1031 yılındaysa halifelik ve devlet Kastilya Krallığı'na karşı alınan yenilgiler ve iç karışıklıklar sebebiyle yıkıldı.

Mülûkü't-Tavâif (Beylikler) Dönemi (1031-1090)

Endülüs Emevî Devleti'nin son halifesi olan III. Hişâm, 1031 yılında öldüğünde Endülüs toprakları çok sayıda bağımsız devletçiklere bölündü. Bu devletçikler hem kendi aralarında çarpışmaya başladılar, hem de İspanya'nın Hristiyan devletçiklerinin de saldırılarıyla karşı karşıya kaldılar. Bâzı tavfa devletleri para karşılığı Hristiyan şövalyeleri de ordularında kullandılar. Örneğin El Cid (Arapça'daki El-Seyid adından gelir) adıyla tanınan Rodrigo Díaz de Vivar, bunların en ünlüleri arasında yer alır. Bu karmaşık durum, Reconquista'yı hızlandırdı ve İspanya'da İslâm'ı zayıflattı.

Murabıtlar Dönemi (1090-1147)

Aslen Kuzey Afrika kökenli bir hanedan olan Murabıtlar, Endülüs Emevîlerinin parçalanmasını izleyen karışıklık döneminde düzenli bir askerî güce sahip olmalarının da verdiği avantajla kısa sürede İber Yarımadasının Müslüman bölgelerinin çoğunu ele geçirdiler. 1090 ve 1147 yılları arasında bugünkü İspanya'nın büyük bölümü ve Kuzey Afrika'daki bâzı toprakları denetimleri altında tutarak güçlü bir devlet düzeni teşkil ettiler. İlk başlarda güçlerini korusalar da sonraları Hristiyan İber halklarının saldırıları ve Kuzey Afrikalı diğer toplulukların çıkarttığı ayaklanmalar yüzünden güçleri gün geçtikçe tükenen Murabıtlar, kendileri gibi Kuzey Afrika kökenli bir halk olan Muvahhidlerin saldırıları sonucu onların egemenliği altına girerek siyasi hâkimiyetlerini kaybettiler.

Muvahhidler Dönemi (1147-1248)

Muvahhidler gene Kuzey Afrika kökenli bir Müslüman hanedan olup Murabıtlar Devletini yıkarak onların yerine geçtiler. 1146 ve 1248 yılları arasında bugünkü İspanya topraklarının bir kısmının yanı sıra Kuzey Afrikadaki bazı toprakları da denetimi altında tuttular ancak Hristiyan saldırıları ve bazı iç karışıklıklar sonucu 1248'de yıkıldılar. Bu devletin yıkılışının ardından egemenliğindeki topraklarda bağımsız emirliklerden başka bir şey kalmamıştır.

Gırnata (Granada) Sultanlığı (1232-1492)
1492'de Beni Ahmer Devletinin yıkılışı ile İspanya'daki 781 yıllık İslam varlığı sona erdi.

Müdeccenler ve Moriskolar (1492 - 1610)
İspanya kralı III. Felipe 22 Eylül 1609 tarihli bir fermanla 1610-1614 yılları arasında Müdeccenleri İspanya'dan kovdu. Çoğu cami, kümbet, medrese, köşk, saray ve eşsiz yapılar yıkıldı veya tahrip edildi. Müslümanlar kadın, çocuk fark etmeksizin katledildi veya İspanya dışına göç etmeye zorladı. 300.000 kadar Müdeccen, vatanlarını terk ettiler. Böylece Müslümanların İspanya'daki izi büyük oranda silinmiş oldu.

Kültür
Endülüs medeniyeti, birçok açıdan çağını ve sonrasını etkilemiştir. Endülüs dönemi aynı zamanda İspanya'daki Yahudi kültürünün altın çağının da var olmasını sağlamıştır.

Döneminde Dünya'nın en önemli kütüphanelerinden biri hâline gelen Granada'daki 1 milyon cilt kitap Babü'r-Remle Meydanı'nda yakılmıştır.

Ayrıca bakınız
 Berberîler
 Emevîler
 Endülüs Emevî Devleti
 Endülüs Özerk Bölgesi
 İslâm Tarihi
 İspanya tarihi
 İspanya'daki Yahudi kültürünün altın çağı
 İspanyol
 Kemal Reis
 Portekiz tarihi
 Rodrigo Díaz de Vivar
 Tarık bin Ziyad
 İbn-i Rüşd
 İbn Haface

Kaynakça

 Lütfi Şeyban, Reconquista/Endülüs'te Müslüman-Hristiyan İlişkileri, İz Yayıncılık, İstanbul 2003.
 Lütfi Şeyban, www.endulus.net web sitesi.
 Enes Meriç, www.el-endulus.com Endülüs Tarihi hakkında geniş içerikli web sitesi.
 Hasan Baydar, Endülüs tarihi.

Konuyla ilgili yayınlar
 Ayyıldız, Esat (2021). Endülüslü Şair İbn Hafâce'nin Tabiat Şiirleri . Çukurova Üniversitesi İlahiyat Fakültesi Dergisi (ÇÜİF), 21 (1), 142-160. DOI: https://doi.org/10.30627/cuilah.820409
 Lütfi Şeyban, Endülüs, Albaraka Yayınları, İstanbul 2014

Dış bağlantılar
The Library of Iberian Resources Online

Endülüs


Theodoráki, en , auparavant appelé Toúdortsi () ou Tódortsi (), jusqu'en 1925, est un village du district régional de Pella en Macédoine-Centrale, Grèce. En 2010, il est intégré au sein du dème d'Almopie.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Village en Macédoine-Centrale

Theodoráki


Os Bostrichidae são uma família de besouros com mais de 700 espécies descritas. Eles são comumente chamados de besouros sem-fim, falsos besouros de pólvora ou besouros de pólvora com chifres. A cabeça da maioria dos besouros não pode ser vista de cima, pois é direcionada para baixo e escondida pelo tórax. As exceções são os besouros de pólvora (subfamília Lyctinae) e membros da subfamília Psoinae.

Bostrychoplites cornutus tem grandes chifres torácicos distintos e é encontrado em partes da África e da Arábia; é frequentemente importado para a Europa como larvas em tigelas de madeira africanas ("lembranças étnicas").

O registro fóssil da família estende-se ao Cretáceo, sendo os registros mais antigos dos âmbares Charentese e Burmese de idade Cenomaniana, pertencentes ao gênero existente Stephanopachys e às subfamílias existentes Dinoderinae e Polycaoninae.

Espécies selecionadas
Esta lista está incompleta:

 Amphcerus cornutus (Pallas, 1772)
 Apat terebrans (Pallas, 1772)
 Prostephanus truncatus (Horn, 1878)

 Espécies encontradas na Austrália

 Dinoderus minutus (Fabricius)
 Lyctus Brunneus (Stephens)
 Lyctus discedens Blackburn
 Lyctus paralelocollis Blackburn
 Mesoxylion Collaris (Erichson)
 Mesoxylion cylindricus (Macleay)
 Minthea rugicollis (Walker)
 Rhyzopertha dominica (Fabricius) - broca menor do grão
 Sinoxylon anale (Lesne)
 Xylion cylindricus Macleay
 Xylobosca bispinosa (Macleay)
 Xylodeleis obsipa Germar
 Xylopsocus gibbicollis (Macleay)
 Xylothrips religiosus (Boisduval)
 Xylotillus lindi (Blackburn)

 Espécies encontradas no Reino Unido

 Bostrichus capucinus
 Bostrychoplites cornutus (Olivier, 1790)
 Stephanopachys substriatus
 Trogoxylon parallelopipedum
 Lyctus cavicollis
 Lyctus linearis (Goeze, 1877)
 Lyctus planicollis
 Lyctus sinensis

 Espécies fósseis

  Discoclavata dominicana † Poinar Jr, 2013

Referências

Ligações externas

 Ficha informativa lúcida
 Heterobostrychus aequalis, uma broca de madeira oriental no site de Criaturas em Destaque da UF / IFAS
 Lyctus planicollis, besouro lyctus do sul no site de criaturas em destaque da UF / IFAS
 Xylopsocus capucinus, um falso besouro de pólvora no site de Criaturas em Destaque da UF / IFAS

Famílias de coleópteros
Bostrichidae

Bostrichidae


Augusto Boal, (Rio de Janeiro, 16. ožujka 1931. – Rio de Janeiro, 2. svibnja 2009.), brazilski glumac, redatelj, kazališni pedagog i teoretičar, tvorac Kazališta potlačenih. Riječ je o obliku interaktivnog kazališta u sklopu kojeg se razvilo više kazališnih tehnika. Najpoznatija od njih, forum kazalište, se koristi u više od 100 zemalja.

Životopis
Studirao je režiju i dramaturgiju na njujorškom Sveučilištu Columbia. Nakon povratka u Brazil 1956. vodi Teatar Arena u São Paulu sve do 1971. U tom je razdoblju formirao svoje teorije, spojivši učenje Bertolta Brechta i K. S. Stanislavskoga s tradicijom brazilskog kazališta.

Godine 1971. ga uhićuje vojna hunta. Idućih 15 godina provodi u egzilu. U Parizu osniva centar u kojem prakticira svoja teatrološka učenja. Kazalište potlačenih smjera k tome da kroz interaktivne scenske vježbe pozitivno djeluje na gledatelje, koji i sami sudjeluju u predstavi. Kroz vođeno igranje uloga osvješćuju načine rješavanja teškoća u društvenim interakcijama (na poslu, u školi, obitelji itd.) u kojima se nalaze u potlačenom položaju.

U Europi održava ugledne kazališne radionice na temu revolucionarnoga potencijala scenskog izričaja. U prvoj polovici 1980-ih organizira međunarodne festivale Kazališta potlačenih. U Brazil se vraća 1986.

Teatrološka načela i rezultate istraživanja je izložio u esejima "Igre za glumce i ne-glumce" (Jogos para atores e não-atores, 1977), "Kazalište potlačenih" (Teatro do oprimido, 1979), "Duga želje" (O arco-íris do desejo, 1990) i "Legislativno kazalište" (Teatro legislativo, 1996).

Izvori

Teatrolozi
Kazališni redatelji

Augusto Boal


Kepler-11d es un exoplaneta descubierto en la órbita de la estrella similar al Sol Kepler-11. Se llama así por el telescopio que lo descubrió, el telescopio espacial Kepler de la NASA, diseñado para detectar planetas como la Tierra mediante la medición de pequeñas caídas en el brillo de sus estrellas cuando los planetas cruzan frente a ellas. Este proceso, conocido como método de tránsito, se utilizó para acentuar la presencia de los seis planetas en órbita alrededor de Kepler-11, de los cuales Kepler-11d es el tercero desde su estrella. Kepler-11d órbita alrededor de Kepler-11 en una órbita más pequeña que la de Mercurio, aproximadamente cada 23 días. El planeta es aproximadamente seis veces más masivo que la Tierra, y tiene un radio tres veces y media mayor que el de la Tierra. Es, sin embargo, mucho más caliente que nuestro planeta. Su baja densidad, comparable a la de Saturno, sugiere que Kepler-11d tiene grandes cantidades de hidrógeno y helio. Kepler-11d se anunció junto a cinco planetas hermanos el 2 de febrero de 2011, después de extensos estudios de seguimiento.

Nombre y descubrimiento
Al igual que con todos los exoplanetas, Kepler-11d nombra primero a su estrella, Kepler-11. Debido a que Kepler-11d fue anunciado al mismo tiempo que los otros cinco planetas en el sistema, sus nombres están ordenados por su distancia a la estrella madre, por lo que, al ser Kepler-11d el tercer planeta a partir de Kepler-11, se le dio el designación "d". Kepler-11 fue nombrado por el telescopio espacial Kepler, de la NASA que se encuentra orbitando alrededor de la Tierra a la caza de planetas como similares al nuestro en una pequeña zona del cielo entre las constelaciones de Cygnus y Lyra mediante la observación de planetas que transitan o cruzan por delante de sus estrellas. El tránsito hace atenuar un poco y de forma regular el brillo de la estrella, un fenómeno que nota el satélite Kepler y que observaciones posteriores refutan, descubriendo así la existencia de un cuerpo planetario. Kepler-11d fue nombrado, teniendo en cuenta la designación KOI-157, de objetos de interés Kepler.

Observaciones de seguimiento se llevaron a cabo desde el telescopio Hale y el telescopio Shane en California, el telescopio I del Observatorio W. M. Keck en Hawái, los telescopios del WIYN, Whipple, y los observatorios de MMT en Arizona, el telescopio Hobby-Eberly y el telescopio Harlan J. Smith del oeste de Texas. Además, el telescopio Espacial Spitzer fue utilizado. Kepler-11d, junto con sus cinco planetas hermanos, se dieron a conocer al público el 2 de febrero de 2011. Su descubrimiento fue publicado en la revista Nature el día siguiente.

Kepler-11 y sistema planetario

Kepler-11 es una estrella de tipo G, en la constelación Cygnus. Con una masa de 0,95 masas solares, un radio de 1,1 radios solares, una metalicidad de 0 y una temperatura efectiva de 5680 K, Kepler-11 está cerca de la masa (95%), radio (110%), y el contenido de hierro del Sol. Se ha observado que la metalicidad juega un papel importante para determinar el tipo de planeta que se forma en una estrella. Estrellas ricas en nubes de metales tienden a crear núcleos planetarios para agregar a un tamaño prominente, mientras que por la gravedad somete a los gases primordiales todavía existen en el sistema formándose en esas condiciones los gigantes gaseosos. También es ligeramente más fría que el Sol. Sin embargo, se le estima una edad de ocho (± dos) millones de años, mucho más antigua que el Sol. Kepler-11 es el anfitrión de otros cinco planetas distintos de Kepler-11d: Kepler-11b, Kepler-11c, Kepler-11e, Kepler-11f, y Kepler-11g. Los primeros cinco planetas en el sistema tienen órbitas que, en conjunto podría caber en la órbita del planeta Mercurio, mientras que Kepler-11g orbita a una distancia considerablemente mayor en relación con las órbitas de sus compañeros internos.
A una distancia de 613 parsecs, Kepler-11d tiene una magnitud aparente de 14,2. Por tanto, no es visible a simple vista.

Características

Kepler-11d tiene una masa de 6,1 masas de la Tierra y un radio de 3,43 radios de la Tierra. Con una densidad de 0,9 gramos/cm³, la densidad de Kepler-11d es menor que la del agua y comparable a la del gigante gaseoso Saturno. Esto sugiere que, a diferencia de los planetas Kepler-11b y  de Kepler-11c, que están más cerca de su estrella, Kepler-11d ha mantenido un ambiente de gran tamaño y es más probable que se componga de hidrógeno y el helio. Kepler-11d tiene una temperatura media de 692 K, casi 2,7 veces la temperatura media de la Tierra. Kepler-11d orbita a una distancia media de 0,159 UA de su estrella y completa una órbita cada 22,68719 días, es el tercer planeta a partir de la estrella Kepler-11. En comparación, el planeta Mercurio orbita alrededor del Sol cada 87,97 días a una distancia de 0,387 UA. Kepler-11d tiene una inclinación orbital de 89,3º. Por lo tanto, Kepler-11d está casi exactamente la misma edad que la Tierra.

La presencia de grandes cantidades de hidrógeno y helio en Kepler-11d, Kepler-11e, y Kepler-11f sugieren que estos planetas se formaron en los primeros millones de años de existencia del sistema, cuando el gas fue capturado por el disco protoplanetario de formación.

Referencias

Véase también
 Kepler-11

Enlaces externos

Constelación de Cygnus
Planetas extrasolares
Planetas extrasolares descubiertos en 2011
Planetas extrasolares en tránsito
011d

Kepler-11d


Justice League Action este un serial de animație american ce are la bază echipa de supereroi cu nume identic de către DC Comics. Este creat de Jim Krieg, Butch Lukic și Alan Burnett și produs de studioul de animație Warner Bros. Serialul a fost difuzat pentru prima dată în Marea Britanie, pe 26 noiembrie 2016, urmând să înceapă și în Statele Unite pe 16 decembrie 2016.

McDonald's a distribui jucării bazate pe serial pentru Happy Meal pe 20 septembrie, pentru a coincide cu premiera acestuia în Statele Unite.

Premiera în România a serialului a fost pe 14 ianuarie 2017 pe canalul Cartoon Network.

Premisă
Serialul urmărește aventurile supereroilor ca Superman, Batman, Femeia Minune și ceilalți membrii ai Ligii Dreptății, în timp ce aceștia se luptă cu diverși răufăcători și alte amenințări de pe Pământ.

Voci
 Kevin Conroy - Batman
 Rachel Kimsey - Femeia Minune
 Jason J. Lewis - Superman

Episoade

Legături externe

Seriale de televiziune Warner Bros. Television
Cartoon Network
Batman
Superman
Seriale de animație
Seriale de televiziune din 2016
Desene animate produse de Warner Bros.

Justice League Action


Edith Maier (* 1. November 1958) ist eine ehemalige österreichische Weitspringerin.

Bei den Leichtathletik-Halleneuropameisterschaften 1979 in Wien wurde sie Sechste.

1979 und 1983 wurde sie österreichische Meisterin im Freien, 1984 in der Halle.

Persönliche Bestleistungen

 Weitsprung: 6,20 m, 1. August 1981, Ebensee
 Halle: 6,03 m, 26. Februar 1984, Wien
 100 m: 12,00 s, 8. August 1981, Innsbruck
 200 m: 24,52 s, 1. August 1981, Ebensee

Weblinks

 Athletenporträt beim ÖLV

Weitspringer (Österreich)
Österreicher
Geboren 1958
Frau

Edith Maier


Franziska Ryser (nascida a 22 de setembro de 1991) é uma política suíça que é membro do Partido Verde da Suíça. Ryser serve como membro do Conselho Nacional da Suíça desde dezembro de 2019 pelo cantão de São Galo.

Franziska Ryser nasceu a 22 de setembro de 1991 em São Galo. Embora fosse originalmente de Basel e Niederönz, Ryser passou a maior parte da sua juventude em São Galo. Após terminar os seus estudos secundários, Ryser estudou engenharia mecânica na ETH Zurich. Durante os seus estudos, Ryser trabalhou na fábrica de máquinas Kellenberger & Co em São Galo e na Bühler em Uzwil. Após a formatura em 2016, Ryser trabalhou no Laboratório de Engenharia de Reabilitação da ETH Zurich em preparação para um doutoramento.

Durante as sessões parlamentares em Berna, Ryser vive num apartamento compartilhado com os seus colegas conselheiros nacionais Andri Silberschmidt e Mike Egger.

Carreira política
Em 2013, aos 21 anos, Ryser foi eleita para o parlamento local pela cidade de São Galo. De 2013 a 2016, Ryser serviu no comité de educação e em 2017 serviu no comité de imóveis e construção no parlamento local. Em 2017, Ryser também serviu como presidente do parlamento comunal.

Pessoas vivas
Nascidos em 1991
Alunos do Instituto Federal de Tecnologia de Zurique
Políticos da Suíça

Franziska Ryser


Xanthium argenteum, biljni endem iz središnjeg Čilea. Pripada porodici glavočika, i jedna je od nekoliko vrsta u rodu dikica.

Kew ju priznaje kao samostalnu vrstu, dok je u GBIF-u sinonim za Xanthium spinosum subsp. catharticum (Kunth) D.Löve

Izvori

Heliantheae
Flora središnjeg Čilea
Endemska flora Čilea

Xanthium argenteum


Vîrstele pămîntului (rumunjski: "Zemljine godine") peti je studijski album rumunjskog black metal-sastava Negură Bunget. Album je 31. ožujka 2010. godine objavila diskografska kuća Code666 Records.

Ovaj je album bio objavljen isti mjesec kada i Măiestrit, ponovno snimljena inačica albuma Măiastru sfetnic. Budući da se godinu dana prije njegove objave razišao originalni trio glazbenika, Vîrstele pămîntului prvi je album na kojem se pojavila nova postava sastava; bubnjar Negru jedini je izvorni član skupine koji se pojavljuje na albumu.

Popis pjesama

Osoblje

Negură Bunget
Spin – gitara
Ageru Pământului – vokali, flauta, kaval, nai, tulnic, udaraljke, ksilofon
Gădineț – bas-gitara, nai
Inia Dinia – klavijature
Corb – vokali, gitara, dulcimer
Negru – bubnjevi, udaraljke

Ostalo osoblje
Dan F. Spãtaru – naslovnica, omot albuma, fotografija
Mihai Toma – produkcija, miksanje

Izvori

Albumi iz 2010.
Albumi sastava Negură Bunget

Vîrstele pămîntului


Ortaköy, Türkiye'nin İç Anadolu Bölgesi'ndeki Aksaray iline bağlı ilçedir. 2022 nüfus sayımına göre ilçe nüfusu 31.818'dir. İlçe 725 kilometrekare alan kaplamaktadır ve ortalama yüksekliği 1,140 metredir.

Tarihçe

Tarih öncesi
Ortaköy ve çevresinde, şimdiye kadar tarih öncesi ve sonrası dönemlere yönelik kapsamlı bir tarihi ve arkeolojik araştırma yapılmamıştır. Mevcut bazı belgelerin define arayıcıları tarafından yok edildiği iddia edilmektedir. Aksaray ve çevre illerde yapılan (Acemhöyük, Alişar, Boğazköy) kazılarda elde edilen belgeler de bölge ve civarında İlk Tunç Çağı'na uzanan tarihini ortaya çıkarmıştır. Ortaköy çevresindeki Kalehöyük, Koçhasan Höyüğü ve Muratlı höyük gibi birden fazla kültür katları bulunan yerleşim merkezlerinde yapılacak arkeolojik kazı ve araştırmalar Hitit'ler dönemi için yeni belgeler verebilecektir. Hititlerden sonra M.Ö. 7. yüzyılda Frig'lerin hakim olduğu bölgede Ortaköy de yer almaktadır. Frig kültüründe görülen "ölü gömme" usullerinden, oyulmak suretiyle yapılan "Kaya Mezarlar"a, bölgelerin jeolojik yapısı itibarıyla rastlanılmamaktadır. Buna karşın Frig soylularının gömüldüğü Tümülüslerle sıkça karşılaşınılmaktadır. M.Ö. 5. yüzyılda Pers İstilası ile birlikte Pers yönetimine giren yöreye, Makedonya Kralı Büyük İskender'in Asya seferi sırasında, Makedonyalılar hakim olmuşlardır.

Roma dönemi
M.Ö. 323'de Büyük İskender'in ölümü üzerine, Pers soyundan Arırarat tarafından kurulan Kapadokya Krallığı bölgeye hakim olmuştur. Kapadokya Krallığı M.Ö. 17. yy.'da Roma İmparatorluğu'na katılmıştır. Aksaray, Kapadokya Kralı Arkhelais tarafından kurulmuştur. Krala izafeten şehir Archelais adını almış, bir müddet Kapadokya Kral'lığına başşehir olmuştur. Bu dönemlerden kalma küçüklü büyüklü yerleşim merkezlerine, tarım faaliyeti ve kaçak kazılarda mermerden tanrıçalar, madeni paralar İshaklı, Karapınar, Sarıkaraman, Namlıkışla köyleri arazilerinde sıkça rastlanılmaktadır. Hristiyanlığın ilk yıllarında, Kapadokya bölgesinde bu din hızla yayılmıştır. İdareciler hristiyanlığı yasaklamışlardır. Bilhassa İmparator Diocletianus (284-305) döneminde bu yasak çok daha katılaştırılmıştır. Adeta bir katliama girişilmiştir. Hıristiyan halk bu vahşetten kurtulmak, daha serbest ibadet edebilmek için, yeraltı şehirleri kurmuşlardır. Kapadokya'da görülen bu galerialardan biri de Çatin Köyü ile Ozancık Köyü yakınlarındaki "Ersele"'dir.

Bizans dönemi
Roma İmparatorluğu'nun 395'de ikiye bölünmesiyle Kapadokya yöresinde Bizans hakimiyeti başlamıştır. Ortaköy ve çevresinde bu dönemden kalan madeni paralar, pişirilmiş toprak kaplar, içme suyu şebekeleri, harçlı mesken kalıntıları, mezarlar ve çeşitli maden işletmeleri vardır. Ozancık (Ersele), Sarıkaraman, Harmandalı, Gökkaya gibi köy ve kasabalarda bu eserlere sıkça rastlanmaktadır. Ortaköy ve çevresi 7. yy. başlarından itibaren önce Sasani, sonra sık sık Arap istilalarına uğramıştır. Bu istilalara karşı koymak ve korunmak maksadıyla güneydeki stratejik noktalar ve derbentler Bizanslılar tarafından özenle korunmuş, Ereğli (Heraklia), Niğde, Aksaray (Arkhelais) ve Ortaköy'e yakın mesafede geçitler tutulmuş ve yeni kaleler inşa edilmiştir.

Selçuklu dönemi
Ortaköy, Ekecik dağları batısındaki "Küçük Sımandı Kalesi"nin bu döneme ait olması muhtemeldir. 1071'de Malazgirt Savaşı ile Anadolu'ya giren Büyük Selçuklu devleti komutanlarından Melik Ahmet Danişmend Gazi, Aksaray ve çevresini fethederek buraları bir Türk yurdu haline getirdi. Konya'nın Anadolu Selçuklu başkenti olmasının (1116) ardından Anadolu Türk Birliği'ni sağlamaya çalışan II. Kılıçarslan, harabe halindeki Arkhelais kalıntıları üzerine Aksaray'ı kurdu. Azerbaycan'dan getirttiği Türkmen oymaklarının çevre köylere yerleşmelerini sağladı. Göçebe alanlarda hayvancılıkla uğraştılar. Bunun neticesi çevredeki mera ve çayırlarda atlar yetiştirilmeye başlandı. Danişmend'liler ve Anadolu Selçukluları döneminde, doğudan Anadolu'ya gelen Türkler, buralardaki Bizanslıları sürmüşlerdir. Türkmen aşiretleri, hem Bizanslardan kalan meskenlere hem de meralara yeni bir yerleşim merkezi kurdular. Bunlardan biri de "Eyüp" ili dir. Ortaköy bu köyün kalıntıları üzerine kurulmuştur.

Anadolu Selçuklu Devleti'nin son yıllarında, devletin birliği için çalışan büyük Türk mutasavvıfı Yunus Emre'nin türbesi Ortaköy' ün Sarıkaraman kasabası yakınlarındaki Ziyaret Tepesindedir. (1243) Kösedağ bozgunu ile Moğollar'ın Anadolu'ya yerleşmeleri sonucu Anadolu Selçuklu hükümdarlarının otoritesi zayıflamıştı. Bunun neticesinde meydana gelen devlet otoritesi boşluğu sebebiyle Ortaköy ve çevresi de Eretna, Kadı Burhaneddin ve Karamanoğulları arasında el değiştirdi.

Osmanlı dönemi
1470'de İshak Paşa'nın Şereflikoçhisar ve Aksaray çevresini Osmanlı hakimiyetine almasıyla birlikte, Ortaköy ve çevresi de Osmanlı yönetimine girdi. 1477'de Aksaray ve çevresinin nüfusu yazılmış, tahrir defterleri tutulmuş, emlak ve vakıfları belirlenmiştir. Bu dönemde Aksaray, Karaman Eyaletine bağlı bir sancak merkezidir. Aksaray'a, Hasandağı, Bekir, Eyübeli, Sahra, Ova, Eyyup nahiyelerinin yanı sıra Şereflikoçhisar da nahiye olarak bağlanmıştır. Ortaköy halkı, Aksaray'lılar gibi II.Beyazıd dönemindeki Cem Sultan isyanında, Sultan Beyazıd tarafını tutmuşlardır.

Türkiye dönemi
Ortaköy halkı, Kurtuluş Savaşı sırasında Türk tarafının yanında bulunmuşlardır.

Nüfus

İdari yapı
İlçeye bağlı 30 köy muhtarlığı mevcuttur. İlçe merkezinde 12 mahalle vardır. Ortaköy belediye başkanı Ali Rıza Özdemir'dir.

Kaynakça

Dış bağlantılar

 YouTube'da Ortaköy Belediyesi

  Ortaköy Belediyesi
 Ortaköy Kaymakamlığı

Ortaköy, Aksaray

Ortaköy, Aksaray


Extreme Championship Wrestling eski bir profesyonel güreş federasyonu'dur. Paul Heyman tarafından 1992 yılında kurulmuş ve 2001 yılında WWE'ye satılmıştır. 2006 yılında WWE tarafından tekrar kurulmuştur. Paul Heyman 2006 yılında yönetici olarak yeniden ECW'nin başına geçmişti. Şubat 2010'da kapatılmıştır. Nicole Bass gibi kadın güreşçilerinde aralarında olduğu sporcular organizasyonlarında yer almıştır.

ECW organizasyonunun kemerleri
 ECW World Heavyweight Championship
 ECW World Tag Team Championship
 ECW World Television Championship
 ECW FTW Heavyweight Championship
 ECW Maryland Championship
 ECW Pennsylvania Championshim

ECW organizasyonun aylık Şovları
 Barely Legal: Nisan
 November to Remember: Kasım

Kaynakça

1992'de kurulan şirketler
Philadelphia'da spor

Extreme Championship Wrestling


الرغبة هي الشعور بالاحتياج إلى شخص أو شيء، وعلماء النفس يفرقون بين الرغبة (desire) والمشاعر (emotion)

فالرغبة تنبع من جسم الإنسان مثل احتياج الجسم للطعام بينما المشاعر تأتى من الحالة العقلية للأنسان.
لكن تختلف الآراء حول الرغبة بين من يعرفها على أنها انعكاس لمطالب الهو و بين من يعرفها على أنها وسيلة لإشباع الحاجات الفيزيولوجية للإنسان

مراجع

تأثير اجتماعي وسياسي
تسويق
حياة شخصية
علم النفس السريري
فلسفة الجنسانية
فلسفة الحب
مشاعر

رغبة


El caballo Marwari es una raza de caballo de la región histórica de Marwar (India). Son caballos de aspecto parecido al caballo árabe, muy valientes y tradicionalmente usados como caballos de guerra. Tienen las orejas curvadas hacia dentro y se presentan en todos los pelajes.

Características

Los caballos Marwari son de una altura de 152-163 cm por término medio. Los animales de diferentes regiones presentan alturas muy variables que van desde los 142 cm hasta los 173 cm. El perfil de la cabeza es recto, similar al de un silla americano. Las orejas son relativamente largas y giradas hacia dentro, con las puntas en contacto. El cuello es esbelto y alargado, arraigado en un pecho ancho y con los hombros bastante rectos. Generalmente, el dorso es alargado y la grupa caída. Las extremidades son más bien delgadas. Los uñas son pequeñas y bien formadas.

Los pelajes son muy variados. Aparte de los cuatro "fundamentales" (negro, moreno, castaño y sor), pueden ser diluidos crema simples (palomino, bayo, crema,...) o dobles (crema, perla, negro-crema, pardo-crema). También hay pelajes manchados. Todos los pelajes anteriores, si el caballo tiene en su genoma un "patrón" manchado, presentan manchas blancas añadidas.

En igualdad de condiciones los caballos liarts son los más preciados, seguidos de los manchados. Las marcas blancas singulares, las manchas blancas en la cara o Bausan, se consideran de buen augurio. Contrariamente (según fuentes no confirmadas) los pelajes negros se asocian con la mala suerte. Los caballos con pelajes "blancos" parece que no se admiten en el libro genealógico de la raza, un contrasentido seguramente iniciado en épocas anteriores en que se ignoraba muchos detalles de la genética de pelajes. Los pelajes "blancos" pueden ser diluidos crema homocigóticos (inevitables si la dilución crema es aceptada como de raza pura) o "manchados de blanco extremados" (menos fecuentes que los anteriores pero posibles entre los patrones manchados). La decisión de no admitir caballos "blancos" es menos comprensible aún, si se considera que los caballos "blancos" se crían expresamente en la India por motivos religiosos ("Ashvamedha").

Los caballos Marwari son resistentes y frugales. De una gran rusticidad, pueden criarse sin cuidados especiales con una alimentación reducida. En cuanto al carácter, su valentía proverbial a menudo va asociada con un temperamento difícil.

Los Marwari son muy parecidos a los Kathiawaris, otra raza de la India, con la que comparten historia y características (físicas y psíquicas). Las diferencias físicas se limitan a la altura, menor en los Kathiawaris, y pequeños detalles faciales ya que el Kathiawari tiende a tener la cabeza similar al Árabe. El origen geográfico es diferente.

Los Marwari tienen, generalmente, una paso amblador natural llamado revaal, aphcal, oro rehwal. Los criadores de Marwari se fijan mucho en los remolinos del pelaje. Consideran que su forma y posición indican cualidades o defectos ocultos. Los caballos con remolinos largos al cuello los llaman devman y los que tienen remolinos espirales por debajo de los ojos anusudhal. Los primeros se suponen beneficiosos y los otros todo lo contrario. Los remolinos en las articulaciones del tobillo, por encima de la cuartilla, se consideran portadores de victoria. Algunas partes del caballo deben tener las proporciones correctas, basadas en la anchura de un dedo (evaluada en 5 granos de cebada).

Historia
Los Marwari son nativos de India ,específicamente de la región de Marwar. También se cree que pueden tener una antigua ascendencia de caballos árabes y caballos de mongolia. Uno de los ejemplares más famosos de la raza fue Chetak o Cetak, el estalón "azul", que salvó la vida a su dueño en una batalla.
En 1999 el gobierno de India prohibió la exportación de cualquier raza nativa de la india , debido a que cada vez había menos ejemplares puros tanto de Marwaris como Kathiawaris. La mayoría eran cruces pobres entre Árabes o entre Marwaris y Kathiawaris y dado a esto la raza estuvo al borde de la extinción.
Actualmente se han importado 21 caballos de esta raza ya que hasta el 2006 el gobierno de India permitía su exportación bajo licencia.
Hoy en día se encuentran muy pocos ejemplares fuera del país , solo unos pocos están en Francia y España y los descendientes de los 21 caballos exportados se encuentran en Estados Unidos.

Aptitudes y usos
El Marwari nació como caballo de guerra , los cuales antiguamente usaban trompas de elefante falsas como parte de su equipo para combatir.
A pesar de tratarse de un caballo de silla, el Marwari se usa como caballo de carga, de tiro ligero y en otros trabajos agrícolas. Por su capacidad de aprendizaje y una tendencia a exhibirse esta raza es muy adecuada para la doma clásica. A menudo se usan para la práctica del polo. En fiestas locales, ceremonias y bodas es frecuente ver caballos Marwari profusamente adornados que "bailan" al son de la música. De hecho son adiestrados para esta tarea. Había una subraza, la Natchni, actualmente extinta, supuestamente "nacida para bailar".
Por su resistencia y versatilidad también son usados para Endurance,son ligeros y rápidos. Debido a que es una raza que tiene mucha energía y resiste altas temperaturas , además se adaptan muy bien a todo tipo de terrenos.

Referencias
 «Marwari horses find new home in India». The Times of India (September 14, 2006) [Consulta: May 19, 2009].
 2,0 2,1 «Breed Characteristics». horsemarwari.com. [Consulta: March 30, 2009].
 International Encyclopedia of Horse Breeds. University of Oklahoma Press, August 2007, 281–. ISBN 9780806138848 [Consulta: 2 de enero de 2011].
 Marwari. Características.
 Bongianni, Maurizio (editor). Simon & Schuster's Guide to Horses and Ponies. New York, NY: Simon & Schuster, Inc, 1988, Entry 122. ISBN 0671660683.
 Dutson, Judith. Storey's Illustrated Guide to 96 Horse Breeds of North America. Storey Publishing, 2005, 160–164. ISBN 1580176127.
 Livestock and livelihoods, the Indian context. Foundation Books, 2004, 61–. ISBN 9788175961838 [Consulta: 2 de enero de 2011].
 «About Indian Horses». Indigenous Horse Society of India. [Consulta: September 1, 2009].
 Edwards, Elwyn Hartley. The Encyclopedia of the Horse, 1st American. New York, NY: Dorling Kindersley, 1994, 162–163. ISBN 1564586146.
 Vídeo: Aire de marxa "rawal".
 Hendricks, Bonnie. International Encyclopedia of Horse Breeds. University of Oklahoma Press, 280–281. ISBN 9780806138848.
 «Marwari». Breeds of Livestock. Oklahoma State University. [Consulta: May 19, 2009].

Enlaces externos
 Indigenous Horse Society of India
 Marwari Bloodlines website
 Friends of Marwari/Kathiawari Horse UK, UK chapter of IHSI

Razas de caballo
Razas autóctonas de India

Marwari (caballo)


Clematis paniculata est une espèce de plantes de la famille des Renonculacées originaire de Nouvelle-Zélande.

Liens externes

paniculata
Espèce de Ranunculaceae (nom scientifique)
Flore originaire d'Océanie
Flore en Nouvelle-Zélande

Clematis paniculata


Öxarfjarðarskóli er grunnskóli í Lundi í Öxarfirði sem er á Norðausturlandi. Árið 2021 voru 29 nemendur í skólanum.

Saga skólans
Öxarfjarðarskóli varð til haustið 2000 þegar Grunnskólinn í Lundi og Grunnskólinn á Kópaskeri voru sameinaðir. Skólinn starfaði áfram á báðum stöðum til vorsins 2008 þá var deildunum á Kópaskeri og í Lundi skipt upp í sjálfstæða skóla. Haustið 2009 var svo grunnskólastarf við Öxarfjörð sameinað á einn stað, í Lundi undir nafninu Öxarfjarðarskóli, sem er samrekinn leik- og grunnskóli. Leikskóladeildir skólans voru á Kópaskeri og í Lundi. Árið 2021 eru 29 nemendur í skólanum. Það eru margir nemendur sem eru ættaðir frá öðrum löndum til dæmis Þýskalandi, Englandi, Póllandi, Spáni, Svíþjóði og Taílandi. Svo eru líka kennarar sem eru frá öðrum löndum eins og Þýskalandi, Svíþjóð og Englandi. Allir kennarar sem eru frá öðrum löndum eiga börn í skólanum.

Kennsla
Kennslan fer fram í 3 deildum sem eru yngri deild, miðdeild og unglingadeild. Það sem er sérstakt við kennslu Öxarfjarðarskóla er að það er kennd 5 tungumál sem eru íslenska, enska, þýska, sænska og danska. Svo er líka ein kennslustund sem krakkar ráða hvað þeir læra um sem heitir Sprotaverkefni þar sem nemendur nota ímyndunaraflið til þess að búa til, t. d. spil, tölvuleiki, teikna, baka og margt fleira. Önnur kennslustund er tæknistofa þar sem miðdeildingar og unglingar eru í sömu kennslustund, þar eru prófuð öpp, raunveruleikagleraugu og margt annað tæknilegt.

Leikskóladeildir
Leikskólinn á Kópaskeri byrjaði árið 1985 og þar eru 6 krakkar og 2 kennarar. Í upphafi var leikskólinn rekinn af foreldrum barnanna, en árið 1990 tók sveitarfélagið við. Maturinn sem börnin borða í leikskólanum kemur frá Stóru Mörk. Kópaskersleikskólinn kallast Krílakot. Leikskóladeildir Öxarfjarðarskóla eru tvær, í Lundi og á Kópaskeri. Leikskólinn í Lundi var stofnaður árið  1993 og þar eru14 börn og 3 kennarar sem vinna þar alltaf og 5 enn sem leysa af þegar þess þarf. Deildirnar voru sameinaðar þannig að það var bara ein stjórn árið 2003. Nú til dags er leikskólinn hluti af Öxarfjarðarskóla sem er samrekinn leik- og grunnskóli. Í leikskólanum er einn kennari sem er frá Noregi. Í Lundi er leikskólinn í sama húsi og skólinn, það er skógur allt í kringum skólann. Leikskólinn notar sama matsalinn, eldhús, íþróttasalinn og skólinn notar.

Árshátíð
Árshátíðin er haldin á vorin í mars eða apríl. Á árshátíðinni eru haldin leikrit og sungið og spilað á hljóðfæri. Árshátíðirnar eru oftast haldnar í Skúlagarði en árið 2021 var hún haldin á Raufarhöfn. Allar deildir leika í leikritunum, fyrst yngri deild, svo miðdeild, svo er borðað, drukkið og skemmt sér, á eftir því kemur unglingadeild. Áhorfendur eru foreldrar, ættingjar og vinir. Sviðið hefur alltaf leikmuni og bakgrunni og leikritin eru oftast einhver ævintýri.
Íslenskir grunnskólar

Öxarfjarðarskóli


Biddulph es una parroquia civil y un pueblo del distrito de Staffordshire Moorlands, en el condado de Staffordshire (Inglaterra).

Geografía
Según la Oficina Nacional de Estadística británica, Biddulph tiene una superficie de 26,87 km².

Demografía
Según el censo de 2001, Biddulph tenía 19 512 habitantes (48,98% varones, 51,02% mujeres) y una densidad de población de 726,16 hab/km². El 19,06% eran menores de 16 años, el 73,92% tenían entre 16 y 74, y el 7,02% eran mayores de 74. La media de edad era de 40,02 años. Del total de habitantes con 16 o más años, el 23,6% estaban solteros, el 60,7% casados, y el 15,7% divorciados o viudos.

Según su grupo étnico, el 99,42% de los habitantes eran blancos, el 0,29% mestizos, el 0,11% asiáticos, el 0,05% negros, el 0,11% chinos, y el 0,02% de cualquier otro. La mayor parte (98,42%) eran originarios del Reino Unido. El resto de países europeos englobaban al 0,76% de la población, mientras que el 0,83% había nacido en cualquier otro lugar. El cristianismo era profesado por el 81,57%, el budismo por el 0,06%, el hinduismo por el 0,02%, el judaísmo por el 0,04%, el islam por el 0,06%, el sijismo por el 0,02%, y cualquier otra religión por el 0,17%. El 11,37% no eran religiosos y el 6,69% no marcaron ninguna opción en el censo.

Había 8062 hogares con residentes, 286 vacíos, y 20 eran alojamientos vacacionales o segundas residencias.

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Staffordshire
Parroquias civiles de Staffordshire

Biddulph


Les Fêtes d'Hébé, ou les Talents lyriques  (Las fiestas de Hebe, o Los talentos líricos) es una opéra-ballet en un prólogo y tres entrées (actos) con música de Jean-Philippe Rameau y libreto en francés de Antoine Gautier de Montdorge (1707–1768). La obra se estrenó en la Ópera de París el 21 de mayo de 1739.

Les fêtes d'Hébé fue la segunda opera-ballet de Rameau; la primera, Les Indes galantes, había aparecido en 1735. La famosa bailarina Marie Sallé apareció como Terpsícore en el tercer acto. Montdorge era amigo del mecenas de Rameau Alexandre Le Riche de La Poupelinière. Su libreto fue tan criticado que la segunda entrée tuvo que ser revisada con la ayuda de Simon-Joseph Pellegrin, que había escrito las palabras de la primera ópera de Rameau, Hippolyte et Aricie. A pesar del débil libreto, la obra tuvo un éxito inmediato y pasó a ser una de las óperas más populares de Rameau, disfrutando de 80 representaciones en el primer año. Fue repuesto en 1747, 1756 y 1764 (con diseño escénico supervisado por François Boucher y el papel de Iphise asumido por Sophie Arnould). Después, las producciones del  solo dieron una versión parcial de la obra.

Esta ópera se representa muy poco. En las estadísticas de Operabase aparece con solo una representación en el período 2005-2010.

Notas y referencias

Enlaces externos

 Partitura (canto y reducción para piano) en el sitio de la Médiathèque musicale de Paris.

Óperas de Jean-Philippe Rameau
Óperas en francés
Óperas de 1739
Óperas estrenadas en París
Mitología griega en la ópera
Mitología griega en el ballet

Les Fêtes d'Hébé