Sisse Marie Welling (født 25. februar 1986) er en dansk politiker, der siden 1. januar 2010 har været medlem af Københavns Borgerrepræsentation for Socialistisk Folkeparti..

Efter Kommunalvalget i 2017, blev Sisse Marie Welling sundheds- og omsorgsborgmester, samt formand for Sundheds- og Omsorgsudvalget, i Københavns Kommune. Ved samme kommunalvalg fik hun 5.254 personlige stemmer. Dette var det tredje højeste personlige stemmetal i Københavns Kommune, efter henholdsvis tidligere overborgmester Frank Jensen (S) og Ninna Hedeager Olsen (Ø), teknik- og miljøborgmester (2018 - 2021).

I 2016, var Sisse Marie Welling midlertidigt folketingsmedlem, som stedfortræder for partiformand Pia Olsen Dyhr. Siden d. 28. august 2016 har Sisse Marie Welling desuden været SF Københavns politiske leder og spidskandidat til Borgerrepræsentation, en rolle hun overtog efter Ninna Thomsen.

Karriere og uddannelse

Sisse Marie Welling blev første gang valgt til Københavns Borgerrepræsentation for Socialistisk Folkeparti ved kommunalvalget 2009 med 764 stemmer.  Hun var i perioden 2009 - 2013 budgetordfører for SF, medlem af Økonomiudvalget samt næstformand for Socialudvalget.

Welling opnåede genvalg til Borgerrepræsentationen i 2013 med 1.383 personlige stemmer. I den følgende periode var hun næstformand for Borgerrepræsentationens Beskæftigelses- og integrationsudvalg, medlem af Sundheds- og Omsorgsudvalget samt var ordfører for beskæftigelse og integration, bolig og sundhed og omsorg.

Ved kommunalvalget 2017 fik Sisse Marie Welling 5.254 personlige stemmer og overtog rollen som sundheds- og omsorgsborgmester efter Ninna Thomsen (SF).

Ved kommunalvalget i 2021 fik Sisse Marie Welling 7.016 personlige stemmer og genvandt posten som sundheds- og omsorgsborgmester.

Inden Sisse Marie Welling fik borgmesterembede, uddannede hun sig som historiker ved Københavns Universitet. Her afsluttede hun sin kandidat i 2017. Welling har tidligere arbejdet som interviewer v. Vilstrup Analyse, som administrativ/telefonisk medarbejder på Københavns Universitet og senere som fuldmægtig ved Institut for Kunst- og Kulturvidenskab (barselsvikariat).

Sisse Marie Welling er tidligere medlem af SF Ungdoms landsledelse og har været aktiv i Danske Gymnasieelevers Sammenslutning, hvor hun bl.a. var redaktør for medlemsbladet Pensum. Hun var i sekretariatsmedarbejder i Danske Gymnasieelevers Sammenslutningen i perioden juli 2005 - juli 2006.

Baggrund

Sisse Marie Welling er opvokset i Aarhus, og blev student fra Aarhus Statsgymnasium i 2005. Hun flyttede umiddelbart herefter til København. Sisse Marie Welling er bosat på Amager med sin mand, og deres to børn.

Referencer

Politikere fra SF
Medlemmer af Københavns Borgerrepræsentation i 2000-tallet
Personer fra Aarhus
Borgmestre i København

Sisse Marie Welling


Ptychomniaceae, porodica pravih mahovina smješten u vlastiti red Ptychomniales. Sastoji se od deset rodova. Ime je dobila po rodu Ptychomnion.

Rodovi

 Cladomnion Hook. f. & Wilson
 Cladomniopsis M. Fleisch.
 Dichelodontium Hook. f. & Wilson ex Broth.
 Euptychium Schimp.
 Garovaglia Endl.
 Glyphothecium Hampe
 Hampeella Müll. Hal.
 Ombronesus N.E. Bell, N. Pedersen & A.E. Newton
 Ptychomnion (Hook. f. & Wilson) Mitt.
 Tetraphidopsis Broth. & Dixon

Izvori

Hypnanae

Ptychomniaceae


بني تامو هي إحدى بلديات ولاية البليدة التابعة لـ دائرة وادي العلايق. بلغ عدد سكانها 36228 نسمة حسب تعداد العام 2008.

مراجع

بني تامو

بني تامو


Fentanil je izuzetno jak sintetski opioidni analgetik (lijek protiv bolova) koji je dosta sličan morfinu, ali je 50-100 puta potentniji od njega. U ljekarnama se izdaje isključivo na liječnički recept, no postoji velika nelegalna proizvodnja i prodaja ovog lijeka na crno. Fentanil se koristi kod pacijenata sa srednje jakim i jakim bolovima, naročito nakon operativnih zahvata. Također se propisuje pacijentima koji imaju kronične bolove koji se ne mogu liječiti drugim opioidnim lijekovima; takvi bolovi se najčešće javljaju kod išijasa (ishijalgija).

Izvori

Opioidi
Lijekovi

Fentanil


قصيدة كتبها ميخائيل نعيمة في ديوانه همس الجفون سنة 1943 في بلاد الغربة, وتصنف من القصائد المهجرية التي احتوت تجديدا من حيث البناء والموضوع بالنسبة إلى الشعر القديم، ففيها تنوع في القافية، وتقسيم إلى مقطوعات، وتكرار، كما أنها تتناول موضوعًا واحدًا جديدًا، وتحاكي القصيدة أوراق الأشجار التي تسقط في فصل الخريف، غنت فيروز هذه القصيدة في منتصف القرن العشرين، وكثير من القصائد التي غنتها فيروز.

""كلمات القصيدة""

تناثري تناثري

يا بهجة النظر

يا مرقصَ الشّمس

ويا أرجوحة القمرْ

يا أرغن الليل

ويا قيثارة السـحر

يا رمز فكر حائر

ورسم روح ثائر

يا ذكرَ مجدٍ غابرٍ

قد عافكِ الشّجر

ْ
تناثري تناثري

تعانَقي وعانِقي

أشــباح ما مضى

وزوِّدي أنــظارَك

من طلعةِ الفظا

هيهات أم هيهات

أنْ يُعود ما انقضى

وبعد أن تفارقي

أتراب عهد ســابق

سيري بقلب خافق

في موكب القضا

تعانَقي تعانَقي

سيري ولا تُعاتبي

لا ينفعُ العتــابْ

ولا تلومي الغُصن

والرياح والسَّحابْ

فهي إذا خاطبتِها

لا تُحسنُ الجوابْ

والدهر ذو العجائب

وباعث النوائب

وخانق الرغائب

لايفهم الخطاب

سيري ولا تُعاتبي

عودي إلى حضن الثّرى

وجدِّدي العُهودْ

وانسَيْ جمالاً قد ذوى

ما كان لن يعُودْ

كم أزهرتْ من قبلكِ

وكم ذَوَتْ ورُودْ

فلا تخافي ما جرى

ولا تلومي القدرا

عُودي إلى حضن الثّرى

مراجع
خلافآ لما ذكر يوجد تسجيل قديم للأغنية، امتلك منه نسخة وان كان التسجيل متوسط الجودة.

أغاني فيروز
قصائد

تناثري


Die Scheibe SFS 31 "Milan" ist ein in den 1960er-Jahren von den Firmen Scheibe-Flugzeugbau und Sportavia-Pützer in Kooperation gefertigter Motorsegler.

Geschichte
Die SFS 31 ist eine Kombination der von Scheibe entwickelten Tragflächen der SF 27M und dem Rumpf der Fournier RF 4, der bei Sportavia-Pützer in Lizenz gefertigt wurde. Durch die Verwendung der wesentlich längeren Tragflächen der SF 27 konnten die Segeleigenschaften gegenüber der RF 4 deutlich verbessert werden. Mit einer Gleitzahl von 30 übertrifft sie z. B. die weiter verbreitete Schleicher ASK 14, die eine Gleitzahl von 28 aufweist.

Technische Daten

Siehe auch
 Liste von Flugzeugtypen

Einzelnachweise

Reisemotorsegler
Erstflug 1969
Einmotoriges Flugzeug mit Kolbenmotor

Scheibe SFS 31


Le château du Champ-de-la-Pierre est une demeure relevé au  qui se dresse sur le territoire de la commune française du Champ-de-la-Pierre, dans le département de l'Orne, en région Normandie.

Le château est partiellement inscrit aux monuments historiques.

Localisation
Le château est situé, sur le territoire de la commune du Champ-de-la-Pierre, avoisinant au sud l'église Saint-Pierre, dans le département français de l'Orne.

Historique
Le château est relevé au  par Germain Ricœur de Bâmont, maître de forges, puis agrandi et remanié après la Révolution.

En 1998, il était la possession du comte Hubert d'Andigné.

Description
Devant le château se développe un parc paysager, tracé à travers des vallonnements  boisés, que coupe un vaste étang.

Le parc a obtenu le label de Jardin remarquable du ministère de la Culture.

Protection aux monuments historiques
Les façades et toitures de l'ensemble des bâtiments, à l'exclusion des parties modernes de la ferme attenante au château ; les murs de clôture du parc, avec leurs piliers et leurs portes ; le parc, tel qu'il figure sur le plan joint à l'arrêté, comprenant notamment : au nord du château, l'herbage situé entre le château et le t la voie communale  de l'Aigle à Falaise, non compris la nouvelle église ; à l'est du château, le parterre, le nouveau potager et son bassin, l'ancien potager, ses murs de clôture, sa fontaine et ses escaliers, les jardins du presbytère ; au sud du château, les terrains dépendant de la ferme, l'ancien verger et sa contre-allée, le tapis vert, l'herbage reliant les potagers à l'étang de la Fenderie et la butte des émigrés, l'avenue reliant le château à l'étang de la Fenderie, le petit bois, ses allées, ses terrasses et ses fabriques, le temple, l'oisellerie, la grotte du petit bois, la grotte des rochers, les ponts, les embarcadères, la salle verte, la petite île, l'île des deux frères et sa chaumière, l'étang de la Fenderie ; à l'ouest du château, la grande avenue, l'île appelée Le Rendez-Vous avec son canal, les vestiges de ses ponts-tournants, son obélisque, les terrains situés entre l'île et la grande avenue, l'étang du moulin sont inscrits au titre des monuments historiques par arrêté du .

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Liste des châteaux de l'Orne
 Liste des monuments historiques de l'Orne

Liens externes

Le Champ-de-la-Pierre
Monument historique inscrit en 1993
Le Champ-de-la-Pierre

Château du Champ-de-la-Pierre


XFL 4 fue el cuarto evento de artes marciales mixtas (MMA) producido por Xtreme Fighters Latino (XFL). Tuvo lugar el 5 de noviembre de 2009 desde el José Cuervo Salón en la Ciudad de México.

Historia
Durante este evento, Xtreme Fighters Latino por fin encontró a sus primeros campeones en la Temporada 2009. René Diosdado se convirtió en el campeón de Peso Pluma de XFL tras derrotar a Gilberto Aguilar por Sumisión en el primer round. Israel Girón ganó el Campeonato de Peso Ligero de XFL luego de vencer a Edgar García. Augusto Montaño también se convirtió en campeón, pero en la categoría de peso medio tras derrotar a Jorge Macías. Finalmente, Andy González ganó el Campeonato de Peso Pesado de XFL después de imponerse en el segundo round a Fabián Hernández. El evento contó con 9 combates.

Resultados
Combate Peso Pesado:  Antonio Pardo vs.  Omar Huerta
Omar Huerta derrotó a Antonio Pardo por Nocaut Técnico (Golpes) a los 0:47 del Round 1.
Combate Peso Medio:  Lucio Hernández vs.  Miguel Carrasco
Miguel Carrasco derrotó a Lucio Hernández por Sumisión (Guillotine Choke) a los 1:41 del Round 1.
Combate Peso Ligero:  Alfredo Díaz vs.  Rodolfo Rubio
Rodolfo Rubio derrotó a Alfredo Díaz por Nocaut (Golpes) a los 0:23 del Round 1.
Combate Peso Pluma:  Isidro Cruz vs.  Jesús Juárez
Jesús Juárez derrotó a Isidro Cruz por Decisión Unánime a los 5:00 del Round 3.
Combate Peso Ligero:  Jaime Guzmán vs.  Vicente Salinas
Vicente Salinas derrotó a Jaime Guzmán por Sumisión (Armbar) a los 1:19 del Round 1.
Torneo Peso Pluma Final:  Gilberto Aguilar vs.  René Diosdado
René Diosdado derrotó a Gilberto Aguilar por Sumisión (Armbar) a los 1:53 del Round 1.
Torneo Peso Ligero Final:  Edgar García vs.  Israel Girón
Israel Girón derrotó a Edgar García por Sumisión (Rear Naked Choke) a los 2:36 del Round 1.
Torneo Peso Medio Final:  Augusto Montaño vs.  Jorge Macías
Augusto Montaño derrotó a Jorge Macías por Nocaut Técnico (Golpes) a los 0:53 del Round 1.
Torneo Peso Pesado Final:  Andy González vs.  Fabián Hernández
Andy González derrotó a Fabián Hernández por Nocaut Técnico (Golpes) a los 4:18 del Round 2.

Referencias

Enlaces externos
Sitio Oficial de XFL

Xtreme Fighters Latino

XFL 4


O Ferdinand Magellan (também conhecido como US Car. No. 1 ) é um vagão da Pullman Company que serviu como Vagão Ferroviário Presidencial, US Número 1 de 1943 a 1958.

O atual proprietário, Gold Coast Railroad Museum em Miami-Dade County, Flórida, adquiriu-o em 1959. O Ferdinand Magellan foi designado um marco histórico nacional pelo Departamento do Interior dos Estados Unidos, Serviço de Parques Nacionais em 4 de fevereiro de 1985.

História

Depois que os Estados Unidos entraram na Segunda Guerra Mundial, foi sugerido pelo agente do Serviço Secreto Mike Reilly e pelo secretário de imprensa da Casa Branca, Stephen Early, que o presidente Franklin D. Roosevelt precisava de um carro blindado especialmente equipado em vez de usar o equipamento padrão fornecido pela Pullman Company. O Ferdinand Magellan foi selecionado e a Pullman Company reconstruiu o carro. O Ferdinand Magellan se tornou o primeiro vagão de passageiros construído para um presidente desde que o Departamento de Guerra construiu um carro especial para ser usado por Abraham Lincoln em 1865.

Recursos
Quando o Ferdinand Magellan foi reconstruído para servir como United States Railcar No. 1, os seis quartos originais do vagão foram reduzidos para quatro, e a sala de jantar e a sala de observação foram aumentadas. Dois dos quartos eram uma suite do Presidente e da Primeira Dama, com casa de banho totalmente equipada, incluindo banheira, que ligava os dois quartos. A sala de jantar também pode ser usada como sala de conferências. Tem uma mesa de mogno e acomoda oito pessoas. A frente do carro tinha alojamentos para dois comissários, uma despensa, uma cozinha, equipamento mecânico, armazenamento e depósitos de gelo.

O carro estava protegido com uma placa de armadura nas laterais, superior, inferior e extremidades. As janelas foram substituídas por seladas com Vidro á prova de balas com 12 camadas. Como as janelas foram lacradas, o ar condicionado do carro foi soprado pelo interior dos canos que transportam a água derretida do gelo. Outras características incluem portas estilo cofre de banco na entrada traseira do carro, duas escotilhas de emergência (localizadas no lounge e no banheiro presidencial) para saída de emergência, alto-falantes externos para endereços públicos, um telefone em cada quarto que pode ser conectado a um telefone do trem tomada fornecida pela companhia telefônica local e um elevador de cadeira de rodas customizado que poderia elevar Roosevelt do nível do solo até a plataforma traseira do carro. Essas modificações aumentaram o peso do carro de  a , tornando o Ferdinand Magellan. O Ferdinand Magellan viajou no final de um trem especial que incluía vagões para funcionários, vagões de bagagem e um vagão de comunicações operado pelo Army Signal Corps.

Uso presidencial

A primeira viagem do presidente Roosevelt no Ferdinand Magellan foi para Miami, Flórida, onde ele embarcou em um hidroavião da Pan American World Airways para sua viagem à Conferência de Casablanca em 1943. Ele viajou aproximadamente  no carro nos próximos dois anos, usando-o pela última vez em uma viagem a Warm Springs, Geórgia, duas semanas  antes de morrer lá.

Esta é a plataforma a partir da qual Harry Truman deu seus discursos de campanha " whistlestop". Durante a campanha, o carro viajou mais de , e Truman deu quase 350 discursos da plataforma traseira. A famosa fotografia de Truman segurando a manchete incorreta "Dewey Derrota Truman " foi tirada enquanto o presidente estava de pé na plataforma do vagão.

O presidente Dwight D. Eisenhower fez pouco uso do Ferdinand Magellan . Ele viajou algumas vezes para sua fazenda em Gettysburg, Pensilvânia, para visitar seu irmão, Milton S. Eisenhower, que era presidente da Universidade Estadual da Pensilvânia, em University Park, Pensilvânia,  e uma vez para Ottawa, onde se dirigiu ao Parlamento do Canadá . O carro foi usado oficialmente pela última vez em 1954, quando Mamie Eisenhower o dirigiu até Groton, Connecticut, para batizar o primeiro submarino nuclear  .

Em 1984, o Ferdinand Magellan foi brevemente emprestado para a campanha de reeleição presidencial do presidente Ronald Reagan, que fez uma série de discursos da plataforma traseira durante uma viagem de um dia em Ohio em 12 de outubro de 1984. A viagem de trem de cinco paradas do presidente Reagan exigiu transportar o trem da Flórida para Ohio, remontá-lo e colocá-lo de volta em operação. A viagem do presidente Reagan foi a última vez em que o carro foi usado.

Ver também

 Georgia 300
 Campanha presidencial de Harry S. Truman 1948

Ligações externas

 Escritório de Programas Culturais e Históricos da Flórida
 Listagens do condado de Dade
 Carro americano nº 1 - Ferdinand Magellan
 Ferdinand Magellan - Carro dos EUA nº 1 no Programa de Marcos Históricos Nacionais
 The Gold Coast Railroad Museum: Presidential Rail Car, US Number 1 Ferdinand Magellan - recuperado em 10 de julho de 2006
 Pullman Robert Peary, um carro irmão do Plan 3972, Lot 6037 (julho de 1927), em operação no San Diego Railroad Museum - recuperado em 2 de janeiro de 2007
 Pullman Roald Amundsen, um carro irmão do Plano 3972-B, Lote 6246 (agosto de 1929), prisioneiro no Scottsdale Railroad Park - recuperado em 2 de janeiro de 2007
 David Brinkley sobre como jogar pôquer com Winston Churchill e Harry S. Truman no vídeo de Fredinand Magellan via YouTube
Marco Histórico Nacional na Flórida
História presidencial dos Estados Unidos
!Artigos com coordenadas no Wikidata

Ferdinand Magellan (vagão)


An Aristida villosa in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Benjamin Lincoln Robinson ngan Jesse More Greenman. An Aristida villosa in nahilalakip ha genus nga Aristida, ngan familia nga Poaceae.

Mabibilngan ini ha Gal�pagos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aristida

Aristida villosa


ويندوز 2.0 نظام تشغيل من إنتاج شركة مايكروسوفت. يتمتع هذا النظام بواجهة رسومية محسنة (مقارنة بالنسخة الأولى) ويسمح باستغلال أفضل لحواسيب أي.بي.أم وما يعادلها تستعمل معالج 16 بت. صدر هاته النسخة سنة 1987 تلتها نسخ معادلة كان آخرها النسخة 2.03 إلى غاية صدور النسخة جديدة هي النسخة الثالثة في مايو 1990.

تاريخ

دعم البرامج

هذه النسخة هي أولى نسخ ويندوز التي تدعم برامج مثل مايكروسوفت وورد أو مايكروسوفت إكسل. وتم زيادة الدعم للمطورين لتقديم برامجهم تستغل مزايا النظام وتشجيعهم على انتقال من نظام دوس.

البرامج المرفقة

البرامج المرفقة بالنسخة الـ 2.0 :
 حاسبة
 مفكره
 حامل بطاقات
 عارض للملصقات
 ساعة CLOCK.EXE
 مدير برامج CONTROL.EXE
 CVTPAINT.EXE
 MSDOS.EXE
 MSDOSD.EXE
 أداة تحرير نصوص بسيطة (مفكرة) NOTEPAD.EXE
 برنامج رسم PAINT.EXE
 PRACTICE.WRI
 REVERSI.EXE
 TERMINAL.EXE
 أداة تحرير نصوص متطورة WRITE.EXE

الخلاف القضائي مع شركة آبل

شب خلاف بين الشركتين، حيث ادعت شركة آبل أن شركة مايكروسوفت خرقت قوانين الحقوق الملكية التي لدى آبل.

مزايا

سمح ويندوز 2.0 لظهور برامج بشكل نوافذ قد تغطي إحدهما الأخرى. إضافة لإدراج مجموعة من الاختصارات بلوحة المفاتيح. كما ظهرت مفاهيم جديدة مثل : تكبير أو تصغير النوافذ.

هوامش

إصدارات موقوفة من مايكروسوفت ويندوز
برمجيات 1987
تاريخ البرمجيات
تاريخ مايكروسوفت
مايكروسوفت ويندوز
منتجات عرضت في 1987
منتجات وخدمات توقفت في 2001

ويندوز 2.0


Los Premios Tato son los premios otorgados anualmente por la Cámara Argentina de Productoras Independientes de Televisión (CAPIT) en Buenos Aires, Argentina. El premio lleva el nombre «Tato» en honor a Tato Bores, humorista y actor argentino, referente de la excelencia televisiva. Los finalistas son seleccionados por un jurado compuesto por 843 profesionales de la actividad televisiva.

Origen

En 2009 los productores independientes de televisión en ocasión de la celebración del décimo aniversario de la cámara entregó distinciones a destacadas personalidades de la televisión. En 2010 nuevamente entregaron premios que se conocieron como «Premios CAPIT». En 2011 se eligió el nombre de Tato Bores para denominar a los premios.

Distinciones 2009

Recibieron distinciones figuras de televisión como Jorge Guinzburg, Mirtha Legrand, Susana Giménez, Nicolás Repetto, Adrián Suar, Carlos Rottemberg, Marcelo Tinelli, Claudio Villarruel y Hugo Di Guglielmo. Como «mejor programa de producción independiente de la década» fue premiado Vulnerables.

Por años

     Programa más visto de aquel día.

Referencias

Véase también
 Premios Martín Fierro
 Premios Clarín

Enlaces externos
 Sitio Oficial de la Cámara Argentina de Productoras Independientes de Televisión (CAPIT)

Premios Tato


Die Altun-Alem-Moschee (; ) ist eine Moschee in der serbischen Stadt Novi Pazar. Sie liegt in der Straße des 1. Mai (früher Stambolski).

Geschichte
Die Moschee wurde in der ersten Hälfte des 16. Jahrhunderts von dem Architekten Abdul Gani errichtet (erste Erwähnung 1528). Sie steht seit 1993 als Kulturdenkmal von großer Bedeutung (Spomenici kulture od velikog značaja) unter Denkmalschutz.

Anlage
Die Moschee, ein Bau mit einer Kuppel auf einem niedrigen Tambour, liegt innerhalb eines ummauerten Komplexes an der Straße des 1. Mai. Der Hauptraum ist abwechselnd aus Reihen von Ziegeln und Bruchstein errichtet. Die Gebetsnische (Mihrāb) und die Galerie (Mahfil) an der Nordwestwand sind reich dekoriert. Die Moschee besitzt eine auf zwei Seiten offene Vorhalle, die von zwei Kuppeln gekrönt wird. Vorhalle und Minarett sind aus Sandsteinquadern errichtet.

Weblinks

 Website zur Moschee (serbisch und englisch), mit Foto
 Website (serbisch, in Lateinschrift)
 Schnittzeichnung der Moschee

Moschee in Serbien
Moscheebau in Serbien
Moscheebau in Europa
Osmanische Moschee
Erbaut im 16. Jahrhundert
Opština Novi Pazar

Altun-Alem-Moschee (Novi Pazar)


Sestiga (sinonim: seiuga) este un car triumfal tras de șase cai, folosit în Antichitate, ca și cvadriga, în ceremonii.

În esență este un car de luptă, tras de regulă de unul sau doi cai (bigă), la care se înhamă șase cai.

În Roma antică, celebrarea unei victorii se făcea prin intrarea solemnă în oraș a comandantului biruitor, pe un car triumfal tras de patru (uneori șase) cai albi și însoțit de un cortegiu din care făceau parte senatori, căpeteniile armatei și prizonierii făcuți în război, reprezentând cea mai înaltă onoare acordată învingătorului.

Arcul de triumf din Volubilis, denumit și Arcul lui Caracalla, ridicat în fosta localitate Volubilis din Maroc, a fost dedicat împăratului roman Caracalla și mamei sale Julia Domna, între decembrie 216 și aprilie 217.  Inscripția de pe arc ne informează că, la inaugurare, era ornamentat cu o statuie de bronz, reprezentând împăratul conducând un car de luptă tras de șase cai, similar cu cel ce ornamenta arcul lui Septimiu Sever, din Roma.

Galerie

Note

Curse de cai
Sculptură
Vehicule cu tracțiune animală

Sestiga


Karthaus may refer to the following:

Karthaus Township, Pennsylvania, a township in Clearfield County
Kartuzy, a town in Poland, known in German as Karthaus
Jim Karthaus, an Australian rules footballer who played with Richmond
Olaf Karthaus, a German polymer chemist
Karthaus/Certosa, a frazione of the municipality of Schnals/Senales in South Tyrol

Karthaus


Raul Raunić (Zagreb, 30. rujan 1959.), hrvatski je filozof.

Životopis
Rodio se u Zagrebu. Osnovnu i srednju školu završio je u Pazinu. Diplomirao je filozofiju i sociologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1983. godine.  Od 1984. do 1991. godine radi naizmjenično kao stručni suradnik za filozofiju i socijalnu teoriju u Centru CK SKH za idejno-teorijski rad "Vladimir Bakarić" i nastavnik u Poljoprivredno-prehrambenom obrazovnom centru. Od sredine 2004. zaposlen je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu.

Bibliografija

Knjige
 (2009) Filozofija politike Johna Lockea, Politička kultura, Zagreb
 (2005) Pretpostavke liberalnog razumijevanja čovjeka, Hrvatsko filozofsko društvo, Zgb.

Članci
 Tom Bottomore "Sociology and socialism", Naše Teme 4,  (1989).
 Christopher Pierson "Marxist Theory and Democratic Politics,  Naše Teme 12 (1988).

Recenzije
 Perry Anderson "Razmatranja o zapadnom marksizmu", Naše teme 9 (1986).
 Marx nakon sto godina, Naše teme 9 (1986).
 Roy Medvedev Lenjinizam i zapadni socijalizam, Naše teme 12 (1987).
 Analitički ključ za Marxove aporije?, Kulturni radnik 5 (1990).

Izvori

Vanjske poveznice
 Web stranica na Odsjeku za filozofiju Filozofskog fakulteta u Zagrebu

Hrvatski filozofi
Hrvatski filozofi 20.-21. stoljeća
 Marksistički filozofi

Raul Raunić


بلدية كأساس دي راينا , هي إحدى بلديات مقاطعة بطليوس, التي تقع في منطقة إكستريمادورا, والتي تقع في غرب إسبانيا.

يبلغ عدد سكانها 228 نسمة وفقاً لإحصائية سنة (2002).

مراجع

أماكن مأهولة في بطليوس
بلديات بطليوس

كاساس دي راينا


هولو هو عبارة عن أرواح لأناس أموات موجودة في انمي ومانجا بليتش ...في العادة الأرواح للأناس العاديين عندما يموتون فأنهم ينتقلون إلى السريتي (مجتمع الارواح) عن طريق تنقية الارواح بواسطة الشينيغامي...والبعض الآخر يبقون مرتبطين بمكان موتهم وبمرور الزمن تتأكل سلسلة الروح ويتحولون إلى هولو...الهولو يمكن صناعته عن طريق تحطيم سلسلة الروح الخاصة بالشخص الميت حتى وان لم تكن السلسه معرضه للتأكل..ايضاً الارواح الميتة والتي تحتوي على الحقد والشر تتحول تلقائياً إلى هولو بمرور الزمن...والهولو يستطيع التهام ارواح البشر العاديين وبالتالي سيتم تحويلهم إلى هولو.

مراجع

شخصيات بليتش
قوائم شخصيات أنمي ومانغا

هولو (بليتش)


Harbiye, Hatay ilinin Defne ilçesine bağlı mahalle. Binlerce yıllık bir yerleşim yeridir. Tarihsel adı 'Defne' veya 'Daphne' olarak bilinmektedir. Defne bitkisi ve koza ipeği üreticiliğine sık rastlanır.

Tarihçe
Harbiye'de 1939 yılında belediye teşkilatı kuruldu. 12 Kasım 2012'de TBMM'de kabul edilen 6360 sayılı kanun ile mahalle oldu.

Coğrafi konumu
Harbiye, E-91 kara yolu üzerinde bulunur ve Antakya şehir merkezinin yaklaşık 8 km güneyindedir. E-91 kara yolu, Harbiye'den 55 km sonra Suriye sınırından geçip Orta Doğu'ya uzanır.

Kaynakça

Defne'nin mahalleleri
6360 sayılı yasaya göre kaldırılan belediyeler

Harbiye, Defne


Angrebet i Stockholm 2017 var et terrorangreb, der foregik den 7. april 2017, omkring klokken 14:50, hvor den 39-årige usbekiske gerningsmand Rakhmat Akilov kørte en lastbil ind i en menneskemængde på handelsgaden Drottninggatan og videre ind i et udstillingsvindue i stormagasinet Åhléns i det centrale Stockholm.

Fem personer døde og 15 blev såret, hvoraf ni blev kategoriseret som alvorlig sårede, som følge af angrebet.

Ifølge Akilovs forsvarsadvokat var motivet at "straffe Sverige for at samarbejde med andre vestlige lande mod Islamisk Stat".

Referencer

Begivenheder i 2017
Terrorhandlinger i Sverige
Stockholms historie

Angrebet i Stockholm 2017


Daimio es un género monotípico de lepidópteros ditrisios de la subfamilia Pyrginae dentro de la familia Hesperiidae. Su única especie, Daimio tethys, se encuentra en el este de Asia, en las regiones de Amur, sur de Ussuri, Japón y Taiwán.

Tiene una envergadura de alas de 40 mm de longitud. Las larvas se alimentan de varias plantas que incluyen Quercus mongolica, Dioscorea nipponica, Dioscorea butatas, Dioscorea japonica y Dioscorea japonica var. pseudojaponica.

Subespecies
Daimio tethys tethys
Daimio tethys birmana (Yunnan)
Daimio tethys daiseni (Japan)
Daimio tethys roona
Daimio tethys moori
Daimio tethys niitakana

Enlaces externos

 http://www.tolweb.org/Daimio_tethys/95335
 Japanese Hesperiidae

Tagiadini

Daimio (insecto)


منتخب روسيا البيضاء لكرة اليد هو الممثل الرسمي لدولة روسيا البيضاء في لعبة كرة اليد.

النتائج

بطولة العالم

بطولة أوروبا

مراجع

فرق رياضية وطنية بيلاروسية
كرة يد في بيلاروسيا
روسيا البيضاء
منتخبات كرة اليد
منتخبات كرة يد وطنية رجالية

منتخب بيلاروسيا لكرة اليد


Crkva sv. Josipa smještena je uz more u uvali Osibova kod Milne na Braču. Crkvu je podigla Bratovština sv. Josipa 1869. godine.

Opis
Široka jednobrodna građevina s izduženom polukružnom apsidom s profiliranim elementima arhitektonske kamene plastike klasicističkih odlika. Pročelje završava istaknutim trokutastim zabatom s kružnim prozorom u središtu i preslicom na uzdignutom podnožju. Na glavnom oltaru je pala s likom sv. Josipa iz 17. st., dar zadarskog nadbiskupa Vicka Zmajevića. U crkvi se čuvaju srebrni i drveni obredni predmeti 18. – 19. st., zavjetne slike i fotografije brodova.

Zaštita
Pod oznakom Z-4998 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra.

Izvori

Josip
Crkve sv. Josipa
Josip, Milna

Crkva sv. Josipa kod Milne


Juliane Wilhelmine Bause, née le  à Leipzig et morte le  dans la même ville, est une dessinatrice et graveuse sur cuivre et à l'eau-forte.

Biographie
Juliane Wilhelmine Bause naît le  à Leipzig. Elle est la fille cadette de Johann Friedrich Bause.

Elle grave avec goût et, très probablement, aide son père dans ses travaux. On cite d'elle : Essais de gravure à l'eau forte, suite de dix pièces dédiées à Mme la veuve Löhr, 1791; paysages d'après Bach, J. Both, Kobell, W. Hodges, Sachtleven, Wagner et Waterloo.

Elle est l'épouse du banquier Carl Eberhard Löhr à Leipzig.

Juliane Wilhelmine Bause meurt le  dans sa ville natale.

Références

Annexes

Bibliographie

Classement par ordre chronologique :

Liens externes

Naissance en juillet 1768
Naissance à Leipzig
Décès en août 1837
Décès à Leipzig
Graveur allemand du XVIIIe siècle
Graveur allemand du XIXe siècle
Graveuse allemande
Graveur sur cuivre
Aquafortiste allemand
Décès à 69 ans

Juliane Wilhelmine Bause


Chlorophytina, poddivizija zelenih algi (Chlorophyta) opisana 1998. Postoji 6 855 vrsta klasificirano u pet razreda.
 Chlorodendrophyceae Massjuk 64
 Chlorophyceae Wille  3 688
 Pedinophyceae Moestrup  24
 Trebouxiophyceae Friedl 916
 Ulvophyceae  K.R.Mattox & K.D.Stewart 2 163

Izvori

Zelene alge

Chlorophytina


Općinska A nogometna liga Bjelovar je bila liga šestog stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije u sezoni 1983./84.
Sudjelovalo je ukupno 11 klubova, a prvak je bio"Partizan" iz Rovišća.

Ljestvica

 ljestvica bez rezultata dvije utakmice

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Povezani članci

Vanjske poveznice
 Međuopćinska liga ZO Bjelovar – Jug 1983./84.
 Međuopćinska liga Daruvar – Grubišno Polje 1983./84.
 Općinska A nogometna liga Pakrac 1983./84.

Izvori

 library.foi.hr, "Bjelovarski list" : tjednik općine Bjelovar
 library.foi.hr, "Bjelovarski list" - tjednik SSRN-a općine Bjelovarg, br. 24, god. XXXIX, izdano 22. lipnja 1984., str. 14, (Sport, 22. kolo i konačna ljestvica), preuzeto 11. kolovoza 2021.

1983-84 A
Bjelovar A
1983-84 Bjelovar

Općinska A nogometna liga Bjelovar 1983./84.


ييلتسوفكا  هي مدينة في مقاطعة ألطاي كراي في روسيا. يبلغ عدد سكانها حوالي 3222 نسمة.

مراجع

ييلتسوفكا

ييلتسوفكا (ألطاي)


Aranguren bezeichnet:

 Aranguren (Entre Ríos), Gemeinde in Argentinien
 Aranguren (Navarra), Gemeinde in Spanien
 Aranguren (Vizcaya), Ort in Spanien

Aranguren ist der Familienname folgender Personen:
 Antonio Aranguren (1868–1954), venezolanischer Unternehmer
 Arantxa Aranguren, spanische Schauspielerin
 Begoña Aranguren (* 1949), spanische Schriftstellerin
 Emilio Aranguren Echeverría (* 1950), kubanischer Geistlicher, Bischof von Holguín
 Eulogio Aranguren (1892–1973), argentinischer Fußballspieler
 Gonzalo Parra-Aranguren (1928–2016), venezolanischer Jurist und Richter am Internationalen Gerichtshof
 Jesús Aranguren (1944–2011), spanischer Fußballspieler und -trainer
 José Aranguren (1875–1939), spanischer Militär
 José Luis López-Aranguren (1909–1996), spanischer Philosoph
 Juan-Martín Aranguren (* 1983), argentinischer Tennisspieler
 Sotero Aranguren (1894–1922), spanischer Fußballspieler
 Teresa Aranguren Amezola (* 1944), spanische Journalistin

Aranguren


El Museo-Archivo Tomàs Balvey de Cardedeu (Vallés Oriental, provincia de Barcelona) se articula alrededor del legado de Tomàs Balvey i Bas (1865-1954), el último miembro de una estirpe de boticarios de Cardedeu. El discurso del museo se plantea en función de la farmacia y su farmacéutico, centrándose en el mundo de la enfermedad, los remedios y la salud. El Museo-Archivo está integrado en la Red de Museos Locales de la Diputación de Barcelona y en la Red de Museos de Farmacia de Cataluña.

El edificio
Desde 1975 la sede del Museo-Archivo es el Casal Daurella, una de las primeras casas de veraneo del municipio, construida en 1848 y adquirida en 1907 por el Dr. Josep Daurella i Rull, catedrático de Filosofía y de Lógica Fundamental de la Universidad de Barcelona; en 1973 el hijo del Dr. Daurella donó el edificio al Ayuntamiento de Cardedeu. El Museo-Archivo se reinauguró en 2001, tras un periodo de reformas para mejorar su accesibilidad y adaptarlo al nuevo proyecto museológico.

La exposición
 El elemento más emblemático del Museo-Archivo es el conjunto de la antigua farmacia Balvey, con el mobiliario original de 1812, más de 200 tarros de farmacia de estilo imperio que conservan el contenido original y el utillaje de la botica. La exposición se complementa con un jardín botánico que representa la vegetación de la comarca y sus hierbas medicinales, además de un huerto de farmacéutico.
El fondo del Museo también comprende materiales etnológicos, arqueológicos y decorativos, así como un fondo de pergaminos de los siglos X a XIV y de documentos relacionados con la historia local, provenientes en su mayoría de la colección privada de Tomàs Balvey i Bas.

Referencias

Enlaces externos

 Página web del Museo-Archivo
 Web del Museo Más Grande de Cataluña
 Web de la Xarxa de Museus de Farmàcia de Catalunya

Museos biográficos y casas museo de España
Museos de la Red de Museos Locales de la Diputación de Barcelona
Museos de España inaugurados en 1965
Arquitectura de España de los años 1840
Arquitectura de 1848
Museos farmacéuticos

Museo-Archivo Tomàs Balvey


Vættur, goðsagnavera eða þjóðsagnavera, er yfirnáttúruleg vera sem kemur fyrir í þjóðsögum og þjóðtrú. Slíkar vættir voru líka algengar í ferðasögum, sagnaritum og landfræðiritum fyrri alda. Oft er um að ræða einhvers konar skrímsli - blöndu dýrategunda, eins og dreka; mannverur með líkamsparta dýra, eins og kentára eða satýra; eða mannlegar verur úr öðrum heimum eða hliðarheimum, eins og tröll, djöfla, drauga, engla og álfa.

Í sögnum er stundum talað um góðvættir eða hollvættir (vættir sem hjálpa fólki), og illvættir eða óvættir (vættir sem valda fólki skaða).

Duldýrafræði eru fræði sem ganga út frá því að sumar þjóðsagnaverur kunni að byggjast á raunverulegum óþekktum dýrategundum eða óvenjulegum einstaklingum. Slík óþekkt dýr eru þekkt sem duldýr innan þessara fræða. Þótt flestir dýrafræðingar fallist á að til séu þúsundir óþekktra tegunda lífvera í heiminum, er duldýrafræði oftast flokkuð sem hjávísindi.

Vættur


82927 Ferrucci este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
82927 Ferrucci este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la San Marcello Pistoiese de Luciano Tesi și Andrea Boattini. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,03 ua, o excentricitate de 0,10 și o înclinație de 2,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 82001-83000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2001
Centura de asteroizi

82927 Ferrucci


20. yüzyılın sonlarında ve 21. yüzyılın başlarında Basra Körfezi bölgesinde  3 önemli savaş olmuştur.

 İran-Irak Savaşı, 1980-1988 yılları arasında İran-Irak arasında olan savaş. 1980'lerde Körfez Savaşı olarak da anılmıştır. Bugün bu terim daha çok Irak ile koalisyon güçleri arasındaki iki savaşın ilki için kullanılır.
 Körfez Savaşı, 1990-1991 yılları arasında Irak ve ABD önderliğinde koalisyon güçleri arasında yapılmıştır.
 Irak Savaşı, 2003- Irak ve ABD önlerliğinde koalisyon güçleri arasında, Saddam Hüseyin hükûmetinin kaldırılması ile sonuçlanmıştır. Bu savaş sıklıkla II. Körfez Savaşı olarak anılmaktadır.

Körfez Savaşı (anlam ayrımı)


Khanna es una ciudad de la India en el distrito de Ludhiana, estado de Punyab.

Geografía
Se encuentra a una altitud de 266  a 65 km de la capital estatal, Chandigarh, en la zona horaria UTC +5:30.

Demografía
Según estimación 2010 contaba con una población de 137 100 habitantes.

Referencias

Localidades de Punyab (India)

Khanna


Cette page concerne les évènements survenus en 1985 en Israël  :

Évènement

  : Fin des opérations Moïse, Josué
 -en cours : Conflit par procuration Iran-Israël
  :
  : Signature de l'accord de libre-échange entre les États-Unis et Israël
  : Accord Jibril
  :
  :
  : Opération Jambe de bois
  :
  :
  :

Sport

 14- :  (tennis)

Culture

Sortie de film

Création

Dissolution - Fermeture

Naissance
 Shay Doron, joueuse de basket-ball.
 Gal Gadot, actrice et mannequin.
 Bar Refaeli, mannequin.
 Dudi Sela, joueur de tennis.

Décès
 , personnalité politique.
 Mordechai Bentov, personnalité politique.
 Yitzhak Kahane, président de la Cour suprême.
 , éditeur de presse.
 Yona Wallach, poétesse.

Notes et références

Israël

1985 en Israël


Baldi war eine italienische Automarke.

Unternehmensgeschichte
Das Unternehmen GAMC aus Sanremo stellte 1972 auf dem Turiner Autosalon erstmals ein Fahrzeug aus. Der Markenname lautete Baldi. 1976 endete die Produktion.

Fahrzeuge
Das 1972 ausgestellte Modell Frog wurde von der Presse als das hässlichste Auto des Salons bezeichnet. Dabei handelte es sich um einen Buggy auf Basis des Fiat 127, allerdings mit Heckmotor. Weitere Freizeitfahrzeuge mit Kunststoffkarosserien entstanden auf Basis von Fiat Nuova 500 und Renault 4, letzterer ähnlich dem Renault Rodéo.

Literatur

 George Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 1 A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 (englisch)

Einzelnachweise

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Italien)
Ehemaliges Unternehmen (Ligurien)
Sanremo

Baldi (Automarke)


Evlik, Çorum ilinin Osmancık ilçesine bağlı bir köydür.

Coğrafya
Köy, Çorum il merkezine 54 km, Osmancık ilçe merkezine 12 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kaynakça

Dış bağlantılar

Osmancık belde ve köyleri

Evlik, Osmancık


Dionysius the Areopagite (;  Dionysios ho Areopagitēs) was an Athenian judge at the Areopagus Court in Athens, who lived in the first century. A convert to Christianity, he is venerated as a saint by multiple denominations.

Life

As related in the Acts of the Apostles (), he was converted to Christianity by the preaching of Paul the Apostle.

After his conversion, Dionysius became the first Bishop of Athens, though he is sometimes counted as the second after Hierotheus. He is venerated as a saint in the Catholic and the Eastern Orthodox churches. He is the patron saint of Athens and is venerated as the protector of judges and the judiciary. His memory is celebrated on October 3.

Historic confusions
In the early sixth century the so-called Corpus Dionysiacum, a series of writings of a mystical nature, employing Neoplatonic language to elucidate Christian theological and mystical ideas, was ascribed to the Areopagite. Its author is now known as Pseudo-Dionysius the Areopagite.

Dionysius has been misidentified with the martyr Dionysius, the first Bishop of Paris. However, this mistake by a ninth century writer is ignored and each saint is commemorated on his respective day.

Modern references
In Athens there are two large churches bearing his name, one in Kolonaki on Skoufa Street, while the other is the Catholic Metropolis of Athens, on Panepistimiou Street. The pedestrian walkway around the Acropolis, which passes through the rock of the Areios Pagos, also bears his name.

Dionysius is the patron saint of the Gargaliani of Messenia, as well as in the village of Dionysi in the south of the prefecture of Heraklion. The village was named after him and is the only village of Crete with a church in honor of Saint Dionysios Areopagitis.

See also
 St. Dionysus Institute in Paris
 Early centers of Christianity#Greece
Cathedral Basilica of St. Dionysius the Areopagite (A Roman Catholic church in Athens named after Dionysius the Areopagite)
St Dionysius' Church, Market Harborough, UK

Further reading

References

Sources

External links

Hieromartyr Dionysius the Areopagite the Bishop of Athens Orthodox icon and synaxarion
 Max Müller Dionysius the Areopagite Lecture 1895

Ancient Athenians
Doctors of the Church
1st-century Christian saints
1st-century bishops in Roman Achaea
1st-century Christian theologians
People in Acts of the Apostles
1st-century Christian martyrs
Converts to Christianity from pagan religions
Saints of Roman Athens
Bishops of Athens
Clergy from Athens

Dionysius the Areopagite


A hialose asteroides é uma condição degenerativa do olho envolvendo pequenas opacidades brancas no humor vítreo. Sabe-se que ocorre em humanos, cães, gatos, cavalos e chinchilas. Clinicamente, essas opacidades são bastante refratárias, dando a aparência de estrelas (ou asteroides) brilhando no céu noturno – exceto que os asteroides oculares são frequentemente bastante móveis. Os asteroides oculares devem ser diferenciados dos flutuadores vítreos típicos mais comuns, que geralmente são condensados fibrilares ou celulares. A causa da hialose de asteroides é desconhecida, mas tem sido associada a diabetes mellitus, hipertensão, hipercolesterolemia e, em certos animais, tumores do corpo ciliar. Em cães, a hialose de asteroides é considerada uma alteração relacionada à idade. Os corpos asteróides são compostos de hidroxiapatita, que por sua vez consiste em cálcio e fosfatos ou fosfolipídios. Embora a hialose de asteroides geralmente não afete gravemente a visão, as opacidades flutuantes podem ser bastante irritantes e podem interferir significativamente na visualização e no teste da retina. Embora o tratamento da hialose de asteroides seja geralmente desnecessário, a vitrectomia pode ocasionalmente ser indicada, tanto para fins diagnósticos quanto terapêuticos.

Notas

Doenças oculares

Hialose asteroide


Diplomatski odnosi između Jugoslavije i Italije obuhvaćali su razdoblje od talijanskog priznavanja Kraljevine SHS, odnosno Jugoslavije 1920., pa sve do prekida diplomatskih odnosa zbog talijanske agresije na Jugoslaviju, u travnju 1941., pa od ponovne uspostave diplomatskih odnosa 1947., do razdoblja raspada Jugoslavije tijekom 1991.godine i stvaranja novih postjugoslavenskih država.

Kratka povijest diplomatskih odnosa
Nakon završetka Prvoga svjetskog rata, Kraljevina Italija (tal. Regno d'Italia)  i Srbija su iz rata izašle kao pobjednice, te su, po dogovorima između Savezničkih i udruženih sila, namjeravale podijeliti dijelove područja raspadnute Austro-Ugarske Monarhije,a koja su po njihovim tvrdnjama spadala pod njihovu zonu interesa.

Diplomatski odnosi između Kraljevine Italije i Kraljevine Srbije su postojali još od siječnja 1879., kada je nakon Berlinskog kongresa, održanog prethodne 1878., kao jedna od sudionica, Italija priznala, tada još kneževinu Srbiju, kao samostalnu državu, dotad još u vazalnom odnosu prema Osmanskom Carstvu, te su unatoč postojanju mnogobrojnih trvenja, nakon završetka rata, 1918., na istim su zasadama, 1920., nadograđivani novi diplomatski odnosi, sada između  Kraljevine Italije i Kraljevine Jugoslavije (kao novog subjekta, nastalog integracijom područja tzv. Države SHS i Kraljevine Srbije), da bi isti bili prekinuti zbog agresije Italije na Jugoslaviju, 1941., da bi potom, nakon završetka Drugoga svjetskog rata i potpisivanja Pariškog mirovnog ugovora, 1947., bili ponovno uspostavljeni diplomatski odnosi između Republike Italije (tal. Repubblica Italiana) i socijalističke Jugoslavije, koji su održavani sve do raspada SFRJ, 1991., odnosno 1992.godine.

Popis šefova diplomatskih misija Jugoslavije u Italiji
Diplomatska misija Jugoslavije u Italiji bila je smještena u glavnom gradu Rimu, te se na čelu misije nalazio prvotno poslanik kao šef misije iz drugog razreda, odnosno nakon ponovne uspostave diplomatskih odnosa nakon mirovnog ugovora iz 1947., rang poslanika je tijekom 1954., podignut na razinu ambasadora (veleposlanika), kao šefa misije prvog razreda, akreditiran kod glavara države, dakle talijanskog kralja (tal. Re d'Italia), u razdoblju od 1920. do 1941., odnosno predsjednika republike (tal. Presidente della Repubblica), u razdoblju od 1947. do 1991.godine.

Razdoblje Kraljevine Jugoslavije

Jugoslavenski šefovi dipolomatske misije u Rimu

 Vojislav Antonijević, šef misije u rangu poslanika, od 1918. do 1926.
 Živojin Balugdžić, šef misije u rangu poslanika, od 1926. do 1927.
 Milan Rakić, šef misije u rangu poslanika, od 1927. do 1933.
 Dragomir Kasidolac, šef misije u rangu otpravnika poslova, 1933.
 Jovan Dučić, šef misije u rangu poslanika, od 1933. do 1937.
 Boško Hristić, šef misije u rangu poslanika, od 1937. do 1941.

Talijanski šefovi diplomatske misije u Beogradu

 Gaetano Manzoni, šef misije u rangu poslanika, od 1920. do 1922.
 Lazzaro Negrotto Cambiaso, šef misije u rangu poslanika, od 1922. do 1924.
 Alessandro Bodrero, šef misije u rangu poslanika, od 1924. do 1928.
 Carlo Galli, šef misije u rangu poslanika, od 1928. do 1934.
 Mario Indelli, šef misije u rangu poslanika, od 1936. do 1940.
 Francesco Giorgio Mameli, šef misije u rangu poslanika, od 1940. do 1941.

Razdoblje socijalističke Jugoslavije

Jugoslavenski šefovi diplomatske misije u Rimu

 Mladen Iveković, šef misije u rangu poslanika, od 1947. do 1951.
 Vladimir Velebit, šef misije u rangu poslanika, od 1951. do 1952.
 Pavle Gregorić, šef misije u rangu poslanika, kasnije veleposlanika, od 1953. do 1955.
 Darko Černej, šef misije u rangu veleposlanika, od 1955. do 1958.
 Mihailo Javorski, šef misije u rangu veleposlanika, od 1958. do 1962.
 Ivo Vejvoda, šef misije u rangu veleposlanika, od 1962. do 1967.
 Srđan Prica, šef misije u rangu veleposlanika, od 1967. do 1971.
 Mišo Pavićević, šef misije u rangu veleposlanika, od 1971. do 1975.
 Borisav Jović, šef misije u rangu veleposlanika, od 1975. do 1979.
 Marko Kosin, šef misije u rangu veleposlanika, od 1980. do 1984.
 Ante Skataretiko, šef misije u rangu veleposlanika, od 1984. do 1988.
 Dušan Štrbac, šef misije u rangu veleposlanika, od 1988. do 1991.

Talijanski šefovi diplomatske misije u Beogradu

 Enrico Martino, šef misije u rangu poslanika, od 1947. do 1953.
 Francesco Paolo Vanni D'Archirafi, šef misije u rangu poslanika (od 1954. u rangu veleposlanika), od 1953. do 1954.
 Gastone Guidotti, šef misije u rangu veleposlanika, od 1955. do 1958.
 Francesco Cavalletti di Oliveto Sabino, šef misije u rangu veleposlanika, od 1958. do 1960.
 Alberto Berio, šef misije u rangu veleposlanika, od 1960. do 1964.
 Roberto Ducci, šef misije u rangu veleposlanika, od 1964. do 1971.
 Folco Trabalza, šef misije u rangu veleposlanika, od 1967. do 1971.
 Giuseppe Walter Mazzota, šef misije u rangu veleposlanika, od 1971. do 1977.
 Alberto Cavaglieri, šef misije u rangu veleposlanika, od 1977. do 1980.
 Pietro Calamia, šef misije u rangu veleposlanika, od 1980.do 1984.
 Massimo Castaldo, šef misije u rangu veleposlanika, od 1984. do 1989.
 Sergio Vento, šef misije u rangu veleposlanika, od 1989. do 1991.

Vezani članci

 Rapallski ugovor
 Slobodna Država Rijeka
 Hrvatsko - talijanska granica
 Slobodni Teritorij Trsta
 Osimski ugovor
 Savezni sekretrarijat za vanjske poslove SFRJ
Vanjska politika Jugoslavije
Vanjska politika Kraljevine Jugoslavije
Vanjska politika SFRJ
Povijest Italije nakon Drugog svjetskog rata
Italija između dva svjetska rata
Vanjska politika Italije


Philip Aksel Frigast Zinckernagel (født 16. december 1994) er en dansk fodboldspiller, der spiller for Club Brugge.

Karriere

HB Køge
Zinckernagel spillede i alt 64 kampe for HB Køge i 1. division.

FC Helsingør
Efter at have trænet med FC Helsingør i en uge skrev Zinckernagel den 28. august 2015 under på halvårig kontrakt med FC Helsingør frem til slutningen af 2016. Han fik sin debut for FC Helsingør tre dage senere i en 1-2-sejr ude over Hillerød Fodbold.

Blot seks uger senere blev det offentliggjort, at han skrev under på en forlængelse af kontrakten frem til 30. juni 2017.

SønderjyskE
Den 30. august 2016 blev det offentliggjort, at Zinckernagel skiftede til SønderjyskE på en treethalvtårig kontrakt. Han fik sin debut i Superligaen den 18. september, da han blev skiftet ind i det 82. minut i stedet for Nicolaj Madsen i 2-3-sejren ude over FC Nordsjælland. To måneder senere, scorede han sit første Superligamål, der samtidig blev det afgørende, i 1-0-sejren hjemme over FC Midtjylland den 20. november.

FK Bodø/Glimt
I slutningen af marts 2018 blev det offentliggjort, at Zinckernagel var blevet solgt til den norske klub FK Bodø/Glimt. Handlen havde ifølge BT's oplysninger en værdi af 200.000 euro. Han skrev under på en treårig kontrakt.

Han blev i løbet af sin første sæson fast mand i klubben.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Danmark
Fodboldspillere fra FC Nordsjælland
Fodboldspillere fra HB Køge
Fodboldspillere fra FC Helsingør
Fodboldspillere fra SønderjyskE
Fodboldspillere fra FK Bodø/Glimt

Philip Zinckernagel


Kamala Devi Harris (f. 20. október 1964) er bandarískur stjórnmálamaður úr Demókrataflokknum og núverandi varaforseti Bandaríkjanna. Hún sat áður á öldungadeild Bandaríkjaþings fyrir Kaliforníu frá árinu 2017. Áður en hún tók sæti á þinginu var Harris dómsmálaráðherra Kaliforníu frá 2011 til 2017.

Þann 21. janúar árið 2019 tilkynnti Harris framboð sitt til forseta Bandaríkjanna í forsetakosningunum 2020. Harris náði snemma talsverðu fylgi í forvali Demókrataflokksins en ákvað vegna dvínandi fylgis að draga framboð sitt til baka þann 3. desember 2019. Eftir að Joe Biden vann tilnefningu flokksins í kosningunum útnefndi hann Harris sem varaforsetaefni sitt. Biden og Harris unnu kosningarnar og Harris varð þannig bæði fyrsta konan til að gegna embætti varaforseta Bandaríkjanna og jafnframt fyrst bandarískra blökkumanna og Bandaríkjamanna af asískum uppruna.

Bakgrunnur
Kamala Harris fæddist í Oakland í Kaliforníu. Foreldrar hennar, Shyamala Gopalan Harris og Donald Harris, voru báðir innflytjendur – móðir hennar frá Indlandi en faðir hennar frá Jamaíku. Foreldrar hennar skildu árið 1971 og árið 1976 flutti Harris til Kanada ásamt móður sinni og systur. Harris hóf nám við Howard-háskóla árið 1986 og útskrifaðist þaðan með gráðu í stjórnmálafræði.

Starfsferill
Árið 1989 hóf Harris störf sem lögmaður eftir að hafa lokið lagaprófi við Hastings-lagaháskólann við Kaliforníuháskóla. Hún starfaði á skrifstofu héraðssaksóknarans í Alameda frá árinu 1990. Árið 1998 hóf hún störf á skrifstofu héraðssaksóknarans í San Francisco. Árið 2003 varð hún sjálf héraðssaksóknari borgarinnar.

Harris var dómsmálaráðherra Kaliforníu frá 2011 til 2017, þar til hún tók sæti í öldungadeild Bandaríkjaþings fyrir fylkið.

Þingframboð 2016
Í byrjun ársins 2016 tilkynnti Harris að hún myndi sækjast eftir kjöri á öldungadeild Bandaríkjaþings eftir að Barbara Boxer tilkynnti að hún myndi ekki sækjast eftir endurkjöri. Harris náði kjöri fyrir Demókrataflokkinn í nóvember 2016 og tók við þingsætinu þann 3. janúar 2017.

Forsetaframboð 2020
Þann 21. janúar árið 2019 tilkynnti Harris formlega að hún hygðist gefa kost á sér í forvali Demókrataflokksins fyrir forsetakosningar Bandaríkjanna árið 2020. Framboð hennar fór vel af stað og hún vakti mikla athygli í fyrstu kappræðum flokksins en eftir að fylgið hafði farið dvínandi í nokkra mánuði og fjárskortur var farinn að þjaka herferðina dró hún sig úr forvalinu þann 3. desember 2019.

Joe Biden, forsetaframbjóðandi Demókrataflokksins, tilkynnti þann 11. ágúst 2020 að hann hefði valið Harris sem varaforsetaefni sitt í kosningabaráttunni.

Varaforseti Bandaríkjanna (2021–)
Harris fór með vald forseta í nokkrar klukkustundir þann 19. nóvember 2021 á meðan Biden forseti fór í ristilspeglun. Hún var fyrsta konan til að fara með þetta vald.

Tilvísanir

Bandarískir lögfræðingar
Bandarískir öldungadeildarþingmenn
Demókratar
Frambjóðendur til embættis forseta Bandaríkjanna 2020
Varaforsetar Bandaríkjanna

Kamala Harris


Cântecul Lady Marmalade a apărut în 2001 în filmul Moulin Rouge!. Christina Aguilera, Lil' Kim, Mya și Pink au făcut un cover care a ajuns pe coloana sonoră a filmului. Producătorul a fost Missy Elliott, care a cântat și ea o parte din cântec. Un singur vers a fost schimbat din varianta originală a trupei LaBelle: în loc de New Orleans au folosit Moulin Rouge, clubul în care se petrece acțiunea din film.

Videoclip
Videoclip-ul a fost regizat de Paul Hunter și a fost filmat la finalul lunii martie din 2001 în Los Angeles. Videoclip-ul a câștigat premiul MTV pentru cel mai bun videoclip al anului și pentru cel mai bun videoclip dintr-un film. Videoclip-ul a fost nominzalizat pentru cel mai bun videoclip dance, pentru cel mai bun videoclip pop, pentru cea mai bună coregrafie și pentru cea mai bună regie. Cântecul a câștigat în 2002 premiul Grammy pentru cea mai bună colaborare pop.

Discuri single din 2001
Cântece din 2001
Discuri single de Pink
Cântece de Pink
Cântece de Christina Aguilera
Cântece despre prostituate

Lady Marmalade


Jaje ima široku primjenu u kulinarstvu, zbog svoje velike hranjive vrijednosti kao i zbog velikog broja raznovrsnih jela, koja se mogu pripremiti od njih. Veliki sadržaj bjelančevina i kolina, jaja svrstava u istu kategoriju kao i meso unutar piramide prehrane.

Masovna proizvodnja kokošjih jaja je važna poljoprivredna grana. U 2009. godini u svijetu je proizvedeno oko 62,1 milijuna metričkih tona jaja, od oko 6,4 milijardi kokoši.

Pored kokošjih jaja za prehranu se koriste jaja gusaka, pataka, pura i prepelica, ali u mnogo manjoj mjeri.

Jela od jaja
Jaja su, uz meso i ribu, jedna od osnovnih namirnica bogata bjelančevinama. Jaja mogu biti izbor za sve obroke u danu, a mogućnost njihove pripreme je vrlo široka.

Neka od jela od jaja su:
 kuhana jaja
 jaje na oko
 omlet
 kajgana
 fritaja
 punjena jaja
 poširana jaja
 španjolski omlet
 pita od jaja (jajuša)
 umak od jaja
 jaja u marinadi

Označavanje jaja
Prema načinu uzgoja, jaja se označavaju:
0 - jaja iz ekološkog uzgoja
1 - jaja iz slobodnog uzgoja
2 - jaja iz štalskog (podnog) uzgoja
3 - jaja iz kaveznog (baterijskog) uzgoja

Prema kakvoći jaja su:
 A klasa-ekstra i A klasa  (svježa jaja) ili
 B klase (jaja namijenjena za preradu)
 Industrijska jaja (nepodobna za prehranu ljudi ili preradu u prehrambenoj industriji)- sirovina za pripremu cjepiva, pripremu podloga za rast mikroorganizama, izdvajanje lizozima (konzervans), izdvajanje lecitina (emulgator), pripremu hrane za životinje

Po veličini jaja se razvrstavaju u 4 klase/razreda:

 P - patakunska (teža od 600 g)
 XL - vrlo velika (teža od 73 g)
 L - velika (63 - 73 g)
 M - srednja (53 - 63 g)
 S - mala (lakša od 53 g)

Proizvodi od jaja

tekući
koncentrirani
dehidratizirani (u prahu)
kristalizirani
zamrznuti
koagulirani proizvodi

Izvori

Jaje (hrana)


Peti kongres Komunističke partije Jugoslavije održan je 21. do 28. srpnja 1948. godine u zgradi Doma garde u Topčideru, u Beogradu. Glavni razlog sazivanja Kongresa bila je Rezolucija Informbiroa, donesena 28. lipnja 1948. u Bukureštu. S ovog Kongresa je poručeno ne Staljinovom diktatu.

Kongresu je prisustvovalo 2.344 delegata od ukupno 468.175 članova KPJ. Ovo je bio prvi kongres jugoslovenskih komunista održan poslije Drugog svjetskog rata i preuzimanja vlasti, i prvi veći skup poslije Pete zemaljska konferencije, održane u listoopadu 1940. godine. Od prethodnog, Četvrtog kongresa održanog u studenome 1928. bilo je prošlo 20 godina.

Tijek kongresa

Glavna tema kongresa bila je Rezolucija Informbiroa i podrška jugoslavenskog rukovodstva u otporu Informbirou. Najširi publicitet Kongresu je dat direktnim radio prenosom i opširnim izveštajima u tisku. Referate na Kongresu su podnijeli Josip Broz, Aleksandar Ranković, Milovan Đilas, Edvard Kardelj, Boris Kidrič, Moša Pijade i Blagoje Nešković.

Udaljavanje Jugoslavije od SSSR-a nije izazvalo antisocijalistički pokret ni negativan stav prema Rusima u FNRJ. Tome je doprinio stav koji su zauzeli Tito i CK KPJ. Podnoseći referat na ostvaranju 5. Kongresa KPJ, Tito je naglasio da je partija odgajala komuniste u duhu povjerenja, iskrene ljubavi i odanosti Sovjetskom Savezu. Spomenuvši "čudne optužbe" od strane Informbiroa, on je istakao da je CK KPJ odlučan, bez obzira na sve, da uspostavi dobre odnose s KPSS. Referat je završio sa zdravicom u čast Staljina. Svi su bili uvjereni da će se odnosi između KPJ i KPSS popraviti.

Kongres je dao punu podršku CK KPJ u "odbrani neovisnosti" Jugoslavije. Odluka je donesena jednoglasno. Na Kongresu je usvojena i Rezolucija o odnosu KPJ prema Informbirou, u kojoj je zaključeno da su odluke Informbiroa netočne i nepravedne, ali je naglašeno da CK KPJ treba učiniti sve da se sukob prevaziđe. U Rezoluciji je isticano da je Jugoslavija socijalistička zemlja koja pripada "socijalističkom lageru", naglašavana je vjernost KPJ principima međunarodne proleterske solidarnosti i "socijalističkom bloku" na čelu sa SSSR-om.

Izabrani rukovodioci

Nak kraju Kongresa je izabran novi Centralni komitet, od 63 člana, i novi Politbiro, od 9 članova. Za generalnog sekretara KPJ ponovo je izabran Josip Broz Tito.

Članovi Centralnog komiteta Komunističke partije Jugoslavije izabrani na Petom kongresu KPJ su: Vera Aceva, Spasenija Cana Babović, Vladimir Bakarić, Antun Biber, Jakov Blažević, Duško Brkić, Josip Broz Tito, Jovan Veselinov, Veljko Vlahović, Todor Vujasinović, Svetozar Vukmanović Tempo, Strahil Gigov, Ivan Gošnjak, Pavle Gregorić, Uglješa Danilović, Ratko Dugonjić, Milovan Đilas, Veljko Zeković, Vlado Janić, Blažo Jovanović, Isa Jovanović, Niko Jurinčić, Osman Karabegović, Edvard Kardelj, Boris Kidrič, Nikola Kovačević, Lazar Koliševski, Ivan Stevo Krajačić, Boris Krajger, Vicko Krstulović, Voja Leković, Franc Leskošek, Ivan Maček, Šefket Maglajlić, Miha Marinko, Moma Marković, Božidar Maslarić, Cvijetin Mijatović, Karlo Mrazović, Andrija Mugoša, Blagoje Nešković, Đoko Pajković, Slobodan Penezić Krcun, Dušan Petrović Šane, Moša Pijade, Krsto Popivoda, Milentije Popović, Vladimir Popović, Đuro Pucar Stari, Dobrivoje Radosavljević, Aleksandar Ranković, Ivan Regent, Dragutin Saili, Đuro Salaj, Vidoje Smilevski, Petar Stambolić, Dragi Stamenković, Borko Temelkovski, Vida Tomšič, Rodoljub Čolaković, Cvetko Uzunovski, Janez Hribar Tone i Avdo Humo.

Članovi Politbiroa CK KPJ izabrani na Petom kongresu KPJ su: Josip Broz Tito, Ivan Gošnjak, Milovan Đilas, Edvard Kardelj, Boris Kidrič, Franc Leskošek, Blagoje Nešković, Aleksandar Ranković i Moša Pijade.

Literatura
 Pregled Istorije Saveza komunsta Jugoslavije. "Institut za izučavanje radničkog pokreta", Beograd 1963. godina.
 Hronologija Radničkog pokreta i SKJ 1919-1979. "Institut za savremenu istoriju" Beograd i "Narodna knjiga" Beograd, 1980. godina.
 Istorija Saveza komunsita Jugoslavije. Istraživački centar "Komunist" Beograd, "Narodna knjiga" Beograd i "Rad" Beograd, 1985. godina.

Vidi još
 Informbiro
 Raskol Tito – Staljin

Izvori

Povijest druge Jugoslavije
Povijest Beograda
Komunisti u drugoj Jugoslaviji

5. kongres KPJ


Lunden Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Dithmarschen iline bağlı bölge. 4,65 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 30 Haziran 2005 itibarıyla yaklaşık 1651 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Elke Hachmann-Skiba tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-lunden.de

Lunden


Covas (llamada oficialmente San Xoán de Covas) es una parroquia y un lugar español del municipio de Vivero, en la provincia de Lugo, Galicia.

Otras denominaciones

La parroquia también es conocida por el nombre de San Juan de Covas.

Toponimia

El nombre de Covas, o en singular Cova, tiene origen en el lugar donde se encontraba la iglesia parroquial de San Juan, situada originalmente en una caverna (en gallego cova), y que fue trasladada en el  a su ubicación definitiva.

Geografía

Situación

Está situada al noroeste de la ciudad de Vivero, entre el monte cordal de Riobarba y la ría de Vivero. Limita al norte con Suegos, al oeste con Riobarba y al sur y este con la parroquia de Santiago de Vivero.

Las construcciones urbanísticas se encuentran principalmente en la línea de la playa de Covas, con edificaciones principalmente unifamiliares o de hasta cuatro plantas en primera línea, seguidas de bloques lineales de mayor altura y de gran volumen que responden a los intereses turísticos.

Hidrografía

Por su terreno transcurren los arroyos de Cantarrana, Loiba y Escourido, aunque de poco caudal.

En su litoral se encuentran las playas de Covas, Seiramar (o Falla) y Sacido, junto a la caleta de Roo (anexa a la playa de Sacido) y la playa de San Juan (entre acantilados y tomada por el mar, fue el lugar donde originalmente estaba la iglesia parroquial).

Organización territorial

La parroquia está formada por veintisiete entidades de población, constando veinticinco de ellas en el nomenclátor del Instituto Nacional de Estadística español:

Entidades de población

Entidades de población que forman parte de la parroquia:

Despoblados

Despoblados que forman parte de la parroquia:
 Carracedo
 Merlín (O Merlín)
 Tora

Demografía

Parroquia

Lugar

Patrimonio

Entre su patrimonio histórico cultural se encuentran el Pazo de Grallal (un histórico pazo construido en 1597), el puente Castelos o la cruz da Coruxa. Además, a lo largo de su paseo marítimo se encuentran monumentos y restos de naufragios conservados en memoria de antiguas tragedias navales acontecidas en la ría, como el monumento de Os Castelos erigido en memoria del hundimiento de la fragata Santa María Magdalena en 1810 y ubicado entre las rocas sobresalientes de la playa de Covas.

También es conocido el parque Pernas Peón porque era «una zona verde emblemática junto a la playa», hasta que en una actuación no exenta de polémica que iba encaminada a talar veinte pinos afectados por la procesionaria, terminó con la tala de más de ciento veinte árboles, tanto pinos como tuyas y eucaliptos históricos.

Notas

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Parroquias de Vivero
Localidades de Vivero
Localidades de la provincia de Lugo

Covas (Vivero)


An Dipodium variegatum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Mark Alwin Clements ngan David Lloyd Jones. An Dipodium variegatum in nahilalakip ha genus nga Dipodium, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Dipodium

Dipodium variegatum


أقيمت النسخة 13 من بطولة بان أميركان في مدينة ساو كارلوس في البرازيل خلال الفترة من 24 يونيو إلى 28 يونيو 2008 ،كما تعتبر هذه البطولة تأهيلية لبطولة العالم 2009 حيث يتأهل منها 3 منتخبات هي منتخبات البرازيل والأرجنتين وكوبا.
كان من المقرر أن يشارك في هذه البطولة ثمانية فرق مقسمة على مجموعتين كل مجموعة 4 منتخبات لكن قبل البطولة بأيام اعتذر منتخب جمهورية الدومنيكان عن المشاركة فلعبت البطولة على مجموعتين الأولى 4 منتخبات والثانية 3 منتخبات.

مرحلة المجموعات

المجموعة أ

المجموعة ب

المرحلة النهائية

تحديد المراكز من السابع إلى الخامس

تحديد المراكز من الرابع إلى الأول

الترتيب النهائي

{|
| width="1" |
|

روابط إضافية

أحداث يونيو 2008 الرياضية
بطولة بان أميركان لكرة اليد
رياضة برازيلية في 2008
كرة اليد في 2008
منافسات كرة يد دولية تستضيفها البرازيل
أحداث يونيو 2008 الرياضية في أمريكا الجنوبية

بطولة بان أميركان لكرة اليد 2008


An Ponthieva campestris in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Frederik Michael Liebmann, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Leslie Andrew Garay. An Ponthieva campestris in nahilalakip ha genus nga Ponthieva, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ponthieva

Ponthieva campestris


En la teología católica se llama examen de conciencia a la necesidad de traer a la memoria los pecados cometidos antes de administrar el sacramento de la penitencia.

De la obligación de confesar íntegramente los pecados en el sacramento de la penitencia, necesariamente se sigue la necesidad de traer a la memoria con diligencia los pecados cometidos, que es lo que se llama hacer examen de conciencia. Así lo declaró el Concilio Tridentino (sesión 14, capítulo V) "Deben los penitentes exponer todos los pecados mortales de los que tenga conciencia, después de un diligente examen de sí mismos". Y más tarde lo prescribió el Código de  derecho canónico (canon 901) : "El que después del Bautismo ha cometido pecados mortales que por las llaves de la Iglesia no han sido aún directamente perdonados, debe confesar todos aquellos de los cuales tuviere conciencia después de un diligente examen de sí mismo y explicar en la confesión las circunstancias que cambian la especie del pecado".

El examen de conciencia como forma de introspección era ya una práctica generalizada en el seno de las distintas escuelas religiosas y filosóficas de la Antigüedad, como por ejemplo en el confucianismo y el taoísmo, el budismo, las corrientes espirituales del antiguo Egipto y de Grecia, o en el antiguo Israel a medida que la concepción del alma fue evolucionando hacia un sentido de la responsabilidad individual. En la Antigua Grecia, diversas corrientes de pensamiento (entre ellas el epicureísmo —en cuya escuela revestía también importancia la confesión y corrección fraterna de las faltas—, el estoicismo y, cerca de la era cristiana, el neopitagorismo) promovieron el autoexamen con el fin de que sus seguidores fueran conscientes de su estado moral: antes de su ingreso a una escuela filosófica, el adepto debía tomar conciencia de sus carencias (alienación, dispersión, desdicha), y más adelante el examen de conciencia servía para comprobar los progresos que se iban llevando a cabo en el avance hacia el conocimiento y la virtud.

Referencias

Conceptos filosóficos
Teología católica
Espiritualidad católica

Examen de conciencia


Dette er en oversigt over afsnittene for tv-serien Løvernes Garde.

Serieoversigt

Afsnit

Sæson 1 (2015–2017)

Sæson 2 (2017–2019)

Sæson 3 (2019)

Referencer

Løvernes Garde
Afsnit af animerede tv-serier

Afsnit af Løvernes Garde


Le Canadian Club est une marque de whisky canadien.
Le Cercle canadien, parfois appelé Club canadien ou Canadian Club, est une tribune publique qui organise des rencontres et échanges avec des chefs de file de la communauté d'affaires au Canada.

Canadian Club


Erol Çakır (d. 1943, Çankırı), Türk bürokrat ve siyasetçi. İzmir ve İstanbul eski valisi.

İlk yılları ve eğitimi
İlk ve Orta tahsilini Çankırı'da yaptıktan sonra 1965 yılında Ankara Üniversitesi Hukuk Fakültesi'nden mezun oldu. Mezuniyetten hemen sonra İçişleri Bakanlığı'nda göreve başladı. Sırasıyla Bayramiç, Kulu, Suruç ve Güdül İlçelerinde Kaymakamlık görevlerinin ardından 1978 - 1979 döneminde Devlet Lisan Okulunu bitirdi.

Bürokratlığı
Mülkiye Müfettişliği, Teftiş Kurulu Başkan Yardımcılığı, İçişleri Bakanlığı Genel Sekreterliği, Rize, Muğla, Bursa Valilikleri, Merkez Valiliği, İçişleri Bakanlığı Müsteşarlığı görevlerinde bulunan Erol Çakır, 24 Temmuz 1997 tarihinde İzmir Valiliği görevine başladı. 6 Ağustos 1998 tarihinde de İstanbul Valiliğine atandı. 16 Şubat 2003 tarihinde görevini Muammer Güler'e devretti. İsmi Türkiye'de biri İstanbul Kartal'da biri de İzmir Karşıyaka'da olmak üzere iki okula verilmiştir fakat bu okulların ismi daha sonrasında değiştirilmiştir.

Vatan Partisi'nin genel başkan yardımcısıdır.

Kaynakça

1943 doğumlular
Çankırı doğumlular
Türkiye İçişleri Bakanlığı müsteşarları
Yaşayan insanlar
İstanbul valileri
İzmir valileri
Türkiye Cumhuriyeti İçişleri Bakanlığı genel sekreterleri

Erol Çakır


An Maxillaria rodrigueziana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni John T. Atwood ngan Mora-ret.. An Maxillaria rodrigueziana in nahilalakip ha genus nga Maxillaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Maxillaria

Maxillaria rodrigueziana


Palača Dragišić (De Caris) je palača u Splitu,  u Hrvatskoj. Nalazi se na adresi Cosmijeva ulica 1.

Palača datira iz 13. stoljeća i izvorni djelovi su romanički. Pregradnje iz 15. stoljeća su gotičke i renesansne. Slijedile su i nove preinake. Palaču je hrvatski književnik i kanonik Juraj Dragišić (De Caris), iz poljičke plemićke obitelji Dragišića, preoblikovao u baroknom slogu, čuvajući ranije povijesne slojeve. Znatne preinake palača je doživjela u 19. stoljeću. Obiteljski je grb iznad nekadašnjeg dvorišnog portala baroknog sloga. Prozori na nekadašnjem dvorišnom pročelju su gotički.

Izvori

Vanjske poveznice

Romaničke palače u Hrvatskoj
Renesansne palače u Hrvatskoj
Gotičke palače u Hrvatskoj
Barokne palače u Hrvatskoj
Dragišić

Palača Dragišić u Splitu


Maria Alice Nascimento Souza (Foz do Iguaçu) foi uma socióloga e a primeira mulher a ocupar o cargo de diretora-geral da Polícia Rodoviária Federal, após a exoneração de Hélio Cardoso Derenne.

Formação
É graduada em Ciências Sociais com especialização em Sociologia, Ciências Políticas e Antropologia, pela Universidade Federal do Paraná.

Carreira

Ingresso na Polícia Rodoviária Federal
Maria entrou na Polícia Rodoviária Federal (PRF) em 1985. Ela e outras quatro agentes foram as primeiras mulheres a ingressarem na PRF. No ano seguinte, por vontade própria, se tornou a primeira mulher motociclista da PRF. Ela atuou nos estados de Mato Grosso do Sul, Alagoas, Roraima e Paraná nas áreas operacional, tática, e administrativa, na Comissão de Ética e Disciplina, na Assessoria de Gabinete, Assessoria Parlamentar e na Assessoria de Comunicação, até chegar ao cargo de Superintendência Regional da Polícia Rodoviária Federal no Paraná, em 2006. Se aposentou do órgão em 1 de janeiro de 2009, porém exerceu a função até 2011.

Diretora-Geral da Polícia Rodoviária Federal
No dia 29 março de 2011, virou a primeira mulher a ocupar o cargo de diretora-geral da Polícia Rodoviária Federal após a exoneração de Hélio Cardoso Derenne por irregularidades na fiscalização das rodovias federais. A queda foi motivada pelos pedidos de representantes sindicais e policiais, que não queriam que os altos cargos fossem preenchidos por indicações políticas. Ela foi escolhida pelo Ministro da Justiça José Eduardo Cardozo por ele ter gostado de sua atuação na PRF. Quando assumiu, a PRF se encontrava dividida em grupos, com apadrinhamento político, e com efetivo menor do que o necessário.

Maria trabalhou na implementação do Plano Nacional de Prevenção a Acidentes, para se chegar ao que foi estabelecido pela Década de Ações na Segurança Viária da Ogranização das Nações Unidas (ONU). Os acidentes nas estradas do Brasil deveriam cair pela metade até 2020.

Em sua gestão, ela resolveu a questão do concurso da PRF de 2009, e tentou resolver a questão histórica do efetivo cooperando com o Plano Estratégico de Fronteiras do Governo Federal. Em dezembro de 2012, ela apresentou projeto à Casa Civil para aumentar o efetivo da PRF em mais 4,5 mil policiais até 2014. Em março de 2014, criou a Academia Nacional da Polícia Rodoviária Federal. A previsão era que 1.200 novos cadetes se formassem ainda em maio, mas o efetivo ainda estaria abaixo do necessário em Santa Catarina.

As mortes durante o carnaval bahiano caíram. Em 2013, a PRF aumentou seu efetivo em 20% e aplicou a política de tolerância zero ao uso de álcool, reduzindo as mortes em 18%, chegando ao seu menor patamar em dez anos. Em 2015, as mortes diminuiram cerca de 41%  quando comparado ao ano anterior.

Em junho de 2015, lançou a Declaração Eletrônica de Acidente de Trânsito (e-DAT), que substituiu o boletim de ocorrência para acidentes sem vítimas.

Ela virou uma referência e palestrou em diversas ocasiões, incluindo na Association of Chiefs of Police (IACP) em Chicago.

Durante sua gestão, a PRF atuou em protestos, como as Jornadas de Junho, e os protestos contra a copa do mundo e em grandes eventos, como a Copa Fifa 2014, onde realizou a Operação Copa do Mundo 2014, e nos Jogos Olímpicos e Paralímpicos em 2016.

Suspensão da carteira de motorista
Cerca de um mês depois que assumiu, uma reportagem do Fantástico revelou que Maria estava com a carteira de motorista vencida desde 2010 por excesso de multas. Ela entregou a carteira para o Detran, que a suspendeu, seguindo o procedimento padrão do órgão.

Exoneração
No dia 24 de janeiro de 2017, durante o governo Temer, foi exonerada do cargo, e Renato Antonio Borges Dias assumiu em seu lugar. Durante a cerimônia de transição, recebeu do Ministro da Justiça e Segurança Pública Osmar Serraglio uma placa de reconhecimento e uma moeda institucional.

Agência Nacional de Transportes Terrestres
No dia 2 de maio de 2017, assumiu a gerência executiva da Agência Nacional de Transportes Terrestres (ANTT), cargo que permaneceu até o dia 1 de outubro de 2021.

Ministério dos Transportes
Durante a transição para o início do segundo governo Lula, foi cotada pelo Ministro da Justiça Flávio Dino para ser a nova Diretora-Geral da PRF, mas sofreu resistência por ter exercido cargo na ANTT durante o governo Bolsonaro. Em 1 de março de 2023, assumiu o cargo de Diretora do Departamento de Segurança no Trânsito do Ministério dos Transportes. Como primeira medida no cargo, prometeu dar continuidade ao Plano Nacional de Redução de Mortes e Lesões no Trânsito (Pnatrans).

Condecorações

 Membro Titular do Conselho Consultivo do Sistema Brasileiro de Inteligência (2012)
 Prêmio João Canuto (2012)
 Ordem do Mérito Judiciário Militar no Grau Distinção (2014)

Impacto cultural
Ela serviu de inspiração para o quadrinho Alice, A Patrulheira (Roberto Sabino, 2012), onde divide sua jornada entre a família e as rodovias.

Referências

Diretores-gerais da Polícia Rodoviária Federal
Naturais de Foz do Iguaçu
Sociólogos do Paraná
Alunos da Universidade Federal do Paraná

Maria Alice Nascimento Souza


Secole: Secolul al VI-lea î.Hr. - Secolul al V-lea î.Hr. - Secolul al IV-lea î.Hr.

Decenii: Anii 470 î.Hr. | Anii 460 î.Hr. | Anii 450 î.Hr. | Anii 440 î.Hr. | Anii 430 î.Hr. - Anii 420 î.Hr. - Anii 410 î.Hr. | Anii 400 î.Hr. | Anii 390 î.Hr. | Anii 380 î.Hr. | Anii 370 î.Hr.

Ani: 430 î.Hr. | 429 î.Hr. | 428 î.Hr. | 427 î.Hr. | 426 î.Hr. - 425 î.Hr. - 424 î.Hr. | 423  î.Hr. | 422 î.Hr. | 421 î.Hr. | 420 î.Hr.

Evenimente

Arte, științe, literatură și filozofie

Nașteri

Decese
 Herodot din Halicarnas, istoric grec, considerat părintele disciplinei istoriei (n.c. 484 î.Hr.)

Legături externe

425 î.Hr.

425 î.Hr.


أمبيلوي (Άμπελοι) هي مدينة في سيرري في مقاطعة فوريا إلادا في اليونان.

يبلغ عدد سكانها حوالي 1162 نسمة.

مراجع

مدن اليونان

أمبيلوي (سيرري)


Jimmy Ray Dean (10 de agosto de 1928 - 13 de junio de 2010) fue un cantante de country, actor y hombre de negocios estadounidense.

Aunque puede ser más conocido como el creador de la marca Jimmy Dean sausage brand, se convirtió en una personalidad televisiva desde 1957, alcanzado la fama en 1961 con su hit crossover "Big Bad John" y su serie de televisión The Jimmy Dean Show, quien también dio a Jim Henson, creador de los Muppets su primera entrada en el negocio de los medios de comunicación.

Su carrera como actor incluye un papel como Willard Whyte en la película de 1971 de James Bond Diamonds Are Forever. Vivió cerca de Richmond, Virginia y fue nominado para el Country Music Hall of Fame en 2010 aunque solo consiguió entrar a título póstumo.

Discografía
Jimmy Dean discography

Referencias

Enlaces externos

 The Jimmy Dean Show en la Muppet Wiki
 "Why Jimmy Dean started making sausage"
 Entrevista con Bill Miller
 Entrevista

Cantantes de country

Jimmy Dean


Požarnička Jala je rječica u Bosni i Hercegovini.

Lijeva je pritoka Jale. S Kovačicom, Cviljevačkom rijekom i Jasinskim potokom dužine je 11 km.

Izvori

Rijeke u Bosni i Hercegovini
Pritoke Jale

Požarnička Jala


Le terme « éjaculateur » peut faire référence à :
 une personne qui éjacule ;
 les canaux éjaculateurs ;
 l'.

Voir aussi

 Éjaculat
 Liquide pré-éjaculatoire

Éjaculateur


Weald, nogle gange omtalt som the Weald er et område i South East England, der ligger mellem de parallelle kalkstensåse. North- og South Downs. Det krydser counties Sussex, Hampshire, Kent og Surrey. Det består af tre dele; sandstensområdet "High Weald" i midten, det lerholdige "Low Weald" i periferien og Greensand Ridge, der går rundt om nord og vest-siden af Weald og inkluderer de højeste steder. The Weald var engang dækket af skov, og navnet er af oldengelske oprindelse og betyder woodland, der betyder skovområde. Ordet bruges stadig i dag, da flere af de spredte gårde og landsbyer i området referer til Weald i deres navn.

Se også
 Weald and Downland Living Museum

Sussex
Hampshire
Kent
Surrey

Weald


Die Romanian International 1991 fanden Ende Juni 1991 statt. Es war die erste Austragung dieser internationalen Meisterschaften von Rumänien im Badminton.

Medaillengewinner

Weblinks
 http://tournamentsoftware.com/sport/tournament.aspx?id=24AE88E0-7488-4630-A6E2-9514E71DC599

1991
Badminton 1991

Romanian International 1991


Erika Feucht (née en 1938) est une égyptologue allemande.

Biographie
Après avoir obtenu son baccalauréat en 1958 à l'école supérieure Sophie-Charlotte, elle a travaillé à l'institut d'égyptologie de l'université de Heidelberg depuis le , d'abord dans le projet « Deutsche Forschungsgemeinschaft » (DFG) de mise en place et de rédaction du lexique d'égyptologie, puis pendant deux ans comme boursière d'habilitation, puis de nouveau dans le projet DFG des tombes thébaines. Ensuite, la professeure extraordinaire s'est occupée de la collection de l'institut d'égyptologie jusqu'en 2003.

Publications
 Die königlichen Pektorale. Motive, Sinngehalt und Zweck, München 1967,  (zugleich Dissertation, München 1967).
 Pektorale nichtköniglicher Personen (= Ägyptologische Abhandlungen. Band 22). Harrassowitz, Wiesbaden 1971, .
 Das Grab des Nefersecheru. (TT 296) (= Theben. Band 2). von Zabern, Mainz am Rhein 1985, .
 Vom Nil zum Neckar. Kunstschätze Ägyptens aus pharaonischen und koptischen Zeit an der Universität Heidelberg. Springer, Berlin/Heidelberg/New York/London/Paris/Tokyo 1986, .
 Das Kind im Alten Ägypten. Die Stellung des Kindes in Familie und Gesellschaft nach altägyptischen Texten und Darstellungen. Campus-Verlag, Frankfurt/New York 1995,  (zugleich Habilitationsschrift, Heidelberg 1981).
 Die Gräber des Nedjemger (TT 138) und des Hori (TT259) (= Theben. Band 15). von Zabern, Mainz am Rhein 2006, .

Bibliographie
 Tobias Hofmann et Alexandra Sturm als Herausgeber, Menschenbilder – Bildermenschen. Kunst und Kultur im Alten Ägypten. T. Hofmann, Ketsch 2003, .

Liens externes

 Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

Naissance en 1938
Égyptologue allemand
Index égyptologique

Erika Feucht


Peleliu (or Beliliou) is an island in the island nation of Palau. Peleliu, along with two small islands to its northeast, forms one of the sixteen states of Palau. The island is notable as the location of the Battle of Peleliu in World War II.

History
Beliliou was traditionally divided into five villages. Teliu is located on the southwest coast bordered on the north by Ngerkeiukl on the west coast, Ngesias in the central portion of the island, and Ngerdelolk on the east coast. Ngerchol occupies the northern part of the island on the west side of Bloody Nose Ridge. Most of the surface remains of the traditional villages have been obliterated. However, the locations of the villages and the locations of features within the villages, including odesongel, are known and preserved in the oral tradition. These traditional features are important symbols giving identity to families, clans and regions.

The lagoon and adjacent rock islands are important resource areas, and probably were intensively exploited prehistorically. Important resources include many different species of trees and other plants and many different species of fish and shellfish. On the islands, traditional gardens would have been located in areas where sufficient soil had accumulated in low lying pockets and marshes.

First sighting of Peleliu, Babeldaob, and Koror recorded by Westerners was by the Spanish expedition of Ruy López de Villalobos at the end of January 1543. They were then charted as Los Arrecifes ("The Reefs" in Spanish). In November and December 1710 these three islands were again visited and explored by the Spanish missionary expedition commanded by Sargento Mayor Francisco Padilla on board of the patache Santísima Trinidad. Two years later they were explored in detail by the expedition of Spanish naval officer Bernardo de Egoy.
Following its defeat in the Spanish–American War, Spain sold Palau (including Peleliu) to Germany in 1899. Control passed to Japan in 1914.

During World War II, the Battle of Peleliu was a major battle between units of the United States Marine Corps and United States Army against the Imperial Japanese Army in 1944. The battle for the island was particularly brutal because by this time the Japanese military had evolved island defense tactics with strong fortifications in the island's caves and rock formations within the Umurbrogol Mountains (Bloody Nose Ridge), which enabled a defense in depth which maximized casualties on the attacking force. On both sides involved in the fighting there were high losses with more than 2,000 Americans and 10,000 Japanese killed, but, remarkably, there were no casualties among the local civilians because they were evacuated from the fighting to other islands of Palau.

The ruins of many of the military installations of the era, such as the airstrip, are still intact, and shipwrecks from the battle remain visible underwater just off the coast.  There are war memorials on the island to both the American and the Japanese dead. Peleliu and Angaur were the only islands in the Palau archipelago to be occupied by the Americans during the war. The capital of Koror remained in Japanese hands to the end of the war.

Peleliu was formally placed under the control of the United States under United Nations auspices in 1947 as part of the Trust Territory of the Pacific Islands. In 1947, two and a half years after Japanese surrender, there were over 30 Japanese still hiding in caves, believing the war was not over. The Americans sent a senior Japanese military official into the caves to convince them to surrender and the last Japanese survivor, Keiji Nagai, died in 2019.

Palau became independent in 1978, and Peleliu was organized as a state within the new republic. In August 2014, Peleliu hosted the "leader's retreat" at the 45th Pacific Islands Forum, featuring representatives from the forum's 15 member states.

Geography

Peleliu is approximately  northeast of the island of Angaur and  southwest of the island of Koror. The state of Beliliou includes the islands of Beliliou, Ngedbus, Olngeuaol, Ngercheu, Belualasmau, Ruruid, Ngebad, Ngurungor, Ngesuall, and several islets. The total area for the state is approximately . Beliliou Island, like Angaur, is a raised platform coralline island with an area of . Located at the southern tip of the lagoon which encircles the main group of islands, Beliliou is surrounded by a thick fringe of mangrove forest comprising more than a quarter of its total area. On the island's west side is a steep spine named Bloody Nose Ridge during the Battle for Peleliu in World War II - rising to an elevation of . A second raised area, Rois ra Sang and Roischemiangel, rises to elevations of just over 50 m at the northern tip of the island. The rest of the island generally lies below  in elevation. Along this ridge, jagged spires of coralline limestone jut skyward in a tangled maze.

Much of Beliliou is covered by a limestone island forest with stands of Casuarina forest along sandy beach berms. With the exception of Ngercheu, the rest of the islands in the state are low, flat islands with large areas of sandy deposits covered by coconut or Casuarina forests. Ngercheu, located in the northern part of the state, has a typical rock island profile with steep cliffs of uplifted reef covered by a rock island forest.

The geography of Beliliou has been dramatically reshaped by the events of World War II. In preparation for the anticipated American invasion, the Japanese defenders transformed Beliliou into a defensive fortress. The build up, which was underway by 1943, began with the evacuation of Palauans from Beliliou to Babeldaob. As many as 10,000 Japanese defenders dug into the natural caves and fissures of the coralline limestone formations, reinforcing these positions with concrete bunkers. So well established were the Japanese defenders that they withstood a massive naval bombardment and met the American invasion force at nearly full strength on September 5, 1944. The Battle of Peleliu, which proved in hindsight to be a costly miscalculation by the Americans, dragged on for weeks of bitter fighting at a terrible cost of lives.

Most of the land use in Beliliou today is for private gardens located in and around residential areas. There are no commercial enterprises active today, and municipal use is limited to a few small facilities. A large coconut plantation is on Ngedbus Island.

Demography
The population of the state was 484 in the 2015 census and median age was 34.5 years. The official languages of the state are Palauan and English.

, its population was about 571, making it the third most populous state of Palau. Most of the island's population lives in the village of Kloulklubed which is the state capital on the northwestern coast. Including the capital, there are a total of four villages:

 Kloulklubed (northwest)
 Imelechol (northeast)
 Lademisang (southernmost, in the central part of the island)
 Ongeuidel (northernmost)
Today, the major concentration of people live in Kloulklubed near the northern tip of the island.

Islands of the state
The state consists of the following islands:

Phosphate
As at Angaur, phosphate mining in the Bloody Nose Ridge area of Beliliou began during the German administration and continued into the Japanese administration. The phosphate was loaded onto ships at a small harbor facility located at the northern tip of the island.

Environment

Important Bird Areas
The island has been designated an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because it supports populations of most of Palau's endemic birds, including Micronesian megapodes, Palau ground doves, Micronesian imperial pigeons, Palau fruit doves, swiftlets, owls and kingfishers, Micronesian myzomelas, morningbirds, Palau fantails, flycatchers and bush warblers, giant, dusky and citrine white-eyes, and Micronesian starlings.

The sandflats, mangroves, seagrass beds and islets just off the northern end of Peleliu provide feeding and roosting habitat for various wader species, as well as being home to  megapodes. The site is an IBA for the megapodes, Far Eastern curlews, ruddy turnstones, great knots, red-necked stints, and grey-tailed tattlers.

Political system
The state of Peleliu, with population of less than 500, has an elected chief executive, governor. The state also has a legislature elected every three years. The state population elects one of the members of the House of Delegates of Palau. Obak is the title of the traditional high chief from the state.

Transport
Peleliu Airfield, created by the Japanese in World War II, has the longest and widest runway in Palau (), but has been used only by small chartered aircraft after Palau's domestic flights were discontinued in late 2005.  A regular boat service connects the island twice a week to Koror and Angaur.  Travel time by boat from Koror is over an hour.  The small harbor in the far north of the island is shallow and suitable only for yachts with shallow draft.

The main road lies on the west side of Bloody Nose Ridge and extends from Kloulklubed to the landing strip. Secondary roads extend to all parts of the island. The landing strip was built during the Japanese era and originally consisted of a 6600-foot runway oriented SW to NE with a smaller perpendicular runway intersecting the main run way about 2200 feet from the SW. Additional taxiways connected the runways to airport facilities located to the north of the runways. The landing strips are unimproved, but still serve for the daily flight from the Airai airport by a single engine plane. A third landing strip was built on Ngedbus Island, just north of Beliliou, during the Japanese administration. It was abandoned after the Battle of Peleliu and today is overgrown with a coconut plantation.

Peleliu Battlefield

The entire island has been listed on the National Register of Historic Places as the Peleliu Battlefield, and has been designated a U.S. National Historic Landmark.

Education
The Ministry of Education operates public schools.

Peleliu Elementary School opened in 1946, and had its second building open in 1966, with the first still in use.

Palau High School in Koror is the country's only public high school, so children from this community go there.

References

External links

Map of Peleliu
Peleliu National Historical Park Study Preliminary Draft
Bloody Peleliu
Photos of WW2-era relics and equipment on Peleliu
Honorary Consulate of the Republic of Palau to the UK & NI

National Register of Historic Places in Palau
National Historic Landmarks of the United States by insular area
States of Palau
Islands of Palau
World War II on the National Register of Historic Places
Important Bird Areas of Palau
Important Bird Areas of the Caroline Islands

Peleliu


George G. Epoch est un prêtre canadien, membre de la Compagnie de Jésus. De 1971 à 1983, Epoch a maltraité plus de 120 enfants dans des réserves des Premières Nations en Ontario, au Canada.

Biographie

Né en 1920, George Epoch commence ses études jésuites à Guelph en Ontario au Canada en 1938. Il est ordonné prêtre jésuite le 22 juin 1952 par le cardinal James Charles McGuigan. Il a travaillé dans les communautés autochtones des réserves de Saugeen et de Cape Croker entre 1969 et 1983. Puis il est transféré à la mission Sainte-Croix à Wikwemikong .

Selon le rapport Kaufman du ministère de la Justice de la Nouvelle-Écosse, publié en 2002, George Epoch a abusé sexuellement de plusieurs enfants (filles et garçons) autochtones en Ontario. Les jésuites ont reconnu ces agressions et ont présenté des excuses publiques en 1992. Une entente à l'amiable avec des compensations financières a été actée avec plusieurs victimes du prêtre.

En 1998, George Epoch est au centre d'un recours collectif en Nouvelle-Écosse
.

George Epoch meurt en 1986 en Ontario.

Références

Article connexe
 Abus sexuels dans la Compagnie de Jésus

Affaire relative à la pédophilie dans l'Église catholique au Canada
Abus sexuel dans la Compagnie de Jésus
Jésuite canadien

George Epoch


Et nyhedsmedie er en publikation med henblik på udgivelse af journalistiske værker. Et nyhedsmedie kan derfor være trykt i en avis, vist på tv, sendt i radioen eller uploaded på internettet.

Der findes mange former for medier, hvor disse kan kategoriseres på baggrund af deres udbredelsesmedium som nævnt ovenover eller på baggrund af deres indhold. Af sidstnævnte findes blandt andre massemedier, som betegner de store nyhedsmedier, og nichemedier, der betegner som regel mindre publikationer, som fokuserer sin journalistiske virksomhed mod et bestemt fag, kernestof eller modtagersegment.

Se også
 Following
 Journalistik
 Journalistiske fagudtryk

Referencer

Journalistik

Nyhedsmedie


6 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යයක් යනු, රසායනික මූලද්‍රව්‍යයන්ගේ ආවර්තිතා වගුවෙහි සයවන පේළියෙහි (හෝ ආවර්තයෙහි) පිහිටන,  ලැන්තනයිඩද අඩංගු රසායනික මූලද්‍රව්‍යයන් අතුරින් එකකි. ආවර්තිතා වගුව සකස් කර ඇත්තේ පේළි ලෙසින් වන අතර, එසේ කර ඇත්තේ මූලද්‍රව්‍යයන්ගේ පරමාණුක ක්‍රමාංකය වැඩිවත්ම, ඒවායේ රසායනික චර්යාවේ පුනරාවර්ත (ආවර්තිත)  උපනතීන් සන්නිදර්ශනය කර දැක්වීමටය: රසායනික චර්යාවන් පුනරාවර්තනය වීම ඇරඹෙත්ම නව පේළියක් ඇරඹෙන අතර, එයින් ගම්‍ය වන්නේ, සමතුල්‍ය චර්යාවන් සහිත මූලද්‍රව්‍යයන් එකම සිරස් තීරුවක තැබෙන බවයි. සයවන ආවර්තයෙහි මූලද්‍රව්‍යයන් 32 ක් අඩංගු වන අතර, වැඩිම මූලද්‍රව්‍යයන් අඩංගු ආවර්තය පිළිබඳ තරගයෙහි   7 වන ආවර්තය හා සමගින් සමසමව සිටිමින්, සීසියම් වෙතින් ඇරඹී  රේඩෝන් වෙතින් කෙළවර වෙයි. වර්තමානයේ අවසන් මූලද්‍රව්‍යය ඊයම් වෙයි; ඉක්බිතිව පැමිණෙන සියළු මූලද්‍රව්‍ය විකිරණශීලී වෙතත්, වසර  1019 ට වැඩි ප්‍රමාණයක් වන බිස්මත්හී අර්ධ-ආයු කාලය, විශ්වයේ වර්තමාන ආයු කාලයට වඩා 1,000 ගුණයක් වැඩි වෙයි. නීතියක් වශයෙන්, 6 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යයන් විසින් ඒවායේ 6s කවච පළමුවෙන්ද, ඒවායේ 4f, 5d, සහ 6p කවච ඉක්බිතිව එම පිළිවෙලට පුරවතත්, සේරියම් වැන්නන් විෂයෙහි ව්‍යතිරේකයන් පවතියි.

ගුණාංග
මෙම ආවර්තය සතුව,  ලැන්තනයිඩද  පවතින අතර, විරල පාංශුන් ලෙසින්ද ඒවා හැඳින්වෙති. නියෝඩිමියම් වැනි බොහෝ ලැන්තනයිඩ, ඒවායේ චුම්බක ගුණාංග නිසා ප්‍රකට වෙති. රත්රන් වැනි,  6 වන ආවර්තයේ බොහෝ අන්තරික ලෝහ ඉතා වටිනා වුවද, තැල්ලියම් වැනි, 6 වන ආවර්තයේ බොහෝ අනෙකුත් ලෝහ අතිශයින් විෂ සහිත වෙති. අවසන් ස්ථායි මූලද්‍රව්‍යය වන ඊයම්, 6 වන ආවර්තයෙහි පවතියි.

සටහන්

ආශ්‍රිත

ආවර්තිතා වගුවෙහි ආවර්තයන්
 මූලද්‍රව්‍යය වර්ණය සෘජුව සමන්විත වන පිටු

6 වන ආවර්තයේ මූලද්‍රව්‍යය


An Pleurothallis eidos in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Carlyle August Luer. An Pleurothallis eidos in nahilalakip ha genus nga Pleurothallis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pleurothallis

Pleurothallis eidos


Kilogram-kuvvet, kütlesi 1 kg olan bir cismin, standart yerçekimi altında uyguladığı kuvvetin adı olup kg-f ya da genellikle sadece kg veya kilopound (kp) ile gösterilir.

Kilogram-kuvvet, 1960 yılında kabul edilen SI (Standard International) birim sistemine dahil değildir. SI sisteminde, kuvvet birimi newton dur.

1960 öncesinde bütün dünyada yaygın bir şekilde kullanımda ise de günümüzde de, eski Sovyetler Birliği ülkeleri ve Çin'de hala kullanılmaktadır.

1 kg kütle üzerine tesir eden yer çekimine 1 kg-f (kilogram-kuvvet) veya kp denir. Bir gram, kilogramın binde biri olduğu için gram-ağırlık da denilen bu kuvvet, bir kilogram-kuvvetin binde birine eşittir. C.G.S. sisteminde kuvvet birimi olan dyn, kütlesi 1 g olan cisme 1 cm/s²lik ivme veren (kazandıran) kuvvettir.

"Metre-kilogram" cinsinden ölçülen gerilimin, kilogram/cm2 olarak ölçülen basıncın, ve okçulukta çekme ağırlığının hesaplanmasında, ayrıca "metrik beygir gücü"nün (PS) tanımında (75 m·kgf / s) kullanılır.

Dış bağlantılar
 BIPM SI brochure, chapter 2.2.2.

Kuvvet birimleri

Kilogram-kuvvet


Aceasta este o listă de festivaluri din Timișoara.

Festivaluri de muzică
Festivalul Flight Timisoara - este cel mai mare festival de muzica , arta si tehnologie din Vestul Tarii. Festivalul se desfasoara in perioada 2-4 Septembrie , la Aerodromul Utilitar Cioca
Revolution Festival  - lansat în 2015 și desfășurat în cadrul Muzeul Satului Bănățean, se axează pe muzică alternativă, rock și indie
Gala de Blues Jazz Kamo
Flight Festival
Festivalul internațional Timișoara Muzicală   – aflat la peste 30 de ediții, festivalul Timișoara Muzicală este o tradiție între iubitorii timișoreni ai teatrului liric.
Festivalul de Muzică Veche Timișoara  – aduce în prim plan muzică de salon și compoziții din secolele al XVI-lea și al XVII-lea.
Serbările de la Hanul Timișoreana   – festivalul, care durează 8 zile, sărbătorește berea locală Timișoreana prin concerte de muzică live și oferte pentru mâncare și băutură.
Festivalul zilele muzicale Enescu Bartok   – o săptămână de concerte simfonice, desfășurate la Sala Capitol a Filarmonicii Banatul
Festivalul de Operă și Operetă - Opera Națională Română Timișoara organizează o săptâmână de concerte în aer liber în Parcul Rozelor
Festivalul Blues pentru Timișoara
West DJ Festival – Festival concurs pentru tinerii pasionați de muzica electronică
Vest Fest – Festival dedicat muzicii si culturii urbane.
Festivalul "Roze pe Bega", Timisoara, 12-13 septembrie 2018,

Festivaluri cinematografice

Ceau Cinema - Festival de buzunar  - evenimentul se află la a treia ediție care a avut loc în perioada 14-17 iulie 2016, în Timișoara și satul Gottlob.
Festivalul Filmlui Francez – aflat la peste 15 ediții, festivalul, desfășurat toamna în marile orașe din România, promovează cinematografia franceză.
Timishort Film Festival – festival competiție de filme de scurt metraj, desfășurat anual, în luna aprilie, în Timișoara.
Festivalul de film Cinecultura – lectorii străini ai Universității de Vest din Timișoara și Universității Politehnica din Timișoara organizează acest festival pentru a-și prezenta mai bine culturile din care provin.

Festivaluri de teatru
Festivalul de teatru pentru în limba engleză pentru adolescenți T4T – sub umbrela asociației   AT4T , festivalul reunește trupe de teatru de liceeni din România, pentru spectacole, competiții și ateliere de lucru.
Săptămâna de teatru Diogene V. Bihoi – Festival concurs de teatru, desfășurat anual, iarna, în Timișoara.
Festivalul European de teatru Eurothalia – organizat de Teatrul German de Stat Timișoara,  festivalul se desfășoară anual, din 2010, timp de o săptămână în luna noiembrie.
FEST - FDR - organizat de Teatrul Național Timișoara, festivalul cuprinde mai multe secțiuni: concurs de dramaturgie ce adună laolatp texte contemporane, secțiunea - concurs al  spectacolelor de teatru pe text românesc și secțiunea FEST - ce aduce spectacole în aer liber, performance-uri și spectacole de teatru-dans atât din țară cât și din străinatate.
TESZT, Festivalul Euroregional de Teatru din Timișoara, proiect al Teatrului Maghiar de Stat "Csiky Gergely" din Timișoara are ca scop promovarea multiculturalității și familiarizarea publicului spectator cu cele mai noi evenimente teatrale din euroregiunea DKMT (Dunărea, Criș, Mureș, Tisa) și nu numai. Festivalul este, astfel, o platformă de schimburi culturale, dar și o invitație la dialog cu artiști și oameni de teatru.

Festivaluri de literatură
Festivalul Internațional de Literatură de la Timișoara – Festivalul reunește autori români și străini, pentru două zile de lecturi și dialoguri deschise cu publicul.

Festivaluri de modă
Timișoara Fashion Days – Festival concurs de modă, adresat în principal studenților.

Festivaluri de dans
Festivalul Internațional de Dans Timișoara  – Festivalul se întinde pe durata a 10 zile, și este împărțit în trei secțiuni, dans sportiv, dans contemporan și tango argentinian.
Festivalul Internațional de Tango Argentinian - Festivalul are loc anual,  începând cu 2013, în ultima săptămână a lunii mai. Acest unic eveniment din vestul țării este organizat de Școala de Tango Argentinian "Tango Embrace", din cadrul Asociației "Art Embrace". Agenda festivalului cuprinde întotdeauna atât seminarii, workshop-uri private, Milongas (petreceri de zi și de seară), precum și spectacole de referință ale marilor artiști internaționali invitați.

Festivaluri de arte combinate
Festivalul Simultan – Festival anual, desfășurat pe trei zile, în care au loc concerte live, proiecții de filme, conferințe și demonstrații de artă contemporană
PLAI Festival – Festival neconvențional, desfășurat în aer liber, în care au loc demonstrații de arte plastice, muzică, proiecții de filme, artă tradițională din mai multe culturi.
Festivalul Bega Bulevard – Festival anual care cuprinde concerte, spectacole, demonstrații de navomodele și activități pentru copii.
Student Fest  – Festival anual, având prima ediție în 1992, realizat de către Organizația Studenților din Universitatea de Vest din Timișoara.
ManyFest  – Festival concurs al artelor vizuale, care cuprinde și ateliere de grafică, fotografie și scurt metraj.
Festivalul ISWinT (Săptămâna Internațională a Studenților Timișoara) – Festival Studențesc organizat de Liga AC (Liga Studenților din Facultatea de Automatică și Calculatoare), ajuns la a 21-a ediție, reușește încă din anul 1994 să reunească studenți din toată lumea, încurajând dialogul și diversitatea culturală.
Festivalul Street Delivery  – Organizat în București, Timișoara și Iași, festivalul atinge domenii ca arhitectură, muzică, societate civilă, teatru, dans și film.
Festivalul Acces Art  – Festival organizat în aer liber, centrat pe ateliere de arte creative.
Festivalul Condeierilor Plugari – Festival de artă tradițională bănățeană care are loc anual la Muzeul Satului Bănățean din Timișoara.

Note

Vezi și
 Listă de festivaluri din România

Festivaluri din România
Cultura în Timișoara

Listă de festivaluri din Timișoara


Go With God, Tuluyhan Uğurlu'nun öğrencilik yıllarında yaptığı ilk albüm olup klasik müzikten uzaklaşıp kendi müziğini oluşturma yolundaki ilk adımıdır. Canlı konser kayıtlarından oluşan albüm, akademiyi henüz bitiren Uğurlu'nun kendi yolunu arayışının örneklerini sergiler. Bu albüm aynı zamanda onun felsefi boyuttaki çalışmalarının ilk örneği olma açısından önemlidir. Halen piyasada çok az miktarda CD ve kaset olarak bulunmaktadır. "Return to Sky", albümde ön plana çıkan eserlerden biridir.

Ayrıca bakınız
 Tuluyhan Uğurlu

Tuluyhan Uğurlu albümleri
Canlı albümler

Go with God