LPP SA – o companie poloneză care se ocupă cu proiectarea, producția și distribuția de îmbrăcăminte.   Este proprietarul a cinci mărci de modă recunoscute: Reserved, House, Cropp, Mohito și Sinsay, a cărui ofertă este disponibilă astăzi în magazine staționare și online în aproape 40 de piețe din întreaga lume. Rețeaua de vânzări LPP este formată din peste 1700 de magazine cu o suprafață totală de peste 1,4 milioane m2. Compania are în prezent peste 24 000 de angajați  în birourile sale, rețelele de distribuție și magazinele din Polonia, precum și în țările din Europa, Asia și Africa. În 2021, compania a obținut rezultate record, generând venituri de peste 14 miliarde PLN și un profit de 954 milioane PLN.  Compania LPP SA este listată pe Bursa de Valori din Varșovia sub indicele WIG20 și aparține prestigiosului indice MSCI Poland.

Istorie

1991–2000
În anul 1991, la Gdańsk, Marek Piechocki și Jerzy Lubianiec și-au început activitatea în industria de îmbrăcăminte. Compania care a funcționat inițial sub marca PH Mistral s.c. a fost transformată după patru ani în societatea LPP (abreviere a numelor fondatorilor - Lubianiec, Piechocki și Partnerzy).  În anul 1997 s-a deschis oficial biroul din Shanghai.  La sfârșitul anilor '90, proprietarii LPP au decis să creeze prima marcă individuală Reserved și să-și construiască propria rețea de retail. Primele magazine Reserved au fost deschise în anul 1998.

2001-2013
În anul 2001, LPP și-a făcut debutul la Bursa de Valori din Varșovia.  Următorii doi ani au constat în dezvoltarea mărcii Reserved pe piețele din Europa Centrală și de Est.  În anul 2002 au fost deschise magazine în Rusia, Estonia, Cehia, Letonia și Ungaria, iar în anul 2003 în Lituania, Ucraina și Slovacia. Datorită succeselor mărcii, compania și-a extins portofoliul și în anul 2004 a deschis un magazin Cropp în Polonia.  În anii următori, ceasta a introdus această marcă pe piețele din Estonia, Slovacia și Letonia (2005), precum și din Lituania, Rusia și Republica Cehă (2006). Anii 2007–2008 au cunoscut o dezvoltare a operațiunilor pe piețele din România și Bulgaria.  În anul 2008, LPP a pus în funcțiune Centrul de Distribuție din localitatea Pruszcz Gdański. În același an, a preluat firma Artman din Cracovia - proprietara mărcilor House și Mohito. Această tranzacție a făcut din LPP cea mai mare companie de îmbrăcăminte din Polonia și proprietarul a patru mărci. În anul 2013, portofoliul companiei a fost extins pentru a include marca Sinsay.

2014-2019
În anul 2014, compania a intrat în componența indicelui de bursă WIG20. Marca Reserved a apărut atunci pe piața germană.  În același an, toate produsele LPP și-au făcut debutul în Croația.  Anul următor a fost extinderea pe piețele din Orientul Mijlociu. La sfârșitul anului 2017, rețeaua de vânzări LPP cuprindea peste 1 700 de magazine cu o suprafață totală de 1 milion de metri pătrați.  În anul 2017, un birou de produse LPP a fost deschis și la Varșovia, iar mărcile Reserved, Cropp și House au debutat în Belarus și Serbia. În anul 2017, LPP a deschis un magazin Reserved pe Oxford Street în Londra. Anul 2018 a adus noi debuturi ale magazinelor LPP pe piețe noi, de data aceasta în Israel, Kazahstan și Slovenia.  În anul 2019, compania a deschis primele sale magazine în Bosnia și Herțegovina și în Finlanda.

Din anul 2020
În anul 2020, ca răspuns la restricțiile în comerțul staționar cauzate de pandemia de Covid-19, compania a trecut printr-o transformare digitală accelerată, transformându-se astfel într-o organizație omnicanal. Divizarea în vânzări online și staționare a fost desființată, tratând ambele canale ca un întreg axat pe client. Un an mai târziu, odată cu stabilizarea situației pieței, LPP a revenit la politica de extindere externă și, consolidându-și poziția în Europa de Sud-Est, a deschis primele magazine ale tuturor mărcilor sale în Republica Macedonia de Nord. Doi ani mai târziu, în urma agresiunii ruse împotriva Ucrainei, LPP a luat decizia cheie de a întrerupe complet operațiunile în Rusia și de a-și vinde compania fiică unui consorțiu chinez. Ca urmare a pierderii celei de-a doua piețe ca mărime, compania a adoptat o nouă strategie de dezvoltare, care prevede extinderea în continuare în partea central-sudică și de vest a Europei și o creștere a volumului vânzărilor prin canalul de comerț electronic. În viitorul apropiat, LPP plănuiește debutul tuturor mărcilor sale în Albania și deschiderea magazinelor Sinsay în Grecia și Italia.

Magazine și centre de distribuție
Rețeaua globală de aprovizionare a LPP se bazează pe două centre de distribuție, dedicate deservirii a peste 1 700 de magazine din întreaga lume și depozite de tip Fulfillment Center, care susțin vânzările online ale companiei. Toate procesele logistice sunt proiectate și gestionate la nivel de sediu, iar operațiunile companiei se bazează pe infrastructura proprie și în cooperare cu parteneri externi.

Primul centru de distribuție al companiei din Pruszcz Gdański a fost lansat în anul 2008. Prin modernizare constantă și extinderi multiple este acum unul dintre cele mai mari și mai moderne centre de distribuție din Europa Centrală și de Est.  În anul 2017, LPP a început implementarea livrărilor de la noul FC deschis în Stryków, lângă Łódź Ca urmare a creșterii dinamice a comerțului electronic, în anul 2019 compania a lansat un alt depozit pentru gestionarea comenzilor online în România, iar un an mai târziu a semnat un contract pentru închirierea unui spațiu de depozitare în Slovacia. Cererea suplimentară pentru extinderea facilităților logistice a dus la încheierea de contracte în anul 2021 pentru alte Fullfilment Centers în Pruszcz Gdański și în regiunea Podkarpacie  În același timp, s-a început construcția unui al doilea centru de distribuție în Brześć Kujawski, care și-a început activitatea în anul 2022. Astfel, spațiul total de depozitare al tuturor unităților LPP este în prezent de 390 000 m2.

Producție
LPP nu are propriile sale fabrici Îmbrăcămintea mărcilor grupului este produsă în principal în Asia, dar și în Polonia și alte țări europene, printre altele în Italia, Portugalia, România, Bulgaria și Turcia Din 1997, compania are o sucursală în Shanghai, iar din 2015 în capitala Bangladeshului - Dhaka.  Angajații biroului de reprezentanță sunt responsabili, printre altele, pentru găsirea de furnizori, suport tehnic, coordonarea și supravegherea etapelor individuale de producție, precum și de controlul calității.

Prezența pe Bursa de Valori din Varșovia
LPP SA este o companie cotată din anul 2001 pe Bursa de Valori din Varșovia. La momentul debutului, prețul unei acțiuni era de 48 PLN. În 2014, LPP compania a fost inclusă în indice WIG20 reunind cele mai mari 20 de companii listate pe Bursa de Valori din Varșovia În același an, LPP s-a alăturat și indicelui MSCI.

Acționariat
Potrivit datelor proprii ale companiei, numărul de voturi la AGA este următorul.

 Fundația Semper Simul - 60,8%
 Fundația Sky - 7%
 Alții - 32,2%

În anul 2018, fondatorii companiei - pentru a-i asigura continuitatea pe termen lung și pentru a evita fragmentarea capitalului LPP în viitor - au decis să înființeze o fundație și să cumuleze acțiunile proprii. În 2020, Fundația Semper Simul, care este acționarul majoritar al companiei, a preluat pachetul de control al LPP, garantând managementul durabil și stabil al afacerii de familie și implementarea strategiei acesteia.

Premii și distincții selectate

 2001: Premiul cotidianului Puls Biznesu - Gazelele Afacerii: LPP desemnată ca una dintre companiile cu cea mai dinamică dezvoltare
 2002: Premiul Ziarului Bursier Gazeta Giełdy Parkiet - Cea mai bine Administrată Companie Cotată la Bursa de Valori
 2003: Premiul Economic al Președintelui Republicii Polone - Cea mai bună Întreprindere Poloneză
 2004: Premiul cotidianului Rzeczpospolita - Acvila Republicii Polone
 2004: Central & Eastern European Retailer of the Year
 2008: Premiul cotidianului Rzeczpospolita - Acvila Republicii Polone
 2008: Premiul cotidianului Puls Biznesu - Pilonii Economiei Poloneze
 2008: Premiul cotidianului Rzeczpospolita - Clasamentul Celor mai Valoroase Mărci Poloneze
 2009: Premiul cotidianului Puls Biznesu - Compania Anului la Bursă - Relații ale Investitorilor
 2011: Premiul cotidianului Puls Biznesu - Compania Anului la Bursă:  locul I în clasamentul principal la categoria "Competențe administrative" și categoria "Succes în 2011"
 2012: Premiul Ziarului Bursier Gazeta Giełdy Parkiet - Compania Anului mWIG40
 2013: Premiul revistei lunare Forbes - Diamante
 2013: Premiul cotidianului Rzeczpospolita - Dobra Firma  (Compania Bună)
 2014: Premiul PARP - Pracodawca Jutra (Angajatorul de Mâine)
 2015: Premiul Ziarului Bursier Gazeta Giełdy Parkiet - clasamentul companiilor cu cele mai bune relații de la investitorii - locul I
 2015: Clasamentul revistei lunare americane Forbes - "Most Innovative Growth Companies"
 2015: Clasamentul celor mai mari 200 de companii poloneze 2017 de către săptămânalul Wprost
 2016: Construcția anului 2015 - concursul a fost organizat de Ministerul Construcțiilor, Asociația Poloneză a Inginerilor și Tehnicienilor în Construcții și Biroul General de Supraveghere a Construcțiilor
 2016: Premiul deceniului - Clasamentul cotidianului Rzeczpospolita și Deloitte
 2017: Premiul revistei lunare Forbes
 2017: Compania Poloneză - Campion Internațional: premiul editorilor Puls Biznesu, distincție la categoria:  Exportator: Companie Privată Poloneză - întreprindere mare
 2018: Premiile cotidianului Rzeczpospolita - Clasamentul celor mai valoroase mărci poloneze: primul loc pentru Reserved, al treilea pentru House, al patrulea pentru Cropp
 2018: Locul III la Sondajul relațiilor cu investitorii în companiile WIG30 conform investitorilor instituționali
 2019: "Narodowy Sukces" (Succesul Național) - În cadrul Congresului 590, unul dintre cele mai mari evenimente economice ciclice din Polonia, la gala Premiilor Economice Președintelui Republicii Polone, compania fost premiată la categoria "Narodowy Sukces"
 2020: Competiția Digital Excellence – în cadrul acesteia sunt recunoscute companiile care implementează transformarea digitală. LPP a primit Premiul Digital Excellence la categoria Digital Capabilities
 2020: "Orzeł Innowacji" (Acvila Inovării) - premiul cotidianului Rzeczpospolita
 2020: "Zielony Orzeł" (Acvila Verde) - premiul cotidianului Rzeczpospolita

 2021: Titlul de     Companie Conștientă Climatic - acordat în cea de-a 3-a ediție a sondajului     de către Asociația Emitenților Bursei de Valori, Fundația pentru Standarde     de Raportare și Bureau Veritas Polska
 2021: "Srebrny Listek CSR" (Frunza de Argint CSR) - distincție acordată de săptămânalul Polityka
 2021: Locul II în clasamentul general al celor mai bune companii de raportare a problemelor climatice listate din indicii WIG20 și mWIG40 "Benchmark pentru Strategii     Climatice"
 2021: Titlul de Cel     mai bun Birou din Conglomerația Gdańsk, Sopot și Gdynia și o distincție la     categoria "Inovații și tehnologii" în competiția Office Superstar - premii     acordate de CBRE
 2021: Compania Anului     la Bursă - premiul redacției Puls Biznesu
 2021: Titlul de Cea mai bună Companie WIG20 în competiția Taurii și Urșii - premiul ziarului Parkiet
 2022: "Złoty Listek CSR" (Frunza de Aur CSR) - distincție acordată de săptămânalul Polityka
 2022: "Zielony Listek     CSR" (Frunza Verde CSR) - o distincție     acordată pentru prima dată de săptămânalul Polityka pentru implementarea     soluțiilor cu impact pozitiv asupra mediului

Producția în Asia, controlul lanțului de aprovizionare și al ACCORD
După tragedia din fabrica din Bangladesh (1127 de angajați au murit în clădirea prăbușită la 24 aprilie 2013). LPP lucrează sistematic la implementarea standardelor pentru îmbunătățirea siguranței și a condițiilor de muncă în industria de îmbrăcăminte din Asia. Codul de Conduită este în vigoare pentru toți furnizorii care cooperează cu LPP din 2014 Documentul ia în considerare prevederile cheie ale convențiilor Organizației Internaționale a Muncii și prevederile Declarației Universale a Drepturilor Omului, specificând cerințele pentru furnizori, inclusiv politica de remunerare, interdicția angajării copiilor, munca voluntară, libertatea de asociere și normele de siguranță și igienă a muncii. Pentru a crește supravegherea asupra fabricilor din Bangladesh care produc pentru compania LPP, pe lângă controlul propriilor inspectori, firma a decis să angajeze un auditor internațional - compania SGS, pentru a verifica conformitatea efectivă a furnizorilor din Bangladesh cu Codul de Conduită.

În plus, în octombrie 2013, LPP, fiind singura companie poloneză de îmbrăcăminte, a aderat la ACCORD, care vizează îmbunătățirea siguranței în fabricile producătoare de îmbrăcăminte din Bangladesh (Accord on Fire and Building Safety in Bangladesh). Datorită cooperării și sprijinului financiar al semnatarilor acordului, au fost inspectate în total peste 1600 de fabrici de producție și fabrici de cusut din Asia. ACCORD a contribuit, de asemenea, la implementarea programelor de reparare în peste 90 la sută dintre fabrici (situația la sfârșitul anului 2017). În cadrul programului "Safety Committee Training", unul dintre proiectele cheie ale acordului, până la sfârșitul anului 2017 au fost desfășurate 882 de cursuri de formare, la care au participat aproape 1,2 milioane de angajați.

La începutul anului 2018, LPP a semnat încă o prelungire cu 3 ani a acordului, așa-numitul "Transition ACCORD". Scopul său principal este de a pregăti guvernul bengalez să efectueze inspecții și audituri independente în fabrici și să asigure implementarea în continuare a activităților care vizează îmbunătățirea durabilă a condițiilor de muncă. La 1 septembrie 2021, inițiativa existentă ACCORD a fost înlocuită cu una nouă - sub denumirea de International Accord for Health and Safety in the Textile and Garment Industry (pe scurt: International Accord). Scopul său este de a continua și de a extinde eforturile comune ale semnatarilor acordului împreună cu sindicatele pentru garantarea siguranței fabricilor de confecții.

Controverse evitarea impozitelor
În ianuarie 2014, decizia LPP SA de a transfera mărcile dinspre filiale din Cipru și din Emiratele Arabe Unite a stârnit proteste sociale.  În februarie 2015, compania a început un proces care vizează transferarea drepturilor asupra mărcilor către societatea poloneză LPP SA. Ca urmare a modificărilor, LPP SA urma să devină unicul proprietar al drepturilor asupra mărcilor Reserved, Cropp, House, Mohito , Sinsay și know-how-ul dezvoltat de-a lungul anilor.

Potrivit raportului Ministerului Finanțelor, în 2018, LPP s-a clasat pe locul al treilea printre cei mai mari plătitori de Impozit Corporativ din Polonia în industria de retail.

Din anul 2016, compania a transferat la bugetul de stat în total  5,9 miliarde PLN în impozite și alte taxe, în timp ce contribuția sa la bugetul polonez doar în anul 2021 s-a ridicat la aproape 1,6 miliarde PLN.

CSR și activitatea caritativă
De la înființare, LPP a lucrat în beneficiul persoanelor aflate în nevoie și în sprijinul comunităților locale. În decembrie 2017, LPP a înființat suplimentar Fundațial LPP. Scopul său este de a sprijini persoanele cu risc de excluziune socială, de a ajuta persoanele aflate în situații dificile de viață și de a proteja sănătatea.

Grija pentru mediu
LPP desfășoară activități pentru respectarea resurselor naturale în diverse etape ale operațiunilor companiei - de la selecția materiilor prime din care se confecționează îmbrăcămintea, prin vânzări, până la exploatarea birourilor companiei și a facilităților logistice.

Activități ale LPP legate de protecția mediului

 Introducerea în mărcile LPP a liniilor Eco Aware realizate din materiale mai ecologice (bumbac organic, TencelTM Lyocel, EcoVeroTM, in certificat).
 Renunțarea la utilizarea blănii naturale, a lânii angora și mohair în producția de îmbrăcăminte.
 Pentru producția de îmbrăcăminte se folosesc doar pene și lână certificate RDS sau RWS.
 Introducerea cutiilor de carton reciclat în vânzarea online a colecțiilor mărcii Reserved și Mohito.
 Utilizarea foliei reciclate pentru expedierea comenzilor online ale mărcilor House, Cropp și Sinsay.
 Reducerea consumului de energie electrică în noile magazine LPP datorită utilizării dispozitivelor moderne de aer condiționat HVAC și iluminatului progresiv cu LED.

 Lansarea unui program de colectare a îmbrăcămintei uzate și oferirea acesteia persoanelor fără adăpost, ca parte a activităților care combină ajutorul cu grija pentru mediu și oferirea textilelor unei a doua vieți.
 Alăturarea inițiativei New Plastics Economy Global Commitment și angajamentul de a elimina până în anul 2025 ambalajele din plastic care nu sunt potrivite pentru utilizare ulterioară, reciclare sau compostare.
 Anunțul noii Strategii de Dezvoltare Durabilă "For People for Our Planet" pentru perioada 2020-2025.
 Aderarea la "The Polish Plastics Pact".
 Alăturarea inițiativei globale pentru siguranța chimică în industria de îmbrăcăminte – "Zero Discharge Hazardous Chemicals".
 Aderarea la organizația internațională Canopy, care își propune să dezvolte cele mai bune practici pentru protecția resurselor forestiere, grație implementării schimbărilor în sfera achiziționării, ambalării și producției de țesături din masă de celuloză.
 Alăturarea la inițiativa "Cotton made in Africa", lucrând pentru producția sustenabilă de bumbac și sprijin pentru fermierii africani.
 Aderarea la Science Based Targets Initiative (SBTi) ca prima companie poloneză, sprijinind întreprinderile private în dezvoltarea și implementarea strategiilor de decarbonizare.

Compania își raportează periodic activitățile în domeniul dezvoltării sustenabile din 2017 sub forma unor rapoarte disponibile pe pagina de Internet https://www.lppsa.com/zrownowazony-rozwoj/raport-roczny. Unul dintre obiectivele principale ale activităților sale concentrate pe dezvoltarea sustenabilă a fost adoptarea reducerii treptate a amprentei sale de carbon. În acest scop, în anul 2021, compania și-a calculat în mod independent emisiile de CO2 luând în considerare toate cele trei intervale și categorii definite în GHG Protocol.

Ținând cont de importanța tot mai mare a elementelor nefinanciare ale funcționării companiilor, în anul 2021 LPP și-a ajustat structura organizatorică prin numirea unui Director de Achiziții și ESG. Responsabilitățile sale includ planificarea și coordonarea implementării standardelor de responsabilitate socială corporativă în Grupul LPP, dezvoltarea și implementarea liniilor directoare în toți cei trei piloni ESG: mediu, social și guvernanță corporativă.

Note

Companii din Polonia
Companii de retail de îmbrăcăminte

LPP


Otoregresif koşullu değişen varyans, ekonometri'de otoregresif koşullu değişen varyans modeli;r cari dönemdeki hata teriminin varyansının, önceki dönemdeki hata terimlerinin varyansının bir fonksiyonu olduğunu varsayar. Model, Robert F. Engle tarafından geliştirilmiştir.

,  olduğunu varsayarsak  ve
koşulları altında  şu şekilde modellenir:

Eğer hata teriminin ayrıca otoregresif hareketli ortalama yapısı sergilediği öne sürülüyorsa o zaman genelleştirilmiş otoregresif koşullu değişen varyans modeli (GARCH) kullanılır:

Dış bağlantılar
 İMKB Endeksinin ARCH ile modellenmesi

Kaynakça

Ekonometri

Otoregresif koşullu değişen varyans


El Faro Bahía Félix es un faro perteneciente a la red de faros de Chile. Se encuentra en el sector Bahía Félix de la Isla Tamar en la Región de Magallanes.	 Este faro habitado es Monumento Histórico de la Región de Magallanes. La construcción de este faro fue iniciada por Luis Camuzi y finalizada por George Slight.

Construcción
El 26 de julio de 1900 se realizó la apertura de la propuesta pública para la construcción del edificio e instalaciones anexas, siendo adjudicada al contratista Luis Camuzi para ser realizada en 138 días hábiles. Asimismo, se llamó a propuesta pública para la construcción de su torre, adjudicada a la Sociedad "Fundición de Chile", quien se comprometía a hacerla en el plazo de 4 meses. Su construcción se inició el 14 de noviembre de 1905, pero debido a problemas surgidos entre el Inspector de Faros, ingeniero George Slight, el 10 de mayo el gobierno decide rescindir el contrato, y le encarga al ingeniero Slight la finalización de las obras, quien entregó un trabajo de excelencia.

La casa habitación fue confeccionada en piedra granítica, de bajo costo debido a las dificultades con que se tropezó en su construcción. Su aparato lenticular fue adquirido a la firma inglesa Chance Brothers and Co. Ltd., de alumbrado incandescente sobre la base de gas de parafina. La altura de la luz era de 143m y su visibilidad de 30 millas y fue entregado al Servicio el 1 de junio de 1907.

Actualidad
Además de la casa habitación y la torre, el faro posee una aduana, una carpintería, una sala de baterías, una sala de motores y un muelle, cuyo estado de conservación, en general, es regular debido principalmente al clima imperante en la zona y por la antigüedad de algunos materiales. Asimismo, cuenta con un helipuerto y una línea férrea desde el muelle hasta la casa. Esta línea se reemplazó en su totalidad en 1996; ese mismo año, también se recubrió el interior de su torre con madera.

Referencias

Bahia Felix
Monumentos Históricos de la Región de Magallanes
Arquitectura de 1907
Chile en 1907
Bahia Felix

Faro Bahía Félix


المُرَقِّشُ الأصْغَر هو لقب، واسمه ربيعة بن سفيان بن سعد بن مالك، وقيل أنَّ اسمه عمرو بن حَرملة بن سعد بن مالك، وهو أحد المتيَّمين، كان شاعرًا جاهليًا من أهل نجد. وجده سعد بن مالك، وعمه المرقش الأكبر، وابن أخيه هو طرفة بن العبد. كان من سادات قومه ومن المُشاركين في حرب البسوس. يُوصف المرقّش الأصغر بأنه كان ، وعرّف بقصة غرامه الطويلة مع فاطمة بنت المنذر الثالث ملك الحيرة (514 - 554 ميلاديًا) وأخت عمرو بن المنذر (554 - 570 ميلاديًا)، ويُذكر أنه قطع إبهامه بأسنانه من حبه لها، حيث قال:

كان شاعرًا مشهورًا حسن الشعر، وقد برع في الغزل والخمر والحماسة والفخر. وكذلك كانت له أبيات في الحكمة والصداقة. أيضًا هو من شعراء جمهرة العرب، اختار له أبو زيد القرشي قصيدة في المنتقيات السبع واختار له المفضّل الضّبّي خمس قصائد في المفضليات. لم يُعرف شيء عن ديانته، وكان لويس شيخو قد عدّه من شعراء النصرانية قبل الإسلام. تُوفي حوالي عام 570 ميلاديًا، المُوافق 50 قبل الهجرة. وتذكر المصادر أنَّ عمره كان 60 عامًا تقريبًا.

من قصائده: «ألا يا اسلمي لا صرم لي اليوم فاطما»، «وأحسن سعد في الذي كان بيننا»، «ويسبق مطرودا ويلحق طارداً»، «شرق العبير بجيدها وحماطة»، «أمن رسم دار ماء عينيك يسفح»، «الزق ملك لمن كان له»، «آذنت جارتي بوشك رحيل»، «لابنة عجلان بالجو رسوم»، «فسقى ديارك غير مفسدها».

يَضرب فيه المثل، فيقال ، ويُقصد المرقش الأصغر. وإذا قيل «المرقشان» فيُقصد المرقش الأكبر والمرقش الأصغر. يُوجد كتاب بعنوان «ديوان المرقشين» من تحقيق كارين صادر وضحّت فيه العديد من التفاصيل حول حياة المرقش الأكبر والمرقش الأصغر، خصوصًا في ظل الخلط الحاصل بين الأكبر والأصغر، ووصفت الأمر .

المراجع

وصلات خارجية

أشخاص مضرب المثل
أشخاص من تاريخ نجد الوسيط
أعلام بني ربيعة
بكر بن وائل
شعراء عرب
شعراء نجديون في القرن 6
مواليد في نجد
وفيات في نجد
وفيات 570

المرقش الأصغر


Un tăietor de hârtie sau coupe-papier este un cuțit conceput pentru desfacerea unui plic sau pentru tăierea unei foi de hârtie împăturite.

Un tăietor de hârtie poate fi folosit în principal la următoarele activități:

 în activitatea de legătorie, pentru a tăia paginile unei cărți, atunci când acestea nu sunt separate. Această utilizare a fost mult mai răspândită înaintea anilor 1960, deoarece în prezent majoritatea cărților au paginile lor separate una de alta și cititorul nu are nevoie să le taie el însuși;

 pentru a deschide un plic, tăind cu ascuțișul lamei în lungimea pliului superior al plicului.

Un tăietor de hârtie poate fi utilizate pentru multe alte activități legate de cărți sau articole de papetărie. Astfel, în 1916, dadaiștii au găsit numele mișcării lor, dada, introducând la întâmplare un tăietor de hârtie între paginile dicționarului Larousse.

În unele cazuri particulare, el poate servi ca armă albă. Astfel, Robert Stewart, viconte de Castlereagh, s-a sinucis tăindu-și gâtul cu un tăietor de hârtie. În mod similar, Patrick Henry este celebru pentru un discurs ținut în fața Camerei Burghezilor din Virginia pe 23 martie 1775, în care a spus "Give me Liberty or give me Death!" ("Dați-mi Libertatea sau dați-mi Moartea!") înainte de a simula introducerea unui tăietor de hârtie în piept.

În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, președintele american Franklin Roosevelt ar fi primit drept cadou din partea unui membru al Congresului Statelor Unite ale Americii un tăietor de hârtie realizat dintr-un os uman prelevat de la cadavrul unui soldat japonez.

Note

Bibliografie

Unelte de tăiere
Hârtie

Tăietor de hârtie


Duquesas de bacalao es la denominación de una receta de bacalao rebozado, algo similar a la preparación que se sirve tradicionalmente en la Casa Labra y otras tabernas de Madrid, pero con mucha menos cantidad de rebozado. También es similar a la preparación denominada soldaditos de Pavía, pero con las porciones de mayor tamaño, y sin el acompañamiento de pimientos rojos.

Se ha especulado con la posibilidad de que la denominación se identifique con la duquesa de Alba, dada la vinculación de uno de sus antepasados con el negocio del bacalao en el .

Véase también
Patatas duquesa
Soldaditos de Pavía

Notas

Platos de bacalao
Platos de pescado de España
Gastronomía de la Comunidad de Madrid

Duquesas de bacalao


An Orthoceras novae-zeelandiae in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Achille Richard, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni M.A.Clem., D.L.Jones och Brian Peter John Molloy. An Orthoceras novae-zeelandiae in nahilalakip ha genus nga Orthoceras, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Orthoceras

Orthoceras novae-zeelandiae


Ilybius es un género de coleópteros adéfagos de la familia Dytiscidae.

Originario del Paleártico, incluyendo (Europa), el Cercano Oriente, Neártico y África del norte. Hay 70 especies.

Especies

Referencias

 ;  2011: Ilybius thynias sp. n. from European Turkey (Coleoptera: Dytiscidae). Zootaxa, 2740: 59–67. Preview
 ; ;  2010: A new species of Ilybius Erichson, 1832 (Coleoptera: Dytiscidae) from the North Caucasus. Russian entomological journal, 19(1): 41-45. [not seen]

Enlaces externos

 ION
 Nomenclator Zoologicus

Ilybius


Die Communauté de communes en Donziais war ein französischer Gemeindeverband mit der Rechtsform einer Communauté de communes im Département Nièvre in der Region Bourgogne-Franche-Comté. Sie wurde am 21. Dezember 1999 gegründet und umfasste zehn Gemeinden. Der Verwaltungssitz befand sich im Ort Donzy.

Historische Entwicklung
Am 1. Januar 2017 wurde der Gemeindeverband mit den Communautés de communes Loire et Vignoble und Loire et Nohain zur neuen Communauté de communes Loire, Vignobles et Nohain zusammengeschlossen.

Mitgliedsgemeinden
 Cessy-les-Bois
 Châteauneuf-Val-de-Bargis
 Ciez
 Colméry
 Couloutre
 Donzy
 Menestreau
 Perroy
 Sainte-Colombe-des-Bois
 Saint-Malo-en-Donziois

Quellen

Donziais
Gegründet 1999
Aufgelöst 2016

Communauté de communes en Donziais


La ligne de tramway rapide de Vantaa () ou ligne 570 ou encore Raide-Jokeri 3 est un projet de ligne de tramway à Vantaa en Finlande.

Présentation
La ligne a pour objectif de remplacer la ligne de bus Runkolinja 570.

L'itinéraire d'environ 19 kilomètres devrait conduire de Mellunkylä à Hakunila, Tikkurila et Aviapolis puis à l'aéroport d'Helsinki-Vantaa.
La ligne de tramway relierait la station de métro Mellunmäki et trois gares ferroviaires de Vantaa.

Avancement du projet
En 2021-2024, la ligne de tramway est en phase de planification.
Au plus tôt, la décision de financement serait prise en 2023, alors que la construction du tramway pourrait commencer en 2024 et le projet pourrait être achevé en 2028.
Le projet a fait l'objet d'enquêtes en ligne et de plusieurs manifestations dans divers quartiers de l'Est de Vantaa.

La ville de Vantaa et l'établissement des transports de la ville d'Helsinki envisagent de créer une entreprise commune de transport ferroviaire régional urbain.

Galerie

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Métro d'Helsinki
 Tramway d'Helsinki

Liens externes
  Site officiel

Vantaa
Transport à Vantaa

Tramway de Vantaa, ligne 570


Süleyman Tarık Buğra (Akşehir, 2. rujna 1918. − Istanbul, 26. veljače 1994.) turski je novinar i književnik.

Životopis
Rođen je 1918. godine u Akşehiru. U rodnom gradu završio je osnovno obrazovanje. Gimnaziju je završio u Konyi 1936. godine. U više je navrata započinjao studije medicine, prava i književnosti. Svaki bi put nakon dvije do tri godine odustajao. U rodnom Akşehiru počeo se baviti novinarstvom. Pokrenuo je novine Nasrettin Hoca. Po dolasku u Istanbul pisao je anegodote i uređivao vijesti iz umjetnosti u novinama Milliyet, Yeni İstanbul, Haber i Tercüman, a izdavao je i tjednik pod imenom Yol. Do kraja 1983. godine nastavio se baviti novinarstvom. Njegovi članci prepoznatljivi su po neobičnim i za njega svojstvenim karakteristikama. Nije bio pristalica stereotipa i ideologija. U svojim radovima ponekad je davao mjesto jeziku, književnosti i umjetnosti te je uspio sačuvati karakteristiku slobodna, neovisna i nepristrana pisca.

U književnost je ušao kratkim pričama. Za razliku od drugih pisaca nije prošao fazu sazrijevanja u svojem stvaralaštvu. Njegovo umijeće odražava se u njegovoj prvoj priči, a u prvi plan izlaze osobne i uže teme kao što su okolina, obiteljski život, ljubavne veze i doživljaji iz malih mjesta. U svojim pričama opisuje atmosferu i okolinu mnogo više od događaja.

Tarık Buğra klasični je primjer i jedan od najpoznatijih predstavnika turskog realizma. Jedan je od najvažnijih književnika turske književnosti u razdoblju Republike. U njegovim dijelima nije moguće primijetiti napore da se dokaže, objasni ili propagira neka ustaljena ideja. Roman promatra kao roman i to je ono što je učvrstilo njegovo mjesto u turskoj književnosti. Prema njegovom mišljenju roman, pa čak i umjetnost: predstavlja ponovno stvaranje kosmosa i čovjeka prema određenoj naravi.

Preminuo je u Istanbulu 26. veljače 1994.

Djela

Romani
Yalnızların Romanı (1948.)
Aşk Esirleri (1950.)
Tetik Çekildikten Sonra (1951.)
Ofsayd (1951.)
Sonradan Yaşamak (1953.)
İnce Hesaplar (1953.)
Abaza Paşa'nın Rüyası (1956.)
Şehir Uyurken (1956.)
Yanıyor mu Yeşil Köşkün Lâmbası (1957.)
Ölü Nokta (1958.)
Çolak Salih (1984.)
Siyah Kehribar (1955.), Küçük Ağa (1963.)
Küçük Ağa Ankara'da (1966.)
İbiş'in Rüyası (1970.)
Firavun İmanı (1978.)
Bir Köşkünüz Var mı? (1978.)
Gençliğim Eyvah (1979.)
Dönemeçte (1980.)
Osmancık (1983.)
Dünyanın En Pis Sokağı (1989.)

Kratka proza
Oğlumuz (1949.)
Yarın Diye Bir Şey Yoktur (1952.)
İki Uyku Arasında (1954.)
Hikâyeler (1964.)

Drame
Ayakta Durmak İstiyorum (1966.)
Üç Oyun (Akümülatörlü Radyo, Dört Yumruk, Ayakta Durmak İstiyorum, Yüzlerce Çiçek Birden Açtı, 1979.)
İbiş'in Rüyası (1982.)
Güneş ve Arslan, Sıfırdan Doruğa (1988.)

Reportaže
Gagaringrad Moskova Notları (1962.)

Anegdote i članci
Gençlik Türküsü (1964.)
Düşman Kazanmak Sanatı (1979.)
Bu Çağın Adı (1979.)
Politika Dışı (1992.)

Izvori

Vanjske povezice
 Tarık Buğra

Turski književnici
Životopisi, Istanbul
Turski mediji
Novinari

Tarık Buğra


Christopher Fowler  () a fost un scriitor englez de literatură de groază și thriller. A mai scris scenarii, romane grafice, piese de teatru.

Biografie
Locuiește în King's Cross, Londra și Barcelona.

Povestirea sa "The Master Builder" a fost ecranizată ca În brațele pericolului, cu Richard Dean Anderson, Marg Helgenberger și Tippi Hedren. Colecția sa de zece povestiri scurte, Old Devil Moon, a câștigat Edge Hill Audience Prize 2008. Povesirile sale 'On Edge' și 'The Most Boring Woman In The World' au fost ecranizate. Nuvela sa Breathe a câștigat British Fantasy Society Award pentru cea mai bună nuvelă în 2005.  Left Hand Drive a câștigat premiul Festivalului de Film Scurt de la Londra pentru cel mai bun scurtmetraj britanic.

Christopher Fowler este autorul romanelor polițiste din seria Bryant & May.

Romane și colecții de povestiri

Note

Vezi și

 Listă de scriitori englezi
 Listă de autori de literatură de groază
 Listă de autori de romane polițiste

Legături externe

Christopher Fowler's web site
BBC Sherlock Holmes site There is a short story The Lady Downstairs written by Fowler which can be read or heard.
Story behind Plastic - Online essay written by Fowler
The story behind The Bleeding Heart - Online essay written by Fowler

Nașteri în 1953
Decese în 2023
Autori de romane polițiste
Dramaturgi englezi
Scenariști englezi
Scriitori englezi
Scriitori de literatură de groază
Oameni din Greenwich

Christopher Fowler


USS Dorothea L. Dix (AP-67) was a transport ship of the United States Navy named for American activist Dorothea Dix (1802–1887).

Dorothea L. Dix was launched on 22 June 1940 as Exemplar by Bethlehem Steel Company, Quincy, Massachusetts, under a Maritime Commission contract; sponsored by Miss P. J. Kalloch; transferred to the Navy on 13 September 1942; and commissioned on 17 September 1942.

Service history

Mediterranean, 1942–1943
Putting to sea from Cove Point, Maryland, on 23 October 1942, Dorothea L. Dix sailed with Task Force 34 (TF 34) to land Army troops and supply scout boats in the assault at Safi, French Morocco, from 8 to 12 November, during "Operation Torch". She returned to Norfolk on 24 November. Between 12 December 1942 and 5 April 1943 she made two more transatlantic voyages to Oran, Algeria, carrying Army troops and nurses.

After amphibious training at Norfolk, she sailed on 8 June 1943 for Oran, arriving on 22 June. On 5 July she got underway for the invasion of Sicily, arriving off Scoglitti late on 9 July and debarking her troops and cargo early the next day under heavy air attack. She embarked wounded and one Italian prisoner and returned to Oran on 15 July. A week later she was en route to New York, arriving on 3 August to debark her passengers, German prisoners of war. A similar voyage was made to Oran between 21 August and 21 September after which she sailed on 8 October for the United Kingdom.

Dorothea L. Dix arrived at Gourock Bay, Scotland, on 17 October 1943, and sailed ten days later for Algiers where she exchanged troops for 243 survivors of  and for Oran to embark Army troops. She unloaded cargo at Gourock Bay between 24 and 30 November then sailed to New York, arriving on 11 December. Between 29 December 1943 and 10 March 1944 she carried troops on two voyages from New York to Gourock Bay and Liverpool.

Normandy landings, 1944
On 23 March 1944 Dorothea L. Dix sailed from New York for Belfast, Northern Ireland, arriving on 3 April. After amphibious training in the Clyde area, she sortied with Temporary Transport Division 97 from the Isle of Portland, England, on 5 June for the invasion landings at Normandy the following day. She returned to Weymouth Bay on the 7th to debark casualties, then embarked troops in the Clyde area and tanks at Avonmouth which she carried to Naples, arriving on 16 July.

Mediterranean, 1944
She put out from Naples on 13 August 1944 for the invasion of southern France two days later, unloading tanks and Army troops for the assault landings. She continued to support this operation by carrying French, British, and Italian as well as American troops to Baie de la Cavalaire and Marseilles from Naples and Oran until 22 October. Three days later she left Oran for New York, arriving on 8 November.

Pacific, 1945–1946
Dorothea L. Dix put to sea from New York on 18 December 1944, and arrived at San Francisco on 4 January 1945. Two weeks later she sailed to carry Army troops to Pearl Harbor, returning to San Francisco on 2 February. After a voyage to Attu, to transport Army troops to Aleutian Islands she proceeded to Okinawa arriving on 1 May. Here she landed support troops and embarked casualties and naval passengers for San Francisco, arriving on 27 May.

Between 10 June 1945 and 9 February 1946 Dorothea L. Dix operated on transport duty from San Francisco and other west coast ports to the Philippines, carrying replacements to the Pacific and returning veterans. She sailed to New York on 29 March 1946, was decommissioned there on 24 April 1946, and returned to the Maritime Commission for disposal the same day. In commercial service until sold 13 December 1968 to Aguilar y Peria, S.L., Spain for scrap.

Awards
Dorothea L. Dix received five battle stars for World War II service.

See also
 List of U.S. military vessels named after women.

Type C3-E ships
Ships built in Quincy, Massachusetts
1940 ships
World War II merchant ships of the United States
Empire ships
World War II merchant ships of the United Kingdom
Type C3-E ships of the United States Navy
Unique transports of the United States Navy
World War II auxiliary ships of the United States
Ships of American Export-Isbrandtsen Lines

USS Dorothea L. Dix


An Scindapsus glaucescens in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Adolf Engler ngan Kurt Krause, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Cornelis Rugier Willem Karel van Alderwerelt van Rosenburgh. An Scindapsus glaucescens in nahilalakip ha genus nga Scindapsus, ngan familia nga Araceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scindapsus

Scindapsus glaucescens


Die Arbeitsgemeinschaft für juristisches Bibliotheks- und Dokumentationswesen (AjBD) ist die deutschsprachige Sektion der International Association of Law Libraries. Es handelt sich hierbei um eine Vereinigung von juristischen Spezial- und wissenschaftlichen Universalbibliotheken, von Dokumentationsstellen und anderen juristischen Institutionen aus Deutschland, Österreich und der Schweiz. Auch persönliche Mitgliedschaften sind möglich. Derzeit gibt es etwa 200 weitgehend institutionelle Mitglieder. Es ist kein eingetragener Verein. Der Sitz befindet sich in München (früher: Erfurt). Die Gründung erfolgte 1971.

Ziele
Die AjBD fördert das juristische Bibliotheks- und Dokumentationswesen und tut dies durch das Angebot von Fortbildungs- und Diskussionsveranstaltungen für Rechtsbibliothekare, durch Stellungnahmen zu bibliotheksrechtlichen und rechtsbibliothekarischen Themen sowie durch Publikation von Fachbeiträgen in der Schriftenreihe Arbeitshefte der AjBD und in der Zeitschrift Recht, Bibliothek, Dokumentation – RBD, die in der Regel dreimal jährlich erscheint.

Zusammenarbeit
Die AjBD arbeitet zusammen mit zahlreichen bibliothekarischen Organisationen. Besonders eng ist der Kontakt zur Arbeitsgemeinschaft der Parlaments- und Behördenbibliotheken (APBB).

Mitgliedschaft
Mitglieder können insbesondere wissenschaftliche Universal- und juristische Spezialbibliotheken, Dokumentationsstellen und Institutionen werden. Diese Institutionen benennen bei ihrem Beitritt einen oder mehrere Vertreter. Der AjBD können als persönliche Mitglieder Bibliothekare und Dokumentare beitreten, die im juristischen Bibliotheks- und Dokumentationswesen tätig sind oder waren. Der Mitgliedsbeitrag beträgt zurzeit 30 € pro Jahr. Im Rahmen der Mitgliedschaft erhält jedes Mitglied ein Exemplar der Zeitschrift RBD.

Publikationen
 Recht, Bibliothek, Dokumentation – RBD: Mitteilungen der Arbeitsgemeinschaft für juristisches Bibliotheks- und Dokumentationswesen (AjBD)
 Arbeitshefte der Arbeitsgemeinschaft für juristisches Bibliotheks- und Dokumentationswesen

Literatur
 Ralph Lansky: Handbuch der juristischen Bibliotheken. Deutsches Bibliotheksinstitut, Berlin 1993, ISBN 3-87068-437-2, S. 271–314.
 Hans-Peter Ziegler: Die Arbeitsgemeinschaft für juristisches Bibliotheks- und Dokumentationswesen (AJBD). In: Festschrift für Dietrich Pannier. Heymann, Köln 2010, ISBN 978-3-452-27332-1, S. 453–459.

Weblinks
 Website

Siehe auch
 Rechtsbibliothek
 Rechtsbibliothekar

Einzelnachweise

Gegründet 2003
Verein (München)


ප්‍රවෘති ප්‍රචාරණය යනු රූපවාහිනිය ගුවන් විදුලිය හරහා විවිධ ප්‍රවෘති සහ වෙනත් තොරතුරු ප්‍රචාරණයයි. මේවා ප්‍රවෘති අංශය මගින් හෝ ප්‍රචාරණ ජාලයක් මගින් නිෂ්පාදිත තොරතුරු විය හැකිය. ක්‍රීඩා,කාලගුණය,වාහන තද බදය වැනි ප්‍රේක්ෂකයාට හෝ ශ්‍රාවකයාට අදාල වන්නේ යැයි හැගෙන විශේෂ කරුණුද ඊට ඇතුළත් විය හැකිය.

ප්‍රවෘති විකාශනයේ සමාජ බලපෑම්

ජනමාධ්‍යවේදනයේ සහ විකාශනයේ දියුණුවත් සමග කාලය සහ අවකාශනය එකිනෙකට වෙන්ව ඇත. අවකාශයේ දුරස්වීමට භෞතික දුර අදාළ නොවේ. කිසිදු ප්‍රමාණයකින් තොරව දිගුකරමින් තොරතුරු හුවමාරු කළ හැක.

විශේෂයෙන්ප්‍රවෘති විකාශනය අප බොහෝ පුද්ගලයින් අදහස්,රැකියාවෙන් ගැන දැරූ අදහස් වෙන් කර ඇත. එක් කාලයකදී දේශපාලන නම්‍යතාවය සහ බලය මගින් ජනතාව විශ්මිතයට පත් වුවද අද ඔවුන්ගේ ක්‍රියා සහ තීරණ වාර්තාගතව විකාශනය වන නිසා මහජනයා ඔවුන්ගේ වැරදි හදුනාගෙන ඔවුන්ද සාමාන්‍ය පුද්ගලයන් ලෙස දකී. රූපවාහිනිය අද අප විශ්මය අඩු කරන අතර දේශපාලඥන්ගේ ආත්ම සම්මානනයද අඩු කරයි. කථාවක් පවත්වන විට ඔවුන්ගේ උද්වේගය සහ හවුල් බව අපට දැක ගත හැක.

රූපවාහිනී ප්‍රවෘති විකාශනය

රූපවාහිනී ප්‍රවෘති යනු රූපවාහිනිය හරහා වර්තමාන සිද්ධි වාර්තා කිරීමය. එය තත්පර ගණනක් හෝ පැය ගණනක් තරම් දිගු විය හැකි අතර ලෝක, ජාතික, ප්‍රාදේශීය පුවත් තොරතුරු ගෙන ඒම රූප මත පදනම්ව ඇත. සිද්ධි පිළිබදව වීඩියෝද පෙන්වයි. හදිසි හෝ ඉතා වැදගත් ප්‍රවෘතියක් ඇතිවිට වැඩසටහන් පෙළ ගැස්වීමට බාධා කර එය විකාශනය කෙරේ. සාමාන්‍යයෙන් ප්‍රවෘති වැඩ සටහන් පෙළ ගැස්සවීමට ඇතුළත් කර ඇත.

කේබල් ප්‍රවෘති

කේබල් ප්‍රවෘති යනු වර්තමාන සිදුවීම් සඳහා දවසේ පැය 24 ම කැප කර ඇති රූපවාහිනී නාලිකාය මෙහි ආරම්භකයා CNN වේ. ඔවුන්ගේ නව සොයාගැනීම් අනුව එය කේබල් නිවුස් නෙට්වර්ක් ලෙස නම් කර ඇත. චන්ද්‍රිකා හා වෙනත් තාක්ෂණික දියුණුවත් සමග කේබල් යන වදන එතරම් සුදුසු නොවූවත් තවම භාවිතා වේ. අල් ජසිරා ,ෆ්‍රාන්ස් 24, BBC නිවුස්,ස්ටාර් නිවුස්,ෆොක්ස් නිවුස් වැනි නාලිකා බොහොමයක් දැනට බිහිවී ඇත. සමහර නාලිකා විශේෂීකරණය කර තවදුරටත් ගෙනයයි. උදා ESPN ( ක්‍රීඩා ) , CNBC ,බ්ලුම්බර්ග් ටෙලිවිෂන් සහ ෆොක්ස් බිස්නස් නෙට්වර්ක් (මූල්‍ය)

කේබල් පුවත්වලින් සාම්ප්‍රදායික පුවත් විකාශනය වන අතර හදුනා ගැනිම සදහා 'ජාල පුවත්' යන වදන යෙදේ. උද- M5NBC සහ එහි NBC නිවුස් ජාලය

රූපවාහිනී ප්‍රවෘති නාලිකා

රූපවාහිනී ප්‍රවෘති නාලිකා යනු ප්‍රවෘති විකාශනයට පමණක් විශේෂ වූ රූපවාහිනී නාලිකයාය. ලොව ප්‍රථම රූපවාහිනි ප්‍රවෘති නාලිකාව CNN ය.

ගුවන් විදුලි ප්‍රවෘති විකාශනය

ගුවන් විදුලි ප්‍රවෘති රූපවාහනී ප්‍රවෘත්ති වලට සමානය. එකම වෙනස එය ගුවන් විදුලියකින් ප්‍රචාරණය වීමය. එය දෘශ්‍ය අංශයට වඩා ශ්‍රව්‍ය අංශය පිළිබදව සැලකිල්ලක් යොමු කෙරේ . වාර්තාකරුවන් ශබ්ද පටිගත කරන අතර ඒවා ගුවන් විදුලය හරහා ප්‍රචාරය කරයි. රූපවාහිනියට වඩා සීඝ්‍රයෙන් ගුවන් විදුලියේ පුවත් අලුත් වේ. සාමාන්‍යයෙන් පැයකට වරක් හෝ දෙවරක් වශයෙනි.

බොහෝ ගුවන් විදුලි විකාශනවල ප්‍රවෘති විකාශනය මිනිත්තු 0-06 දක්වා දිවෙයි. සමහර විකාශන මුළු මිනිත්තු හයම තමන් නිපදවා ගන්නා අතර සමහරුන් ජාලාත්මක විකාශයන් හරහා මිනිත්තු දෙකක හෝ තුනක දේශීය ප්‍රවෘති ප්‍රකාශයක් සිදු කරයි. බොහෝ විට වෙළෙඳ දැන්වීම් සහ කාලගුණය සඳහාද යම් කාලයක් භාවිතා වේ. විශාල නගරවල නම් වාහන තද බදය පිළිබඳව වාර්තාද ඇතුළත්ව ඇත. සමහර විකාශනයන් කාර්ය බහුල පැය වලදී පමණක් වාහන තදබදය වාර්තා කරන අතර තවත් සමහරු දවස පුරා වාර්තා කරති .

ප්‍රවෘති විකාශනය

සාමාන්‍යයෙන් රූපවාහිනී නාලිකාවල දිනකට තුන් - හතර වරක් ප්‍රවෘති විකාශනය වේ. උදෑසන 5-6 මධ්‍යහන,සවස 5-6 සහ රාත්‍රී 10- 11 ලෙසය. බොහෝ ආයතන සිය ප්‍රවෘති විකාශනය සඳහා ආකර්ශණීය නම් යොදා ගනී. (උදාහරණ ගුඩ්මෝනින්...... ,ලයිව් ඇට් එයිට්)එහි අරමුණ වන්නේ එක් ආයතනයක් තවත් ආයතනයකින් වෙන් කර හඳුනා ගැනීමටය. විශේෂයෙන් ප්‍රේක්ෂක සංඛ්‍යාව මැනීමේ සමීක්ෂණ වලද දී ප්‍රේක්ෂකයාට නාලිකාවේ නම අමතක වුවද ප්‍රවෘති විකාශනයේ නම ප්‍රේක්ෂකයාගේ මතකයේ රැදේ.

ගුවන් විදුලි නාලිකා සෑම පැයකට වරක් මිනිත්තුවක පමණ ප්‍රවෘති විකාශනය කරයි.

පුරා ප්‍රවෘති විකාශය කරයි. එක්සත් ජනපදනයේ CNN හෝ එක්සත් රාජධානියේ BBC වැනි නාලිකා ප්‍රවෘති විකාශනය කරයි. අන්තර්ජාල පුවත් වාර්තාද දවස පුරා අලුත් වේ.

ප්‍රවෘති ඉදිරිපත් කරන්නෝ ප්‍රවෘති විකාශනයේ විවිධ කොටස් දක්වා සිටිති. ඔවුන් සම්මුඛ සාකච්ඡාද පවත්වයි.

ප්‍රවෘති ඉදිරිපත් කරන්නන්ගේ බොහෝ පුවත් " පාර්සල් ස්වරූපයක් ගනී'. ඒවා මිනත්තු 1 - 5 අතර බොහෝ කාලයක් සදහා කලින් පටිගත කර ඇත. සම්මුඛ සාකච්ඡා,ඡායාරූප සහ වෙනත් කොටස් එක්කර සංස්කරණය කර ඇත. එම කොටස්වල සම්බන්ධයන් පැහැදිලි කිරීම සදහා කටහඩ යොදාගනී.

සමහර සිද්ධීන් සජීවීව වාර්තා කෙරේ. අදාල ස්ථානයේ සිටින වාර්තාකරුවෙකු හෝ ප්‍රවෘති ඉදිරිපත් කරන්නා සිදු කරනු ලබන සම්මුඛ සාකච්ඡාවක් හා සජීවී රූප රාමුවක් වශයෙන් මෙය ඉදිරිපත් කළ හැක. ශබ්ද සහ රූප රූපවාහිනී ආයතනයට කේබල් හරහා එවනු ලැබේ. මේවනවිට සජීවී මාධ්‍යකරණය වර්ධනය වී ඇති අතර එම නිසා සිය ලිවීමේ හෝ වාර්තාකරණයේ හැකියාව මෙන්ම කැමරාවට මුහුණදීමේ හැකියාවද මාධ්‍යවේදීන්ට වැදගත්වේ.

රූපවාහිනී පුවත් වැඩ සටහන් නිෂ්පාදනයකරුවන් විසින් සකස් කරනු ලබයි. කුමක් ඇතුලු කර යුතුද,නැතිද කුමන කාලයක් සදහාද යන්න මෙන්ම,සිද්ධි ඉදිරිපත් කළ යුතු අනුපිළිවෙළද ඔවුන් තීරණය කරයි.

සිද්ධීන් රැස් කිරීම සඳහාම වෙනස් පුවත් සංස්කරණවරයෙකු පත් කෙරේ.

කාර්මික අධ්‍යක්ෂක සහ පසුතල අධ්‍යක්ෂකගේ මෙන්ම කාර්යය මණ්ඩලයේ සහය ඇතිව අධ්‍යක්ෂකවරයා ප්‍රවෘති වැඩසටහන් අධ්‍යයනය කරයි. බොහෝ වැඩසටහන සජීවීය.
පත්‍රකලාවේදනය
ප්‍රවෘති

ප්‍රවෘත්ති ප්‍රචාරණය


5581 Mitsuko este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
5581 Mitsuko este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Tokushima de Masayuki Iwamoto și Takeshi Urata. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,38 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 2,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 5001-6000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1989
Centura de asteroizi

5581 Mitsuko


සියැටල් (also Sealth, Seathl or See-ahth) (c. 1786 – June 7, 1866)

මූලාශ්‍ර

භාහිර සබැඳි

පරිසරය
ආදිවාසීන් - ඇමරිකාව
Seattle, Chief
Seattle, Chief

සියැටල්


The Dolomitenmann is an extreme sports relay race held in September in the East Tyrolean, or so-called Dolomite Mountains of Austria, near the city of Lienz. The founder and organiser is Werner Grissmann, a former World Cup skier.

The Dolomitenmann relay race has been run annually since 1988. In recent years the race has been sponsored by the manufacturers of Red Bull energy drink and is now known as Red Bull Dolomitenmann. The race is billed by its organizers as "the world's toughest team relay race".

The competition is only open to male athletes. Race organizer Werner Grissmann justifies this with the statement that he wishes to protect women, since the competition is only meant for the "hardest athletes", he does not want "to see women suffer" and that it would be "incompatible with their aesthetics". In 2017 for the first time there was a side competition that was also open to female athletes.

Disciplines
  mountain running
  paragliding
  mountainbiking
  whitewater kayaking

Course
The race is started by the mountain runner on the town square of Lienz at  above sea level. who then runs a distance of around  up to Kühbodentörl at .

When the runner makes the hand-off to the team's paraglider, he must also run, this time with his whole equipment to the first take-off point. After descending by air to Moosalm, the paraglider runs to a second take-off point, descending to Leisach where the mountain biker is ready and waiting.

The mountain biker typically climbs  or more, over a distance of about . After the climb, the mountain biker must ride a downhill track to the finish.

The teams kayaker swims across the river Drau where his boat is stationed. His first maneuver is an "alpine-start", or a drop off a  ramp into the river. After the jump the kayaker must navigate a difficult white water track on the river Isel before a last sprint back to the main square of Lienz.

Winning teams and tracks

The fastest athlete of each discipline receives a trophy and the title Dolomitenmann. Until 2019 the trophies were designed by Jos Pirkner.

Dolomitenmen

As of September 2020, there are 58 Dolomitenmen from 10 nations.

Top 10 Dolomitenmen (as of September 2021)

References

External links
Dolomitenmann official website

Endurance games
Red Bull sports events
Relay races
Sport in Tyrol (state)

Dolomitenmann


CAV and Cav may refer to:

 Cav., in botany, a designator for plants named by Antonio José Cavanilles
 Cavaliere or Cav., an Italian order of knighthood
 Cavalleria rusticana, an opera often played as a double bill with Pagliacci, and then referred to as the Cav/Pag
 CAV Murcia 2005, or Club Atlético Voleibol, a Spanish volleyball club
 CAV Thakral Home Entertainment Co, Ltd., a Chinese DVD and CD distributor
 Cardiac allograft vasculopathy, a complication of heart transplantation
 Cazombo Airport (IATA code), in Cazombo, Angola
 Chicken anaemia virus, a virus that affects poultry
 Clarion Municipal Airport (FAA identifier), in Clarion, Iowa
 Colegio Alemán de Valencia, a German international school in Valencia, Spain
 Combat Assault Vehicle, a miniatures wargame
 Compressed-air vehicle, a vehicle powered by an air engine
 Computer Aided Verification, an annual academic computer science conference
 Connected and autonomous vehicle (disambiguation), or self-driving car
 Constant air volume, a type of heating, ventilating, and air-conditioning (HVAC) system
 Constant angular velocity, a qualifier for the rated speed of an optical disc drive
 Consumer Affairs Victoria, a government agency in Victoria, Australia
 County Cavan, Ireland, Chapman code
 Curia advisari vult or c.a.v., a Latin legal term meaning "the court wishes to be advised"
 Lucas CAV, former automotive electrical manufacturer based in Britain
 Mark Cavendish, British cyclist
 X-41 Common Aero Vehicle, a classified U.S. military space plane

See also
 CAV-1 (disambiguation)
 CAV2, a human gene
 CAV3 (disambiguation)

CAV


හාරගම යනු ශ්‍රී ලංකාවේ මධ්‍යම පළාතේ පිහිටි අර්ධ නාගරික ග්‍රාමයකි. එය මහනුවර නගරයේ සි‍ට  බදුල්ල රජ මාවතේ කිලෝමීටර් 12ක් පමණ දුරින් පිහිටා ඇත. මහවැලි ගඟ ගලා යන්නෙද මෙම හාරගම හරහායි. හාරගම  ගොවිපලක් ද පිහිටා ඇත. හාරගම විහාර අතුරින් ජයසුමනාරාමයට ප්‍රධාන තැනක් ගනියි.හාරගමට ලගා වන විට නගර කීපයක් පසු කරයි. මහවැලි ගඟ වික්ටෝරියා ජලාශය හා එක්වන්නේද හාරගම ප්‍රදේශයෙනි. හාරගම ගෝනාවත්ත නම් ප්‍රදේශයේ පැරණි විහාරයක් ඇත. එහි දුටුගැමුණු රජතුමා විසින් කොටන ලදැයි සැළකෙන සෙල්ලිපියක්ද ඇත.  එම පැරණි විහාරයේ නටඹුන් තවමත් ඇත. සැතපෙන බුදුපිළිමය නිධන් සොරුන් සාරා විනාශ කර ඇත. එම පිළිමය වික්ටෝරියා ජලාශයේ ජලය පිරෙන අවස්ථාවන්හිදී යටවෙනු ලැබේ. එහි පිහිටි පැරණි චෛත්‍යය තවමත් ප්‍රදේශවාසීන්ගේ වන්දනාමානයට ලක්වේ.
 බූවැලිකඩ
තල්වත්ත
තැන්නකුඹුර
පිච්චමල්වත්ත හන්දිය
මාලිගාතැන්න හන්දිය
හාරගම හන්දිය (ඉහන සදහන් නගර මහනුවර සිට හාරගමට එන විට පසු කරයි.)

හාරගම


Rituættkvísl eða ritur er ættkvísl fugla af máfaætt. Ættkvíslin inniheldur tvær tegundir, hina almennu ritu (Rissa tridactyla) sem finnst meðal annars á Íslandi
og rauðfættu rituna (Rissa brevirostris). Rauðfætta ritan er nefstyttri en sú íslenska og eins og nafnið gefur til kynna með rauða fætur. Hún verpir hvergi, svo vitað sé með vissu, nema á Pribiloffeyjum og Kommandereyjum í Beringshafi, en grunur leikur þó á, að hún muni einnig verpa eitthvað á hinum ytri Aljútaeyjum.

Máfar
Strandfuglar

Rituættkvísl


An Poa occidentalis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni George Vasey, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni George Vasey. An Poa occidentalis in nahilalakip ha genus nga Poa, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Poa

Poa occidentalis


Sason ( Sasun), Batman ilinin bir ilçesidir.

Sason, dağların arasında kurulmuş eski bir yerleşim birimidir. İlçe merkezi Helkıs Dağı eteklerine kurulmuştur. İlçe'nin girişinde şifalı içmeler vardır. Sason dağların bir yanı Kozluk üzerinden Bitlis'e çıkarken diğer yanı Muş ovasına çıkar. 3000 m'ye yakın yükseltisiyle Mereto Dağı, Diyarbakır havzasından net bir şekilde görülmekte olup, yörenin en yüksek dağıdır.

Tarihçe

Ermenice olan Sasun ve Sanasunk adları 3. yüzyıldan itibaren Ermeni, Bizans, Süryani ve Arap kaynaklarında kaydedilmiştir. Tarihî Sasun bölgesi bugünkü alanına ek olarak Mutki ve Kozluk (Hazzo) ilçelerini de kapsamaktadır. Bölgede tarihsel olarak Kürt, Arap ve Ermeni halkları bir arada yaşayagelmişlerdir.

Ermeni halk edebiyatının eserlerinden biri olan Sasuntsi Tavit (Türkçesi "Sasun'lu Tavit") destanı, 10. yüzyıl civarında Mısır ve Irak'ın Arap hükümdarlarıyla olan ilişkileri konu alır. Destanın bazı ögeleri Asurlular dönemine ait çok daha eski efsaneleri barındırır.

19. yüzyıl sonunda Sasun, ayrılıkçı Ermeni örgütlerinin odaklandığı  yerlerden biri olmuştur. Hınçak partisinin körüklemesiyle 1891 yılında başlayan 1.Sason İsyanı kısa bir süre sonra Ermeni Devrimci Federasyonu (Taşnak) örgütünün kontrolü altına girmiş, her defasında elebaşlarının yakalanması sonrasında sönümlenen başkaldırı ve isyan hareketleri 1904 yılına kadar devam etmiştir. İsyanlar bu tarihte Batılı devletlerin dışardan müdahalesiyle sona ermiş ve isyanın elebaşı olarak yakalanan ve yargılama sonucunda idam cezasına çarptırılan Antranik Ozanyan  yine Batılı devletlerin müdahalesiyle affedilmiş, cezası sürgüne dönüştürülerek yurt dışına sürgüne gönderilmiştir.

Cumhuriyettin ilk yıllarında Muş iline bağlı olan Sason, daha sonra kendisine bağlı Siirt iline bağlı bir ilçe haline getirildi 1935'te ise tekrar Muş iline bağlandı. Sason kendisine bağlı olan ve adı Kozluk ilçesi olarak değiştirilen Hazzo nahiyesi ile birlikte 1938'de iki ayrı ilçe olarak Siirt'e bağlandı. 16 Mayıs 1990'da Resmi Gazete'de yayınlanan 3647 sayılı kanunun 2. maddesine göre Batman'ın il olmasıyla Sason'un Batman'a bağlanması kararı alındı.

Nüfus

Dış bağlantılar
  Sason Kaymakamlığı
 Armenian History and Presence in Sason

Kaynakça

İlçe taslakları

Sason


René Charles Joseph Ernest Maire (n. 29 mai 1878, Lons-le-Saunier – d. 24 noiembrie 1949, Alger, Algeria franceză) a fost un botanist și micolog francez, profesor universitar și rector al Universității din Alger. Abrevierea numelui său în cărți științifice este Maire.

Biografie

Cariera în Franța

Tatăl lui René a fost ofițer al administrației Des Eaux et Forêts și tânărul său fiu l-a acompaniat adesea pe cursurile sale de supraveghere, părintele arătând-ui și explicând-ui diversele specii de copaci, plante și ciuperci, iar băiatul a fost pasionat de aceste studii. Prin urmare, nu a fost surprinzător faptul că René a început timpuriu cu cariera botanistă. Astfel, la vârsta de 15 ani, a publicat o primă notă în "Foaia Tinerilor Naturaliști", iar între 1894 și 1896 a scris o lucrare despre flora din Haute-Saône, expusă la Muséum d'histoire naturelle de Gray, mai departe a publicat lucrări despre ciupercile parazitare și dăunătoare din familiile Uredinales (în prezent: Pucciniales) și Ustilaginales. A început studiul la Facultatea de Științe din  Dijon, fiind un absolvent cu note excepționale în 1897. În același an a devenit membru al Société d'histoire naturelle de la Moselle cu sediul în Metz (pe atunci Imperiul German). Apoi, din 1898, a preluat pentru zece ani o funcție ca taxidermist la Nancy, mai întâi la Facultatea de Medicină, apoi la cea de Științe, pe care a întrerupt-o de mai multe ori datorită celor multe călătorii întreprinse. În 1902 a scris teza sa de doctorat în științe naturale la Facultatea de Științe din Paris, răsunătoare pe timpul ei, privind citologia și taxonomia basidiomicetelor, în care a ridicat de exemplu subgenul Paxillaceae în rang de familie, constatând afinitățile sale cu speciile din genul Boletus pe baza asemănărilor anatomice, fapt care a fost dovedit ulterior prin studii moleculare, plasând în consecință genurile Paxillus și Gyrodon la baza cladei care conține membrii ai genului Boletus. Pentru această lucrare Academia Franceză de Științe l-a onorat cu "Premiul Montagne" pentru anul 1903. Tot în această perioadă a făcut o călătorie în Suedia, pe urmele marelui micolog Elias Magnus Fries, fiind însă mult mai fascinat de excursiunile sale prin țările mediteraneene, Spania, Grecia, Asia Mică și în sfârșit Africa de Nord. Astfel a cunoscut o mulțime de botaniști și micologi străini. În 1902 s-a îndreptat spre Africa de Nord, unde savantul a colectat între anii 1902 și 1904 material de plante pentru studii în Algeria și Maroc. În 1905 a scris teza Les Champignons vénéneux d'Algérie ("Ciupercile otrăvitoare din Algeria") pentru a obține doctoratul în medicină, dar încă nu a publicat-o și s-a întors pentru câtva timp în Europa. Astfel, tot în 1905, a participat activ la "Congresul Internațional de Botanică" din Viena, unde opiniile sale au fost ascultate și discutate. Mai târziu, la congresul de la Bruxelles din 1910, a jucat un rol important în cadrul discuțiilor privind nomenclatura în domeniul micologiei. Din 1908-1911 a deținut funcția de maitre de conférences (lector universitar) pentru botanică la Universitatea din Caen.

Cariera în Algeria franceză

În 1911 Maire a fost numit profesor la Catedra de Botanică a Facultății de Științe din Alger. În plus a fost însărcinat cu studii botanice de către autoritățile marocane și a fost responsabil pentru cele în Sahara. A rămas în această funcție timp de 38 de ani, neglijând oportunitățile de a prelua o profesură la Paris  pe care le-a avut de mai multe ori și și-a încheiat cariera ca rector al universității.

În tot timpul până la izbucnirea Primului Război Mondial, Maire a aprofundat studiile medicale. După mobilizarea Franței din 1914, savantul a fost clasificat pentru serviciul auxiliar și mobilizat în serviciul de sănătate. În mijlocul razboiului (1916) a luat doctoratul în medicină cu teza din 1905 (vezi mai sus) la Alger. Prin urmare a fost trimis ca medic la "Armata franceză de Est", la Salonic, unde a pierdut un ochi din cauza unui accident. După ce o detașare a retinei amenința să-l facă orb, a fost repatriat.

Nu numai numirea sa la Catedra de Botanică a Facultății de Științe din Alger, ci în primul rând pierderea unui ochi prin accidentul de la Salonic precum îmbolnăvirea celui rămas, ce l-a lipsit aproape de vedere, au produs o schimbare în orientarea științifică a operei sale. Având să renunțe aproape complet la cercetările citologice delicate, atât de obositoare pentru ochi, René Maire și-a rezervat aproape toată activitatea sa științifică pentru studiul florei și geografiei botanice.

Din 1921 până în 1940, profesorul a întreprins 27 de călătorii prin Maroc, în 1928 a fost șeful expediții în munții Ahaggar, iar în 1938 a explorat Tripolitania și Cirenaica. Astfel, a reușit să colecteze un număr considerabil de probe pe care le-a adăugat la cele colectate de diverși colaboratori, studiindu-le mereu în timpul șederii sale în Alger. În vacanțe a completat documentația la muzeul universității. El a fost, în cuvintele lui M. R.Courrier (șef al laboratoarelor ale instituției Collège de France) "evreul rătăcitor al botanicii".

A fost trăsnit de o hemoragie cerebrală în fața biroului său, într-o duminică, pe 4 februarie 1948, care la lăsat slăbit, vorbind și scriind după acea numai cu greu, dar gândirea și memoria rămăseseră intacte. El a mai avut mângâierea de a primi, la 28 mai 1949 la Castelul Fréhaut, un volum de jubileu pe care l-au dedicat lui prietenii și foștii săi studenți. În vara următoare a vrut să revină și să revadă Fréhaut, dar a murit în Alger din cauza unui înnoit infarct cerebral în ziua de 24 noiembrie 1949,
jelit de mulți și în special de doamna Renée Arnaud-Battandier, cu care a trăit împreună timp de 35 de ani.

Marele om de știință a fost membru a multor societăți sau institute științifice din Anglia, Cehoslovacia, Franța, Italia sau Spania, între ele Academiei Franceze de Științe (membru corespondent în 1923, membru titular în 1946), Academia Regală Suedeză de Științe (membru străin în 1923) și Linnean Society of London (membru). A fost de asemenea autorul de neenumerate publicații, cea mai prestigioasă a fost marea sa operă în 16 volume Flore de l'Afrique du Nord, un rezumat al cercetărilor sale asupra florei Africii de Nord între anii 1918 și 1931 care însă a fost publicată de abia postum, începând în 1952.

Onoruri (selecție)

 1897: Membru al Société d'histoire naturelle de la Moselle
 1903: Membru al Société mycologique de France
 1903: Premiul Montagne
 1923: Membru corespondent al Academiei Franceze de Științe
 1923: Membru străin al Academiei Regale Suedeze de Științe
 1931: Ordinul Regal Marocan "Ouissam alaouite"
 1936: Doctor honoris causa de la Universitatea din Atena
 1946: Membru titular al Academiei Franceze de Științe
 Membru al Linnean Society of London
 Ofițer al ordinului de Merit Agricol (Ordre du Mérite agricole)

Genuri și specii de bureți denumite de Maire (selecție)
Pe lângă clasificarea genurilor de ciuperci Paxillus și Gyrodon,  următoarele specii au fost descrise pentru prima dată sau repartizate nou de către Maire (mică selecție):

Genuri

Specii

Specii dedicate în onoarea lui Maire
Marelui om de știință au fost dedicate peste 400 de genuri (ca de exemplu Mairetis din familia Boraginaceae) sau specii, în primul rând purtând epitetul mairei. Lista acestor plante și ciuperci poate fi văzută și citită aici:

Publicații (mică selecție)
 Note sur le développement saprophytique et la structure eytologique des sporidies-levures chez l'Ustilago Maudis, în: Bull. Soc. Mycologique de France, vol. XIV, 1898, p. 161-173, o placă colorată
 Note sur un parasite de Lactarius deliciosus, în: Bull. Herb. Boissier, vol. VII, 1899, p. 137-143 cu o placă
 L'évolution nucléaire chez les Endophyllum, în: Journal de Botanique, vol. XIV, 1900, p. 80-97 și 369-382,  cu o placă
 L'évolution nucléaire chez les Urédinées et la sexualité, în: Actes du Congrès International de Botanique de Paris, 1900, p. 135-150
 Quelques  Urédinées et Ustilaginées nouvelles ou peu connues, în: Bull. Soc. Mycologique de France, vol. XVI, anexă, 1900, p. 65-72
 Recherches cytologiques et taxonomiques sur les  Basidiomycètes, în: Bull. Soc. Mycologique de France, vol. XVIII, anexă, Paris 1902, p. 1-209, cu 7 plăci alb-negre și una colorată
 La formation des asques chez les Pezizes et l'évolution nucléaire des Ascomycètes, în: C. R.  Soc. Biologie, vol. LV, 1903, p. 1401-1402
 Sur les divisions nucléaires dans l'asque de la Morille et de quelques autres Ascomycètes, în: C. R. Soc. Biologie, vol. LVI, 1904, p. 822-824
 Remarques sur quelques Ervsiphacées, în: Bull. Soc. Sciences Nancy, 1905, p. 31-37 cu o placă
 Les suçoirs des Meliola et des Astcrina, în: Annales Mycologicae, vol. VI, 1908, p. 124-128, cu schițe
 Recherches   cytologiques sur quelques Ascomycètes, în: Annales  Mycologicae, vol. III, 1909, p. 123-154, cu 3 plăci
 La cytologie des Plasmodiophoracées et la classe des Phytomyxinae, în: Annales  Mycologicae, vol. VII, 1909, p. 226-253, cu schițe și 3 plăci
 Les bases de la classification dans le genre Russula, în: Bull. Soc. Mycologique de France, vol. XXVI, 1910, p. 49-125, cu schițe
 Une espèce européenne peu connue du genre Podoscypha Pal. (Bresadolina Brinkm.), în: Annales  Mycologicae, vol. VII, 1911, p. 426-431
 Nouvelles  recherches sur les Plasmodiophoracées, în: Annales  Mycologicae, vol. IX, 1911, p. 226-246, cu tab. 10-14
 Remarques sur quelques Hvpocréacées, în: Annales  Mycologicae, vol. IX, 1911, p. 315-325, cu o placă
 La Biologie des Urédinales, în: Progressus Rei Botanicae, vol. IV, p. 109-162
 Contribution à l'étude des Laboulbéniales de l'Afrique du Nord, în: Bull.  Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. III, 1912, p. 194-199, cu 2 plăci
 Sur une nouvelle Laboulbéniale parasite des Scaphidiidae, în: Bull. Scient. France-Belgique, vol. XLIX, 1916, p. 290-296, cu schițe
 Les Champignons vénéneux d'Algérie, Thèse Doct. Médecine, în: Bulletin de la Société de Histoire Naturelle d'Afrique du Nord, vol. VII, Alger 1905, p. 131-206
 Deuxième contribution à l'étude des Laboulbéniales de l'Afrique du Nord, în: Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. VII, 1919, p. 6-39, cu schițe și 2 plăci
 L'influence de la lumière sur la fructification d'une Agaricacée en culture pure, în: Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. X,  1919, p. 94-106, o placă
 Troisième contribution à l'étude des Laboulbéniales de l'Afrique du Nord, în: Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. XI, Alger 1920, p. 123-138 și 143-170  cu schițe și 2 plăci
 Myxomycètes de l'Afrique du Nord, în: Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. XVII, 1926, p. 38-43, cu schițe (împreună cu Téophile Narcisse Patouillard)
 Rhodocybe, în: Bulletin de la Société Mycologique de France, vol. XL, nr. 3, 1926, p. 298
 Remarques sur les causes des divergences entre les auteur au sujet des dimensions des spores, în: Bulletin de la Société Mycologique de France, vol. XLII, 1926, p. 43-50
 Les méthodes actuelles dans l'étude de la systématique des Champignons charnus, la: International Botanical Congress, Cambridge, rezumat în: Bull. Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. XXI, 1930, p. 200-206
 Cooke's Illustrations of British Fungi, în: Transact of the British Mycological Society, vol. XX, 1935, p. 33-95 (în colaborare cu Lucien Quélet
 Trois Lépiotes peu connus, în: Bull.  Soc. Hist. Nat. Afrique du Nord, vol. XXVIII, 1937, p. 108-112 (împreună cu Robert Kühner)
 Flore de l'Afrique du Nord'', 16 volume, Editura Paul Lechevalier (din 1977 Éditions Lechevalier), Paris, 1952-1987 : vol. I 1952, vol. II 1953, vol. III 1955, vol. IV 1957, vol. V 1958, vol. VI 1959, vol. VII 1961, vol. VIII 1962,  vol. IX și X 1963, vol. XI 1964, vol. XII 1965, vol. XIII 1967, vol. XIV 1977, vol. XV 1980, vol. XVI 1987;

Note

Bibliografie
 B. P. G. Hochreutiner: "Un grand Botaniste français", în: "Journal de Genève", Geneva 26  decembrie 1949
 Roger Heim: "Hommage à René Maire", în: "C. R. séances Académie des Sciences Coloniales", 6 ianuarie 1950
 L. Emberger, G. Malençon, Ch. Sauvage: "Hommage à  R. Maire", în: "C. R. Soc. Sc. nat. Maroc", nr. 1, 1950
 M. Josserand: "R. Maire", în: "Bull. Soc. Linnéenne de Lyon", ianuarie 1950
 F.  Jelenc: " R. Maire (1878-1949)", în: "Revue Bruologique et Lichériologique", vol. 19, 1950
 B. P. G. Hochreutiner: "Un grand systématicien et mycologue français, René Maire", în: "Mémoires de la Société Botanique de France", 1950-1951
 T. Feldmann: "René Maire (1878-1949)", în: "Revue Générale de Botanique", vol. 58, p.65-89, 1951

Legături externe

Nașteri în 1878
Nașteri pe 29 mai
Decese în 1949
Decese pe 24 noiembrie
Botaniști cu abreviere de autor
Profesori universitari francezi
Rectori
Biologi din secolul al XIX-lea
Biologi din secolul al XX-lea
Botaniști francezi
Medici francezi
Micologi francezi
Membri ai Academiei Franceze de Științe
Membri ai Academiei Regale Suedeze
Membri ai Linnean Society of London
Scriitori de limbă latină

René Maire


Hamidiye ya da El-hamidiye (), Suriye'de, Tartus ilinin Tartus ilçesine bağlı olan kasaba. Akdeniz sahil şeridinde, Lübnan sınırına yaklaşık 3 km uzaklıkta bulunmaktadır. 2004 yılında yapılan sayıma göre kasaba nüfusu 7.404 kişidir. Osmanlı Padişahı II. Abdülhamid'e atfen adlandırılmıştır.

Tarihçe
Kasaba, II. Abdülhamid'in doğrudan talimatıyla, 1897 yılında çok kısa bir süre içerisinde kurulmuştur. Girit'in Osmanlı Devleti'nin fiili idaresinden çıkması ve uluslararası diplomasi ile ilişkili şekilde ordunun adadan ayrılmak zorunda bırakılması sonrasında, adadaki etnik temizlikten ve katliamlardan kaçan Türk-Müslüman nüfusun yerleştirilmesi amacıyla 1896-1898 yılları arasında kurulmuştur. Hamidiyeliler günümüzde Giritçeyi konuşmayı sürdürmektedirler.

Ayrıca bakınız
 Girit
 Girit Türkleri
 Müslüman Yunanlar

Kaynakça

Dış bağlantılar
 "The Cretans of the Desert" Bu madde bu aşamada, Yunan bakış açısıyla yazılmış, tek bir kaynağa dayanmaktadır.

Girit Türkleri
Suriye'deki Türkmen toplulukları
Tartus İlçesi'ndeki yerleşim birimleri
Suriye'deki kıyı yerleşim birimleri

Hamidiye, Tartus


Verjni  es un jútor del raión de Slaviansk del krai de Krasnodar, en el sur de Rusia. Está situado en los arrozales situados entre los distributarios del delta del Kubán y las marismas colindantes, 34 km al noroeste de Slaviansk-na-Kubani y 110 al noroeste de Krasnodar, la capital del krai. Tenía 365 habitantes en 2010.

Pertenece al municipio Chernoyerkovskoye.

Historia

El jútor fue fundado en una estrecha porción de tierra entre las marismas del delta del Kubán a mediados del  por pescadores. En la década de 1930 fue creado sobre la base de los anteriores TOSZ, el koljós pesquero Vtóraya piatiletka. Del mismo modo, para la explotación agrícola se formaron los koljoses im. Gorkogo e im. Kírov, en el que se cultivaban hortalizas, trigo, caña de azúcar y algodón. En febrero de 1943 las tropas alemanas en retirada quemaron por completo la localidad, que sería reconstruida tras la guerra.

Lugares de interés

En el jútor se halla un obelisco en memoria de los caídos en todos los frentes de la Gran Guerra Patria entre 1941 y 1945.

Economía

Las principales compañías son el koljós de pescadores Vtóraya piatiletka, la FGUP Chernoyerkoskoye nerestovo-vyrastnoye joziaistvo,  el departamento ictiológico de la FGU Azcherrybvod y la instalación de preparación de gas Vostochno-Pribrezhnaya.

Servicios sociales

La localidad cuenta con un jardín de infancia (nº36), una escuela general básica (nº50), una biblioteca y un punto de enfermería, entre otros establecimientos.

Enlaces externos y referencias

 Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth y el mapa de Rusia de Yandex.ru, accesible desde  este enlace.
 Este artículo es en parte una traducción de su correspondiente en la edición rusa de Wikipedia, Верхний (Славянский район Краснодарского края).
 Artículo sobre la localidad
 Mapa en vlasenko.net .

Localidades del raión de Slaviansk del krai de Krasnodar
Localidades establecidas en el siglo XIX

Verjni (Slaviansk, Krasnodar)


8006 Tacchini este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
8006 Tacchini este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Observatorul San Vittore din Bologna. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,66 ua, o excentricitate de 0,03 și o înclinație de 15,3° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 8001-9000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1988
Centura de asteroizi

8006 Tacchini


Johannes Joseph "Jon" van Rood () a fost un imunolog olandez.

Premii
În 1978, van Rood a câștigat Premiului Wolf pentru medicină, împreună cu George D. Snell și Jean Dausset, "pentru contribuția la înțelegerea complexității sistemului HLA uman și a implicațiilor legate de transplantarea de organe și a bolilor".
Van Rood a devenit membru al Academiei Regale Olandeze de Arte și Științe în 1978.

Note

Legături externe
  Profile at KNAW
 Geoff Watts Obituary Johannes Joseph van Rood The Lancet, 11 November 2017, DOI: https://dx.doi.org/10.1016/S0140-6736(17)32739-3

Nașteri în 1926
Nașteri pe 7 aprilie
Decese în 2017
Decese pe 21 iulie
Imunologi
Absolvenți ai Universității din Leiden
Oameni din Haga
Membri ai Academiei Regale Neerlandeze de Arte și Științe
Laureați ai Premiului Wolf pentru Medicină
Membri ai Academiei Naționale de Științe a Statelor Unite

Jon J. van Rood


Tornado, also called Upper Falls, is a census-designated place (CDP) in Kanawha County, West Virginia, United States.

Four agencies of the United States government determine the official name of the community. The United States Postal Service established the Upper Falls of Coal Post Office in 1851, then replaced it with the Tornado Post Office in 1881 and today delivers mail within ZIP Code 25202 addressed to either Tornado or Upper Falls. The United States Board on Geographic Names authenticated the name of the community as Tornado in 1980, changed it to Upper Falls in 2010 and back to Tornado in 2013. After approving the replacement of the Tornado CDP with the much larger Upper Falls CDP in 2010, the Kanawha County Commission decided in 2013 that residents of the community supported the name Tornado over Upper Falls and requested that the name be changed back. The United States Census Bureau originated the Tornado CDP in 1990, changed to the Upper Falls CDP in 2010 and then to the Tornado CDP for 2020. The United States National Geodetic Survey maintains a bench mark in the community named Upper Falls, which has never changed.

The 2000 Tornado CDP had a population of 1,111 and a total area of 3.60 square miles. The 2010 Upper Falls CDP, which was much larger, had a population of 3,701 and a total area of 17.18 square miles, making it the largest CDP in West Virginia by area. The 2020 Tornado CDP is again much smaller, with a population of 1,081 and a total area of 3.67 square miles.

The adjacent Coal River gives the community its historical name from the cascading waters of its Upper Falls.

Geography
Tornado is located at  (38.342778, −81.844167).

According to the United States Census Bureau, the CDP has a total area of , of which  are land and , or 2.37%, is water.

The United States Geological Survey locates the community's namesake Upper Falls of Coal River at 38°20′33″N 81°50′29″W (38.342594, −81.841518).

The United States National Geodetic Survey bench mark in the community is at  38°20′23″N 81°50′20″W (38.339722, −81.838889).

Demographics
The current Tornado CDP is much smaller than the Upper Falls CDP of 2010, with a total population of 1,081, a total area of 3.67 square miles, median household income of $67,564, 18.7% of residents attaining a bachelor's degree or higher, an employment rate of 55.9%, 446 total households, 441 total housing units and 4.2% without health care coverage.

2010 census
In 2010, the CDP was named Upper Falls and was much larger than the current CDP.

As of the census of 2010, there were 3,701 people, 1,458 households, and 1,072 families residing in the community. The Upper Falls CDP, which spanned , constituted the largest CDP in West Virginia by area. The population density was 218.6 people per square mile (84.4/km2). There were 1,549 housing units at an average density of 91.7/sq mi (35.3/km2). The racial makeup of the community was 96.8% White, 1.1% African American, 0.4% American Indian and Alaska Natives, 0.3% Asian, 0.1% from other races, and 1.3% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 0.4% of the population.

There were 1,458 households, out of which 33.6% had children under the age of 18 living with them, 59.3% were married couples living together, 9.6% had a female householder with no husband present, 4.6% had a male householder with no wife present, and 26.5% were non-families. 20.9% of all households were made up of individuals, and 8.1% had someone living alone who was 65 years of age or older. The average household size was 2.54, and the average family size was 2.93.

The community's age distribution was 19.4% under the age of 15, 10.2% from 15 to 24, 25.2% from 25 to 44, 31% from 45 to 64, and 14.2% who were 65 years of age or older. The median age was 41 years. For every 100 females there were 97.9 males. For every 100 females age 18 and over, there were 96.4 males.

2000 census
In 2000, the CDP was named Tornado and covered a much smaller area than the Upper Falls CDP of 2010.

For the census of 2000, there were 1,111 people, 419 households, and 330 families residing in the CDP, which had a total area of 3.60 square miles and a population density of 309.0 people per square mile (119.2/km2). There were 437 housing units at an average density of 121.6/sq mi (46.9/km2). The racial makeup of the CDP was 97.21% White, 0.36% African American, 0.27% Asian, 0.09% Pacific Islander, 0.09% from other races, and 1.98% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 0.54% of the population.

There were 419 households, out of which 37.2% had children under the age of 18 living with them, 68.7% were married couples living together, 8.6% had a female householder with no husband present, and 21.2% were non-families. 17.7% of all households were made up of individuals, and 6.7% had someone living alone who was 65 years of age or older. The average household size was 2.65 and the average family size was 3.01.

In Tornado the population was spread out, with 26.8% under the age of 18, 6.2% from 18 to 24, 32.2% from 25 to 44, 23.7% from 45 to 64, and 11.1% who were 65 years of age or older. The median age was 37 years. For every 100 females, there were 98.7 males. For every 100 females age 18 and over, there were 91.7 males.

The median income for a household in the CDP was $50,000, and the median income for a family was $50,350. Males had a median income of $31,932 versus $25,670 for females. The per capita income for the CDP was $18,999. About 2.3% of families and 3.1% of the population were below the poverty line, including 6.3% of those under age 18 and none of those age 65 or over.

History
The Upper Falls of the Coal River was discovered in 1742 by John Peter Salling during an expedition along the Coal River. Salling and four companions each received a governor's commission from the state of Virginia to explore the territory east of the Mississippi River, in return for  land grants. It was this group that also discovered coal along the banks of the Coal River.

It was not until after the Revolutionary War that European settlers began moving into the area. Even then, the few who survived the attacks of the native peoples usually fled to safer destinations. But by around 1800, a gristmill was established by Joseph Thomas at the Upper Falls which continued in operation until the 1930s.

Beginning about 1830, timber harvested from the region was floated on the Coal River to Saint Albans. At the same time, great quantities of marketable cannel coal were found on the upper Coal River. However, only at periods of high water could logs and shallow wooden boats loaded with coal be drifted over the Upper Falls and Lower Falls and on down the river.

A system of wooden-crib locks and dams designed to make Coal River navigable was constructed in the 1850s to transport cannel coal, bituminous coal, coal oil and timber to market. This began the era of two-way commercial steamboat traffic on the river. The Upper Falls was the site of Upper Falls Lock and Dam, and Edward Kenna, who also developed a sawmill at the Upper Falls around 1850, was lockmaster; his son, John Edward Kenna, later served as U.S. senator from West Virginia. Damage caused by ongoing flooding and the outbreak of the Civil War suspended steam tug navigation of Coal River. Traffic resumed after the war, but ended permanently in 1881.

From 1858, at least ten failed attempts were made to build a rail line up the Coal River. Finally, under the direction of General Cornelius Clarkson Watts, a Confederate veteran, construction of the Coal River and Western Railway began in 1902 and was completed in 1904. The lasting economic boom brought by the railroad to the region saw the bustling Upper Falls Station offer daily service for both passengers and freight. Timber extraction largely ended in the 1920s, but the rail line, now owned by CSX Transportation, still transports massive amounts of bituminous coal to global markets.

There was a rapid influx of people to the area during and soon after World War II, and many came to live in Tornado. They found employment in the defense and chemical manufacturing industries in the Kanawha Valley and benefited from economic prosperity as a result. Today, the community is a residential suburb and recreation destination of the Charleston metropolitan area.

Post offices
The Upper Falls of Coal Post Office, the first to serve the area, was established in 1851. During Reconstruction, it was replaced by a post office named Tornado in 1881.

Today, residents who receive mail at ZIP Code 25177 use the city name St. Albans, while those at ZIP Code 25202 use either Tornado or Upper Falls, with both names in general use.

Other names
Since the earliest European settlers moved into the region in the 1700s, the community was also known as Upper Falls of Coal River.

Andrews Heights is an area named for landowner R. Carl Andrews, who served as mayor of Charleston from 1947 to 1950 and was a Democratic candidate for governor of West Virginia in 1940. Andrews Heights Elementary School is named for Mayor Andrews.

Big Bend is an area of the community that is circumscribed by the Big Bend of Coal River and gives Big Bend Golf Course its name.

Transportation
During its history, transportation infrastructure serving the community has included highway, rail and river transport.

Highway
The primary means of transportation throughout the CDP today is by secondary highways.

2020 census

The 2020 Tornado CDP is much smaller than the 2010 Upper Falls CDP.

In a clockwise direction on the map, Coal River Road (Kanawha County Highway 3) intersects the northern boundary of Tornado at Browns Creek and (CH 9/1) crosses the southern border at the Lincoln County line. Falls Creek Road (CH 3) also intersects the southern boundary at the Lincoln County line.

2010 census

The 2010 Upper Falls CDP was much larger than the 2020 Tornado CDP.

In a clockwise direction on the map, Coal River Road (Kanawha County Highway 3) intersected the northern boundary of Upper Falls at Tear Drop Lane (private). Dogwood Road (CH 6/6) crossed the northern border at the Armstrong Tunnel. Smith Creek Road (CH 9) demarcated the CDP to the east at Dry Ridge Road (CH 8). Coal River Road (CH 9/1) crossed the southern border at the Lincoln County line. Falls Creek Road (CH 3) intersected the southern boundary at the Lincoln County line, as well. Woods Drive (CH 1/3) crossed to the west at the Putnam County line. Finally, Browns Creek Road (CH 1) delimited the CDP at the intersection of Bryants Branch Road (CH 3/3) to the north.

Rail
The Coal River subdivision, a CSX Transportation main line, runs essentially parallel to the river on its east side and is used primarily to transport coal from the Southern West Virginia coalfields to global markets. There was once a railroad station in the community named "Upper Falls Station."

River
The Coal River is still designated by the federal government as a navigable waterway, though the 19th century system of locks and dams that made commercial transportation possible no longer exists.

Education
Educational opportunities:

 Andrews Heights Elementary School, 7776 Coal River Road
 Humphreys After School Program, 7799 Coal River Road

Recreation
Recreational possibilities:

 Big Bend Golf Course, 151 Riverview Drive
 Coal River
 Meadowood Park, 292 Pettigrew Lane
 Mountaineer Radio Control Flying Club, 8004 Smith Creek Road
 Walhonde Trail

Religion
Community churches:

 Browns Creek Church of God, 2550 Browns Creek Road
 Humphreys Memorial United Methodist Church, 7799 Coal River Road
 New Hope Baptist Church, 9414 Coal River Road
 Pleasant Hill Baptist Church, 7398 Smith Creek Road
 Riverview Freewill Baptist Church, 10603 Coal River Road
 Tornado Apostolic Church, 1100 Gore Addition Road

References

External links
 History of Upper Falls, West Virginia
 Curlie Directory for Tornado
 Curlie Directory for Upper Falls
 2020 Tornado CDP at the U.S. Census Bureau
 2010 Upper Falls CDP Demographic Data
 2010 Upper Falls CDP Geographic Data
 2010 Upper Falls CDP Map
 25177 ZIP Code Map
 25202 ZIP Code Map
 Upper Falls Geographic Features
 Upper Falls Recreation
 Tornado Populated Place at the U.S. Geological Survey
 Tornado CDP at the U.S. Geological Survey
 Upper Falls CDP at the U.S. Geological Survey

Census-designated places in Kanawha County, West Virginia
Census-designated places in West Virginia
Charleston, West Virginia metropolitan area

Tornado, West Virginia


Handrij Zejler bio je lužičkosrpski spisatelj. Pisao je komične, tragične i domoljubne pjesme. Najpoznatije mu je djelo himna lužičkih Srba Krasna Lužica. Bio je veliki domoljub i zalagao se za odcjepljenje lužičkih podričja (Branibor i Saska ili Gornja Lužica i Donja Lužica)

Životopisi, Njemačka
Lužički Srbi
Pjesnici

Handrij Zejler


Mario Gomez (fæddur 10. júlí 1985) er þýskur fyrrverandi knattspyrnumaður. Hann spilaði 78 leiki og skoraði 31 mörk með þýska landsliðinu.

Titlar
Bayern München / Stuttgart
 Bundesliga: 2006/2007 (Stuttgart), 2009/2010, 2012/2013
 Meistaradeild Evrópu: 2012/2013
 Þýskur Bikarmeistari: 2009/2010, 2012/2013
 Þýskur deildarbikarmeistari: 2010, 2012

Tenglar
National Football Teams

Þýskir knattspyrnumenn

Mario Gomez


Gayla ist ein weiblicher Vorname.

Herkunft und Bedeutung
Gayla ist eine Variante des Vornamen Gail, der wiederum von Abigail abgeleitet ist.

Namensträgerinnen
 Gayla Earlene (* 1954), US-amerikanische Countrymusikerin
 Gayla Reid (* 1945), kanadische Schriftstellerin

Weiblicher Vorname

Gayla


Gemma Whelan (* 23. April 1981 in Leeds) ist eine britische Komikerin und Schauspielerin.

2010 gewann sie den Funny Women Variety Award für Stand-up-Comedy. Von 2012 bis 2019 spielte sie wiederkehrend die Rolle der Asha Graufreud in der HBO-Serie Game of Thrones. Filmauftritte erfolgten, in Nebenrollen jeweils, etwa in Gullivers Reisen – Da kommt was Großes auf uns zu und Wolfman.

Biografie
Whelan besuchte die King's High School for Girls in Warwick. Sie ist nicht nur Schauspielerin und Komikerin, sondern auch professionelle Tänzerin, die sich auf die Stile Tap und Jazz spezialisiert hat. Sie ist Mitglied der Tanzgruppe Beaux Belles aus London. Whelan hat außerdem eine Ausbildung im Bereich Musiktheater und singt Mezzosopran. Sie spricht Französisch und Spanisch und lebt in London. Im Juli 2017 erwartete sie ihr erstes Kind mit Ehemann Gerry. Einige Monate später gebar sie ihre Tochter.

Filmografie
 2008: Frites (Kurzfilm)
 2009: 10 Minute Tales (Fernsehserie, eine Folge)
 2010: Gullivers Reisen – Da kommt was Großes auf uns zu (Gulliver's Travels)
 2010: Wolfman
 2010: The Persuasionists (Fernsehserie, 2 Folgen)
 2011: Threesome (Fernsehserie, eine Folge)
 2012: Ruddy Hell! It's Harry and Paul (Fernsehserie, eine Folge)
 2012–2019: Game of Thrones (Fernsehserie, 16 Folgen)
 2013: The Day They Came to Suck Out Our Brains! (Miniserie, eine Folge)
 2013: Claudia O'Doherty Comedy Blaps (Miniserie, 3 Folgen)
 2014: Badults (Fernsehserie, eine Folge)
 2014–2016: Almost Royal (Fernsehserie, 13 Folgen)
 2014: Siblings (Fernsehserie, eine Folge)
 2016–2018: Upstart Crow (Fernsehserie, 20 Folgen)
 2016: Hetty Feather (Fernsehserie, 10 Folgen)
 2016: Prevenge
 2017: The Crown (Fernsehserie, Staffel 2, Folge 5, als Patricia Campbell)
 2017: The End of the F***ing World (Fernsehserie, 5 Folgen)
 2019: Gentleman Jack (Fernsehserie, 8 Folgen)
 2020: Emma
 2020: Killing Eve  (Fernsehserie, 6 Folgen)

Weblinks

Einzelnachweise

Komiker
Filmschauspieler
Brite
Geboren 1981
Frau

Gemma Whelan


Fodbold i Danmark 2019-20 giver et hurtigt overblik over resultaterne i dansk fodbold i sæsonen 2019-20.

Herre

Superligaen

Grundspil

1. division

2. division

Øst

Vest

Oprykningsspil

Nedrykningsspil

Danmarksserien

Pulje 1

Pulje 2

Pulje 3

Pulje 4

DBU Pokalen

Finalen

U/19

Liga

Division

U/17

Liga

Division

U/15

Liga

Kvinder

Elitedivisionen

Mesterskabsslutspil

Kvalifikationsrunden

1. division

Indledende runde

Pulje 1

Pulje 2

DBU's Landspokalturnering

Finalen

Referencer

Fodbold i Danmark efter sæson
Fodboldsæson 2019-20

Fodbold i Danmark 2019-20


O Grupo Imagem foi uma empresa de televendas brasileira. Tornou-se conhecida por ser pioneira no formato da venda direta por telefone, sistema que começou a ser bastante utilizado durante a década de 1990. A extensiva exposição em emissoras como Rede Bandeirantes e Manchete fizeram os infomerciais se tornarem clássicos da televisão brasileira.

A empresa era especializada em trazer produtos importados ao Brasil. Também eram trazidos do exterior os comerciais, que eram dublados em português. Produtos como as facas Ginsu, as meias-calças Vivarina, os travesseiros Contour Pillow e os óculos de sol Ambervision tornaram-se célebres com as exibições na televisão. Outra característica da empresa era o 1406, número de telemarketing dos Correios usado para o público ligar e pedir pelos produtos.

História
A empresa apareceu pela primeira vez em 1991, no intervalo do programa Jô Soares Onze e Meia, do SBT. Na época, o Grupo Imagem conseguiu um espaço de dois minutos para vender o produto Multicabide.

Em 1994, a empresa conseguiu ocupar um espaço de uma hora e meia na Rede Bandeirantes, na faixa da madrugada. O Grupo Imagem não revelava números sobre faturamento, mas em 1995 a companhia recebia de 1.700 a 2.100 ligações por dia. Nesse mesmo ano, a empresa contava com 40 pontos de venda em São Paulo, com uma equipe de 140 atendentes que se revezavam no atendimento diário.

O método da empresa era vender produtos que mostrassem um funcionamento eficaz. As facas Ginsu cortavam diversos tipos de produtos e tinham uma garantia de 52 anos. Já as meias Vivarina sempre eram mostradas como um produto que nunca desfiava. Outra tática de vendas era mostrar que o consumidor poderia pedir o dinheiro de volta caso se arrependesse da compra em até sete dias. A empresa também chegou a vender uma coleção de fitas cassetes contendo os livros completos de Paulo Coelho.

Em 1995, um consumidor disse ao Jornal do Brasil que as tais facas são "papo para boi dormir" e que não conseguiam cortar um coco.

A empresa permaneceu ativa até os primeiros anos da década de 2000, quando o foco passou a ser produtos de emagrecimento, como o suco Celebrity Juice Fast e os comprimidos Fybersan Plus. Entre 2001 e 2003, a companhia foi alvo de 99 processos no Procon de São Paulo.

Os últimos registros das atividades do Grupo Imagem são do ano de 2004, quando a empresa tinha espaço na grade de programação da CNT. Na época, a companhia enfrentava reclamações de consumidores por causa da demora na entrega dos produtos.

Grupo Imagem na cultura popular

 Os produtos vendidos pelo Grupo Imagem são citados na canção "1406", dos Mamonas Assassinas, como os óculos Ambervision e as facas Ginsu.
 Os anúncios que prometiam resolver todos os problemas do consumidor também eram satirizados pelo humorístico Casseta & Planeta, da Rede Globo, com a fictícia empresa Organizações Tabajara.
 Referências das facas Ginsu e dos óculos Ambervision aparecem na abertura da novela Verão 90, exibida em 2019 na Globo.

Ligações externas

 Antiga página institucional do Grupo Imagem

Empresas fundadas em 1991
Empresas da cidade de São Paulo
Empresas extintas em 2004
Empresas de comércio varejista do Brasil

Grupo Imagem


بلدية كيروس (بالإسبانية: Quirós) هي بلدية تقع في منطقة أستورياس شمال غرب إسبانيا.

الديموغرافيا
بلغ عدد سكان بلدية كيروس 1.309 نسمة عام 2011 (وفقاً للمعهد الوطني للإحصاء الإسباني).

مراجع

مصادر
  الموقع الرسمي لبلدية كيروس

بلديات أشتورية
أبرشيات في كيروس

كيروس