Taube is a surname. It may refer to:

People
 Taube family, a Baltic Swedish-German noble family

Persons
 Aino Taube (1912–1990), Swedish film and theatre actress
 Arvid Taube (1853–1916), Swedish politician and noble

 Astri Taube (1898–1980), Swedish sculptor, married to Evert Taube
 Carl Taube (1939–1989), American statistician
 Carlo Taube (1897–1944), Austro-Hungarian pianist, composer, conductor
 Evert Taube (1890–1976), Swedish author, artist, composer and singer, married to Astri Taube
 Hedvig Taube (1714–1744), Swedish noble and salonist, official royal mistress to King Frederick I of Sweden
 Helene Taube (1860–1930), Baltic German noblewoman
 Henry Taube (1915–2005), Canadian-born American chemist awarded the 1983 Nobel Prize in Chemistry
 Karl Taube (born 1957), American Mesoamericanist, archaeologist, epigrapher and ethnohistorian
 Mel Taube (1904–1979), American football, basketball, and baseball player and coach

 Mikhail Taube (1869–1961), Russian lawyer, statesman, and historian
 Mortimer Taube (1910–1965), American library scientist
 Nils Taube (1928–2008), Estonian-born British fund manager
 Robert Taube (1880–1961), Russian-born German actor
 Sven-Bertil Taube (1934–2022), Swedish singer and actor

See also
 Taub (surname)
 Daub (surname)
 Taubes (surname)
 Teyber, Austrian family of musicians sometimes spelled this way

German-language surnames
Surnames of Jewish origin
Swedish-language surnames
Surnames from nicknames

Taube


{{Infookvir album
|ime_albuma     = Valley of the Damned
|ime_glazbenika = DragonForce
|vrsta          = studijski album
|slika          = Valley of the Damned (Original).jpeg
|žanr           = power metal
|datum          = 25. veljače 2003.
|snimanje       = svibanj - listopad 2002.
|studio         = Thin Ice Studios (Surrey, Ujedinjeno Kraljevstvo)Jail House Studios (Danska)LamerLuser Studios (London, Ujedinjeno Kraljevstvo)
|trajanje       = 33:04
|izdavač        = Noise Records
|producent      = Herman Li, Sam Totman
|recenzija      = <ul>AllMusicSputnikmusic
|album_prije    =
|godina0        =
|godina         = 2003.
|album_poslije  = Sonic Firestorm
|godina2        = 2004.
|ostalo         =
}}
Valley of the Damned debitantski je studijski album britanskog power metal sastava DragonForce. Godine 2000., dok je ime sastava još bilo DragonHeart, demoinačica albuma bila je snimljena, a zatim poslana diskografskoj kući Noise Records, koja ga je kasnije i producirala. Ubrzo, nakon što je grupa otkrila da već postoji brazilski sastav s imenom DragonHeart, odlučili su se preimenovati u DragonForce te su tako promijenili i svoj logotip.

Album je remasteriran i ponovno objavljen dvaput, prvi put 24. rujna 2007. godine i drugi put 22. veljače 2010. godine zajedno s albumom Sonic Firestorm. Također, pjesma "Disciples Of Babylon" je jedina DragonForceova pjesma čiji je tekst pjevač ZP Theart samostalno napisao.

Produkcija
Prvi demouradak bio je sniman od 8. do 12. listopada, a zatim miksan 20. studenog 2000. godine u studiju Thin Ice Studios; snimanjem je rukovodio Karl Groom koji je bio zadužen i za inženjering. Snimanje albuma 2002. uglavnom je bilo odrađeno u Thin Ice Studios u Surreyu te u Lamer Luser Studios u Londonu, od svibnja do listopada 2002. godine. Album su zatim u navedenom studiju miksali Karl Groom, Herman Li i Sam Totman u Thin Ice Studios, a masterirali su ga Rob Aubrey i Herman Li u studiju Aubitt Studio.

Popis pjesama

Osoblje

Demo album
DragonHeart
ZP Theart — vokali
Herman Li – gitara, prateći vokali, koncept logotipa, dizajn
Sam Totman – gitara, prateći vokali
Steve Scott – bas-gitara, prateći vokali
Steve Williams – klavijature, prateći vokali
Dodatni glazbenici
Clive Nolan – klavijature
Peter Hunt – bubnjevi
Ostalo osoblje
Karl Groom – inženjer zvuka
Jean Pascal Fournier – dizajn logotipa

Debitanski album
DragonForce
ZP Theart – vokali
Herman Li – gitara, prateći vokali, miksanje, mastering, inženjer zvuka, koncept logotipa
Sam Totman – gitara, prateći vokali, miksanje
Vadim Pruzhanov — klavijature, klavir
Didier Almouzni — bubnjevi
Dodatni glazbenici
Clive Nolan — prateći vokali, dodatne klavijature
Diccon Harper — bas-gitara
Ostalo osoblje
Karl Groom — snimanje, miksanje, inženjer zvuka
Tommy Hansen — snimanje
Rob Aubrey — mastering
Jean Pascal Fournier — dizajn logotipa, omot albuma

Izvori

Albumi iz 2003.
Albumi sastava DragonForce

Valley of the Damned


A Copa da Alemanha de Voleibol Masculino de 2022–23 (), foi a 33.ª edição desta competição organizada anualmente pela Federação Alemã de Voleibol (). O torneio ocorreu de 5 de novembro de 2022 a 26 de fevereiro de 2023 e contou com a presença de 16 equipes alemães.

Repetindo a edição de 2019–20, a equipe do Berlin Recycling Volleys superou o SWD Powervolleys Düren novamente na final, deste vez pelo placar de 3–1, e foi coroado o vencedor da Copa DVV pela sexta vez na história.

Regulamento
Todas as equipes da 1. Bundesliga de 2022–23 (exceto a equipe federal do VC Olympia Berlin) e as oito equipes campeãs dos torneios regionais participaram da Copa da Alemanha de 2022–23. A competição foi estruturada nas oitavas de final, quartas de final, semifinais e final. Em todas as rodadas, a competição foi realizada no sistema eliminatório. Antes de cada rodada, foi realizado um sorteio para determinar os mandantes das partidas.

Equipes participantes

Resultados
 Oitavas de final

|}

 Quartas de final

|}

 Semifinais

|}

 Final

|}

Premiação

Ligações externas

Copa da Alemanha de Voleibol Masculino
2022 no voleibol
2023 no voleibol
Desporto na Alemanha em 2022
Desporto na Alemanha em 2023


Drømmen om en familie er en dansk dokumentarfilm fra 2013, der er instrueret af Mira Jargil.

Filmen blev i 2014 tildelt en Robert for årets lange dokumentarfilm.

Handling
Per er 55 år. Efter et liv som misbruger forsøger han at samle stumperne og skabe en rigtig familie. Per blev stoffri, da han fik datteren Ilse med misbrugeren Christina, som er psykisk handicappet, men magtede ikke forældreansvaret alene, da forholdet til Christina gik i stykker. De sidste 8 år har Per haft sin datter hver anden weekend. Resten af tiden bor Ilse hos sin plejemor. Nu har Per fået konstateret dårligt hjerte og synes at Ilse skal have mere kontakt til sine biologiske forældre og kontakter Christina, som stadig er misbruger. Alligevel forelsker de sig igen i hinanden og Pers drøm om en familie får nyt liv. Christina har dog ikke så let ved at slippe stofferne og plages stadig af psykisk ustabilitet. Udover det står Torben Pedersen Skovby fra kommunen på sidelinjen. Han skal vurdere om Pers realisering af sin drøm vil skade datteren for meget og skal derfor være klar til at sige stop. Pers udfordring bliver så at forsøge at balancere alle parters behov for at nå i mål.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2013

Dokumentarfilm fra Danmark
Robertprisen for årets lange dokumentar

Drømmen om en familie


The Shire of Murrindindi is a local government area in the Hume region of Victoria, Australia, located in the north-east part of the state. It covers an area of  and, in August 2021, had a population of 15,197. It includes the towns of Alexandra, Buxton, Eildon, Flowerdale, Kinglake, Marysville, Molesworth, Strath Creek, Taggerty, Yarck and Yea. It was formed in 1994 from the amalgamation of the Shire of Alexandra, Shire of Yea, and parts of the Shire of Broadford, Shire of Eltham, Shire of Euroa, Shire of Healesville and City of Whittlesea.

The Shire is governed by the Murrindindi Shire Council; its seat of local government and administrative centre is located at the council headquarters in Alexandra, it also has service centres located in Kinglake and Yea. The Shire is named after the locality of Murrindindi, which is located near the geographical centre of the LGA.

Parts of Murrindindi were badly affected by the 2009 Victorian bushfires, notably the towns of Marysville and Kinglake. In total, 106 people died across the Shire including 38 in Kinglake and 34 in Marysville.

The Lake Mountain ski resort is an unincorporated area near the southern border of the shire, which creates a small exclave.

Council

Current composition
The council is composed of seven wards and seven councillors, with one councillor elected to represent each ward.

Administration and governance
The Council meets on a monthly basis for Scheduled Meetings and from time to time for Unscheduled Meetings. The meetings are streamed live on Council's Facebook page. Council provides customer services from its Library and Customer Service Centres in Alexandra, Kinglake and Yea and also from its Mobile Library and Customer Service.

Media

Murrindindi Shire activities are covered weekly in local print publications and also on local radio UGFM. The latest information is also made available on Council's website and Facebook pages.

Townships and localities
The 2021 census, the shire had a population of 15,197 up from 13,732 in the 2016 census

^ - Territory divided with another LGA

See also

 List of localities (Victoria)
 List of places on the Victorian Heritage Register in the Shire of Murrindindi

References

Local government areas of Victoria (state)
Hume (region)

Shire of Murrindindi


الكُوكْسِيلَّةُ البُورنيتِيَّة  هي النوع الوحيد في جنس الكوكسيلا، وهي البكتيريا المسببة لحمّى Q. الكوكسيلة تشبه مورفولوجياً الريكتسيا، ولكنها تختلف عنها من الناحية الفيزيولوجية والوراثية. الكوكسيلة البورنيتية عبارة عن جرثومة صغيرة الحجم سلبية الغرام ترشح عبر الفلاتر، وعالية المقاومة للإجهادات البيئية مثل ارتفاع درجة الحرارة، الضغط التناضحي، والأشعة فوق البنفسجية. قادرة على تشكيل الأبواغ التي يمكن أن تبقى فترة طويلة في التربة، وتتحمل الظروف البيئية غير المؤاتية، بما في ذلك بيئة الجسيم الحال البلعمي ضمن الخلية. الكوكسيلة البورنيتية كائن طفيلي مجبر يعيش داخل خلايا المضيف. اكتشفها هيرالد ريا كوكس.

التاريخ والتسمية

استخدم كسلاح بيولوجي
أنهت الولايات المتحدة برنامج الحرب البيولوجية في عام 1969. وعندما فعلت ذلك، كانت الكوكسيلة البورنيتية أحد العوامل السبعة التي حددتها كأسلحة بيولوجية.

الجينوم

صور اضافية

المراجع

أسلحة بيولوجية
بكتيريا سلبية الغرام
بكتيريا وصفت في 1939
فيلقيات

كوكسيلة بورنيتية


Herning Hus er en bygning i Herning, der oprindeligt var et lager for rebslager N. A. Jensen. Bygningen blev opført i 1905 af arkitekt Victor Gullev.

Historie
Herning Hus er opført i 1905 af arkitekt Victor Gullev efter ønske fra rebslager N. A. Jensen. Victor Gullev er yderligere kendt for i 1907 at have tegnet bygningen på Østergade 7, 7400 Herning og Fauerholt Kirke i 1912. I 2001-2002 gennemgik den gamle beboelses ejendom en facaderenovation, projekteret af Kobra Arkitekter A/S. I dag er bygningen udelukkende brugt til erhverv og i stueetagen af Herning Hus finder man Intersport Herning.

Herning Hus ligger ikke langt fra Torvet i Herning gågade.

Referencer
 Tinghuset . Hernings Huse. Hentet 23.06.2016.
 Østergade 22 C (apotek) . Hernings Huse. Hentet 23.06.2016.

Eksterne Henvisninger
 Herning Kommune
 Arkitektur og Byudvikling Herning
 Dansk Center for Byhistorie - Herning

Hus
Etableret i 1905

Herning hus


100 (C) çarşamba günü başlayan bir artık yıldır.

Olaylar
 Çinliler pusulayı icat etti.

Doğumlar
 Annia Galeria Faustina, Roma İmparatoriçesi (ö. 141)
 Iustinus, Patristik felsefe apolojisti (ö. 164)
 Klaudyos Batlamyus, İskenderiyeli Yunani gök bilimci, matematikçi, coğrafyacı ve astronom (ö. 170)
 Pergrinos Proteus, Yunan filozof (ö. 165)

Ölümler
 Yuhanna, Hristiyanlık inancına göre İsa'nın 12 havarisinden biri (d. 6)

100


Catalonien Rundt 2016 var den 96. udgave af cykelløbet Catalonien Rundt. Det var det femte arrangement på UCI's World Tour-kalender i 2016 og begyndte 21. og sluttede 27. marts 2016.

Hold og ryttere

Danske ryttere
 Jesper Hansen kørte for Tinkoff

Etaperne

Trøjernes fordeling gennem løbet

Resultater

Eksterne henvisninger

2016
UCI World Tour 2016

Catalonien Rundt 2016


James Charles "Jim" McElroy Jr. (Cotton Plant, Arkansas; ) es un exjugador de baloncesto estadounidense que disputó siete temporadas en la NBA. Con 1,90 metros de estatura, jugaba en la posición de escolta.

Trayectoria deportiva

Universidad
Tras pasar dos años en el Community College de Monroe County, jugó durante dos temporadas en los Chippewas de la Universidad de Míchigan Central, en las que promedió 17,4 puntos, 4,2 asistencias y 3,8 rebotes por partido. En su última temporada fue incluido unánimemente en el mejor quinteto de la Mid-American Conference tras haber sido pieza clave en su equipo en la consecución del su primer campeonato de conferencia.

Estadísticas

Profesional
Fue elegido en la trigésimo octava posición del Draft de la NBA de 1975 por New Orleans Jazz, donde jugó cuatro temporadas, alcanzando la titularidad en la última de ellas, en la 1978-79, en la que promedió 16,9 puntos y 5,7 asistencias por partido.

En  se convirtió en agente libre, negociando su fichaje con los Detroit Pistons, recibiendo los Jazz una futura segunda ronda del draft como compensación. Pero tras disputar 36 partidos, en los que promedió 11,7 puntos y 4,5 asistencias, fue traspasado a Atlanta Hawks a cambio de Ron Lee.

En los Hawks disputó tres temporadas, siempre como suplente, siendo la mejor la última de ellas, en la que promedió 6,7 puntos y 2,0 asistencias.

Estadísticas de su carrera en la NBA

Temporada regular

Playoffs

Referencias

Enlaces externos

Baloncestistas de Arkansas
Baloncestistas de la NBA
Baloncestistas de los Central Michigan Chippewas
Baloncestistas de los New Orleans Jazz
Baloncestistas de los Detroit Pistons
Baloncestistas de los Atlanta Hawks

Jim McElroy


Edzon Riquelme (Concepción, Chile, 29 de agosto de 1985) es un futbolista chileno. Jugó como defensa central. Jugó para la Selección de fútbol sub-20 de Chile en el Campeonato Sudamericano Sub-20 de Colombia 2005 y el Copa del Mundo Sub 20 Holanda 2005, siendo titular en algunos partidos de ambos torneos.

Clubes

Enlaces externos
 Ficha en BDFA
 Ficha en Soccerway

Nacidos en Concepción (Chile)
Futbolistas de Chile
Futbolistas de la selección de fútbol sub-20 de Chile
Futbolistas del Club Deportes Concepción en los años 2000
Futbolistas de Deportes Naval de Talcahuano
Futbolistas del Club de Deportes Naval de Talcahuano
Futbolistas del Club de Deportes Lota Schwager en los años 2010
Futbolistas de las inferiores del Club Deportes Concepción

Edzon Riquelme


Hsu Hsin-liang (; born 27 May 1941) is a Taiwanese politician, formerly Chairman of the Democratic Progressive Party (DPP). He was a supporter of the Pan-Blue Coalition from 2000 to 2008 but then supported the DPP in the 2008 presidential election.

Early life
Hsu was born in Chūreki, Shinchiku Prefecture, Japanese Taiwan (modern-day Zhongli, Taoyuan, Taiwan). He attended Hsinchu Senior High School and received his bachelor's degree in political science from National Chengchi University in 1967 and his Kuomintang-sponsored master's degree from the University of Edinburgh in 1969.

Political career
Hsu began his political career in the Kuomintang as a member of the Taiwan Provincial Assembly from 1973 to 1977. He was expelled from the Kuomintang but broke ranks in 1977 when he ran and won as an independent in the election for Magistrate of Taoyuan County.  The Zhongli incident took place during the election after voters reported seeing a Kuomintang official destroy cast ballots.

Hsu was involved in opposition activity during the first part of 1979. The government impeached him and removed him from office for two years. On September 30, 1979, he left Taiwan for an exile in the United States where he maintained his position opposing the Kuomintang government.

In 1986, soon after the founding of the Democratic Progressive Party, he tried to return to Taiwan via Japan, but was repeatedly blocked at Chiang Kai-shek International Airport. Three years later he was arrested while slipping into Taiwan aboard a mainland Chinese fishing boat and was jailed for sedition until president Lee Teng-hui declared to have been pardoned in 1990.

He later joined the DPP and served as its chairman twice, from 1991 to 1993 and 1996 to 1998. He attempted to transform the party from a radical pro-Taiwan independence party to a more moderate and electable political group that no longer supported immediate independence. Having failed twice in gaining DPP support for his presidential bid, first in 1996 when he lost the party primary to Peng Ming-min and second in 1999 when the party threw its support behind the widely popular former mayor of Taipei, Chen Shui-bian, Hsu chose to leave the DPP in 1999.

Hsu then ran in the 2000 presidential election as an independent with New Party legislator Josephine Chu as his running mate. During the campaign, he promoted unification based on "one country, two systems". After the election, Hsu became more critical of the Chen Shui-bian government and its various policies. Hsu believes that maintaining a good relationship with the People's Republic of China is vital for Taiwan's survival and growth, and there is no hurry to negotiate with mainland on political issues at the present. Instead, establishing a closer economic relationship across the strait will help Taiwan's economy.

Hsu publicly supported Lien Chen and James Soong in the 2004 presidential election. In March 2004, Hsu and a dozen other prominent politicians involved in the Tangwai movement published The Joint Declaration of the Tang Wai participants (黨外人士聯合聲明, the joint declaration of the participants outside of the political party movement), in which they reprimanded Chen Shui-bian for betraying the ideals of democracy and freedom that they once pursued. Criticising Chen for being "corrupted by power" and close with Lee Teng-hui and black gold, Hsu and others urged voters who once supported DPP for its ideals not to vote for Chen, to give him a chance to "reflect on himself".

After the 2004 presidential election, Hsu, in protest of what he saw as an unfair election, arrived at Ketagalan Boulevard (in front of the presidential palace) on the night of March 24 and staged a three-day hunger strike. He believed firmly that Chen Shui-bian cheated in the election and thought he was now fighting for democracy, just as he did two decades ago.

In July 2004, he founded the Taiwan Democratic School, which is aimed at "promoting a new democratic movement to sustain Taiwan's young democracy." It has advocated unity within the Pan-Blue Alliance.

In December 2004 he made an unsuccessful run in the Legislative Yuan election as an independent in the Taipei City South constituency. His platform opposed a NT$610.8 billion arms purchase from the U.S. and supported opening three direct links. Until 2006, Hsu and another two former chairman of DPP, Shih and Lin, also left DPP due to dissatisfaction with Chen's policies and corruptions.

However, after the KMT won a two-thirds majority of seats in the Legislative Yuan in 2008, Hsu became concerned about the party reverting to authoritarianism. Hsu then came out to support DPP candidate Frank Hsieh in the 2008 presidential election even though he had been connected with the pan-blue coalition camp during much of the period Chen Shui-bian served as president. After Chen left the office, Hsu backed to DPP. He has also been seen at events organized by the DPP since 2008. On March 25, 2011, he registered to participate in the DPP's primary to select the party's candidate for the 2012 presidential election. In April 2012, Hsu was nominated as a candidate for the DPP chairperson election to be held in May 2012, but lost.

Cross-strait relations
In mid-April 2013 during a press conference, Hsu called for a cross-strait political dialogue to rejuvenate the stagnant economy of Taiwan and for Taiwan to have a grand coalition government, adding that political dialogue with Beijing is not for political purpose, but rather to save the economy of Taiwan.

References

External links

 Human Rights Watch report of Taiwan (Republic of China) 1989

1941 births
Living people
Taiwanese Buddhists
Taiwanese democracy activists
Democratic Progressive Party chairpersons
Taiwanese politicians of Hakka descent
Magistrates of Taoyuan County
Senior Advisors to President Chen Shui-bian
Independent presidential candidates of Taiwan
National Chengchi University alumni
Expelled members of the Kuomintang
Spouses of Taiwanese politicians

Hsu Hsin-liang


Davisov prolaz (engleski: Davis Strait, francuski: Détroit de Davis) je morski prolaz te sjeverni rukavac Atlantskog oceana sjeverno od Labradorskog mora. Nalazi se između zapadnog dijela Grenlanda i Baffinovog otoka u kanadskom teritoriju Nunavutu.

Nazvan je prema engleskom istraživaču Johnu Davisu koji ga je otkrio u potrazi za sjevernim prolazom između Atlantskog i Tihog oceana. Nastao je najvjerojatnije za vrijeme paleogena prije 45 do 62 milijuna godina. S prosječnom dubinom između 1000 i 2000 metara znatno je plići od obližnjeg Labradorskog mora na jugu.

Od 1650-ih koristio se za kitolov. Prema američkim geološkim istraživanjima, oko 13% neotkrivenih nalazišta nafte i oko 30% nalazišta plina nalazi se u arktičkom području, posebice mora oko Grenlanda koja potencijalno mogu sadržavati velike količine prirodnog plina. Sukladno tome, vlasti Grenlanda ponudili su brojne off-shore koncesije za potencijalnu ekstrakciju ugljikovodika. Najviše ih se nalazi u Baffinovom zaljevu i Davisovom prolazu, te manji dio u Grenlandskom moru na istoku.

Izvori

Tjesnaci Atlantskog oceana (Sjeverna Amerika)
Tjesnaci u Kanadi
Tjesnaci na Grenlandu
Labradorsko more

Davisov prolaz


Prapovijesna umjetnost je općeniti naziv za svu likovnu umjetnost koja je nastala prije pojave prvih pisanih tekstova i civilizacija, tj. umjetnička djela prapovijesnih arheoloških kultura. Ona traje od pojave prvih umjetničkih djela do pojave umjetnosti starih civilizacija, što se događa u različito povijesno doba u različitim dijelovima svijeta
Iz tog razdoblja pronalaze se uglavnom ukrašeni upotrebni predmeti, ali i različite figure u oblicima čovjeka i životinja, što daje naslutiti da su imali ritualnu i magijsku namjenu tijekom rituala, pogreba i lova. Donedavno, za najstarije umjetničko djelo na svijetu se smatrao komad nakita, male bušene školjke stare oko 75.000 godina, a koje su otkrivene u južnoafričkoj špilji Blombos. Međutim, novije otkriće istih takvih školjki u marokanskoj špilji starih oko 82.000 godina, pomjera granice za nekih 7.000 godina, a otkriće ureza na školjkama s otoka Jave pomjera pojavu "umjetnosti" do prije 300.000 godina, prije nego što se Homo sapiens uopće razvio. No, umjetnička namjera ovih djela je upitna, dok se oko 40.000 pr. Kr. neupitno javlja kao takva u odvojenim dijelovima Europe, Afrike, Azije i Australije.

Prapovijesna umjetnost dijeli se na umjetnost starijeg (paleolitička umjetnost) i mlađeg kamenog doba (neolitička umjetnost), te umjetnost metalnog doba.

Paleolitička umjetnost

Paleolitička umjetnost, poznata i kao "Umjetnost ledenog doba", je umjetnost od prije otprilike 32.000 do 11.000 godina pr. Kr., tijekom starijeg kamenog doba, paleolitika (grčki: palaios - star, lithos - kamen). To je bilo razdoblje "paleolitičke revolucije" kada je pojava umjetnosti pomogla u oblikovanju modernog čovjeka
Može se podijeliti na dvije glavne kategorije: nosive komade (male figurice i dekorirane predmete) i spiljsko slikarstvo. Spiljsku umjetnost uglavnom nalazimo na području Španjolske (Altamira) i Francuske (Lascaux), a sastoji se od slika, crteža i gravura (petroglif) na zidovima spilja. Crteži su jakih okvirnih linija (kao meta), a ispunjeni su drugom bojom od pozadine. Čovjek ponekad iskorištava i formu zida, tj. udubljenje i ispupčenja zida za likovno oblikovanje životinja. Životinje su nabacane bez ikakvog reda, nema odnosa između figura, ponekad su čak oslikane jedna preko druge.

Nosiva umjetnost su rezbarije od kostiju, rogova, kamena ili modeli u glini. Mnogo je takvih ostataka nađeno u Europi, a isto tako i u sjevernoj Americi i Sibiru. Ljudski prikazi su rjeđi u spiljskom slikarstvu, a češći na nosivim predmetima. Mali ljudski kipići, poznati kao figure Venere, s uvećanim grudima i trbušnim dijelom su nađeni uglavnom u centralnoj Europi. Venere se svode na magijske prikaze žena koje su trebale da pobude plodnost. Rađene su od kamena nađenog u prirodi, naglašenih bokova i grudi, a zanemarivane su glava i noge. Takozvana Venera iz Hohle Felsa je najstariji pronađeni primjer, a Venera iz Willendorfa je jedan od najboljih primjera.

Figurativna paleolitička umjetnost se odnosi na prikaz čovjeka ili životinje, a nefigurativna na oblike znakova i simbola.

Mezolitička umjetnost

U razdoblju srednjeg kamenog doba (mezolitiku) zbile su se tri promjene od izuzetne važnosti za likovnu umjetnost. Prvo, teme pećinskog slikarstva su raznovrsnije i, osim životinjskog svijeta, pojavljuju se i ljudski likovi. Drugo – u oblikovanju se napušta naturalizam i zorno prikazivanje prirode, izbacuju se pojedinosti a likove se pojednostavljuje poput znakova (stilizacija). Ti su likovi često jednobojni, plošni i deformirani (izdužene noge trkača). Istodobno s pojavom organizirane grupe i podjele rada u društvenoj zajednici (goniči životinja i lovci u zasjedi), u pećinskom slikarstvu se javlja i kompozicija.

Neolitička umjetnost
Prijelaz iz paleolitika u neolit trajao je više tisuća godina, a počeo je na Bliskom Istoku oko 8000. pr. Kr. U ovom razdoblju se po prvi puta javlja graditeljstvo, lončarstvo, te predenje i tkanje. Prve posude su jednostavni i nepravilni glineni vrčevi, a nastambe se grade prema uvjetima tla i dostupnom materijalu (zemunice, bunja (kažun) od kamena, te drvene sojenice i kolibe od pruća).
Tada se javljaju i megalitske kulture u Europi gdje su ljudi gradili ogromna grobna ili sveta mjesta od netesanog uspravnog kamenja (npr. menhiri i dolmeni Carnaca, te kromleh Stonehenge).
U Neolitiku likovna umjetnost doživljava promjenu - napušta se osjetilna neposrednost i realizam paleolitika i razvija se konceptualna umjetnost simbola. Shematizam i pojednostavljivanje odražava opću ljudsku sklonost za isticanjem bitnog. Najbolji primjeri su obredne maske koje su plastični prikazi ljudske ili životinjske glave.

Umjetnost metalnog doba

Umjetnost metalnog doba je umjetničko razdoblje nakon kamenog doba koje završava pojavom prvih civilizacija s kojima se jedno vrijeme i preklapa. Ona se javlja u doba eneolitika, bakarnog doba, pojavom predmeta od bakra koji dolaze u Europu iz srednjeg i bliskog istoka. To je bilo vrijeme dvaju najvažnijih izuma: kotača i lončarskog kola. Izum kotača donio je brojne blagodati i olakšao čovjeku rad, a izum lončarskog kola doveo je do usavršavanja lončarstva, te je posuđe bivalo sve tanjih i glatkijih zidova. Kad se počelo proizvoditi kovinsko posuđe, nastali su i novi oblici oštrih bridova koji se nisu mogli napraviti od gline. U brončano doba sve je više nakita, osobito kopči ili fibula za kopčanje odjeće spiralnim žičanim ukrasima. Kako je oružje simbol ratovanja, agresije i pljačke, tako su velike fibule, uz praktičnu namjenu i znak bogatstva.

Radi odbrane od napadača naselja se premještaju iz dolina na teže osvojive brežuljke i utvrđuje kamenim suhozidom. Ta utvrđena naselja na brežuljku nazivamo citadelama (gradinama), poput naselja nuraghi na Sardiniji (npr. Su Nuraxi). Ona su bila rasprostranjena diljem Europe i oko njih nastajale su brojne kulture brončanog doba od kojih razlikujemo 5 glavnih: Egejski kulturni krug, Srednje-Europski krug, Nordijski krug, Zapadno-Europski krug i Istočno-Europski krug. Unutar svakog kruga postoji niz manjih lokalnih kultura, pa tako Egejski kulturni krug obuhvaća: Kretsku (Minojsku) kulturu, Cikladsku kulturu, Ciparsku kulturu, Helatsku kulturu i Maloazijsku kulturu.

U brončanom dobu javljaju se i prve civilizacije u Mezopotamiji i Egiptu.

U središnjoj Europi, željezno doba je podijeljeno u dvije faze u kojima dominiraju Kelti: rana željezna halštatska kultura (HaC i D, 800. – 450. pr. Kr.) i kasna željezna latenska kultura (prema mjestu u Švicarskoj, La Tène) koja traje od 450. pr,. Kr. do rimskih osvajanja. Kraj željeznog doba znači i kraj prapovijesti, a na području srednje i zapadne Europe kraj je vezan uz dolazak Rimljana.

Izvori

  Prapovijest (Povijest umjetnosti u Hrvatskoj, #1)'', ur.: Stojan Dimitrijević, Tihomila Težak-Gregl, Nives Majnarić-Pandžić, Milan Mirić, Naklada NAPRIJED d.d., 1998.

Umjetnička razdoblja

Prapovijesna umjetnost


A fost prietenul meu este un film românesc din 1963 regizat de Andrei Blaier. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Nicolae Sireteanu, Ștefan Ciobotărașu, Flavia Buref și Victor Rebengiuc.

Prezentare

Distribuție

Producție
Filmările au fost realizate în perioada 15 iulie – 31 octombrie 1962, cele exterioare la București, Băneasa, Ploiești, Craiova; iar cele interioare la Buftea. Cheltuielile de producție s-au ridicat la 5.032.000 lei.

Primire
Filmul a fost vizionat de 1.321.294 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.

Note

Legături externe

Vezi și
 1963 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1963
Filme regizate de Andrei Blaier
Filme dramatice
Filme psihologice

A fost prietenul meu


conocida por su nombre artístico,  es una cantante de J-Pop japonesa.

Carrera artística
A la edad de 13 años participó en la 28va "Horipro - Talento Scout Caravana - Love Music - Audición" y, de los 34.911 aspirantes, se convirtió en una de las 4 Finalistas en el Shibuya Club Quattro.

En el 2005, hizo su debut en la disquera de Universal con su sencillo llamado Crazy Crazy Crazy. Dos meses después fue reeditado con el agregado de una pista extra.

Su segundo sencillo se llamó, Sympathy. En 2006, cantó el ending para el anime: Love Get Chu ~Mirakuru Seiyū Hakusho~, Que fue incluido en su tercer sencillo llamado Fallin' in or not en el cual colaboró con el rapero SEAMO.

En el 2007, fue elegida para ser la voz de Sheryl Nome para sus canciones en el anime: Macross Frontier.

En enero de 2008, cambió su nombre artístico a May'n (diminutivos de May Nakabayashi) tras abandonar Universal y formar parte de las líneas de la disquera JVC.

Ese mismo año se le atribuyó el apodo de "Sheryl Nome" como un personaje de anime para presentar sus canciones "Diamond Crevasse" y "Lion", las más conocidas hasta el momento.

Actuó por primera vez fuera de Japón en noviembre de 2008 en el Anime Festival Asia de Singapur. Ese mismo año participa en el anime Shangri-la con el opening titulado Kimi nishitamo Koto nakare. Volvió a este Festival en 2009.

En marzo de 2010 hizo su primera gira asiática con su gira BIG★WAAAAAVE!! ~ Asia Tour 2010 pasando por Malasia, Hong-Kong y Taiwán.

En julio de 2010 fue la invitada de honor en el Anime Expo de Los Ángeles. Allí ofreció un concierto junto a Megumi Nakajima.

En marzo de 2011 volvió a ofrecer un concierto especial en el Nippon Budokan como ya hizo en 2010, las entradas se agotaron en pocas horas.

En mayo de 2011 da comienzo su segunda gira por Asia, llamada "UNITE!", en este mismo mes, sale a la venta su sencillo "Scarlet Ballet", que fue el Opening de la serie Aria the Scarlet Ammo

En abril del 2012 vuelve a aparecer con su soundtrack para el anime Accel World, titulado "Chase' the World" por lo cual fue utilizado como el primero de los dos openings de la serie, junto al de Altima titulado "Burst the Gravity" a partir del episodio 14.

En julio del 2013 regresa con su octavo sencillo ViViD, que a su misma vez es el Opening de la seria animada "Blood Lad". Junto con su lanzamiento, también se incluyó el tema Wild Rose, Los cuales se lanzaron el 24 de julio de 2013. En octubre de ese mismo año, la cantante representaría con aquel último sencillo, a Japón en el Festival Televisivo de la Canción de la UAR 2013 que se celebraría en Hanói, la capital vietnamita.

Discografía

Álbumes de estudio
 2009: Styles
 2010: Cosmic cuune
 2011: If you...

 2012: Heat

Enlaces externos

Seiyū femeninas
Artistas de Horipro
Participantes en el Festival Televisivo de la Canción de la UAR 2013
Músicos de anime
Nacidos en Nagoya
Músicos de la prefectura de Aichi
Cantantes femeninas de Japón
Cantantes de pop de Japón
Cantantes femeninas de Japón del siglo XXI

May'n


Les élections locales écossaises de 2022 se déroulent le .

Sondages

Résultats

Notes et références

Locales
Politique en mai 2022
Élection locale en Écosse
2022 en Écosse

Élections locales écossaises de 2022


Belåningsgrad er den udstrækning, i hvilken en ejendom (f.eks. hus) er belånt.

Eksempel
Ejendom til 1.000.000 DKK, lån i ejendommen for 800.000 DKK. Belåningsgraden er 80%.

Se også
 Teknisk insolvens
 Gæld

Lån

Belåningsgrad


Aureliu Dragu (n. 5 decembrie 1880, Jdioara, comitatul Timiș, Regatul Ungariei – d. 20 aprilie 1930) a fost notar și delegat la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918.

Biografie
A fost un notar român din comuna Jdioara, județul Timiș.

Activitate politică
A fost delegat la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918.

Note

Bibliografie
 Gelu Neamțu, Mircea Vaida-Voevod, 1 decembrie 1918. Mărturii ale participanților. Ioachim Crăciun: Documente la un sfert de veac de la Marea Unire, Editura Academiei Române, București, 2005.

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Târgu Mureș, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918
  1 decembrie 1918, Marea Unire de la Alba Iulia. Mărturii, documente și semnificații

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1880
Decese în 1930
Delegați la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia
Bănățeni
Români din Austro-Ungaria

Aureliu Dragu


Døden som væsen er dødsfænomenet personificeret som en ånd eller guddom, der viser sig for en døende person og ender dennes liv; dyrket i form af forskellige dødsguder siden oldtiden, i dag oftest symboliseret af "Manden med Leen" (skelettet med en le), en Dødsengel, eller det mexicanske kvindeskelet La Catrina. Typisk afbildes Døden som et skelet eller lig, gerne med vinger og forskellige dødssymboler. Sommetider har Døden også medfølgende mytologiske dyr, eller er selv ånd i form af dyr.

Nogle dødsguder og dødsvæsner i forskellige kulturer har også haft rolle som "psychopomp" (græsk: sjæle-bærer), der også sørgede for at transportere den dødes sjæl over til dødsriget eller til livet efter døden. Andre dødsguder havde også rolle som regenter over dødsriget.

I mange mytologier skulle Døden komme og ende personens liv definitivt, ofte med et våben eller redskab som hammer, saks, sværd eller le. I mange kulturer opstod dermed også et yndet mytologisk motiv, hvor mennesker snød eller undgik Dødsånden ved at fange dødsånden eller ved at flygte fra deres dødsleje for at få lov til at leve længere. Et andet populær motiv var at betegne sygdomsepidemier eller krige som Døden eller en ubarmhjertig Dødsengel, der flyver over menneskeheden med leen, sværdet eller andet dræbende redskab og forårsager massedød af tusindvis af mennesker.

Siden antikken var døden og menneskets skæbne afmålt, bestemt og endt af skæbnegudinder som Moirer eller Norner, hvor skæbnets dødsgudinde klippede den afmålte livstråd med en saks. Heraf kom symbolet at ende et menneskeliv med et skarpt redskab. Dertil kom høstredskaber i landbrugskulturer, hvor høstguderne og skæbneguderne brugte segl og le til at afslutte menneskelivet, og hvor menneskeliv symboliseres af kornstrå, der ubarmhjertigt mejes ned af guderne. Deraf kom dødssymbolet leen for den populære dødsafbildning "Manden med leen".

Nordiske dødsånder
I nordisk mytologi var valkyrier dødsånderne, der kom til de faldne krigere på slagmarken og tog dem med til Valhalla. Derudover var gudinden Hel regent over hendes hjem, dødsriget Hel, hvor nogle af de døde endte. Det var Nornerne, der afmålte og klippede menneskets liv. Dengang den sorte pest hærgede, blev denne sygdom i de nordiske lande kaldt for dødsånden Pesta. Pesta kom bærende på enten en rive eller en kost. Hvis det var riven, ville nogle mennesker overleve pesten (de slap væk mellem rive-tænderne), men hvis hun havde kosten, ville alle i landsbyen dø.
Efter middelalderen blev disse forestillinger afløst i Norden af skeletmanden med leen som i andre lande.

Dødsånder og dødsguder i forskellige kulturer
 Aztekisk: Mictecacihuatl
 Belgien: Pietje de Dood (Lilleper Døden)
 Engelsk: The Grim Reaper (Den Grumme Mejemand, Høsteren), Fates
 Keltisk: Ankou/Angau, Banshee, dullahan-ånder, Cu Sith
 Græsk: Thanatos, Moirer, især Athropos (Dødsmoiren)
 Holland: Magere Hein (Magre Henrik), Oom Hendrik (Onkel Henrik), Beenderman (Knoglemand), Maaijeman (Mejemand, som mejer med leen)
 Slavisk: Marzanna
 Litauen/Baltisk: Giltine (døden), Deivės Valdytojos (skæbnegudinder)
 Polen: Śmierć
 Nordisk: Norner, Pesta, Lusse, Holle/Hel, Manden Med Leen
 Romersk: Parcae-gudinderne, især Morta
 Hinduismen: Yama
 Mexico og Latinamerika: Calavera Catrina, Santa Muerte, San La Muerte, San Pascualito, orixa Omolu
 Japansk/Shinto: Shinigami
 Voodoo-religion: Guede-lwa-ånderne, Madame Brijitte, Baron Samedi
 Yoruba-religion: Eshu, Iku

Galleri

Referencer

Dødsguder
Mytologi
Religion

Døden (væsen)


An Nastus obtusus in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Richard Eric Holttum. An Nastus obtusus in nahilalakip ha genus nga Nastus, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Nastus (Poaceae)

Nastus obtusus


Lothar Ferdinand Wimmer (* 19. April 1889 in Wien, Österreich-Ungarn; † 17. Dezember 1966 in Purkersdorf)  war ein österreichischer Botschafter.

Leben
Lothar Ferdinand Wimmer wurde 1889 als Sohn des späteren k.k. Finanzministers Ferdinand Freiherrn von Wimmer (1860–1919) in Wien geboren.
Er studierte Rechtswissenschaft und trat als religiös denkender Katholik 1912 in den Staatsdienst ein.
1911 absolvierte er ein sechs Monate dauerndes Volontariat bei der Anglo-Austrian Bank.
Von 1929 bis 1933 arbeitete er als Legationsrat an der Gesandtschaft in London. 1937 wurde er für ein Jahr Gesandter in Belgrad im Königreich Jugoslawien. Nach dem Anschluss Österreichs 1938 emigrierte er in die Schweiz.

Von 1946 bis 1950 betätigte er sich als Botschafter in Brüssel.
Er war Mitglied der österreichischen Delegation auf der Pariser Friedenskonferenz 1946.
Von 26. Januar 1950 bis 29. Januar 1952 war er als Gesandter in London tätig.
Vom 30. Januar 1952 bis 26. Februar 1955 war er Ambassador to the Court of St James's.

Ehrungen
 1924: Komtur des Päpstlichen Ritterordens des heiligen Gregors des Großen

Veröffentlichungen
 Die Ostmark. Österreich-Ungarns Mission in der Weltgeschichte. Zweite, durchgesehene Auflage. Fromme, Wien 1917.
 Expériences et tribulations d'un diplomate autrichien entre deux guerres 1929–1938. (französisch). Baconnière, Neuchâtel 1946.
 Zwischen Ballhausplatz und Downing Street. Fromme, Wien 1958.
 Österreich und Jugoslawien 1937–1938. Bergland-Verlag, Wien 1965.
 Die Weltkrisenjahre 1929–1933. Verlag "Das Bergland-Buch", Salzburg 1966.

Literatur
 Wimmer, Lothar, in: Werner Röder, Herbert A. Strauss (Hrsg.): Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933. Band 1: Politik, Wirtschaft, Öffentliches Leben. München : Saur 1980, S. 821f.

Weblinks
 Dr. Dollfuß and the homes of England. (Bildliche Darstellung). Associated Press, s. l. 1933, OBV.

Einzelnachweise

Österreichischer Botschafter im Vereinigten Königreich
Österreichischer Botschafter in Belgien
Österreichischer Botschafter in Serbien
Botschafter (Republik Österreich)
Person im Ersten Weltkrieg (Österreich-Ungarn)
Träger des Gregoriusordens (Komtur)
Adliger
Österreichischer Emigrant zur Zeit des Nationalsozialismus
Person (Cisleithanien)
Österreicher
Geboren 1889
Gestorben 1966
Mann

Lothar Wimmer


Étienne Maurice Gérard, 1st Comte Gérard (4 April 177317 April 1852) was a French general, statesman. He served under a succession of French governments including the ancien regime monarchy, the Revolutionary governments, the Restorations, the July Monarchy, the First and Second Republics, and the First Empire (and arguably the Second), becoming prime minister briefly in 1834.

Biography

Early life and career
Born at Damvillers, in Lorraine, he joined a battalion of volunteers in 1791, and served in the campaigns of 1792–1793 under Generals Charles François Dumouriez and Jean-Baptiste Jourdan. In 1795, he served Jean-Baptiste Bernadotte as aide-de-camp. In 1799 he was promoted chef d'escadron, and in 1800 colonel.

Rise to prominence
He distinguished himself at the battles of Austerlitz and Jena, and was made Brigadier General in November 1806, and for his conduct in the battle of Wagram he was created a baron of the First French Empire.

In the Spanish campaign of 1810 and 1811, Gérard gained special distinction at the Battle of Fuentes de Oñoro; and in the expedition to Russia he was present at the battle of Smolensk and the battle of Valutino, and displayed such bravery and ability in the battle of Borodino that he was made général de division. He won further distinction in the disastrous retreat from Moscow.

Campaigns of 1813–1814
In the campaign of 1813, in command of a division, he took part in the battle of Lützen and the battle of Bautzen, as well as in the operations of Marshal Macdonald, and at the battle of Leipzig (in which he commanded the XI Corps) he was gravely wounded. After the battle of Bautzen, he was created by Napoleon a count of the Empire.
In the Six Days' Campaign of 1814, and especially at La Rothière and the battle of Montereau, in which he took over command of 2nd corps from Marshal Victor, he won still greater distinction.

Restoration and July Revolution
After the first Bourbon Restoration, he was named by King Louis XVIII Grand Cross of the Legion of Honor and chevalier of St Louis.

During the Hundred Days, Napoleon made Gérard a Peer of France and placed him in command of the IV Corps of the Army of the North. In this capacity Gérard took a brilliant part in the battle of Ligny, and on the morning of 18 June he was foremost in advising Marshal Grouchy to march to the sound of the guns to aid the emperor at Waterloo. Having failed in this he took part in the battle of Wavre.

Gérard retired to Brussels after the fall of Napoleon, and did not return to France until 1817. He sat as a member of the Restoration's Chamber of Deputies in 1822–1824, and was re-elected in 1827.

Gérard took part in the July Revolution of 1830, after which he was appointed minister of war and named a Marshal of France. On account of his health he resigned the office of War Minister in the following October.

Belgian campaign and later distinctions
However, in 1831 he took the command of the Northern Army, and was successful in forcing the army of the Netherlands to withdraw from Belgium (see Belgian Revolution). In 1832 he commanded the besieging army in the famous siege of the citadel of Antwerp.

He was again chosen war minister in July 1834, and served as Prime Minister of the July Monarchy, but resigned in the following October. In 1836 he was named grand chancellor of the Legion of Honour in succession to Marshal Mortier, and in 1838 commander of the National Guards of the Seine département, an office which he held until 1842. He became a senator of the Second Empire in 1852 (before it was formally instituted), and died in the same year, aged 79.

Marriage and descendants
Gérard married Rosemonde de Valence. Their granddaughter was Rosemonde Gérard.

Notes

References

1773 births
1852 deaths
People from Meuse (department)
Counts of the First French Empire
Politicians from Grand Est
Prime Ministers of France
French Ministers of War
Members of the Chamber of Peers of the Hundred Days
Members of the Chamber of Deputies of the Bourbon Restoration
Members of the 1st Chamber of Deputies of the July Monarchy
Members of the 2nd Chamber of Deputies of the July Monarchy
Members of the Chamber of Peers of the July Monarchy
French senators of the Second Empire
Marshals of France
French military personnel of the French Revolutionary Wars
French commanders of the Napoleonic Wars
People of the Belgian Revolution
Grand Cross of the Legion of Honour
Grand Chancellors of the Legion of Honour
Names inscribed under the Arc de Triomphe

Étienne Maurice Gérard


Skrabestål, også kaldet skrabejern, er et redskab af hærdet stål, der anvendes indenfor dybtryksgrafik. Ved koldnålsradering og kobberstik bruges skabestål til at fjerne grater og metalspåner på trykpladen samt fjerne eller mindske uønskede linjer. Ved mezzotinte benyttes skrabestål til at frembringe lyse toner ved skrabning i overfladen, der forinden er bearbejdet med vuggestål.

Varianter

Ved koldnålsradering og kobberstik benyttes et tresidet skrabestål - en treægget kniv med tilspidset og let buet spids med vinkler på hver 60°, mens der ofte anvendes en flad en- eller tveægget variant ved mezzotinte.

Skrabestål fås med og uden træhåndtag og findes i kombinationen polérstål/skrabestål, da disse to redskaber gerne bruges i forlængelse af hinanden.

Andre eksempler på værktøj til dybtryksgrafik
Radérnål, koldnål, polérstål, polérpen, roulette, stikkel, gravstik / gravstikke, vuggestål, punsel, slibesten.

Andre betegnelser
 Dansk: skrabejern, skraber
 Engelsk: scraper
 Italiensk: raschietto
 Tysk: Schaber, Schabemesser, Dreikantschaber
 Spansk: buril rascador
 Fransk: grattoir

Anvendelse af skrabestål
Skrabestål har flere anvendelsesformer.

Klargøring af trykpladens kanter

Trykpladen klargøres med affiling af kanter og hjørner, for at det skarpe metal ikke beskadiger papir og filt under trykningen. Efter filingen udjævnes grater på pladekanterne med et skabestål og evt. polérstål. Hav evt. et særskilt skrabestål udelukkende til dette formål.

Koldnålsradering

Ved koldnålsradering raderer man direkte i en plade af kobber eller zink med en koldnål, en særlig specialhærdet radérnål. Det giver linjer med grater som i en plovfure. Graterne holder på trykfarven både i furen og på de omkringliggende volde, hvilket giver linjen i trykket en ulden karakter. Jo dybere koldnålen har arbejdet sig ned i metallet, des kraftigere fremstår graterne og furerne. Ønsker man at mindske udtrykket, eller vil man rette op på fejl eller ridser i pladen, kan disse udjævnes ved at føre skrabestålet vinkelret henover stregerne, hvorved graterne skæres af. Glat efter med polérstål.

Ridser kan fjernes eller minimeres ved at skrabe skrabestålet henover metallet, både på og omkring ridsen. Sørg for at udhulningen er jævn for at undgå områder, der utilsigtet kan tage imod trykfarve. For at undgå, at der opstår en gråtone i trykket, glattes området efter med et polérstål sammen med smule olie, der mindsker friktionen.

Kobberstik

Kobberstik er en grafisk dybtryksteknik, hvor motivet indgraveres i kobberpladen med stikler med forskellige facetter - form og bredde. Mens stiklen arbejder sig ned i pladen fremkommer der en metalspån, som undervejs bortskrabes med et skrabestål.

Mezzotinte og akvatinte

Overfladen på en kobberplade behandles først med et vuggestål, så der opstår en ensartet mørk overflade modtagelig for trykfarve. Ved at skrabe skrabestålet jævnt henover pladen og glatte efter med polérstål kan man frembringe variationer af lysere farvetoner. Farvetonen afhænger af, hvor dybt skrabestålet er gået i metallet, og hvor meget polérstålet er blevet anvendt. Ved trykplader med akvatinteætsning kan man ligeledes lysne farvetonerne.

Vedligeholdelse

Ved brug mister redskabet noget af sin skarphed, og da netop skarpheden er afgørende for effekten, skærpes skrabestålets vinkler jævnligt ved slibning på en finkornet slibesten.

Litteratur

 Autenrieth, Wolfgang (2010), Neue und alte Techniken der Radierung und Edeldruckverfahren - Ein alchemistisches Werkstattbuch für Radierer,  [Findes også som internet"bog"]

 Chamberlain, Walter (1972), The Thames and Hudson Manual of etching and engraving

 Holstein, Bent (1970), Lær grafik

 Schantz, Philip von (1969), De grafiske metoder

Eksterne henvisninger
 Autenrieth, Wolfgang (1. dec. 2010), Radierwerkzeuge - Neue und alte Techniken der Radierung und Edeldruckverfahren

Video
 Mezzotint Printmaking tool demonstration and guide (9. febr. 2014)

 Copper Plate Scraping and Burnishing (29. sept. 2013)

Noter

Grafik

Skrabestål


أوينو  هي منطقة من مناطق تايتو، طوكيو تشتهر بمحطة أوينو وحديقة أوينو بالإضافة إلى العديد من أشهر متاحف اليابان التاريخية والطبيعية كمتحف طوكيو الوطني، المتحف الوطني للفن الغربي، متحف العلوم الوطني والعديد من المعابد البوذية.

تعتبر أوينو جزء من شيتاماتشي والتي تعني حرفياً المدينة السفلى حيث كان يسكن الصناع والحرفيين وليس الأرستقراطيين أو العسكريين.

مراجع

معالم طوكيو
مناطق طوكيو
مديريات تايتو (طوكيو)

أوينو


Le dème d'Édessa, en  / Dímos Édessas, est un dème du district régional de Pella, en Macédoine-Centrale, Grèce.

Le dème actuel résulte de la fusion, en 2010,  des dèmes d'Édessa et de celui de Vegorítida.

Selon le recensement de 2011, la population du dème compte , tandis que celle de la ville d'Édessa s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Dème en Macédoine-Centrale

Dème d'Édessa


Los carabinos (Carabini) son una tribu de coleópteros adéfagos perteneciente a la familia Carabidae.

Subtribus
Tiene las siguientes subtribus:
 Carabina Latreille, 1802
 Ceroglossina Lapouge, 1927

Referencias

  1802: Histoire naturelle, générale et particulière des Crustacés et des Insectes. Tome 3. F. Dufart, Paris. Internet Archive BHL

Enlaces externos

 Carabidae of the World
 Ground beetles of the tribe Carabini (Carabidae): atlas of beetles of Russia

Carabini


Emil von Sydow ( - ) est un géographe et cartographe allemand né à Freiberg en Saxe.

Biographie
Il est issu de la famille noble  et ses parents,  (1780-1845), un brillant officier des guerres napoléoniennes, et sa mère Wilhelmine, née von Criegern (1789-1867), deviennent des écrivains de renom après le départ de Friedrich pour l'armée.
Avant 1843, il est instructeur de géographie à l'académie militaire d'Erfurt, puis nommé membre de l'Ober-Militär Examinationscommission (Commission supérieure des examens militaires) à Berlin en raison de ses qualifications pédagogiques. En 1849, il commence à donner des cours de géographie au prince Albert de Prusse (1837-1906) et donne peu après des cours de géographie militaire à l'Allgemeinen Kriegsschule (École générale de guerre). De 1855 à 1860, il exerce des fonctions géographiques et cartographiques à Gotha, puis revient à Berlin où, en 1867, il est nommé Abtheilungschef (chef de division) à l'état-major prussien. En 1870, il atteint le grade de colonel et meurt trois ans plus tard à Berlin des suites du choléra .

Il est considéré comme le fondateur de la cartographie scolaire méthodique et se distingue en créant ses propres cartes murales pour l'enseignement en classe. En 1838, il produit une carte physique de l'Asie dans son " Schulmethodischer Wand Atlas " (Atlas mural méthodique pour les écoles) qui est bientôt suivie par des cartes d'autres continents. Sur ces cartes, Sydow développe une méthodologie de couleur pour les caractéristiques du paysage à l'aide de hachures, où le vert est représenté pour les basses terres et le marron utilisé pour les hautes terres. Wilhelm Perthes (1793–1853) de la maison d'édition " Justus Perthes Geographische Anstalt Gotha " est impressionné par le travail de Sydow et en 1849 produit le " Schulatlas in sechsunddreißig Karten " (Atlas scolaire en trente-six cartes), un travail qui connait finalement 39 éditions vers 1887. Sydow a rejoint Justus Perthes en 1855 pour utiliser ses innovations importantes dans la technologie des cartes et la conception de cartes, publiant des séries de cartes en suédois, russe et italien en succession rapide. l'Article Drei Karten-Klippen généralise la connaissance de la projection de la surface de la sphère sur la carte, la représentation de la surface tridimensionnelle de la Terre sur le papier bidimensionnel et la sélection et la généralisation des objets cartographiques, questions de base avec lesquelles Sydow est devenu révolutionnaire . Der Kartographische Standpunkt Europas (Point de vue cartographique de l'Europe) analyse en 12 essais la série de cartes réalisées dans les pays européens, dans laquelle il apporte une contribution importante au développement du langue technique, une contribution à l'histoire culturelle, mais aussi à l'éclairage cartographique militaire. Helmuth von Moltke nomma von Sydow en 1860 à l'état-major avec une affectation en géographie militaire et en tant que chef de la division géographique et statistique. La période créative de Berlin a été voilée et non élucidée pour des raisons de secret. L'historien militaire Bernhard von Poten rapporte que pendant les guerres austro-prussienne et franco-prussienne, Sydow a fourni de manière satisfaisante des cartes pour l'armée.

Un des fils de von Sydow a été tué en tant qu'officier à la bataille de Königgrätz, un deuxième à la bataille de Gravelotte et un troisième a été grièvement blessé. Emil von Sydow est mort du choléra en 1873.

Après la mort de von Sydow, Hermann Wagner (1840-1929), professeur de géographie à Göttingen, conçoit le « Sydow-Wagner Methodischer Schulatlas » (Atlas de l'école méthodique Sydow-Wagner) avec 60 cartes principales et 50 cartes en médaillon, dont la dernière et 23e édition parut en 1944.

Références

Bibliographie

 Wilfried Görtler: Emil von Sydow. Begründer der methodischen Schulkartographie. In: Gothaer Geographen und Kartographen. Haack, Gotha 1985, S. 69–76.
 Franz Köhler: Gothaer Wege in Geographie und Kartographie. Haack, Gotha 1987.
 H. P. Brogiato, W. Sperling: Betrachtungen zur Wandkarte "Asia" von Emil von Sydow (1838). Perthes, Darmstadt 1989.

Liens externes

Cartographe allemand
Géographe allemand du XIXe siècle
Naissance en juillet 1812
Naissance à Freiberg
Naissance dans le royaume de Saxe
Décès en octobre 1873
Décès à Berlin
Décès à 61 ans

Emil von Sydow


John Rathbone Ramsey (* 25. April 1862 in Wyckoff, New Jersey; † 10. April 1933 in Hackensack, New Jersey) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1917 und 1921 vertrat er den Bundesstaat New Jersey im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
John Ramsey besuchte sowohl öffentliche als auch private Schulen in Parkersburg (West Virginia), wo er zwischen 1872 und 1879 lebte. Nach einem anschließenden Jurastudium und seiner 1883 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Hackensack in diesem Beruf zu arbeiten. Zwischen 1895 und 1910 war er als Clerk bei der Verwaltung im Bergen County angestellt. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Republikanischen Partei eine politische Laufbahn ein. Im Jahr 1908 war Ramsey Delegierter zur Republican National Convention in Chicago, auf der William Howard Taft als Präsidentschaftskandidat nominiert wurde. Von 1909 bis zu seinem Tod leitete er die Firma Hackensack Brick Co., die Ziegelsteine herstellte. Außerdem war Ramsey Direktor verschiedener Banken.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1916 wurde er im sechsten Wahlbezirk von New Jersey in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1917 die Nachfolge von Archibald C. Hart antrat. Nach einer Wiederwahl konnte er bis zum 3. März 1921 zwei Legislaturperioden im Kongress absolvieren. In diese Zeit fiel der Erste Weltkrieg. In den Jahren 1919 und 1920 wurden der 18. und der 19. Verfassungszusatz ratifiziert. Dabei ging es um das Verbot des Handels mit alkoholischen Getränken bzw. die bundesweite Einführung des Frauenwahlrechts.

1920 wurde John Ramsey von seiner Partei nicht mehr zur Wiederwahl nominiert. In den folgenden Jahren widmete er sich weiter der Leitung seiner Firma im Ziegelbau. Er starb am 10. April 1933 in Hackensack, wo er auch beigesetzt wurde.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für New Jersey
Mitglied der Republikanischen Partei
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1862
Gestorben 1933
Mann

John R. Ramsey


An Biarum pyrami in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Heinrich Wilhelm Schott, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Adolf Engler. An Biarum pyrami in nahilalakip ha genus nga Biarum, ngan familia nga Araceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 B. p. pyrami
 B. p. serotinum

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Biarum

Biarum pyrami


Mehmed Niyazi Özdemir (d. 8. Nisan 1942, Akyazı - ö. 11 Mayıs 2018, İstanbul), Türk tarihçi, yazar ve mütefekkir.

Hayatı
İlk ve orta okulu Akyazı'da okudu. Liseyi İstanbul Haydarpaşa Lisesi'nde bitirdi. Ardından İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesi'ne girdi ve 1967'de mezun oldu. O zamanlar hukuk fakültesinde takıntısız olarak üçüncü sınıfa geçenler, dekanlığa müracaat edip izin alarak, edebiyat fakültesinin herhangi bir bölümüne de devam edebiliyorlardı. Bu imkândan faydalanarak edebiyat fakültesinin felsefe bölümünden de diploma aldı. Mezuniyetini takiben devlet felsefesi sahasında doktora yapmak için Almanya'ya gitti.

Brilon'daki Goethe Enstitüsü'nde Almanca öğrendi. Marburg Üniversitesi'ne intisap ederek burada Prof. Dr. Ditrich Pirson'un yanında "Türk devletlerinde temel hürriyetler" başlıklı doktora çalışmasına başladı. Uzun yıllar Almanya'da yaşadı. 1988 yılında Türkiye'ye döndü. Tercüman ve Zaman gazetelerinde yazdı. 1987'den itibaren ilk başta haftada üç gün, sonraları haftada bir gün Zaman gazetesinde yazdı. 10. Nisan 2016 tarihinden itibaren her pazar Yeni Şafak gazetesinde köşe yazısı yazmaya başladı. Ayrıca; Genç Akademi, Nizâm-ı Âlem, Türk Yurdu, Ufuk Çizgisi gibi dergilerde makalelerini de zaman zaman batı dergilerinde yayınlandı.

Mehmed Niyazi Özdemir, tezli romanlarıyla tanınan bir yazar ve düşünürdür. Eserlerinde, toplumsal ve sosyal konuları işlemeyi şiâr edinmişti. Felsefî eserlerinde ise Türkiye'nin sosyal yapısı üzerine görüşlerini açıkladı.

Mehmed Niyazi Özdemir, 11. Mayıs 2018 tarihinde İstanbul'da Acıbadem Koşuyolu Hastanesi'nde vefât etti. Cenazesi ertesi gün Marmara İlahiyat Fakültesi Camii'nde öğle namazını müteakip kılınan cenaze namazından sonra  Karacaahmet Mezarlığı'nda toprağa verildi.

Eserleri

Edebî eserleri
Varolmak Kavgası Roman, (1970) ISBN 978-975-437-040-9
İmam-Hatip mezunu idealist bir gencin, Türkiye'deki çarpık zihniyet karşısındaki mücadeleleri ve başından geçenler, eserin konusunu teşkil etmektedir.
Bayram Hediyesi Hikâye, (1971). ISBN 978-975-437-364-6
İki Dünya Arasında Roman, (1977) ISBN 978-975-437-089-8
Tanıtım Yazıları: Almanya'da okuyan bir Türk gencinin bir Alman kızına aşkının hikâyesidir.
Ölüm Daha Güzeldi Roman, ISBN 978-975-437-005-8

(Türkiye Millî Kültür Vakfı Ödülü verildi)
Azerbaycan'dan Türkiye'ye sığınmış ve Türkiye'de Ağır Ceza Reisliği'nden emekli olmuş ve rahmete kavuşmuş bir Azerbaycanlı Türk'ün, anayurdunda başından geçenler etrafında cereyan eden bir roman.
Yazılamamış Destanlar Hikâye, ISBN 978-975-437-047-7
Said Nursî ve arkadaşları Süleyman Askerî, Eşref Kuşçubaşı gibi zevatın Balkan Harbi'nde Edirne'yi Bulgarlar'dan geri alışları ve Batı Trakya'da ilk Türk Cumhuriyeti'ni kuruşlarının belgeler dayanan hikâyesidir.
Çanakkale Mahşeri Tarihi Roman, ISBN 978-975-437-276-2

Çanakkale Savaşı'nı destanî tonda anlatan roman, (1998) (Türkiye Yazarlar Birliği Ödülü).
Dâhiler ve Deliler Hatıra-Roman, (2001) ISBN 978-975-437-380-6
Daha Dün Yaşadılar Roman, (2006) ISBN 978-975-437-573-1
Akyazı'nın ilçe olma aşamasında yaşanan dostluk öyküleri anlatılıyor.
Doğunun Ölümsüz Çocuğu Roman, (2008) ISBN 978-975-437-735-4
 Yemen! Ah Yemen! Tarihi Roman, (2004) ISBN 978-975-437-484-1
Plevne Tarihi Roman, (2011) ISBN 978-975-437-857-3

Fikrî eserleri
İslam Devlet Felsefesi (1988). ISBN 978-975-437-022-5
Yazar bu kitapta İslâm'ın temel prensipleriyle İslâm tarihinde geçmiş uygulamaları hukuk mantığıyla ele alarak İslam'da "devlet"in ne olduğunu ortaya koymaya çalışmaktadır.
Millet ve Milliyetçilik (1979).
Türk Devlet Felsefesi (1989). ISBN 978-975-437-108-6
Türkiye'nin Meseleleri-I (1992).
Türkiye'nin Meseleleri-II (1992).
Medeniyet Ülkesini Arıyor(1999).
Medeniyetimizin Analizi ve Geleceği (2000). ISBN 978-975-437-331-7
Millet ve Türk Milliyetçiliği (2000). ISBN 978-975-437-349-3
Türk Tarih Felsefesi (2008). ISBN 978-975-437-697-5

Kaynakça

1942 doğumlular
20. yüzyıl Türk yazarları
21. yüzyıl Türk yazarları
Resim aranan yazarlar
20. yüzyıl Türk tarihçileri
21. yüzyıl Türk tarihçileri
Türk araştırmacılar
20. yüzyıl Türk gazetecileri
21. yüzyıl Türk gazetecileri
İstanbul Üniversitesi Hukuk Fakültesinde öğrenim görenler
2018 yılında ölenler
İstanbul'da ölenler
Karacaahmet Mezarlığı'na defnedilenler

Mehmed Niyazi Özdemir


Regimentul 48/49 Infanterie  a fost o unitate de nivel tactic de rezervă constituită la începutul anului 1917, prin contopirea Regimentului 48 Infanterie și Regimentului 49 Infanterie.

În timpul campaniei din anul 1916 cele două regimente au făcut parte din Brigada 26 Infanterie. Ca urmare a pierderilor suferite, în cadrul procesului de reorganizare a armatei de la începutul anului 1917, s-a decis contopirea celor două unități într-un singur regiment și păstrarea acestuia în organica Brigăzii 26 Infanterie, alături de Regimentul 47/72 Infanterie.

Campania anului 1917

În campania din anul 1917, Regimentul 47/72 Infanterie  a participat la acțiunile militare în dispozitivul de luptă al Diviziei 13 Infanterie, luând parte la Bătălia de la Mărășești. În această campanie, regimentul a fost comandat de locotenent-colonelul Alexandru Rotaru.

Note

Bibliografie
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1941
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român'', vol. V, Editura Militară, București, 1989

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Regimentul 48 Infanterie
Regimentul 49 Infanterie

Unități militare române din Primul Război Mondial

Regimentul 48/49 Infanterie (1916-1918)


Wadamisaki est une station de la ligne Kaigan du métro municipal de Kobe. Elle est située dans l'arrondissement Hyōgo-ku de Kobe, préfecture de Hyōgo au Japon. Elle est en correspondance avec la gare de Wadamisaki (JR).

Mise en service en 2001, elle est desservie par les rames de la ligne Kaigan (bleue).

Situation sur le réseau

Établie en souterrain, Wadamisaki est une station de passage, au point kilométrique (PK) 4,6, de la ligne Kaigan (bleue) du métro municipal de Kobe. Elle est située entre la station Chūō-Ichibamae, en direction du terminus sud Sannomiya-Hanadokeimae, et la station Misaki-Kōen, en direction du terminus nord Shin-Nagata.

Elle dispose d'un quai central encadré par les deux voies de la ligne.

Histoire

Bien que le nom de la station soit Wadamisaki, elle a pris le surnom de  (littéralement: station devant l'hôpital Mitsubishi de Kobe).

C'est le  que  la station de métro est inauguré
En , la fréquentation journalière de la station était de  10, 042 personnes.

Services aux voyageurs

Accès et accueil
La carte PiTaPa est possible pour l'accès aux portillons d'accès aux quais.

Desserte

Intermodalité

À proximité
La station dessert notamment : l'Artillerie côtière de Wadamisaki, le Stade du parc Misaki, le sanctuaire shinto Wada-jinja et le sanctuaire shinto Mitsuishi-jinja.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Transport ferroviaire au Japon
 Bureau des transports municipaux de Kobe
 Métro municipal de Kobe
 Ligne Kaigan

Lien externe
 .
 .

Station de métro mise en service en 2001
Ligne Kaigan
Station du métro municipal de Kobe

Wadamisaki (métro municipal de Kobe)


Edgar Lissel (* 1965 in Northeim, Deutschland), ist ein bildender Künstler.

Leben
Lissel studierte nach beruflichen Erfahrungen als Schriftsetzer und Druckvorlagenhersteller Kommunikationsdesign mit dem Schwerpunkt Fotografie an der Hochschule Darmstadt.

Seit 1993 arbeitet Edgar Lissel als bildender Künstler. In seinen interdisziplinären Projekten spürt Edgar Lissel den Spannungen zwischen Naturwissenschaft, Kunstgeschichte, Archäologie und künstlerischer Intention nach und untersucht Bildprozesse und den ephemeren Zustand des Bildes.

In seinen frühen Arbeiten nutzte Edgar Lissel in der Zeit von 1993 bis 1995 die Technik der Camera Obscura und verwandelte einen Lastkraftwagen in eine Lochkamera. Mit seinen Bildern von Architekturen aus dem italienischen Faschismus und dem deutschen Nationalsozialismus wurde er 1996 auf die Biennale für Architektur nach Venedig eingeladen. In weiteren Projekten verwandelte er ganze Wohnräume (1995 bis 1997) und Museumsvitrinen (1999 bis 2002) in eine Camera Obscura. In diesen Arbeiten vermischen sich die Fotogramme der Objekte in der Kamera mit dem Abbild außerhalb der Lochkamera.
Später untersuchte Edgar Lissel die direkte Lichteinwirkung auf Bakterienkulturen. Er nutzte die fototaktischen (Phototaxis) Eigenschaften (die Bewegung zum Licht) der Cyanobakterien für seine künstlerische Bildproduktion. So zum Beispiel in der Domus Aurea in Rom. Bakterien, die für den Verfall der dortigen Fresken verantwortlich waren, nutzte er für einen neuen Bildprozess.
Seit 2004 setzt Edgar Lissel die körpereigene Hautflora für seine Bildproduktion ein. In Zusammenarbeit mit verschiedenen Wissenschaftlern entstehen Körperabdrucke durch die Bakterien auf seiner Hautoberfläche, die auf verschiedenen Nährböden und Leinenstoffen fixiert werden.

Arbeiten Lissels befinden sich u. a. in den Sammlungen National Gallery of Canada, Sammlung der Bundesrepublik Deutschland, Victoria & Albert Museum London, Museum der Moderne Salzburg, MUSA Museum auf Abruf – Sammlung zeitgenössischer Kunst der Stadt Wien.

Seit 1998 unterrichtet Edgar Lissel Kunst und Fotografie an verschiedenen Universitäten und Hochschulen in Österreich (2005–2009 Universität für angewandte Kunst Wien) und Deutschland, zuletzt 2010 als Gastprofessor an der Folkwang Universität der Künste in Essen. Er lebt in Wien.

Publikationen

2008 – "Vom Werden und Vergehen der Bilder - Edgar Lissel", Verlag Schlebrügge Wien, ISBN 978-3-85160-139-8

2000 – "Edgar Lissel, Räume/Rooms", EIKON Sonderdruck #5, Wien

1995 – "Illusion der Macht", NS-Bauten fotografiert mit der Camera obscura von Edgar Lissel, Text von Dieter Bartetzko, Galerie AEDES Berlin

Auszeichnungen und Preise (Auswahl)
2010 – Österreichisches Staatsstipendium für künstlerische Fotografie
2007 – Schober-Preis der DGPh
2005 – Stipendium Villa Massimo/Casa Baldi
2004 –  Marianne Brandt Preis
2004 –  mention spéciale, Prix Vevey Switzerland

Weblinks
Webpräsenz

Fotograf (20. Jahrhundert)
Fotograf (21. Jahrhundert)
Fotograf (Essen)
Fotograf (Wien)
Deutscher
Geboren 1965
Mann

Edgar Lissel


Chaetura es un género de aves apodiformes de la familia de los vencejos (Apodidae). Agrupa a once especies nativas de América.

Especies
Se distinguen las siguientes especies:

 Chaetura brachyura (Jardine, 1846) -- vencejo rabón
 Chaetura chapmani Hellmayr, 1907 -- vencejo de Chapman
 Chaetura cinereiventris P. L. Sclater, 1862 -- vencejo ceniciento
 Chaetura egregia Todd, 1916 -- vencejo egregio
 Chaetura fumosa Salvin, 1870
 Chaetura martinica (Hermann, 1783) -- vencejo de Martinica
 Chaetura meridionalis Hellmayr, 1907
 Chaetura pelagica (Linnaeus, 1758) -- vencejo de chimenea
 Chaetura spinicaudus (Temminck, 1839) (sinonimia: Chaetura spinicauda) -- vencejo lomiblanco
 Chaetura vauxi (J. K. Townsend, 1839) -- vencejo de Vaux
 Chaetura viridipennis Cherrie, 1916

Una especie extinta, denominada Chaetura baconica, fue descrita en base a restos fósiles que datan del Mioceno tardío, encontrados en Hungría.

Referencias

Enlaces externos

Apodidae

Géneros de aves

Chaetura


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Šaľa enthält die fünf nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Šaľa im Okres Šaľa.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

Weblinks

!
Sala


El distrito de Sankt Johann im Pongau es un distrito político del estado de Salzburgo (Austria). Se corresponde con la región de Pongau. La capital del distrito es la ciudad de Sankt Johann im Pongau.

Localidades con población (año 2018)

El distrito de Sankt Johann im Pongau se divide en 25 municipios, 3 de los cuales son ciudades y 7 son ciudades-mercado.

Ciudades
 Bischofshofen (10 087)
 Radstadt (4710)
 Sankt Johann im Pongau (10 260)

Ciudades-mercado
 Altenmarkt im Pongau (3486)
 Bad Hofgastein (6727)
 Großarl (3634)
 Sankt Veit im Pongau (3330)
 Schwarzach im Pongau (3526)
 Wagrain (3127)
 Werfen (3085)

Municipios
 Bad Gastein (5838)
 Dorfgastein (1649)
 Eben im Pongau (2005)
 Filzmoos (1352)
 Flachau (2625)
 Forstau (515)
 Goldegg (2216)
 Hüttau (1555)
 Hüttschlag (974)
 Kleinarl (743)
 Mühlbach am Hochkönig (1629)
 Pfarrwerfen (2174)
 Sankt Martin am Tennengebirge (1406)
 Untertauern (453)
 Werfenweng (766)

(Entre paréntesis, población a 15 de mayo de 2001.)

Galería de imágenes

Enlaces externos

Sankt J

Distrito de Sankt Johann im Pongau