උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමි (1930 මාර්තු 17 - 2015 අප්‍රේල් 8) සියම් නිකායේ අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ 20 වැනි මහානායක ධුරය දැරූ ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධ භික්ෂුවකි.[1]

උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමි (1930 මාර්තු 17 - 2015 අප්‍රේල් 8) සියම් නිකායේ අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ 20 වැනි මහානායක ධුරය දැරූ ශ්‍රී ලාංකික බෞද්ධ භික්ෂුවකි.

උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමියෝ 1930 මාර්තු මස 17 වැනි දින කුරුණෑගල දිස්ත්‍රික්කයේ වාරියපොළ කළුගමුව උඩුගම ග්‍රාමයේ දී ජේ. ජේ.එම්.පුංචි බණ්ඩා සහ මුතු මැණිකේගේ පවුලට දාව උපත ලැබිය. සංඝ ශාසනයට ඇතුළත් වීමට පෙර උඩුගම රජයේ පාසලෙන් මූලික අධ්‍යාපනය ලැබීය. 1945 ජුලි 21 වැනි දින අස්ගිරි මහා විහාරයට සාමණේර භික්ෂූ ශාසනයට ඇතුළත් වූ උන්වහන්සේ වයස අවුරුදු 21 දී සාමණේර නමක් වශයෙන් 1951 ජුනි 12 වැනි දින අස්ගිරි මහා විහාරයේ ඓතිහාසික මංගල උපෝසථාගාරයේදී උපසම්පදාව ලැබූහ. , උසස් අධ්‍යාපනය ලැබුවේ මාතලේ ධර්මරාජ මහා පිරිවෙනෙන්. උන්වහන්සේ අපවත් වී වදාළ අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ මහානායක උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත රතනපලාභිධාන මහානායක හිමියන්ගේ (1893-1970) ශිෂ්‍යයෙකි.

1966 දී බුද්ධරක්ඛිත හිමියන් අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ කීර්තිමත් කාරක මහා සංඝ සභාවේ සභිකයෙකු ලෙස පත් කරන ලදී. මහනුවර ශ්‍රී දළදා මාලිගාවේ ශ්‍රී දළදා මාලිගාවේ ප්‍රධාන භාරකරු ලෙස අවස්ථා ගණනාවකදී කටයුතු කළේය. උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමියෝ 1992 වසරේ දඹුල්ල රජමහා විහාරාධිපති ධුරයට පත්වූහ. පලිපාන ශ්‍රී චන්දානන්ද මහානාහිමියන් 1999 දෙසැම්බර් 13 වැනි දින අපවත් වීමෙන් පසු අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ මහානායක පදවියට පත් විය. ධර්මදූතයෙකු වශයෙන්, බුදුදහම ප්‍රචාරණය සඳහා කොරියාව, තායිලන්තය, ජපානය, ඉන්දියාව, සිංගප්පූරුව, තායිවානය, චීනය, ටිබෙටය, හොංකොං, බුරුමය සහ කාම්බෝජය වැනි අවස්ථා ගණනාවකදී ඔහු විදේශ රටවල් කිහිපයකට සංචාරය කළේය.

උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමියන් සති කිහිපයක් රෝගාතුරව 2015 මාර්තු 10 වැනිදා සිංගප්පූරුවේ මවුන්ට් එළිසබෙත් රෝහලට ඇතුළත් කෙරිණි. ඔහු මීට වසර කිහිපයකට පෙර වකුගඩු බද්ධ කිරීමේ සැත්කමකට භාජනය වී ඇත. ඔහු නියුමෝනියාව සහ වකුගඩු රෝගය සඳහා 2015 අපේ‍්‍රල් 6 වන දින දක්වා රෝහලේ ප‍්‍රතිකාර ලබා ගත් අතර පසුව ඔහුගේ තත්ත්වය නරක අතට හැරී වහාම දැඩි සත්කාර ඒකකයට මාරු කර යවන ලද අතර අවසානයේ ඔහු දින දෙකකට පසු 2015 අපේ‍්‍රල් 8 වන දින මිය ගියේය. ඒ වන විට ඔහුගේ වයස අවුරුදු 85 කි. ඔහුගේ මරණය ගැන. උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමියන්ගෙන් පසු අස්ගිරි පාර්ශ්වයේ 21 වැනි මහානායක ධූරයට පත් වූයේ ගලගම ශ්‍රී අත්තදස්සි මහනාහිමියන් විසිනි.

උඩුගම ශ්‍රී බුද්ධරක්ඛිත හිමි


Entre-os-Rios foi uma freguesia portuguesa do concelho de Penafiel, foi extinta sendo o seu território integrado na freguesia de Eja.

A Igreja de São Miguel de Entre-os-Rios situa-se num importante território do período da Reconquista Cristã, a "civitas de Anégia".

Antigas freguesias de Penafiel

São Miguel de Entre-os-Rios


Genelkurmay,  silahlı kuvvetleri komuta etmek için kurulan en üst düzey kuruluştur.

Genelkurmay, orduda politikaları oluşturup yayması, emirleri aktarması ve çalışmalara nezaret etmesiyle, tümen ve daha üst düzey askerî birimlerin komutanlarına yardım eden bir grup subaydan oluşur.

Normalde yönetim, istihbarat, harekât, eğitim, lojistik ve diğer şubeler ile fonksiyonel çizgisinde organize edilir.

Kaynakça

Genelkurmay


ක්‍රි.පූ. 1,900,000 (මිලියන 1.9) තරම් ඈත කාලයක සිටම ඉන්දියාව සහ ඒ ආශ්‍රිත ප්‍රදේශ (ආදී) මානව ජනාවාසයන්ව පැවති බවට පුරාවිද්‍යාත්මක සාක්ෂ්‍ය හමුවී ඇත. 1983 දී සොයාගනු ලැබූ පන්ජාබ් සහ පාකිස්ථානයේ උතුරු දිග ප්‍රදේශ තුළ පවතින Riwat අඩවිය තුළින් එම සාක්ෂ්‍ය හමුවී ඇත. තවද වර්තමාන ඉන්දියාව, නේපාලය හා පාකිස්ථානය අතර පිහිටන සෝනියන් අඩවිය, වසර 500,000 — 125,000 කට පෙර පැවති පුරාවිද්‍යාත්මක සංස්කෘතියක් පිළිබඳ තොරතුරු හෙළිදරව් කරයි.

නූතන මානවයා පිළිබඳ පැරණිතම තොරතුරු ඉන්දියාවෙන් හමුවන්නේ ලෝකඩ යුගයට (ක්‍රි.පූ. 3300–1300) අයත් ශිෂ්ටාචාරයක් වන ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරය ඇසුරිණි. එය  ක්‍රි.පූ. 2600 – 1900 අතර කාලයේ දී සමෘද්ධිමත්ව පවතින්නට ඇතැයි විශ්වාස කෙරේ.

ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරය

1922 දී ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරය අනාවරණය කර ගන්නා ලදී. මෙම ශිෂ්ටාචාරය හරප්පා ශිෂ්ටාචාරය වශයෙන් ද හඳුන්වනු ලැබේ. මෙය වර්ග සැතපුම් 840,000ක පමණ විශාල ප්‍රදේශයක පැතිර පැවති බව පංජාබ්, සින්ඩි සහ බලුකිස්ථාන් ආදී ප්‍රදේශ වල කරන ලද කැණීම්වලින් අනාවරණය වී තිබේ. දැනට සොයා ගෙන ඇති පුරාවිද්‍යාත්මක වටිනාකමකින් යුක්ත භුමි භාග 40ක් අතරින් තුනක් ඉතා වැදගත් වේ. ඒවා නම් මොහෙන්ජෝදාරෝ, හරප්පා සහ ලෝතාල් යන ස්ථානයි. මෙම ශිෂ්ටාචාරය පිලිබඳ ලිඛිත මූලාශ්‍ර සොයා ගෙන නොමැති අතර සොයා ගෙන ඇති මුද්‍රා වල ඇති අකුරු ද තවම කියවා නැත. එබැවින් මෙම ශිෂ්ටාචාරය පිළිබඳ නිශ්චිත නිගමන වලට එළඹිය නොහැකිය. නමුත් ප්‍රසිද්ධ පුරාවිද්‍යාඥයින් සහ ඉතිහාසඥයින් කීප දෙනෙකු එම සංස්කෘතිය පිළිබඳ යම් යම් අර්ථ නිරූපණ ඉදිරිපත් කොට ඇත.

හරප්පා

හරප්පා සංස්කෘතිය පිළිබඳ ටාටා ආයතනය මගින් සිදුකළ රේඩියෝ-කාබන් කාල නිර්ණ පරීක්ෂණ මගින් එම ශිෂ්ටාචාරය ක්‍රි.පූ. 3000 සහ ඒ ආසන්න කාල පරිච්ඡේදය තුළ සමෘද්ධිමත්ව පැවති බව අනාවරණය වී තිබේ. මෙම භුමි ප්‍රදේශයේ තිබී සොයාගත් හිස් කබල් කීපයක් පරික්ෂා කිරීමෙන් පසු ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරයේ නිර්මාතෘවරු පිලිබඳ විද්වතුන්ගේ මතය වන්නේ එම මිනිසුන් ප්‍රොටෝ ඔස්ට්‍රොලොයිඩ්, මධ්‍යධරණී, ඇල්පයින්, මොන්ග්ලොයිඩ් ආදී මනුෂ්‍ය වර්ගවල සම්මිශ්‍රණයක් වූ බවයි. හරප්පා ප්‍රදේශයේ බොහෝ ලක්ෂණ හඳුනා ගැනීමටත් නොහැකි වන තරමට විනාශ වී තිබේ.

මොහෙන්ජෝදාරෝ

විශිෂ්ට නගර සැලසුමකින් යුක්ත වීම මොහෙන්ජෝදාරෝවේ මැනවින් කැපී පෙනෙන ලක්ෂණයකි. විසිතුරු ජලාපවාහන ක්‍රම සහ පිරිසිදු බව ආදී ලක්ෂණ වලින් ද මෙම ප්‍රදේශය පොහොසත්ව පැවතිණි.

සමාජ ආර්ථික ක්‍රමය

ඉන්දු නිම්න ශිෂ්ටාචාරයේ පරිහානිය
හරප්පා හා මොහෙන්දෝජාරෝව මුල්කරගෙන ඇති වූ සභ්‍යත්වය බිඳවැටුනේ කුමන හේතු සාධක මත ද යන්න නිශ්චිත නැත. උගත් වියත් පිරිස විවිධ දෘෂ්ටීන්හි පිහිටා සිට කරුණු දක්‌වයි. ඒවා අතර පරස්‌පර විරෝධි මතවාද බොහොමයක් ඇත.
සතුරු ආක්‍රමණයක්
ජලගැල්මක්
හදිසි ගින්නක්
ස්වාභාවික ආපදා
ප්‍රජා පීඩක පාලනය
සමකාලීන ශිෂ්ටාචාර බිඳ වැටීම.

ක්‍රි. පූ. 2000 දී මෙසපොතේමියාව බිඳ වැටීමෙන් හරප්පා සභ්‍යත්වය කෙමෙන් පරිහානියට ගමන් කළ බවද උගත්හු පවසති. හරප්පා සහ මොහෙන්දෝජාරෝ මුල් කරගෙන ඇරඹි සභ්‍යත්වය දියුණු මට්‌ටමක පැවතිය ද ක්‍රි.පූ 1750 දී පමණ පරිහානියට ගමන් කර තිබේ.

වෛදික ශිෂ්ටාචාරය
වෛදික ශිෂ්ටාචාරයේ ආදී කර්තෘන් වූයේ ඉන්දු ආර්ය ජනතාව යි. ඔවුහු මුල් කාලයේ පදිංචිව සිටි ආසියාවේ බටහිර ප්‍රදේශ වල සිට, ඔවුන්ගේ සතුන්ට ප්‍රමාණවත් තරම් තණකොළ නොමැති වීම, ජනගහනය වැඩිවීම, දේශගුණික වෙනස්වීම් සහ අලුත් ප්‍රදේශ සොයා යාමේ කුතුහලය වැනි විවිධ සාධක නිසා දකුණට සංක්‍රමණය වූහ. ඒ ක්‍රි.පූ. 2800 තරම් කාලයේ දී යි. ක්‍රි.පූ. 2000 දී පමණ ආර්යයන් මුලින්ම ඉන්දියාවට ඇතුළු වීමේදී එහි පදිංචිව සිටි දේශීය ජනයා එයට විරුද්ධ වූ අතර එහි ප්‍රතිඵල වශයෙන් සංග්‍රාම රාශියක් ආරම්භ විය. අවසානයේ පරාජයට පත් දේශීය ජනතාව ආර්ය ජනතාව සමඟ සම්මිශ්‍රණය විය.

වෛදික සාහිත්‍ය
ආර්යයන් පිළිබඳ ව තොරතුරු බොහොමයක් ලබා ගෙන ඇත්තේ චතුර් වේද ග්‍රන්ථ වලිනි. ඒ අතරින් වඩා පැරණිම සහ වඩාත්ම වැදගත් කෘතිය ඍග් වේදය යි.

හින්දු අධිරාජ්‍යවාදය
මගධ ප්‍රදේශය කේන්ද්‍ර කොටගෙන ප්‍රබල අධිරාජ්‍ය තුනක උපත සිදු විය. හින්දු ආගමට අමතරව ජෛනාගමට සහ බුද්ධාගමට පාලකයන්ගේත් ධනවත් වෙළෙඳුන්ගේත් අනුග්‍රහය ලැබුණි. තක්ෂිලාව ශ්‍රේෂ්ටතම අධ්‍යාපන මධ්‍යස්ථානයක් බවට පත් වී තිබුණි. කෘෂිකාර්මික සහ කාර්මික ක්ෂේත්‍රවල සැලකිය යුතු ප්‍රගතියක් දක්නට ලැබුණි. බරණැස, සාකේත, කෞසම්බි, ශ්‍රාවස්ති, වේසාලි වැනි නගර බිහිවීමත් සමඟ වෙළඳ සහ වාණිජ කටයුතු ශීඝ්‍රයෙන් දියුණුවට පත් විය. නූතන කැණීම් වලින් රජවරු සහ ප්‍රභූවරු කලා සහ ගෘහ නිර්මාණ ක්ෂේත්‍ර වලට අනුග්‍රහය දැක්වූ බව අනාවරණය වේ.

මගධයේ නන්ද
මගධයේ හර්යංක රාජ වංශය බිඳ වැටීමත් සමඟ නන්ද වංශය එහි බලය පිහිටුවා ගත්තේ ය. එහි ආරම්භකයා මහා පද්මනන්ද නම් විය. ඔහු පහත යැයි සම්මත පවුලක උත්පත්තිය ලැබූ අයෙකි. නන්ද අධිරාජ්‍යය අවන්තියේ සිට අංග ජනපදය දක්වා ව්‍යාප්ත විය. කාලිංග රාජධානිය ද නන්ද පාලනයට යටත් වූවා විය හැකිය. මෙම වංශයේ අවසාන පාලකයා වූ ධනනන්ද (ක්‍රි.පූ. 300) කෘර පාලකයෙකු විය. ඔහු බලයෙන් පහ කිරීමට කුමන්ත්‍රණය කළ ඔහුගේ සතුරෝ හමුදාවේ අණ දෙන නිලධාරියෙකු වූ චන්ද්‍රගුප්ත මෞර්යගේ සහාය පැතූහ. කෞටිල්‍ය හෙවත් චානක්‍ය නම් බ්‍රාහ්මණයාගේ ද සහාය ඇතිව ධනනන්ද පාලනය පරාජයට පත් කළ චන්ද්‍රගුප්ත මගධ අධිරාජ්‍යය තුළ සිය බලය පිහිටු විය.

ඇලෙක්සැන්ඩර්ගේ ආක්‍රමණ

ක්‍රි.පූ. 327 දී මහා ඇලෙක්සැන්ඩර් විසින් ඉන්දියාව ආක්‍රමණය කරන ලදී. ග්‍රීක හමුදාව දැකීමෙන් බියට පත් වූ තක්ෂිලාවේ ආම්භී රජු කිසිදු විරුද්ධවාදී කමකින් තොරව ඇලෙක්සැන්ඩර්ගේ ආධිපත්‍යයට යටත් වූ අතර ආක්‍රමණිකයාට මැනවින් සත්කාර කළේ ය. ඉන්දියාවේ සිට ආපසු යන ගමනේ දී සුසා නම් ස්ථානයේ දී (ක්‍රි.පූ. 323 දී) ඇලෙක්සැන්ඩර් අධිරාජයා මරණයට පත් විය.

මෞර්ය රාජ වංශය

චන්ද්‍රගුප්ත
මගධයේ බලය ලබා ගැනීමෙන් පසු චන්ද්‍රගුප්ත ආක්‍රමණික ක්‍රියාවලියක් මගින් ඉන්දියාවේ තිබු ස්වාධීන රාජ්‍ය විශාල සංඛ්‍යාවක් සිය අධිරාජ්‍යයට ඈඳා ගෙන උතුරු ඉන්දියාවේ ආධිපත්‍යය සෙසු ප්‍රදේශ වලට ද තහවුරු කිරීමට සමත් විය. ඔහුගේ පාලන කාලය වසර 24 ක් විය.

බින්දුසාර
ක්‍රි.පූ. 300 දී පමණ චන්ද්‍රගුප්ත මෞර්යගෙන් පසුව ඔහුගේ පුත් බින්දුසාර රජ විය. ඔහු වසර 27ක් පමණ රජ කළ බව සාමාන්‍ය පිළිගැනීම වුවත් ඔහුගේ පාලන සමය පිළිබඳ වැඩිමනත් තොරතුරු දැනගන්නට නැත. ඔහු අමිත්‍රඝාතක ලෙස ද හැඳින්විණි. එහි අරුත 'සතුරන් විනාශ කරන්නා' යන්නයි.

අශෝක

බින්දුසාර රජුගෙන් පසු ඔහු පුත් අශෝක රජ විය. වංශ කතා වලට අනුව අශෝක ඔහුගේ සහෝදරයන් 99 දෙනෙකු මරා රජකම ලබා ගෙන ඇත. ඔහු විසින් කාලිංග රාජධානිය ආක්‍රමණය කිරීමට කළ යුද්ධයේ අති බිහිසුණු තත්ත්වය අශෝක අධිරාජ්‍යයාගේ 13 වන සෙල් ලිපියේ දැක්වේ.

කාලිංග යුද්ධයේ සිදු වූ විනාශයත් සමඟ උපන් චිත්ත සන්තාපය නිසා මින් ඉදිරියට තමා කිසිම යුද්ධයක් නොකරන බවත් දහම් පණිවුඩය පතුරවාලමින් මිනිසුන්ගේ සිත්සතන් ජය ගැනීමට ක්‍රියා කරන බවත් ප්‍රකාශයට පත් කළේය. එලෙසින්ම ක්‍රියා කළ ඔහු මහජනතාවගේ අධ්‍යාත්මික හා භෞතික සුභ සාධනය සලසා දීම සඳහා දිවා රෑ වෙහෙසුණි.

අශෝක අධිරාජ්‍යයාගෙන් පසුව මෞර්ය අධිරාජ්‍යය ශීඝ්‍රයෙන් පරිහානියට පත් විය. මෞර්ය අධිරාජවරුන් විධිමත් පාලන රටාවක් ද සංවිධානය කළ බවට සාධක ඇත.

පශ්චාත් මෞර්ය අවධිය

ශුංගයෝ
මෞර්ය රාජවංශයේ අවසාන රජුගේ සෙන්පතියා වූ පුශ්‍යමිත්‍ර ශුංග හමුදා ආචාරයක දී හමුදාව ඉදිරියේම තම රජු මරා දමා මෞර්ය අධිරාජ්‍යයේ ප්‍රධාන කොටස වූ මධ්‍ය ප්‍රදේශයේ පාලනය තමන් යටතට ලබා ගත්තේය. එහෙත් සෙසු ප්‍රදේශ වල සිටි පාලකයන් ස්වකීය ස්වාධීනත්වය ප්‍රකාශ කළ බැවින් අධිරාජ්‍යය කොටස් වලට බෙදී ගියේය.

කාන්ච පාලනය
ශුංග වංශයේ අවසාන පාලකයා වූ දේවභූති රජු මරාදමා ඔහුගේ ප්‍රධාන ඇමති වූ බ්‍රාහ්මණ වංශික වාසුදේව කාන්ච මගධ අධිරාජ්‍යයේ සිහසුනට පත් විය. කාන්ච පාලනය අවුරුදු 45ක් පමණ පැවතිණි.

ඩෙකෑනයේ සාතවාහන පාලනය
ක්‍රි.පූ. 30 දී පමණ සාතවාහන හෙවත් ආන්ද්‍රයන් විසින් කාන්ච වංශිකයන් බලයෙන් පහකොට ඩෙකෑනයේ සිය බලය පිහිටුවා ගන්නා ලදී. මෙම පාලන සමය ගැන තොරතුරු පුරාණ ග්‍රන්ථ, සෙල්ලිපි සහ කාසි යනාදී මූලාශ්‍ර මගින් සොයාගත හැකිය. සාතවාහනයන්ගේ මුල්ම පාලකයා වූයේ ශිමුඛ රජුය. ක්‍රි.ව. 3 වන සියවසේ දී පමණ සාතවාහන බලය මුළුමනින්ම පාහේ අභාවයට පත්විය.

ඉන්දියාවේ ග්‍රීක පාලනය
ශුංග පාලන සමයේ දී ග්‍රීකයෝ ඉන්දියාවේ වයඹදිග ප්‍රදේශවල රාජධානි පිහිටුවා ගත්හ. ඩිමිට්‍රියස් නම් ග්‍රීක පාලකයා ඇෆ්ඝනිස්තානය, පංජාබ් සහ සින්ධ් යන ප්‍රදේශවල සිය ආධිපත්‍යය පිහිටුවා ගත්තේය. මෙනැන්ඩර් රජු ඩිමිට්‍රියස්ගේ අනුප්‍රාප්තිකයා විය. ඔහු බුදුදහම උගත් ශ්‍රේෂ්ට විද්වතෙකු සහ එම ආගමේ ශ්‍රේෂ්ට අනුග්‍රාහකයෙකු ද විය. මෙනැන්ඩර් රජු හා ශ්‍රේෂ්ට බෞද්ධ උගතෙකු වූ නාගසේන හිමියන් අතර ඇති වූ ධර්ම සාකච්ඡා මිලින්ද ප්‍රශ්නය නමැති පාලි කෘතියෙහි අඩංගු වී ඇත. අන්ටියාල්කිදාස් තවත් වැදගත් ග්‍රීක පාලකයෙකි. ශකවරුන් ග්‍රීක ප්‍රදේශ ආක්‍රමණය කිරීමත් සමඟ ඉන්දියාවේ ග්‍රීක බලය පරිහානියට පත්විය.

පාර්තියන්වරු
පාර්තියන්වරු හෙවත් පල්ලවයෝ සෙලියුකිඩ් නම් තම ස්වාමියාට විරුද්ධව කැරලි ගසා ස්වාධීන රාජ්‍යයක් පිහිටුවා ගත්හ. ශ්‍රේෂ්ටතම පාර්තියන් පාලකයා වූයේ ගොන්ඩොපර්න්ස් ය. ඔහු සහ ඔහුගේ පවුලේ සාමාජිකයන් කිතු දහම වැළඳ ගත් බව කියවේ.

ශක හෙවත් සීතියන්වරු
යු-ඒ චී නම් ගෝත්‍රික ජනතාව විසින් ඔවුන්ගේ නිජබිම් වලින් පලවා හරිණු ලදුව ශකවරු ඉන්දියාවට ඇතුළු වී මතුරා, තක්ෂිලා සහ මාල්වා, කතියවාර් නමින් රාජධානි තුනක් පිහිටුවා ගත්හ. මතුරා හා තක්ෂිලා සහ මාල්වා පාලනය කළ පාලකයන් උතුරු ශත්‍රපයන් ලෙසද කතියවාර් පාලකයන් බටහිර ශත්‍රපයන් ලෙසද හැඳින්විණි.

කුෂාණවරු
චීන දේශ සීමාව භූමිය කොටගෙන සිටි යූඒ-චී ගෝත්‍රය ක්‍රි.පූ. 165 දී පමණ එම ප්‍රදේශයෙන් එළවා දමන ලදුව බටහිරට පැමිණ ඔක්සස් මිටියාවතේ සිටි පාර්තියන්වරුන් එළවා දමා එහි පදිංචි වූහ. ඔවුහු කොටස් පහකට බීඩි මධ්‍යස්ථාන පහක සිට පාලන කටයුතු ගෙන ගියහ. පළමු වන කැඩ්ෆයස් රජු විසින් ඔවුන්ව එක් ජාතියක් වශයෙන් එක්සත් කරනු ලැබීය. ඔහු රෝම අධිරාජයෙකු වූ ක්ලෝඩියස් විසින් නිකුත් කරන ලද කාසිවලට සමාන තඹ කාසි නිකුත් කළේය.

පළමුවන කනිෂ්ක

ගුප්ත පාලන අවධිය

කුෂාණ අධිරාජ්‍යය බිඳ වැටීමෙන් පසු යලිත් වරක් රටේ දේශපාලන එක්සත් බව ගොඩනගන ලද්දේ ගුප්ත අවධියේ දී ය. ගුප්ත වංශයේ තෙවන පාලකයා වූ පළමුවන චන්ද්‍රගුප්ත රජ වූ ක්‍රි.ව. 320 ගුප්ත යුගයේ ආරම්භක අවස්තාව ලෙස සලකනු ලැබේ. ඔහු ක්‍රි.ව. 335 දක්වා රාජ්‍යත්වය දැරිය. ඔහු මරණයට පත් වූ අවස්තාව වන විට අලහබාද් ප්‍රදේශයේ සිට බිහාරයේ දකුණු ප්‍රදේශය දක්වා විහිදුණු විශාල අධිරාජ්‍යයක් ගොඩනගා ගෙන තිබිණි. ඔහුගේ ජයග්‍රහණ පිළිබඳව අලහබාද් ප්‍රශස්තියේ සඳහන්ව ඇත.

පළමුවන චන්ද්‍රගුප්තට පසුව ඔහුගේ පුත් සමුද්‍රගුප්ත (ක්‍රි.ව. 335 - 350) ද අනතුරුව සමුද්‍රගුප්තගේ පුත් දෙවන චන්ද්‍රගුප්ත (ක්‍රි.ව. 380 - 413) ද ඉන් අනතුරුව කුමාර ගුප්ත (ක්‍රි.ව. 415 - 455) ද අනතුරුව ස්කන්ධගුප්ත (ක්‍රි.ව. 467 දක්වා) ද රජ විය. ස්කන්ධගුප්තගේ පාලන කාලයෙන් පසු ගුප්ත අධිරාජ්‍ය ඉතිහාසය විස්තර කිරීමට තරම් පැහැදිලි සාක්ෂි ලැබී නැත.

වර්ධන රාජවංශය
ගුප්ත අධිරාජ්‍යයේ අවසාන කාලයේ එහි යටත් ප්‍රදේශ වලට නිරතුරුව එල්ල වූ හූන ආක්‍රමණ නිසා එම අධිරාජ්‍යය තුළ අවුල් වියවුල් සහ කොටස්වලට කැඩී යාම් පැවතුණි. අවසානයේ දී උතුරු ඉන්දියාවට දේශපාලන එක්සත් කමක් ලබා දීමට ථානේශ්වර් රාජධානිය පාලනය කළ වර්ධන රාජවංශය සමත් විය. ක්‍රි.ව. 606 දී හර්ෂවර්ධන, ථානේශ්වර් රාජධානියේ පාලන බලය ලබාගැනීමට සමත් විය.

බාදාම්යේ පැරණි වාලුක්‍ය රාජවංශය
හයවන සියවසේ සිට අටවන සියවස දක්වා කාලය තුළ ඩෙකෑනයේ දේශපාලන එක්සත් බවක් ඇති කිරීමට බාදාමියේ පැරණි වාලුක්‍ය රාජවංශයෙන් ඉතා වැදගත් මෙහෙයක් ඉටු විය. එම රාජවංශයේ වඩාත් කැපීපෙනෙන පාලකයා වූයේ දෙවන පුලකේෂින් (609 - 642) රජු ය. ඔහු නර්මදා නදියේ සිට කාවේරි නදිය තෙක් විහිදුණ අධිරාජ්‍යයක් බිහිකර ගැනීමට සමත් විය. අජන්තාවේ සමහර සිතුවම්, බාදාමියේ සහ පට්ටඩකාල් හින්දු දේවාල කලා ක්ෂේත්‍රයන්ගේ අභිවර්ධනයට වාලුක්‍ය රාජවංශයෙන් ලැබුණ දායකත්වය පෙන්නුම් කරයි.

කාංචිහි පල්ලවයෝ
ක්‍රි.ව. හත්වන - නවවන සියවස් අතර වූ කාලය තුළ ඉන්දියාවේ දකුණු කෙළවරේ ප්‍රදේශ පල්ලවයෝ පාලනය කළහ. ඔවුන්ගේ මුල්ම පාලකයා විශ්නගුප්ත රජුය. ක්‍රි.ව. නවවන සියවස වන විට එම රාජ්‍යය ශීඝ්‍රයෙන් පරිහානියට පත් විය.

තංපෝරයේ චෝළයෝ
දකුණු ඉන්දියාවේ පල්ලව බලය බිඳවැටීමත් සමඟ තංපෝරයේ චෝළයෝ බලයෙන් වර්ධනය වූහ. ඔවුන්ගේ මූලාරම්භය පිලිබඳ පැහැදිලි දත්ත නොමැත. ඔවුහු ක්‍රි. ව. නව වන සියවසේ සිට 13 වන සියවස දක්වා දකුණු ඉන්දියාව පාලනය කළහ. පෙන්කාර් සහ වෙල්ලාර් ගංගා අතර පිහිටි චෝළ මණ්ඩලම් නමැති සුවිශාල ප්‍රදේශය ඔවුන් විසින් පාලනය කරනු ලැබිණි. ඔවුන්ගේ එක් ශ්‍රේෂ්ට රජෙකු වූ පළමුවන රාජරාජ (ක්‍රි. ව. 985 - 1014) යටතේ අති විශාල ප්‍රගතියක් ලබා ගත් අතර ඔහු ලංකාව ද ආක්‍රමණය කළ බව සඳහන් වේ. චෝළයෝ විශිෂ්ට මුහුදු බලයක් හිමි ජාතියක් ලෙස ප්‍රචලිතව ඇත.

බ්‍රිතාන්‍ය පාලන සමය

බ්‍රිතාන්‍ය පාලනයේ දායාද

ජාතිකානුරාගය

අන්තවාදය

ගාන්ධි යුගය

දන්ඩි පාගමන

පාකිස්තාන් ව්‍යාපාරය

මොහොමඩ් අලි ජින්නා

කැබිනට් දූත මෙහෙය

ඉන්දියාව
ඉතිහාසය - ලෝකය
දකුණු ආසියාවේ ඉතිහාසය
ආසියාව

ඉන්දියාවේ ඉතිහාසය


Die Badminton-Junioreneuropameisterschaften 1979 fanden vom 14. bis zum 21. April 1979 in Mülheim an der Ruhr statt.

Medaillengewinner

Finalresultate

Mannschaften

Endstand
1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
9.
10.
11.
12.
13.
14.
15.
16.
17.
18.
19.

Referenzen
 Badminton-Sport 27 (1979) (5), S. 3–4
Badminton Europe

Junioreneuropameisterschaft 1979
Junioreneuropameisterschaft 1979
Junioreneuropameisterschaft 1979
Europameisterschaft 1979
Jugend (Deutschland)

Badminton-Junioreneuropameisterschaft 1979


An Encyclia hermentiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Adolphe-Théodore Brongniart ngan Joseph Henri François Neumann. An Encyclia hermentiana in nahilalakip ha genus nga Encyclia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Encyclia

Encyclia hermentiana


Liste over de danske medlemmer af Europaparlamentet, valgt ved EP-valget den 26. maj 2019. For første gang valgtes 14 medlemmer af parlamentet i Danmark mod hidtidige 13, forårsaget Storbritanniens udmeldelse af EU. Da den britiske udmeldelse endnu ikke var effektueret ved valgets afholdelse, kunne det 14. (yderste) mandat, Linea Søgaard-Lidell fra Venstre, først indtage sin plads i Europaparlamentet, den dag, Storbritannien officielt trådte ud af EU.

 Margrete Auken (SF)
 Asger Christensen (V)
 Niels Fuglsang (S)
 Søren Gade (V)
 Jeppe Kofod (S)
 Peter Kofod (DF)
 Morten Løkkegaard (V)
 Karen Melchior (RV)
 Kira Marie Peter-Hansen (SF)
 Morten Helveg Petersen (RV)
 Christel Schaldemose (S)
 Linea Søgaard-Lidell (V)
 Nikolaj Villumsen (EL)
 Pernille Weiss (KF)

Oprindeligt gik SF's andet mandat til Karsten Hønge, men da han i forvejen sad i Folketinget og genopstillede til samme ved Folketingsvalget 5. juni 2019, valgte han frivilligt at afsige sig pladsen og i stedet give den videre til suppleanten Kira Marie Peter-Hansen.

Danske medlemmer af Europa-Parlamentet 2019-2024


El término « francofonización » o « afrancesamiento » designa una transformación de una palabra o de una expresión o de algo, orientada a darle una apariencia francesa o una apariencia de origen francés o de cultura francesa. Estos dos términos son usados y aplicados en lingüística (francofonización de palabras y de expresiones), en informática (afrancesamiento de logicales), en sociología y educación y cultura (afrancesamiento de conceptos y de maneras de ser y de actuar), en derecho marítimo (afrancesamiento de barcos y de procedimientos), o incluso en relación con ciudades, estaciones de metro, etc. (afrancesamiento cosmético de construcciones o de objetos o de mobiliario o de emblemas o incluso hasta de logística). El concepto alcanza también a los trámites administrativos efectuados por una persona de origen extranjero y que quiere conseguir la nacionalidad francesa (adaptación del nombre y del apellido de origen a la lengua francesa y a su cultura, etc.); como ejemplo de cambios en nombres y apellidos según el país, puede señalase el caso de Gérard Jean Vossius, nombre y apellido afrancesados/latinizados que en otros idiomas se expresan por Gerrit Janszoon Vos, o por Gerhard Johannes Vossius, o por Gerardus Iohannes Vossius, o incluso por Gerardus Joannes Vossius o por Gerhard Jan Voss.

Definiciones

Lingüística
La « francofonización » engloba los cambios de ortografía y de gramática de préstamos léxicos, el uso preferencial de calcos semánticos o de calcos de traducción, y el uso de neologismos, con el fin de obtener un lema que respete las tradiciones y reglas de la lengua francesa, en cuanto a fonética y gramática, e incluso también teniendo en cuenta o respetando ciertos aspectos de orden semántico.

En los países francófonos, el afrancesamiento es generalmente validado y hasta recomendado por los organismos oficiales de terminología de la lengua francesa, como por ejemplo la Delegación General de la Lengua Francesa y de las Lenguas de Francia (Délégation générale à la langue française et aux langues de France) y la Oficina Quebequesa de la Lengua Francesa (Office québécois de la langue française).

Ejemplos de usos comunes en cuanto a mezclas y transformaciones ortográficas:
 «Gazole» en lugar de gas-oil («diesel», su sinónimo, obtenido por antonomasia de su inventor Rudolf Diesel, y a veces también transformado en «diésel»).
 «Conteneur» en lugar de container.
 «Cédérom» para CD-ROM.
 «Bon Weekend» o «Bon wekeende» como equivalente de "Bonne fin de semaine".

Ejemplos de calcos de traducción:
 «Lune de miel» por honeymoon.
 « Disque compact » por compact disc.
 « Disque numérique polyvalent » por digital versatile disc (DVD).

Ejemplos de neologismos:
 Courriel por e-mail (uso popularizado en Quebec, y hecho oficial en Francia a partir del año 2003).
 Pourriel por spam.
 Numéro d'urgence (22 de septiembre de 2000) o "aide en ligne" (28 de julio de 2001) o "téléassistance" (14 de diciembre de 2004) en lugar de hotline.

Afrancesamiento por uso de siglas:
 FAQ, del inglés Frequently Asked Questions, afrancesado en « foire aux questions ».
 GPS, del inglés Global Positioning System, afrancesado en « guidage par satellite » o también en « géolocalisation par satellite ».

Afrancesamiento

En el mundo
El número de francófonos en el mundo todo no cesa de aumentar, pasando de 106 millones en 1985 a 173.2 millones en 1997, 183 millones en el año 2005, 200 millones en el año 2007, y 220 millones en el año 2010 (más de 10 % adicional respecto a 2007).

La OIF prevé un fuerte aumento del número de francófonos en África con el aumento allí del nivel educativo: El número de personas que dominan el francés debería alcanzar 400 millones en el año 2025, y 715 millones en el año 2050, es decir, en ese período podía multiplicarse por cuatro, mientras que en igual lapso la población mundial solamente se multiplicaría por 1,5 (solamente se incrementaría en un 50 %).

Según estas proyecciones, la población de habla francesa debería pasar del 3 % en el año 2000 a más de 8 % de la población mundial en el año 2050 (y entre ellos, nueve de cada diez francófonos entre 15 y 29 años serían africanos).

Y también según la OIF, la cifra de 220 millones de francohablantes en el 2010 estaría subvalorada, pues allí no se habrían considerado nada más que las personas que pueden comprender y hablar y escribir corrientemente el francés, excluyendo así en esa contabilización a una gran parte de la población africana, porque no sabe escribir.

Y el francés es además la lengua para la cual el porcentaje de locutores aumenta más rápido en el mundo.

El Consejo Económico y Social de Francia, por su parte, estima que el número mundial de personas de habla francesa bien podría haber superado la barrera de los 500 millones en el año 2000, si se hubieran hecho los cálculos y las estimaciones sobre otras bases.

Después de su creación, cada vez más gobiernos adhieren a la OIF, pues el número de sus integrantes pasó de 21 en el momento de su creación en el año 1970, a 75 en el año 2010; los últimos en ingresar fueron Emiratos Árabes Unidos, República Dominicana, Montenegro, Bosnia y Estonia, lo que hace que ésta sea la más grande organización lingüística mundial.

El francés es también una de las lenguas extranjeras más estudiada y valorada en el mundo, después del inglés.

En efecto, las personas que estudian el francés están en fuerte aumento en el mundo, cerca del 30 % entre 1994 y 2004, y donde África está a la cabeza, con un aumento de 60,37 % desde 1994 a 2002, pues pasó de  de francohablantes en el año 1994, a  en el año 2002, seguida de cerca por Asia, con un aumento de 48,8 % desde 1994 a 2004.

Renacimiento de la vitalidad del francés en Europa
Según el grupo prospectivo Global Europe Anticipation Bulletin (GEAB), el importante crecimiento demográfico de Francia (y de los países francófonos  de donde vienen una gran parte de los inmigrantes que llegan a la Unión Europea), es la clave del renacimiento y fortalecimiento del francés en cuanto lengua trans-europea de primer plano.

Con sus cerca de 80 millones de francohablantes (en rápido aumento), el francés es hoy día la segunda lengua de Europa (superada solamente por el alemán). Olvidando el período de posguerra, en el cual el francés perdió parte de su atractivo en cuanto lengua política de las élites, lo antes señalado ciertamente juega un rol positivo en el resurgimiento de la vitalidad del francés.

Quebec

El bilingüismo no convence a todos los quebequenses, como lo demuestra el vandalismo de la señal mostrada en la foto, en alusión a la Ley 101 (los residentes en esta provincia mayoritariamente se inclinan por la cultura y lengua francesas como la única a usar en forma cotidiana).

Los inmigrantes llegados desde Francia en el marco de la llamada "Nouvelle France" (1534-1759), formaron la primera población francófila en el mundo en realizar su unidad lingüística, y ello incluso dos siglos antes que en la propia metrópoli, y sin verdadera intervención o apoyo estatal.

Quebec trabaja activamente en el afrancesamiento de su territorio, después de la puesta en vigencia, en agosto de 1977, de la llamada Carta de la lengua francesa (o Ley 101). Quebec entonces pasó a ser la única provincia canadiense unilingüe, ya que las otras son bilingües (ejemplos: Manitoba, Nuevo Brunswick) o simplemente anglófonas con algunas facilidades francófonas (ejemplos: Ontario, Saskatchewan).

Esta ley 101, que se orienta a hacer respetar la lengua francesa y a afrancesar a los inmigrantes, instaura reglamentos lingüísticos inéditos, por ejemplo, obligación de cartelera unilingüe en francés en el exterior de los comercios, y en la cartelería interna, obligación de presentar los textos en francés de manera más destacada que en el caso de otros idiomas.

La referida ley fuerza al estudio en una escuela pública francófona, salvo si el padre o la madre hicieron estudios primarios o secundarios en Canadá en una escuela anglófona. Como consecuencia de esta disposición, el número de estudiantes anglófonos cayó en un 43 % en veinte años, pasando de  alumnos en 1971-1972 a  alumnos en 1994-1995. Este fenómeno es aún más acentuado en la isla de Montreal, donde los que optaron por el inglés disminuyó en un 60 % entre 1971 y 1995.

Por otra parte, un certificado de afrancesamiento es acordado a las empresas de 100 trabajadores o más, si demuestran que sus empleados pueden expresarse y trabajar en francés (la tasa de certificación de empresas quebecuenses pasó de 71,4 % en 2002 a 80,7 % en 2007).

Esta política de francofonización sin duda ha tenido éxito, ya que en la provincia, la proporción de anglófonos pasó del 14 % en el 1971 al 7 % en el 2006, y en cuanto a los inmigrantes que elegían el inglés como lengua de estudios, el porcentaje pasó del 90 % en el año 1966 al 4 % en el año 2006.

El conocimiento del francés en Quebec, en su conjunto, pasó de 93,6 % en el año 1991 a 93,9 % en el año 1996, y a 94,6 % en el año 2001. Entre las personas de lengua maternal inglesa, la aptitud para hablar el francés pasó de 35 % en el año 1971 a 60 % en el año 1991, y a 67,2 % en el año 2001, y luego a 71 % en el año 2006.

Entre las personas de lengua materna diferente del inglés y del francés, la aptitud para hablar el francés pasó de 35 % en 1971 a 68,6 % en 1991, a 73,5 % en el año 2001, y luego a 75.3 % en el año 2006.

D. Estrie
Estrie, antes llamada « Eastern Townships » por su localización fronteriza con los Estados Unidos, fue a fines del  y en el  un territorio refugio para los anglófonos realistas que huían de la revolución americana, pues el imperio británico ofreció tierras en esa región de la Nouvelle France recientemente conquistada. A partir de los años 1760, la población allí entonces es por lejos predominantemente anglófona.

Con posterioridad a 1812, una pequeña cantidad de canadienses-franceses  llegaron a la región, aunque sin duda fueron minoría frente a la población anglófona. Sin embargo, recién fue en los años 1840 que se produce una oleada de inmigración (irlandesa, escocesa, y luego francófona). A pesar de que entonces los francófonos eran minoría frente a los otros grupos, la misma aumentó aceleradamente, debido a una natalidad récord y a una inmigración continuada. Y ya desde los años 1850-1860, los francófonos comenzaron a representar una minoría importante.

Y en 1890, impulsados, como se dijo, por una fuerte natalidad, incluso en comparación con la de otras partes del globo todo, los canadienses-franceses representaban ya más del 70 % de la población de Estrie. Con posterioridad, dicha proporción francófona continuó siendo más o menos la misma, hasta los años 1930, cuando una gran industrialización de la región atrajo a muchos más trabajadores francófonos a Estrie, lo que provocó otra ola de afrancesamiento (los francófonos de Estrie pasaron entonces del 76 % en 1930 a más de 88 % en 1960).

Y como consecuencia de la explosión demográfica de la posguerra, en 2001 los hablantes del francés representaban más del 97 % de la población de Estrie.

E. Nouveau-Brunswick (o Nuevo-Brunswick)

A pesar de que la población con lengua y cultura francesas en Nuevo Brunswick cayó dramáticamente a partir de la toma de control del territorio por los ingleses, y a pesar incluso de la impuesta Deportación de Acadianos así como de las leyes antifrancesas adoptadas hasta los años 1960, se observa, desde ese tiempo, un afrancesamiento de una parte importante del territorio canadiense referido en esta sección (que incluso podríamos fechar partiendo del año 1951 a nuestros días); entre otros, buen conocimiento del idioma, el cual en el territorio analizado ha pasado del 38 % al 43 % de francofonía.

En 1875, un compromiso admite la posibilidad de comunicar y de estudiar en francés en las escuelas primarias, lo que fue un interesante primer paso en favor de la francofonía en Nouveau-Brunswick. Y en 1922, el primer hospital francófono de la provincia, se instaló en Moncton: Hôtel-Dieu.

Pero fue necesario esperar a los años 1950-1960, para realmente observar un buen grado de afrancesamiento en Nuevo-Brunswick. En 1954, Moncton vio surgir la primera estación radiofónica en francés de Radio-Canada, y más tarde, en 1959, la primera teledifusora francófona en la misma ciudad. Así, Moncton se transformó en un bastión francófono en la provincia.

El afrancesamiento de esta zona se intensifica a partir del 12 de julio de 1960, con la elección de Louis Robichaud, un primer acadiano elegido Primer Ministro en la provincia de Nouveau-Brunswick.

Y en 1963 y en lo que concierne a la educación superior, es interesante destacar la creación de la Universidad de Moncton.

También corresponde señalar que el vecino Quebec, de clara mayoría francófona, hizo presión sobre Nouveau-Brunswick y sus autoridades, en defensa de la cultura francesa, lo que en 1969 finalmente desembocó en la aprobación de la primera ley sobre las lenguas oficiales, la cual equipara al inglés y al francés en el plano jurídico.

Artículo 16.2
 El francés y el inglés son las lenguas oficiales de Nouveau-Brunswick; tienen un estatuto, derechos, y privilegios, completamente iguales, en cuanto a su uso en las instituciones de la Legislatura y del Gobierno de Nouveau-Brunswick.

Pero los francófonos entienden que esta ley no va muy lejos en cuanto a sus consecuencias, y por el contrario, los anglófonos la evalúan como escandalosa y hacen frente común en su contra. Será necesario por tanto esperar a 1977 para que este asunto madure, y para que en consecuencia se intenten poner en vigor todos los artículos de la citada ley de lenguas oficiales en Nuevo-Brunswick.

En 1981, finalmente se reconoció e implementó plenamente la igualdad de las dos comunidades lingüísticas de la provincia.

Pero sintiéndose amenazados por este afrancesamiento que continuó reforzándose, ciertos anglófonos crearon el Partido Confederación de Regiones (COR), el que se plantea abolir el bilingüismo en Nouveau-Brunswick. Y en las elecciones de 1991, el COR obtuvo cerca del 20 % de los sufragios. Este suceso electoral del Partido Confederación de Regiones (CoR) en las elecciones provinciales de septiembre de 1991, sorprendió enormemente a buena parte de la población de Nouveau-Brunswick

En 1988, la ley federal sobre las lenguas oficiales fue modificada para proteger y afirmar más fuertemente el bilingüismo de la provincia. El gobierno canadiense se comprometió entonces a promover la dualidad lingüística, y apoyar el desarrollo de los grupos lingüísticos minoritarios. Pero es recién en 2002, que el gobierno conservador de Bernard Lord finalmente adoptó por unanimidad una nueva ley sobre las lenguas oficiales (ley 64), procediéndose así a una puesta a punto necesaria de la ley de 1969.

Esta nueva ley contempla la creación de un Comisario de Lenguas Oficiales, dando así a la comunidad francófona de Nouveau-Brunswick, nuevas herramientas legislativas que le permitan afirmar su presencia, y seguir entonces en el afrancesamiento del territorio.

Artículo 29
 Todo afiche público en Nouveau-Brunswick así como cualquier otra publicación o comunicación destinados al gran público, y surgidos de una institución, deberá ser publicado en las dos lenguas oficiales. Estos afiches estarán pues en francés e inglés, así como todas las señalizaciones públicas, todas las leyes, y todas las instancias gubernamentales.

Después de los años 1990-2000, las ciudades se afrancesaron, por ejemplo Edmundston, que pasó de tener 89 % de francófonos en 1996, a 93,4 % en 2006. Por su parte, la ciudad de Moncton pasó de 30,4 % de francófonos en 1996 a 33 % en 2006, y la ciudad de Tracadie-Sheila pasó de 94 % en 1996 a 96 % en 2006, Dalhousie pasó de 42,5 % a 49,5 %, y Dieppe pasó de 71,1 % en 1996 à 74,2 % en 2006. Y ciertas ciudades se volvieron mayoritariamente francófonas, como Bathurst, que pasó de 44,6 % de francofonía en 1996 à 50,5 % en 2006, o como Campbellton, que pasó de 47 % en 1996 a 55 % en 2006.

En resumen, el número de francófonos aumentó en Nouveau-Brunswick en 12,4 % entre 1961 y 2001.

Corresponde destacar también que el conocimiento del francés aumentó enormemente en las regiones con mayoría anglófona, como en Westmorland donde pasó de 44 % a 55 %. Pero sin duda, la región que más fuertemente se afrancesó fue el condado de Albert, que en 1951 tenía solamente 1 % de la población dominando el francés, mientras que en 2001 esta proporción ya era de 23 %.

Canadá

Bajo la presión de Quebec y de los francófonos de Canadá, el 7 de julio de 1969, la Ley sobre las lenguas oficiales es votada, y el francés obtiene un estatuto igual al del inglés en todas las instancias gubernamentales federales.

Y los francófonos de fuera de Quebec obtienen el derecho de ir a la escuela pública en francés, de la misma manera que los anglófonos de Quebec lo podían hacer en su propia lengua después de muchas generaciones.

Las leyes obligan a expresar toda noticia sobre alimentos tanto en inglés como en francés, y ya todo servicio gubernamental federal puede ser efectuado en las dos lenguas, y también las leyes deben estar disponibles en las dos lenguas.

Después de 1951, el número de francófonos fuera de Quebec aumentó, pasando de  en 1951 a  en 1971, y luego a  en 2001. Y más de un cuarto de millón de anglófonos fuera de Quebec, utilizan regularmente el francés en sus lugares de trabajo.

El número de hablantes en francés casi se ha doblado luego de la Ley de lenguas oficiales, pasando de alrededor de  personas en 1960, a  de personas en 2006.

En el conjunto del territorio canadiense, ya hay más de 9,5 millones de francófonos.

La población respecto de la cual el francés es la lengua usualmente hablada en el hogar, ha aumentado en el conjunto del país (+1,3 % de 1996 a 2001, y +2,4 % de 2001 a 2006).

Afrancesamiento de América del Norte

El francés en América del Norte se mantuvo gracias a la gran extensión del territorio de Nueva Francia (incluida Luisiana), que entonces cubría lo equivalente a casi la mitad de los Estados Unidos actuales más una buena parte de Canadá. Por ello, muchos sitios de aquellos parajes llevan nombres de origen francés, como por ejemplo: Bâton-Rouge, Détroit, Trois Rivières, etc.

En América del Norte, los principales actores que impulsaron el afrancesamiento fueron:  Quebec, Acadia, y Luisiana.

En Estados Unidos también se produjo cierto grado de afrancesamiento y francofonización, aunque con mayor debilidad que en Canadá, y en este proceso en primer lugar contribuyó Luisiana, que en 1968 creó el Conseil pour le développement du français en Louisiane, bajo impulso del cual se abrieron escuelas de francés, y se formaron profesores. Y en el sentido indicado también ayudó por cierto que en el sistema educativo estadounidense, las lenguas extranjeras enseñadas en la mayoría de los establecimientos eran (y son) el francés y el español.

Quebec jugó también un rol importante en el afrancesamiento de Estados Unidos, gracias a sus leyes de obligatoriedad de tener noticias y anuncios en francés; así, numerosos embalajes de alimentos o de objetos vendidos en EE. UU. están tanto en francés como en inglés, a fin de estar preparados para poder venderlos también en Canadá (esto es particularmente observable en la industria automotriz).

Las grandes empresas quebecuenses impulsaron e impulsan el afrancesamiento en Estados Unidos, entre otras cosas pidiendo a sus empleados que conozcan el francés. Y para aquellos que no lo conocen, les ofrecen amplias posibilidades para que sigan cursos de formación.

Entre otras cosas, se contempla el otorgamiento de premios a las empresas que mejor hayan participado en acciones de afrancesamiento (lo que termina por dar una buena imagen pública a las mismas); en este sentido corresponde que se citen a: (1) Zinc électrolytique du Canada Limitée; (2) La capitale groupe financier inc; (3) Cirque du Soleil, que emplea más de  personas en EE. UU.

Todo a lo largo del , casi un millón de quebecuenses emigraron a Estados Unidos, en razón de la explosión demográfica en Quebec. La llamada "Revanche des berceaux" incide y provoca la tasa de natalidad más elevada del mundo en esa época para Quebec (el número de canadienses franceses pasó de  en 1791 a un millón en 1871). Este fuerte crecimiento de la población, creó presión sobre las tierras cultivadas, lo que entonces no podía ser resuelto debido a las estructuras existentes. Esa fuerte emigración hacia Estados Unidos, generó bolsones francófonos en estados tales como Maine y Vermont.

Y en nuestros días, ciertos condados de Maine son francófonos:

Más de  habitantes

 Madawaska (Maine) - 83,4 % de lengua francesa con  habitantes;
 Fort Kent (Maine) - 62 % de lengua francesa con  habitantes;
 Van Buren (Maine) - 77 % de lengua francesa con  habitantes;
 Frenchville (Maine) - 80 % de lengua francesa con  habitantes.

Menos de  habitantes

 Eagle Lake (Maine) - 50 % de lengua francesa con 815 habitantes;
 St. Agatha (Maine) - 80 % de lengua francesa con 802 habitantes;
 St. Francis (Maine) - 61 % de lengua francesa con 577 habitantes;
 Grand Isle (Maine) - 76 % de lengua francesa con 518 habitantes;
 Saint John Plantation (Maine) - 60 % de lengua francesa con 282 habitantes;
 Hamlin (Maine) - 57 % de lengua francesa con 257 habitantes.

El dato más reciente de la Association des langues vivantes (2006), muestra que las inscripciones para el estudio del francés en EE. UU. están en alza.

Además y en 2008, el Conseil américain sur l'enseignement des langues étrangères efectuó una estimación, que indica que hay más interesados estadounidenses en estudiar el francés como segunda lengua, que el que corresponde a todas las otras lenguas reunidas.

En 2009, el Institut polytechnique et Université d'État de Virginia (Virginia Tech) ha publicado un artículo titulado «French, The Most Practical Foreign Language» , en français: Le français, la langue étrangère la plus utile. Este artículo explica porqué el francés es la lengua más importante a estudiar.

Y los medios de comunicación de Toronto comienzan ya a hablar de « La grande francophonie d'Amérique », proyecto del .

Referencias y notas

Véase también

 Afrancesado
 Franglais
 Francofonía
 Lengua vehicular
 Idioma oficial
 Cultura de Francia
 Política lingüística de Francia
 Alliance française

Referencias externas
 Afrancesamiento total: Las últimas dos décadas del siglo XIX, con Don Porfirio Díaz en la presidencia de la República, el refinamiento llega hasta la cocina de los mexicanos  Miércoles 21 de julio de 2010; Adriana Durán Ávila; El Universal.

Enlaces externos

Idioma francés
Sociolingüística

Francofonización


Reyka é uma série de televisão de suspense policial sul-africana criada e escrita por Rohan Dickson. É uma coprodução da Quizzical Pictures e Serena Cullen Productions para o canal de televisão por assinatura M-Net, lançado em julho de 2021.

Em 30 de novembro de 2022, o drama policial foi renovado para a segunda temporada.

Elenco
 Kim Engelbrecht como Reyka Gama
 Gabrielle de Gama como Reyka jovem
 Iain Glen como Angus Speelman
 Nokuthula Ledwaba como Portia
 Anna-Mart van der Merwe como Elsa Meyer
 Hamilton Dhlamini como Hector Zwane
 Gerald Steyn como Tanner
 Mavuso Simelane como Samuel Zwane
 Tamara Jozi como avó de Bongi
 Leeanda Reddy como Sewsunker
 Thando Thabethe como Constable Nandi Cele
 Desmond Dube como Pastor Ezekiel
 Kenneth Nkosi como Chefe Msomi

Produção
Foi anunciado em 2018 que a M-Net e a Fremantle trabalhariam juntas na criação da série. A produção estava programada para começar no início de 2019. Em 9 de dezembro de 2020, Kim Engelbrecht postou fotos dos bastidores no Instagram, expressando sua empolgação por trabalhar no set ao lado de Iain Glen.

Em entrevista ao Independent Online, a diretora administrativa da Quizzical Pictures, Harriet Gavshon, diz que quando foi abordada por Rohan Dickson para a série, ela ficou feliz em compartilhar os créditos de produção com Serena Cullen. Ela disse: "Eu li os esboços e adorei. Então conhecemos a produtora britânica, Serena Cullen, e nos demos muito bem". Em 15 de dezembro de 2020, a M-Net e Fremantle anunciaram o elenco principal da série. As filmagens duraram sete semanas, predominantemente nos assentamentos rurais de Stanger e Inanda, bem como em Johanesburgo.

Recepção
O primeiro episódio de Reyka foi exibido no 60º Festival de Televisão de Monte Carlo e recebeu ótimas críticas.

O repórter sul-africano, Thinus Ferreira para o News24, deu à série uma nota de 3/5, comparando-a a Prodigal Son e O Silêncio dos Inocentes. Ele disse que o roteiro de Rohan Dickson provavelmente pode ser inspirado no serial killer sul-africano Thozamile Taki, conhecido como "O Assassino da Cana -de-Açúcar". Thozamile foi condenado a prisão perpétua em 19 de janeiro de 2011 pelo assassinato de 13 mulheres, 10 das quais foram assassinadas em campos de cana-de-açúcar ao redor de Umzinto em 2007.

Prêmios e indicações

Ligações externas
Reyka no HBO Max

Séries de televisão da África do Sul
Séries de televisão ambientadas na África do Sul

Reyka


Heist Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Pinneberg iline bağlı bölge. 9,96 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Mart 2010 itibarıyla 2.827 olarak tespit edilmiştir. Belediye Başkanlığı Jürgen Neumann tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 Heist

Kaynakça

Heist


U geometriji, oval (od latinskoga: ovum, jaje) svaka je krivulja koja podsjeća na jaje ili na elipsu. Za razliku od drugih krivulji, izraz oval nije dobro definiran, i mnoge različite krivulje često se nazivaju ovalima. Ove krivulje imaju sljedeće zajedničke osobine:
 diferencijabilne su (glatke), proste (ne sijeku same sebe), konveksne, zatvorene, i u ravnini;
 njihov oblik ne odstupa previše od kruga ili elipse;
 imaju barem jednu osu simetrije.

Vanjske poveznice

Krivulje

Oval


Naufragiați în spațiu (titlu original: Marooned) este un film SF american din 1969 regizat de John Sturges. În rolurile principale joacă actorii Gregory Peck, Richard Crenna, David Janssen, James Franciscus și Gene Hackman despre trei astronauți care sunt blocați și se sufocă încet în spațiu. Scenariul este bazat pe romanul din 1964  Marooned de Martin Caidin.

În timp ce romanul original se bazează pe programul Mercury, filmul descrie un modul de comandă Apollo cu trei astronauți și o stație spațială asemănătoare cu Skylab. Caidin a fost consultant tehnic și a actualizat romanul, încorporând materiale adecvate din versiunea originală.

Filmul a fost lansat la mai puțin de patru luni după aselenizarea lui Apollo 11 ceea ce a atras un public enorm. A câștigat Premiul Oscar pentru cele mai bune efecte vizuale pentru Robbie Robertson.

Prezentare

Distribuție

Producție
Cheltuielile de producție s-au ridicat la 8-10  milioane $.

Lansare și primire
A avut încasări de 4,1 milioane $ din vânzările în SUA și Canada.

Note

Vezi și
 Filmografia lui Gregory Peck
1969 în film
Listă de filme cu stații spațiale

Legături externe

Filme din 1969
Filme americane
Filme câștigătoare ale premiului Best Visual Effects Academy Award
Filme Columbia Pictures
Filme cu acțiunea în spațiul cosmic
Filme despre astronauți
Filme cu stații spațiale
Filme de supraviețuire
Filme în limba engleză
Filme regizate de John Sturges
Filme SF din anii 1960
Filme Universal Pictures

Naufragiați în spațiu


Halophila, rod morskih trava iz porodice žabogrizovki. Postoji 17 priznatih vrsta u tropskim i suptropskim dijelovima Azije, Australije, Amerike i Afrike. Morske trave u ovom rodu mogu biti jednodomne ili dvodomne.

Vrste
 Halophila australis Doty & B.C.Stone
 Halophila baillonis Asch. ex Dickie
 Halophila beccarii Asch.
 Halophila capricorni Larkum
 Halophila decipiens Ostenf.
 Halophila engelmannii Asch.
 Halophila hawaiiana Doty & B.C.Stone
 Halophila major (Zoll.) Miq.
 Halophila mikii J.Kuo
 Halophila minor (Zoll.) Hartog
 Halophila nipponica J.Kuo
 Halophila okinawensis J.Kuo
 Halophila ovalis (R.Br.) Hook.f.
 Halophila spinulosa (R.Br.) Asch.
 Halophila stipulacea (Forssk.) Asch.
 Halophila sulawesii J.Kuo
 Halophila tricostata M.Greenway

Sinonimi
 Barkania Ehrenb.
 Lemnopsis Zipp. ex Zoll.

Izvori

Žabogrizovke

Halophila


دائرة رمضان جمال إحدى دوائر ولاية سكيكدة ومقرها بلدية رمضان جمال. تبلغ مساحتها 158.99 كم² يقطنها 32120 نسمة (أي بكثافة سكانية تقدر بـ 202 نسمة /كم²). وتضم كل من بلديات :
 رمضان جمال
 بني بشير

تحتوي رمضان جمال على مقرات للبلدية والدائرة ومصلحة الضرائب والاتصالات ومركز الضمان الاجتماعي ومركز للشرطة ومركز للدرك الوطني وكدلك على مركز للحماية المدنية ومستوصفين. بها أكبر ثانوية على مستوى سكيكدة ومن مجال التعليم أيضا بها ثلاث متوسطات بالإضافة إلى العديد من المدارس البتدائية كما بها 3مساجد منها مسجد أبو بكر الصديق الذي هو أكبر مسجد بسكيكدة.

تمتاز رمضان جمال بمناخ مغاير عن مناخ ولاية سكيكدة إذ تعتبر انها أكثر حرارة لانها بطبيعة الحال في منحدر غير سكيكدة.

الحالة الجتماعية متوسطة ويبقى فقط سكان المنازل القصدرية التي تشوه المنطقة وهي في طريقها إلى النقصان مع مشروع البناء التساهمي

مصادر

 التقسيم الإداري لولاية ولاية سكيكدة

رمضان جمال

دائرة رمضان جمال


Ryan Star Kulchinsky (7 de enero de 1978) es un Cantautor y músico estadounidense de Long Island, Nueva York. También participó en el reality de televisión Rock Star: Supernova de CBS.

Biografía
Ryan Star nació en Huntington en Long Island, y creció cerca de Dix Hills. Tenía 14 años cuando formó su primera banda llamada Stage. Publicaron cuatro EP - "Black" en 1997, "Blue" en 1999, "White" en 2000 y "The Final" en 2004, y en 1995 el álbum de estudio "Historical Underdosing" y el álbum del mismo nombre en Maverick Records en 2002. Mientras seguía en la secundaria, la banda tocó en CBGB y en Mercury Lounge. Cuando la banda se separó, Star se convirtió en solista y produjo independientemente su álbum debut Songs from the Eye of an Elephant en Stone Crow Records en 2005, algunas canciones de Stage fueron regrabadas para el álbum (Perfect, Perfect Time Of Night (Back Of Your Car), "O", Sink Or Swim).

Star participó en la segunda temporada del reality de CBS Rock Star. La banda de Tommy Lee Supernova estaba buscando un vocalista principal para liderar el Supergrupo. En el show, Ryan consistentemente mostró sus diversos estilos desde la melodía moviéndose del piano al rock, y fue apodado Ryan "The Darkhorse" Star por el comentarista Dave Navarro. Fue eventualmente eliminado, y días después, Mark Burnett, el productor del show, arreglo para que Ryan y la banda del show grabaran un álbum en vivo, para ayudar a Ryan a impulsar su carrera. El regreso al show en la semana 11 con la ayuda de sus fanes a través de votos en SMS, para realizar una presentación de "Back of Your Car", y fue premiado con un Honda CR-V.

Atlantic Records publicó Last Train Home EP el 16 de junio de 2009, de cuatro canciones a aparecer en el álbum de Star. El primer álbum de Star desde Rockstar: Supernova, titulado 11:59, fue publicado el 3 de agosto de 2010 con una presentación agotada en la famosa Irving Plaza en Nueva York.

VH-1 entrevisto a Ryan en VH-1 Top 20 show donde el hablo de los efectos positivos del video para su canción "Breathe" la cual enfatizo a 18 personas desempleadas en varias ocupaciones en el sitio web de Ryan breathe4jobs.com para permitir a potenciales empleadores contactar con esos que aparecieron en el video. Una de las personas en el video encontró trabajo debido al video.

Su canción "Brand New Day", se presentó como el tema principal de la serie de Fox Lie to Me, consiguiéndole un BMI TV Music Award en mayo de 2009.

Star se unió a David Cook en "The Declaration Tour - 2009". Canto "In Your Eyes" de Peter Gabriel junto a los Backstreet Boys en el show en Napa, CA en abril de 2010. El 5 de diciembre de 2010, se presentó en la "96.9 Wink FM Almost Acoustic Christmas Concert" en Fort Myers (Florida). Se presentó junto a Sara Bareilles, Michael Franti, Boyce Avenue y Christina Perri. Unos días luego, el 12 de diciembre de 2010, se presentó en Albuquerque, New Mexico en la "100.3 The Peak's Acoustic Christmas".

Actualmente está abriendo para los Goo Goo Dolls durante la gira de octubre-noviembre de 2011 "stretch of their Something for the Rest of Us".

Discografía

Álbumes de estudio

Videos musicales

Otras apariciones
Estas son canciones incluidas en álbumes que no son álbumes de estudio de Star.

El 3 de diciembre de 2010, Ryan Star se presentó para la 101.9 FM Miracle en la calle State en Chicago Illinois, junto a Ingrid Michaelson, y Maroon 5.

Canciones en otros medios

Referencias

Enlaces externos

Cantantes masculinos de Estados Unidos

Ryan Star


Der Bernd Eichinger Preis ist ein undotierter Filmpreis, der seit 2012 im Rahmen der Verleihung des Deutschen Filmpreises vergeben wird. Die Auszeichnung wurde in Erinnerung an den 2011 verstorbenen deutschen Filmproduzenten Bernd Eichinger von der Deutschen Filmakademie gestiftet.

Geehrt werden Einzelpersonen oder Filmteams, die im Sinne Eichingers "durch künstlerische Leidenschaft, Gemeinschaftssinn, Originalität und Durchsetzungsvermögen einen maßgeblichen Beitrag zur Kinokultur" geleistet haben. Die Preisträger erhalten die regulär beim Deutschen Filmpreis vergebene Lola-Statuette in Gold. Der Bernd Eichinger Preis kann, muss aber nicht jedes Jahr verliehen werden.

Auswahlverfahren
Der Preis wird von einer Jury vergeben, die sich aus sieben oder neun Personen zusammensetzt. Die Jurymitglieder werden vom Vorstand und der Geschäftsführung der Deutschen Filmakademie e. V. gemeinsam mit Eichingers Witwe Katja und seiner Tochter Nina berufen, darunter soll mindestens ein Mitglied des Vorstands der Deutschen Filmakademie sein.

Die Jury tagt ein- bis zweimal im Jahr, wobei die Leistung des Honorierten in den letzten Jahren erbracht worden sein sollte. Der Beauftragte der Bundesregierung für Kultur und Medien kann der Jury Vorschläge zur Vergabe der Auszeichnung unterbreiten.

Preisträger
 2012: Michael "Bully" Herbig, deutscher Schauspieler, Komiker und Filmregisseur
 2014: Gerhard Meixner und Roman Paul (Razor Film)
 2016: Stefan Arndt
 2019: Christian Becker

Einzelnachweise

Deutscher Filmpreis

Bernd Eichinger Preis


Alianța Pământului este numele unei alianțe fictive a națiunilor Pământului și a coloniilor din afara Pământului din serialul de televiziune Babylon 5. Trecerea guvernului Pământului de la un guvern democratic, ales la unul autoritar, militarist și înapoi la democrație este o temă majoră a seriei. Este considerată una dintre cele cinci puteri diplomatice / militare galactice majore (Alianța Pământului, Regimul Narn, Federația Minbari, Republica Centauri și Imperiul Vorlon) din filmul pilot Babylon 5 "The Gathering". Au scaune separate în fruntea camerelor de consiliu din stația Babylon 5. Liga Lumilor Nealiniate se află în secțiunea adunării generale.

Structura
Alianța Pământului este una dintre puterile majore ale galaxiei, probabil cea mai puternică dintre rasele tinere (cealaltă fiind federația Minbari) din universul Babylon 5. Pe lângă Pământ, Alianța include 23 de colonii; unele dintre cele mai proeminente colonii se află pe planetele Marte, Orion 7 și Proxima 3. Un motiv pentru colonizarea rapidă a galaxiei de către umanitate este utilizarea unor nave stelare de clasă Explorer de lungă durată care pot construi porți de salt în hiperspațiu; salturile permit navelor colonie și navelor de aprovizionare să se deplaseze ușor de la o colonie a Pământului la alta.

În afară de Babylon 5 în sine, cele mai frecvente stații spațiale umane menționate în universul B5 sunt stațiile spațiale în formă de roată, cu design de torus Stanford. Aceste stații se rotesc pentru a produce pseudo-gravitație. Se pare că au un design standardizat, cu puține variații interne. Adesea este menționată "Stația Io" care a menținut calea principală de intrare și de ieșire din Sistemul Solar al Pământului. Garibaldi menționează, de asemenea, că una dintre aceste stații este "aproape de Marte" în episodul TKO, una se vede orbitând Pământul, iar alta a fost distrusă vizibil când Minbari a urmărit navele Pământului înapoi la baza lor la începutul războiului Pământ-Minbari.

Armata
Forța militară a Alianței Pământului se numește EarthForce. EarthForce are cea mai mare armată din oricare dintre rasele mai tinere, cu unele estimări care indică că EarthForce are peste 20.000 de nave în timpul Babylon 5. EarthForce este singura rasă care a creat vreodată un "Super Soldat", care ar putea să se miște cu viteze incredibile și să-i zdrobească pe alții fără efort. EarthForce este, de asemenea, singura rasă care a construit vreodată și susține cantități masive de tehnologii ascunse. EarthForce a creat hibridul Omega-Shadow în sezonul 4, iar mai târziu, în Crusade, EarthForce a construit o navă ca a Umbrelor. EarthForce a avut nave atât de puternice datorită multor proiecte negre și a obținut tehnologie secretă, încât Pământul a construit, probabil, cele mai puternice nave față de oricare dintre rasele tinere: distrugătorul clasa Warlock și nava Shadow Hybrid  văzută în Crusade.

Armata este separată în trei ramuri:

 Forțele navale - toate navele și echipajele navelor și ale stațiilor spațiale fac parte din această categorie. Ofițerii și trupele poartă uniforme albastre.
 Infanteria - forțele terestre ale Alianței Pământului. Poartă uniforme maro.
 Securitate - forțele de securitate aflate pe stațiile spațiale ale Pământului. (Nu se știe dacă servesc la bordul navelor.) Uniformele lor sunt de culoare gri deschis.

Membrii EarthForce se pot transfera între cele trei ramuri are armatei- tatăl doctorului Stephen Franklin a fost ofițer al Forțelor navale (a servit ca prim ofițer pe o navă stelară a Pământului), dar apoi îl întâlnim ca general de infanterie. Toate cele trei ramuri folosesc un sistem mixt de ranguri, încorporând ranguri în stilul Armatei și ale Marinei americane actuale.

Dezvoltare timpurie
Alianța Pământului a fost fondată în 2085 de țările Australia, Regatul Unit, Canada, Irlanda, Olanda, Japonia, Noua Zeelandă, Africa de Sud și Statele Unite în perioada următoare celui de-al treilea război mondial pentru a înlocui ineficienta Organizație a Națiunilor Unite. Națiunile fondatoare au întreprins, de asemenea, o puternică încercare de a explora spațiul cosmic prin înființarea de baze pe Lună și o colonie pe Marte până în 2090.

Guvernul Alianței Pământului se numește EarthGov și are sediul la Geneva, Elveția. Alianța Pământului este o democrație liberală reprezentativă în majoritatea episoadelor. Earthgov este reglementat de Constituția Alianței Pământului, care are o asemănare puternică cu Constituția Statelor Unite și are forma parlamentară britanică de guvernare (sistemul Westminster). Directorul executiv al Earthgov este președintele, care la rândul său are un vicepreședinte și alți asistenți denumiți miniștri. Legislativul este denumit Senatul Pământului, care este format din reprezentanți din statele naționale ale Pământului. Până în 2132, Alianța Pământului a devenit organul oficial de conducere al umanității și al Pământului. Cu toate acestea, unele națiuni au rezistat să se alăture Alianței Pământului și în cele din urmă au recurs la violență pentru a încerca să-i perturbeze activitățile. După ce orașul San Diego a fost distrus de un atac terorist nuclear în 2157, Alianța Pământului a învins toate națiunile opuse într-un scurt război, iar Alianța Pământului a devenit un adevărat guvern global. Deși Pământul este unit sub acest guvern, statele națiune individuale încă există în universul B 5, iar unele națiuni se plâng încă de politicile Alianței, cum ar fi atunci când Interstellar Network News a raportat că guvernul Indoneziei s-a plâns că nu a primit cota justă a ajutorului financiar de la Earthgov.

Alianța Pământului a început să trimită nave în spațiu, nave în care oamenii au fost puși în stază în speranța de a găsi viață extraterestră. În 2156, o flotă de patrulare a Centauri a făcut primul contact cu Pământul.

După ce a făcut primul contact cu Centauri, Alianța Pământului a înregistrat o dezvoltare masivă. Cu tehnologia achiziționată de la Centauri (în principal cu obiecte terestre artistice și culturale), Alianța a putut avansa tehnologic sute de ani în doar câteva decenii. Oamenii au început să ajungă în alte sisteme stelare. După ce expansiunea a adus Pământul în conflict cu o serie de rase extraterestre, o organizație militară numită EarthForce a fost creată de Alianță pentru a proteja Pământul și coloniile ei de atacurile extraterestre. În 2230, ca răspuns la cererile de ajutor din partea Ligii Lumilor Nealiniate, Alianța Pământului s-a alăturat războiului împotriva rasei Dilgar. Dilgar era o specie războinică, au invadat brutal și au cucerit numeroase lumi, folosind extratereștrii în experimente medicale și științifice sadice. Doi ani de la intrarea Alianței Pământului în război, Dilgar a fost învins și gonit de pe teritoriile Ligii înapoi la Omelos. Pământul a căpătat o mare influență între numeroase guverne extraterestre (vezi Războiul Dilgar).

După Războiul Dilgar, Alianța Pământului a început o altă rundă de extindere. Cu toate acestea, în 2245 Alianța Pământului a avut un prim contact dezastruos cu o rasă extraterestră izolaționistă numită Minbari, ceea ce a dus la războiul devastator Pământ-Minbari. Minbari era o rasă avansată cu cel puțin o mie de ani și a folosit o tehnologie puternică, depășind capacitățile și resursele raselor tinere din acea perioadă. Navele de luptă Minbari Sharlin aveau fascicule puternice "tăietoare" superioare, precum și o formă avansată de tehnologie sigură, care împiedica navele Alianței Pământului să le țintească automată, lăsând în schimb opțiunea țintirii  manuale total ineficiente. Navele și soldații EarthForce au luptat curajos, dar după doi ani de lupte sângeroase și pierderi grele pentru Alianța Pământului (pierderile Minbari erau de 2 nave Sharlin, 3 crucișătoare grele și o cantitate necunoscută de forțe terestre), Minbari s-a îndreptat direct spre Pământ, ocolind restul coloniilor și intenționând să termine acest război  printr-un genocid asupra planetei mamă a oamenilor. Bătălia finală și cea mai disperată a războiului a fost Bătălia Liniei, unde Minbari s-au predat brusc, după ce au descoperit că pilotul uman pe care l-au capturat, Jeffrey Sinclair, ar fi reîncarnarea celui mai mare lider al lor, Valen.

Perioada de dictatură
În anii de după războiul Pământ-Minbari, Alianța Pământului a început un efort masiv de a-și reconstrui forța militară. Un mare accent a fost pus pe dezvoltarea de arme noi și îmbunătățite și nave de război. Până în 2257, o rețea (grilă) de apărare planetară proteja Pământul; grila de apărare era formată din platforme orbitale armate cu rachete anti-navă, tunuri cu fascicul de particule și tunuri cu energie-plasmă. În plus, au fost construite nave de război mai mari și mai puternice, cum ar fi noile distrugătoare din clasa Omega, și a fost dezvoltată o nouă clasă de nave de atac care era mai rapidă și mai bine armată decât versiunile mai vechi și care ar putea zbura și într-o atmosferă planetară la fel ca în spațiu. Alianța Pământului spera, de asemenea, să prevină un alt război prin începerea Proiectului Babylon. Cu ajutorul Minbari, Alianța Pământului a planificat construirea unei stații spațiale enorme, care ar servi la crearea unei mai bune înțelegeri între oameni și extratereștri și ar permite ambasadorilor din diferite guverne galactice să dezbată în mod pașnic diferențele lor fără a recurge la război. Primele trei stații Babylon au fost sabotate sau distruse de teroriștii anti-extratereștri de pe Pământ. Stația Babylon 4 a fost construită cu succes, dar a dispărut în mod misterios doar câteva ore înainte de a fi funcțională. (Stația Babylon 4 a apărut câteva momente 4 ani mai târziu înainte de a fi dusă înapoi în timp cu 1000 de ani). În sfârșit, stația Babylon 5 a fost construită și deschisă în 2257 pentru comerțul și diplomația interstelară.

Cu toate acestea, în ciuda deschiderii reușite a Babylon 5, au apărut diferite probleme în cadrul Alianței Pământului. Un număr tot mai mare de oameni din Earthgov - inclusiv politicieni de nivel înalt, generali și membri ai Psi Corps - au devenit hotărâți să saboteze Proiectul Babylon. Acești oameni erau profund suspicioși cu privire la rasele extraterestre (în special Minbari) și doreau ca Pământul să devină mai izolat și mai xenofob. În cele din urmă, acest grup a fost ajutat de un bărbat misterios pe nume Morden, care a vorbit în numele unei rase extraterestre antice și extrem de puternică, cunoscută doar sub numele de Umbrele Cu ajutorul și încurajarea lui Morden, un grup de oficiali Earthgov, conduși de vicepreședintele Morgan Clark, au conspirat pentru a-l asasina pe Luis Santiago, președintele Alianței Pământului. În 2258, Santiago a fost asasinat brutal împreună cu personalul și echipajul său într-o explozie "accidentală" a navei sale naționale, EarthForce One, iar vicepreședintele Clark și-a asumat președinția. Clark abandonase un tur de bunăvoință pe Io și părăsise EarthForce One cu o presupusă infecție virală. Odată ce a fost numit în funcție, Clark și-a așezat în secret, constant, adepții săi fideli în poziții cheie pentru a controla EarthForce și EarthGov. De asemenea, el a început să transforme Alianța Pământului într-un stat militar fascist, orwellian, organizând grupuri precum "Nightwatch", o forță de poliție para-militară, care să spioneze oameni "neloiali". De asemenea, el a redenumit mai multe agenții Earthgov, astfel încât Ministerul Apărării a devenit "Ministerul Păcii", iar Ministerul Informațiilor a devenit "Ministerul Adevărului". Cu toate acestea, președintele șefului de stat comun al EarthForce, generalul William Hague, a suspectat că acesta a fost implicat cumva în moartea lui Santiago. El și-a format ascuns propria rețea pentru a descoperi adevărul. Dacă Clark ar fi implicat, Hague plănuia să-și prezinte dovezile în fața Senatului Pământului pentru a-l demite pe Clark din funcția sa. Unul dintre membrii rețelei  a fost căpitanul John Sheridan, un erou al războiului Pământ-Minbari și comandantul Babylon 5. Sheridan a adus în cele din urmă restul personalului de comandă al Babylon 5 în rețea și împreună au acumulat încet, dar constant, dovezi care l-au  implicat pe Clark în moartea lui Santiago.

În 2260, comandantul Susan Ivanova, ofițerul executiv al Babylon 5, a descoperit o dovadă solidă că președintele Clark a planificat și a participat la moartea președintelui Santiago. Când aceste dovezi au fost prezentate Senatului Pământului, Clark a declarat brusc legea marțială și a suspendat Constituția Alianței Pământului, folosind un atac asupra unei instalații de cercetare EarthForce drept motiv pentru a da astfel de ordine. Acum, după ce s-a declarat dictator în fața tuturor, Clark a desființat Senatul Pământului, a plasat trupe militare în conducerea tuturor marilor orașe ale Pământului, a zdrobit orice opoziție deschisă și a preluat controlul presei, cum ar fi Interstellar Network News. A folosit mass-media pentru a răspândi propaganda în sprijinul opiniilor sale și pentru a difuza minciuna conform căreia el a declarat legea marțială pentru a împiedica extratereștrii să preia controlul asupra Pământului. Drepturile tradiționale precum libertatea de exprimare, libertatea presei și alegerile libere au fost toate abolite de Clark.

Cu toate acestea, s-a dezvoltat rapid o mișcare de rezistență. Condusă de generalul Hague, o serie de nave de război EarthForce au refuzat să se supună ordinelor lui Clark și au început o rebeliune. Câteva colonii ale Pământului, precum planeta Marte, au refuzat să îndeplinească ordinele lui Clark privind impunerea legii marțiale; Navele EarthForce loiale lui Clark au bombardat apoi Marte și au atacat orice colonie care a rezistat guvernului lui Clark. Două colonii majore ale Pământului, Proxima 3 și Orion 7, și-au declarat independența față de Alianța Pământului; acestora li s-a alăturat Babylon 5. Acest lucru l-a determinat pe Clark să trimită o flotă considerabilă de nave de război loiale lui, să preia controlul asupra Babylon 5 și să-i aresteze personalul de comandă. Cu toate acestea, căpitanul Sheridan s-a alăturat navelor de război rebele EAS Churchill și EAS Alexander, și navelor de război Minbari, pentru a învinge flota terestră atacatoare și a-i forța să se retragă. Babylon 5 a devenit apoi un stat independent și a fost ieșit din Alianța Pământului pentru următorii doi ani. Cu toate acestea, Războiul Civil a ieșit din atenția celor de pe Babylon 5 în cel de-al doilea Război cu Umbrele, iar personalul de comandă al Babylon 5 a acordat puțină atenție evenimentelor din Alianța Pământului până la încheierea acestui conflict epic care a afectat toată galaxia.

Războiul civil al Alianței Pământului
După încheierea celui de-al doilea război cu umbrele, căpitanul Sheridan și-a îndreptat atenția spre răsturnarea președintelui Clark și eliberarea Pământului și a coloniilor sale. Un moment cheie de cotitură a fost atunci când Clark a ordonat navelor de război să asedieze colonia rebelă Proxima 3 pentru a o menține în cadrul Alianței Pământului. Când navele de război loiale lui Clark au atacat și au ucis 10.000 de civili nevinovați care încercau să scape, Sheridan a luat flota sa avansată de Stele Albe pentru a salva colonia. Într-o luptă scurtă, dar brutală, Stelele Albe ale lui Sheridan au dezactivat sau au distrus mai multe distrugătoare din clasa Omega ; dar victoria lui s-a datorat în principal faptului că a convins mai mulți (mai mult de jumătate) dintre distrugătoarele EarthForce prezente în luptă să treacă de partea lui Sheridan. După eliberarea coloniei Proxima 3, flota lui Sheridan a început să se deplaseze spre Pământ.

În timp ce călătoreau spre Pământ, li s-au alăturat numeroase nave - distrugătoare și crucișătoare ale EarthForce - ale căror echipaje nu mai doreau să-l susțină pe Clark și regimul său fascist. Cu toate acestea, multe nave EarthForce au rămas fidele lui Clark și, ca urmare, au avut loc numeroase bătălii, ceea ce a dus la distrugerea multor Stele Albe și la mai multe bătălii pierdute de  Sheridan și de flota sa de Stele Albe.  Luptele dintre navele Earthforce și flota de Stele Albe au fost întotdeauna un dezastru pentru ambele părți, dar, în final, Sheridan a fost învingător în majoritatea luptelor, deoarece a reușit să convingă multe nave EarthForce să se alăture de partea sa.

În efortul de a submina susținătorii lui Sheridan de pe Pământ, Clark a început să răspândească propaganda că Sheridan se află sub influența extraterestră sinistră (în special a rasei Minbari). Pentru a descuraja echipajele EarthForce să se alăture lui Sheridan, echipajelor li s-a spus că Sheridan a ucis pe toți oamenii găsiți la bordul navelor de pe Pământ capturate și i-a înlocuit cu echipaje Minbari.

În timp ce forțele lui Sheridan se apropiau de sistemul solar al Pământului, Clark și-a dezlănțuit arma secretă - o escadrilă de șase distrugătoare din clasa Omega, care au fost modernizate cu tehnologia Umbrelor, cu bio-armuri și fascicule de particule ale umbrelor care aveau capacitatea de a distruge o Stea Albă într-o singură lovitură. Se credea că toate distrugătoarele Omega-X sunt distruse (dar nu s-a confirmat) într-o luptă foarte acerbă de către o mare escadrilă de Stele Albe (peste 20 de Stele Albe au luat parte la această bătălie) sub comanda Susanei Ivanova, dar majoritatea Stelelor Albe au fost distruse sau au suferit pagube severe. Nava Ivanovei a fost avariată puternic și ea a fost rănită grav. Sheridan a fost capturat de EarthForce după ce a căzut într-o capcană și torturat într-o instalație Earthgov de pe Marte, dar în cele din urmă a fost salvat de mișcarea rebelă "Marte Liber"; ulterior a fost ajutat să scape și a revenit în flota sa.

Apoi s-a apropiat de Marte cu o armată masivă de Stele Albe, cu navele EarthForce care i s-au alăturat și un număr mare de nave de război de la diverse guverne extraterestre care i s-au alăturat într-un spectacol de sprijin. Sheridan și flota sa erau aproape siguri că vor pierde în fața unei flote atât de masive EarthForce de nave din clasa Omega (33 de nave din clasa Omega plus rețeaua de apărare a Pământului, care avea capacități masive anti-nave). Cu toate acestea, Sheridan în mod secret a influențat telepații modificați de la  bordul a 30 de nave din clasa Omega ale EarthForce loiale lui Clark; mai mulți dintre acești telepați s-au contopit cu sistemele de calculatoare ale distrugătoarelor și le-au dezactivat, distrugătoarele neafectate fiind rapid dezactivate de flota rebelă. În acest fel, Sheridan a învins flota fidelă fără a fi obligat să distrugă niciuna dintre nave, salvând viețile echipajelor și piloților ambelor părți, păstrând intacte capacitățile militare ale Pământului și evitând o înfrângere chiar la sfârșitul războiului. Distrugătoare din clasa Omega loiale lui Clark erau conduse de generalul Lefcourt, un prieten apropiat al lui Sheridan, care a servit ca mentor al său la Academia EarthForce. Sheridan și-a condus apoi flota pe Pământul propriu-zis, unde singurul lucru care a rămas protejând Pământul a fost rețeaua de apărare a Pământului (deoarece cele 33 de distrugătoare Omega erau încă dezactivate). Grila de apărare a Pământului a deschis focul și a distrus multe dintre navele conduse de Sheridan. În timp ce această luptă intensă a avut loc deasupra Pământului, oamenii din interiorul Domului (Earthdome) au mers în biroul lui Clark pentru a-l pune pe președinte în arest, dar înainte ca aceștia să poată ajunge la el, Clark s-a sinucis, alegând moartea decât să fie luat prizonier de către personalul Earthgov.

Înainte de a se sinucide, Clark a îndreptat rețeaua de apărare planetară spre suprafața Pământului, pentru a distruge pământul. Pentru a împiedica ca planeta să fie devastată, flota lui Sheridan a distrus rețeaua de apărare înainte să provoace daune planetei. Nava lui Sheridan Agamemnon a fost salvată de la distrugere de către distrugătorul generalului Lefcourt, Apollo, care tocmai sosise de pe Marte. Odată cu moartea lui Clark, senatoarea Susanna Luchenko din Consorțiul rus a fost numită președinte al Alianței Pământului. Într-un acord prealabil cu mișcarea Marte Liber, Sheridan l-a convins pe președintele Luchenko să-i acorde planetei Marte independența. Odată cu căderea lui Clark, legea marțială a fost anulată și democrația și Constituția Alianței Pământului au fost restaurate.

În Alianța Interstelară
Președintele Luchenko și guvernul democratic recent reformat al Alianței Pământului s-au alăturat Alianței Interstelare în 2262, nu mult timp după fondarea sa inițială de către John Sheridan și Delenn. Acordul era ca Pământul să se alăture dacă ar permite independența planetei Marte și și-ar retrage toate trupele din coloniile rebele care doreau să rămână independente. Pământul ar primi în schimb tehnologia gravitației artificiale de la Minbari la intrarea sa în Alianță. Până în 2267 Pământul a câștigat suficient acces la tehnologii avansate pentru a participa la un program comun de cercetare și dezvoltare cu Minbari, pentru o navă de război tactică la scară largă. Rezultatele au fost distrugătorul clasa Warlock și distrugătorul clasa Victory. Clasa Victory era dotată cu tehnologii de arme și blindaje ambele extrem de avansate și chiar o armă primară Vorlon și tehnologia Minbari stealth. Nava avea o lungime de peste 2 mile și era foarte manevrabilă.

Detaliile independenței marțiene nu sunt clare: în timpul serialului Crusade colonia este descrisă ca "un membru independent al Alianței Pământului".

În acel an, Drakh a atacat Pământul, dar atacul lor a eșuat și forțele lor au fost distruse, dar Drakh a lansat o plagă peste planetă care ar ucide toți oamenii de pe Pământ în termen de 5 ani dacă nu este găsit un remediu. Alianța Interstelară a împrumutat Alianței Pământului  prototipul clasei Victory supraviețuitoarea IAS Excalibur pentru a ajuta la găsirea unui remediu împotriva ciumei.

După ce Pământul a învins Drakh, se crede că EarthForce a câștigat și mai multă tehnologie din numeroasele nave distruse Drakh și din resturile plutitoare prin spațiu.

La sfârșitul sezonului patru din Babilonul 5, s-a arătat că Pământul a rămas membru al Alianței Interstelare (ISA) timp de 500 de ani de la aderarea sa inițială. Cu toate acestea, Pământul a fost la un pas de un alt război civil. Au apărut două tabere, una susținând aderarea continuă la ISA și Politdivision, care s-a opus. O hologramă a lui Michael Garibaldi a înregistrat planul de război al Politdivision și l-a transmis ISA și facțiunii pro-ISA. Această avertizare timpurie a unei lovituri preventive și a conflictului care a rezultat a dus la distrugerea Politdivisionului și la devastarea Pământului. După aceea, civilizația terestră a căzut înapoi în ceva asemănător Evului Mediu.

Alianța Interstelară a trimis Rangeri umani să reconstruiască lent și pe ascuns Pământul, sub pretextul redescoperirii vechilor tehnologii, reconstruind astfel încrederea, precum și civilizația. La un milion de ani de la fondarea  Alianței Interstelare, un Anla'shok (Ranger) este văzut colectând ultima înregistrare a istoriei Pământului, dovedind că Pământul a aderat din nou la  Alianța Interstelară. S-a arătat, de asemenea, că umanitatea a evoluat în ființe imateriale bazate pe energie, care dețin o tehnologie similară Vorlonilor de mult timp dispăruți, dar aspectul lor este similar cu al Primului Lorien.

Referințe

Bibliografie

ru:Цивилизации «Вавилона-5»#Земной_Альянс
Pământul în ficțiune
Babylon 5
Pages with unreviewed translations

Alianța Pământului


Kuća stogodišnjice () bila je kuća bogatog stanovnika Pompeja, sačuvana erupcijom Vezuva 79. godine. Kuća je otkrivena 1879., a svoje je današnje ime dobila kako bi obilježila 18. stogodišnjicu katastrofe. Izgrađena sredinom 2. stoljeća pr. Kr., jedna je od najvećih kuća u gradu, s privatnim kupatilima, nimfejem, ribnjakom (piscina), i dva atrija. Kuća je doživjela preuređenje oko 15. godine nove ere, kada su dodani kupališni kompleks i bazen. Posljednjih godina prije erupcije nekoliko je prostorija opsežno preuređeno brojnim slikama.

Iako identitet vlasnika kuće nije siguran, izneseni su argumenti za Aula Rustija Vera ili Tiberija Klaudija Vera, obojicu lokalnih političara.

Među raznolikim slikama sačuvanim u Kući stogodišnjice je najraniji poznati prikaz Vezuva, kao i eksplicitne erotske scene u prostoriji koja je možda dizajnirana kao privatni "seks klub".

Značajke
Za potrebe arheološkog i povijesnog proučavanja, Pompeji su podijeljeni u devet regija, od kojih svaka sadrži numerirane blokove (insulae). Unutar bloka, vrata su numerirana u smjeru kazaljke na satu ili obrnuto; Stota obljetnica označena je brojem IX.8.3–6. Pripada luksuznom "sedrenom" razdoblju pompejske arhitekture, koje karakterizira korištenje sitnozrnate sive vulkanske sedre koja je vađena oko Nucerije.

Od dva atrija, veći vodi do najuređenijih soba. Manji atrij mogao je biti za privatnu obitelj i pristup posluzi. Triklinij ili blagovaonica bila je smještena tako da je počasni gost mogao vidjeti zatvoreni vrt. Sama blagovaonica bila je ukrašena okomitim stabljikama ispletenim viticama na kojima sjede ptice, au pločama između njih nalazili su se svijećnjaci ukrašeni lišćem. Kuća je imala svoju pekaru koja se nalazila u podrumu ispod prostorija za poslugu na zapadnoj strani.

Grafit u zahodu koristi rijetku riječ cacaturit ("želi srati") koja se također jednom nalazi u epigramima Marcijala. Drugi bilježi težnju roba za slobodom: "Officiosus je pobjegao 6. studenog u konzulatu Druza Cezara i M. Junija Silana " (15. AD).

Pretpostavlja se da je jedna soba na osami (pod brojem 43), koja je bila ukrašena eksplicitnim scenama žensko-muškog odnosa, funkcionirala kao privatni "seks klub". Gosti bi ulazili u manji, privatniji atrij, zatim prolazili niz hodnik i kroz triklinij i predvorje kako bi došli do njega. Nekoliko sličnih prostorija u pompejanskim kućama sugerira da je namjera bila stvoriti ambijent bordela u domu, za zabave na kojima su sudionici imali uloge prostitutki ili klijenata ili za koje su angažirane prave prostitutke da zabavljaju goste. Mali otvor neobično smješten u zidu možda je bio otvor za voajerizam. Drugi znanstvenici kategoriziraju sobu 43 jednostavno kao spavaću sobu (kubikul), koja je često sadržavala erotske slike, i smatraju da je nepotrebno zaključiti da je tamo gostima bila ponuđena seksualna zabava.

Umjetnost

Kuća stogodišnjice poznata je po svojoj velikoj i raznolikoj kolekciji slika u Trećem i Četvrtom Pompejanskom stilu. Vrtni nimfej posebno je bogat primjer spajanja slikarstva s arhitektonskim elementima u stvaranju ambijenta ladanjske vile. Vodeno tijelo ispunjeno raznim ribama i morskim životinjama bilo je "dramatično" naslikano na parapetu koji je okruživao četiri zida nimfeja; nekoliko je vrsta predstavljeno dovoljno točno za identifikaciju. Donji dio zida oslikan je tako da izgleda kao balustrada na kojoj raste bršljan, a ispod njega ptice i gušteri. Fontane sa bazama sfinge naslikane su unutar vrtnih scena sa strane, a zid oko ulaza prikazuje parkove za divljač; u prvom planu je prava fontana, s lažnom završnom obradom koja izgleda poput rijetkog mramora, iz koje bi voda tekla niz razine u bazen. Ispod stepenica i iznad vrtnog bazena nalazila se slika riječnog boga okrunjenog trskom, koja se više nije vidjela. Kompozicija je okarakterizirana kao "groteskni potpourri", skup elemenata poželjnih jer predstavljaju način života ladanjske vile. Ovdje i u slično uređenim prostorima u Pompejima, vlasniku je stalo do isticanja veličine i količine, a ne do skladne cjeline.

Prostorija sjeverno od peristila sadržavala je nježni bršljan i stiliziranu cvjetnu lozu kao ukras. Patke i lotosovo lišće također se pojavljuju zajedno kao ukrasni motivi. Grožđe i vinogradarstvo pojavljuju se u cijeloj kući, kao u sceni Kupida koji bere grožđe. Slike lova djelo je pompejskog slikara Lucija.

Mitološke slike
Mitološki subjekti uključuju Tezeja kao pobjednika nad Minotaurom, Hermafrodita i Silena, Herkula i Telefa, te Oresta i Pilada prije Thoasa. U drugoj sobi nalaze se Selene i Endymion, Venus Piscatrix ("Venera ribarica") i "plutajuće nimfe".

Bakho i Vezuv
Slika u kućnom larariju, svetištu kućnih bogova Lara, prikazuje Vezuv kako je možda izgledao prije erupcije, s jednim vrhom obraslim vinogradom umjesto današnjeg profila s dva vrha. Iako neki znanstvenici odbacuju hipotezu o jednom vrhu, slika se općenito smatra najranijim poznatim prikazom vulkana, čak i ako se ne bi trebala uzeti kao zapis o tome kako je Vezuv zapravo izgledao.

Literarni izvori također opisuju Vezuv kao prekriven vinovom lozom prije erupcije. Plutarh kaže da je na njemu rasla vinova loza u 1. stoljeću prije Krista, kada su se ondje sklonili Spartak i njegovi drugovi robovi i posjekli ih kako bi napravili ljestve od užeta. Opis pjesnika Marcijala evocira sliku koja prikazuje vinovu lozu na obroncima u peterokučnom rasporedu:Ovdje je Vezuv zasjenjen zelenom lozom; ovdje je plemenito grožđe ispuštalo svoje sokove u bačvama: to su grebeni koje je Bacchus volio više od brda Nyse . Neobičan prikaz Bakhusa daje mu tijelo sastavljeno od grožđa, koje može predstavljati ili sortu Aminaea koja se uzgaja na tom području ili istoimeni Pompeianum. Nosi tirs i ima panteru pod nogama. U prvom planu je zmija s krijestom i bradom koja utjelovljuje Agathodaemona ili Genija.

Kazališne aluzije

Za neke od mitoloških slika, uključujući jednu Medeju, smatra se da predstavljaju scene iz kazališta. Slika Herkula može biti scena iz Herkulovog Furensa Seneke ili Euripida; druge figure bi stoga bile Amfitrion, Megara i Lik. Scena iz Ifigenije u Tauridi prikazuje Pilada, Oresta i Ifigeniju.

Još jedna kazališna referenca nalazi se u grafitu naškrabanom na zidu između tepidarija (kupka koja se održava na ugodno toploj temperaturi) i kaldarija (okruženje više nalik na parnu kupelj). Čitajući histrionica Actica, "Actica pantomima," izraz je protumačen kao zapis zaljubljenosti obožavatelja, a možda i pokazatelj da je kuća bila domaćin predstavama kazališnih trupa.

Erotske scene
Pompejske spavaće sobe nerijetko su bile ukrašene prizorima koji su upućivali na vođenje ljubavi, ponekad eksplicitno ljudskim, a ponekad aluzivnim i mitološkim.

Jedna spavaća soba u kući stogodišnjice sadrži par scena koje se odnose na ljubavne veze između smrtnika i božanstva: Selene i Endymion, te Kasandra s lovorovom granom koja simbolizira njezino odbacivanje Apolona kao ljubavnika i njegovu osvetu. "Seks klub" ima oboje: krasi ga slika Herkula okruženog amorinima, kao i dvije "pornografske" scene (symplegma) slične onima u bordelima. Rimska "pornografija" (doslovno "prikaz prostitutki") usredotočuje se na ljudske figure u svakodnevnom okruženju, često s detaljnom i realističnom posteljinom.

Obje pornografske slike u sobi 43 prikazuju ženu na muškarcu, jednu okrenutu prema njemu, a drugu u manje uobičajenom položaju "obrnute uspravne Venere", okrenutu od muškarca. Na prethodnoj slici obje su figure gole, osim što su ženske grudi prekrivene "grudnjakom" bez naramenica (strophium) ; čak i u najeksplicitnijim prikazima spolnih činova u rimskoj umjetnosti, žena često nosi strophium. Rjeđi položaj "obrnute uspravne Venere" češće se nalazi u scenama smještenim u nilotski Egipat.

Daljnje čitanje

 Lawrence Richardson, Pompeji: Povijest arhitekture (Johns Hopkins University Press, 1997.), str. 126–127.

Izvori

Rimska umjetnost
Stogodišnjice

Kuća stogodišnjice


Teenager gennem tiderne er en film med ukendt instruktør.

Handling
Op gennem det 20. århundrede bliver de unge en helt ny samfundsgruppe, med egen kultur og skiftende udtryksformer. Der er læderjakker, hippier, flippere, diskere og Hip-hop'ere. Tag med på Roskilde Festival, til pigtrådskoncert i Hit House, eller oplev da Jazzmusikken kom til byen. Udvalgte historier om ungdomslivet fra 1896 til 1993.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark

Teenager gennem tiderne


أرض الملكة مود  هو الاسم الرسمي المستعمل من قبل النرويج والمسح البريطاني بأنتاركتيكا في الذي تطالب به النرويج كمقاطعة لها في أنتاركتيكا. منذ 14 يناير 1939.
هذا الجزء من ساحل البر الرئيسي في القطب الجنوبي تمتد من حدود تبعيات جزر فوكلاند في الغرب (حدود الأراضي معاطف) إلى حدود إقليم أنتاركتيكا التشيلي في الشرق (45° شرق طويل)، مع الأراضي الواقعة داخل هذه السواحل والبحار، يجب أن تخضع للسيادة النرويجية.
المطالبة كجميع مثيلاتها غير معترف بها دولياً طبقاً لمعاهدة أنتاركتيكا. مساحتها تقريبا 2.5 مليون متر مربع أغلبها مغطى بالجرف الجليدي الأنتركتيكي ومحصورة بين المقاطعة البريطانية بالقارة القطبية الجنوبية في الخط 20 غرباً والمقاطعة الأسترالية بالقارة القطبية الجنوبية في الخط 45 شرقاً. النرويج لم يقدم رسمياً تفصيلاً فيما يتعلق الحدود الشمالية والحدود الجنوبي حد ادعائهم. هذا يفسر لماذا المطالبة النرويجية تتضح مختلفة عن المطالبات الأخرى على بعض خرائط أنتاركتيكا. بيد أنه يفترض عموماً أن المطالبة النرويجية تتبع معايير المطالبات الأخرى في أنتاركتيكا. المطالبة النرويجية قد تم الاعتراف بها رسمياً من أستراليا وفرنسا ونيوزيلندا والمملكة المتحدة.

المقاطعة مسماة تيمنا بمود من ويلز (1869 - 1938) الملكة القرينة لهاكون السابع من النرويج.

المناطق
أرض الملكة مود مقسمة إلى خمس مناطق الساحلية والتي يمكن التفكير في توسيع نطاق والقطاعات إلى القطب الجنوبي، من الغرب إلى الشرق (في اتجاه عقارب الساعة) :

زار المنطقة لأول مرة عام 1930 على يد هيلمار ريزر لارسن كجزء من الجهود لرسم خريطة أنتاركتيكا. روألند مندسن كان قد سمى سابقا المنطقة على شرف الملكة مود من النرويج وكامل هضبة أنتاركتيكا المحيطة بالقطب الجنوبي هضبة الملك هاكون السابع «تكريما لملك النرويج. المنطقة التي حددها أصلا مندسن وارض الملكة مود تقع بين 37 درجة غربا و50 درجة شرقا.

انظر أيضاً
 شوابيا الجديدة

المراجع

وصلات خارجية
 Norwegian Polar Institute
Alpinist Magazine Climbing Notes-First Ascents in Queen Maud Land
 Windmill Spire
 West Summit of Fenris
 Wohlthat Massif
 Collection of photographs, maps and documents about the geology of western Dronning Maud Land

أرض الملكة مود
أراضي القارة القطبية الجنوبية
منشآت في القارة القطبية الجنوبية

أرض الملكة مود


The Heath bar is a candy bar made of toffee, almonds, and milk chocolate, first manufactured by the Heath Brothers Confectionery in 1928. Since its acquisition of the Leaf International North American confectionery operations late in 1996, the Heath bar has been manufactured and distributed by Hershey.

History

In 1913, school teacher L. S. Heath bought a confectionery shop in Robinson, Illinois, as a likely business opportunity for his oldest sons, Bayard Heath and Everett Heath. In 1914, the brothers opened a combined candy store, ice cream parlor, and manufacturing operation there.

With the success of the business, the elder Heath became interested in ice cream and opened a small dairy factory in 1915. His sons worked on expanding their confectionery business.  At some point, they reportedly acquired a toffee recipe, via a traveling salesman, from Vriner's Greek confectionery in Champaign.  In 1928, they began marketing the toffee confection locally as "Heath English Toffee", proclaiming it "America's Finest".

In 1931, Bayard and Everett were persuaded by their father to sell the confectionery and work at his dairy. They brought their candy-making equipment with them and established a retail business there. The Heaths came up with the marketing idea of including their toffee confection on the dairy products order form taken around by the Heath dairy trucks: customers could then order Heath bars to be delivered along with milk and cottage cheese.

Early ads promoted Heath as a virtual health bar – only the best milk chocolate and almonds, creamery butter, and "pure sugar cane".  The motto at the bottom of one ad read "Heath for better health!" The motto was surrounded by illustrations of milk, cream, butter, cheese, and ice cream and in a corner – a Heath bar and a bottle of soda. The soda may have been Pepsi, as the Heath Co. bottled the drink for a number of years.

The Heath bar grew in national popularity during the Depression, despite its 1-ounce size and the 5-cent price, equal to larger bars.

In 1940, family members invested in one of the few available oil leases near Newton, Illinois, that had been overlooked by major oil companies. In July 1940, the lease struck oil, eventually pumping 2,700 barrels per day and over $1 million to the family. Two years later in 1942, the U.S. Army placed an order for $175,000 of Heath Bars to be included in soldiers' rations. The size of this order led the family to modernize the plant equipment; the candy was manufactured consistently on a major commercial scale thereafter.

Popularity of the Heath bar grew after the war; in 1946, L.S. Heath, his four sons, two daughters and grandchildren incorporated L.S. Heath & Sons, Inc. The manufacturing process remained largely a hands-on, family-run operation: all four of L. S. Heath's sons, his two daughters, and several grandchildren were involved in the business. In the 1950s, the Heath Toffee Ice Cream Bar was developed and was eventually franchised to other dairies. By 1955, the operation had grown to produce about 69,000 candy bar centers at one time. The automatic wrapping machines turned out 1,600 candy bars per minute. The company had 35 candy salesmen who called on approximately 7,200 wholesale distributors in the United States along with thousands of other outlets, such as theaters, vending machine operators, super-markets and chain stores.

In the 1960s, the huge national success of the Heath bar led to disagreements within the family, with at least one grandchild, Richard J. Heath, expelled from the business in 1969. He eventually published a book in 1995 entitled Bittersweet: The Story of the Heath Candy Co.

In the 1970s, the company bought the registered trademark toffee ice cream flavoring formula called Butter Brickle from The Fenn Bros. Ice Cream and Candy Co. of Sioux Falls, South Dakota.

In January 1986, the L.S. Heath & Sons, Inc., filed a trademark application for the Heath name, with a first use declaration of March 1, 1931, which was the year that Bayard and Everett Heath sold the confectionery business and began working in the dairy operation. The registered trademark Number 1404302 was granted on August 5, 1986.

In 1989, the L.S. Heath & Sons business was sold to Leaf, Inc., which itself had been purchased by Huhtamäki Oyj of Helsinki, Finland, in 1983.

In 1996, the North American confectionery operations of Leaf, Inc., were purchased by Hershey in a transaction that totaled $330 million. Hershey bought the confectionery operations of Leaf including such brands as Heath, Jolly Rancher, Milk Duds, Payday, Whoppers, Chuckles and Twizzler's licorice for $440 million plus annual royalties for brand licenses paid to Huhtamäki Oyj. Huhtamäki bought from Hershey the European confectionery operations of German praline manufacturer Gubor and Italian confectioner Sperlari for a total of $110 million.

In April 2018, a holding company named Iconic IP Interests, LLC, an investment vehicle of Highlander Partners, purchased the intellectual property, including trademarks and associated licensing agreements and royalty arrangements of ten candy brands including Heath, Jolly Rancher, Payday, Good & Plenty, Whoppers, Chuckles and Milk Duds from Huhtamäki Oyj.

Hershey had previously created the Skor bar in 1981 to compete with the Heath bar, before buying out Leaf, Inc. It currently [when?] maintains production and marketing of both the Heath bar and the Skor bar, despite the two being almost identical.

Product
Shaped as a thin, hard slab with a milk chocolate coating, the toffee originally contained sugar, butter, and almonds in a small squarish bar weighing 1 ounce.

Since acquiring the product, Hershey has elongated the bar to align with its competition. It now weighs 1.4 ounces. Current ingredients are milk chocolate, sugar, vegetable oil, dairy butter (milk), almonds, salt, and soy lecithin. The wrapper's vintage brown color scheme has a small seal proclaiming Heath the "Finest Quality English Toffee".

Heath bars in other products
Following the 1973 use of the candy bar as an ice-cream "mix-in" by Steve's Ice Cream, Heath bars became a significant ingredient in ice cream and other confections.

According to Ray Broekel in his 1982 book The Great American Candy Bar Book, variations of the bar have included Heath Milk Chocolate with Peanuts, Heath Milk Chocolate Toffee Crunch, Heath Milk Chocolate with Natural Cereal and Raisins and the Double Heath bar. In the 1980s, a Heath Toffee Ice Cream Sandwich appeared, along with Heath Soft 'n Crunchy—a soft-serve ice cream.

Currently, other varieties of Heath bar-based confections include Archway Cookies' Heath Cookie, Heath Bar Klondike bars, Baskin-Robbins' Heath Bar Shake, Dairy Queen's Heath Bar Blizzard and Heath Bar flavored varieties of ice cream with a coffee or vanilla ice cream base.  Ben and Jerry's produced a Heath Bar Crunch ice cream, which was renamed Vanilla Toffee Bar Crunch in 2014 when the company stopped using actual branded Heath bars.

Although the candy bar's original manufacturer, L. S. Heath, and subsequently Hershey have supported the incorporation of the candy bar into other confections by marketing a pre-shredded variety, many vendors hand-crumble the candy bars, finding the pre-crumbled variety to be "too small and too dusty".

Related products from other manufacturers
In the 1950s, Marabou in Sweden wanted to have a license to make the Heath bar, but was not allowed to. Instead, Marabou took the Heath bar as inspiration and created the Daim bar, which is still produced to this day and available in many countries.

References

External links

Chocolate bars
The Hershey Company brands
Products introduced in 1914
Toffee
Brand name confectionery
Candy

Heath bar


حيدر علي علي الشبعان

حيدر بن علي بن علي الشبعان . فنان تشكيلي من مواليد الأحساء سنة 1980. يعمل كمصمم صفحات إنترنت بشركة سابك . حاصل على عضوية جمعية الثقافة والفنون بالأحساء وحصد جوائز عدة في مسابقات الفن التشكيلي. شارك في  تمثيل ثلاثة مسرحيات مع جماعة همزة وصل للتمثيل المسرحي .

أشهر اللوحات
أم الشهيد: تم رسمها سنة 2000 شاركت في معرض المتحف السعودي المعاصر وحصدت المركز الخامس.

العالم الثالث: تم رسمها سنة 2002 شاركت في معرض جمعية الثقافة والفنون بالنويصيب وحصدة المركز الأول.

ترقب : تم رسمها عام 2001 شاركت في معرض جمعية الثقافة والفنون بالأحساء.

جريدة الرياض :كثر من 32 فناناً وفنانة شاركوا في المعرض الجامعي لفناني الأحساء
افتتح سعادة الأستاذ عبد المحسن بن عبد العزيز الجبر نائب رئيس الغرفة التجارية والصناعية بالأحساء المعرض التشكيلي الجماعي العام لفناني وفنانات الاحساء، وذلك على صالة جمعية الثقافة والفنون بالاحساء.وقد تجول سعادته في أرجاء المعرض يرافقه كل من مساعد مدير التعليم للشؤون الإدارية الأستاذ محمد العبد العظيم ومدير الجمعية الأستاذ عبد الرحمن المريخي وكبار المسؤولين والمهتمين بالحركة التشكيلية بالمحافظة واستمع إلى شرح عن اللوحات سواء من الفنانين أنفسهم أو من رئيس قسم الفنون التشكيلية بالجمعية الأستاذ محمد الصندل وقد شارك في المعرض أكثر من 32فناناً وبعد الجولة قام سعادته بتوزيع شهادات التقدير على المشاركين وأشاد سعادته بما شاهده من أعمال فنية تعبِّر عن مكنونات الفنانين وانطباعاتهم.والفنانون المشاركون هم: أحمد المغلوث، أحمد السبت، محمد الصندل، أحمد العبد رب النبي، توفيق الحميدي، سامي الحسن، محمد الحمد، سعيد الوابل، عبد المنعم السليمان، علي الدقاش، تغريد نقشي، عبد الرزاق المحسن، مريم الجمعة، عبد العزيز الخوفي، خالد الفوزان، محمد الناجم، يوسف السالم، مؤيد الزيد، فاطمة الدهمش، فاطمة الصقر، موسى الحضري، صلاح الحيود، حسين الجمعان، حيدر الشبعان، عبد الكريم البراهيم. زكي اللويم، علي اللويم، عيسى الهاشمي، منى الغوينم، إيمان الضيف، عفاف السلمان، أسماء محمد الشعلان.

اليوم الإلكترونية : مستقبل الوجوه التشكيلية الجديدة في الأحساء
عبد الرحمن السليمان

يعود الفن التشكيلي في الأحساء إلى الستينيات الميلادية وربما قبل ذلك عندما تقرر تدريس مادة التربية الفنية وأخذت المواهب في الظهور تأكدت فيما بعد في المعارض العامة للطلبة ثم في المراكز الصيفية التي تنظمها إدارة التعليم ومع الاهتمام المتنوع ظهرت الأسماء فكان محمد الصندل وأحمد السبت وعبد الحميد البقشي وأحمد المغلوث. وغيرهم ويتوالى ظهور الأسماء والأعمال الفنية سيد حسين العلي، محمد الحمد، توفيق الحميدي، أحمد عبد رب النبي، عبد العزيز الخوفي، وخالد الفوزان فسامي الحسين، وسعيد الوايل وعبد الحميد بوحمد، وعبد المنعم السليمان والأسماء تزداد في كل مناسبة أو معرض. في الفترة الأخيرة ظهرت بعض الأسماء الجديدة التي تتسابق للوصول إلى مستويات ملفتة كانت تغريد البقشي وعلي الدقاش ومريم الجمعة وزكي اللويم ومحمد الناجم وغيرهم وسرعان ما ظهرت أسماء جديدة أخرى آخذة في التضور والتنامي بتجارب ومحاولات مبشرة وواعدة كان من بين هؤلاء مؤيد الزيد الذي أقام معرضا لأعماله الفنية في الأحساء ومؤيد يرسم بالأسود على الأبيض أعمالا يهتم فيها بالموضوع وبالقيم الفنية من أبعاد وظلال وأنوار وأتذكر أن إحدى لوحاته في المهرجان الوطني للتراث والثقافة بالجنادرية العام 1422م قد لفتت أنظار زوار المعرض. الاسم الجديد الآخر هو فاطمة الدهمش التي ترسم النساء وبعض عاداتهن الشعبية وتهتم فاطمة بالشكل وتحقيق الفكرة كما اهتمت بحالة المرأة التي ترسمها. في أعمالها حس رومانسي وخيالي. اسم آخر هو إيمان الضيف التي اهتمت هي الأخرى بوجوه الفتيات وتأكيد ملامحهن ومع أن هذه الشابة تتطلع كما يبدو لتطوير أدواتها وتبدي أيضا حرصا على المحاكاة فإن تأثير الصورة الضوئية قد يظهر في بعض معالجاتها ولعله أمر طبيعي تستفيد منه في الوقت الراهن لتنطلق فيما بعد محققة تعبيرية الصورة وتأثيرها لكن رسمها وقدراتها الفنية تبدو مبشرة وواعدة بالكثير حيدر الشبعان هو الآخر يرسم موضوعه باهتمام بالمشهد وببعض التفاصيل التي يحاول أن يحقق من خلالها تأثير اللقطة كما اهتمت هدى الخميس برسم الوجوه النسائية كما هي عند إيمان الضيف. هؤلاء الشباب والشابات وغيرهم من الأسماء التي ظهرت في الأحساء في الآونة الأخيرة نحتاج إلى اهتمام يقدمهم بشكل أقوى من خلال معارض خاصة تجمع مثل هؤلاء الموهوبين والموهوبات في معرض مشترك يقدم فيها كل مشارك أكثر من خمس أعمال يمكن معها توجيهه إلى ما يحقق تطويره: أدواته الفنية ومسيرته التي يأخذها بعض ممارسي الفن بشكل عشوائي يقضي الأعوام دون أن يجد لنفسه مسلكا واضحا ومتكأ يمكنه أن يتلمس من خلاله تواصله مع فنه ومع مساحته الفنية كما أن تقديم ما هو جيد من نتاج أولئك وغيرهم من الوجوه الواعدة والمبشرة في المعارض العامة والمركزية هو بمثابة دعم لهم ولخطواتهم التي نتمنى أن تسلك الطريق الصحيح ليتحقق لهم ما يصبون إليه ويكونون ونتاجهم الفني إضافة في ساحتهم التشكيلية.

المصدر
linkedin
الموقع الشخصي

أشخاص من الأحساء
فنانون تشكيليون سعوديون
مواليد 1980

حيدر الشبعان


مجمع الصالحية هو مجمع تجاري ضخم يقع في دولة الكويت في منطقة الصالحية، ومن هنا جاءت تسمية المجمع التجاري. وهو أول مجمع متعدد ومختص في مجال التجزئة والترفيه في منطقة دول مجلس التعاون الخليجي. وتقدم المحال المختلفة والمنتشرة في أدوار المجمع الثلاثة الأولى أفخر الماركات الكلاسيكية ويعلوها أربعة طبقات من المكاتب. ومجمع الصالحية التجاري يكمله ثلاثة مرافق مجاورة له هي فندق جي دبليو ماريوت و برج السحاب للمكاتب .

انظر ايضاً
 قائمة مراكز التسوق في الكويت

مجمعات تجارية في الكويت
تأسيسات سنة 1972 في الكويت

مجمع الصالحية


An Stelis cooperi in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Stelis cooperi in nahilalakip ha genus nga Stelis, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stelis (Orchidaceae)

Stelis cooperi


Kuća Salamunić je kuća u Jelsi na Hvaru, u predjelu Bonski dolac, na adresi Jelsa 525.

Opis
Istočnim pročeljem okrenuta je ulici, južno je zatvoreno u bloku, a na zapadu je zidano vanjsko stubište kojim se pristupa katu, a na nadvratniku je natpis na latinskom jeziku. Kuća je zidana priklesanim kamenom te je dijelom ožbukana. Dvostrešan krov pokriven je utorenim crijepom, pod strehom je kameni grundal postavljen na konzolama. I ulično i dvorišno pročelje raščlanjeni je s dvije prozorske osi, prozori su uokvireni kamenim pragovima. Uz kuću je portal kojim se pristupa u zajedničko dvorište sklopa Selimovi dvori na čijem je nadvratniku uklesan natpis iz 17. stoljeća na latinskom i hrvatskom jeziku.

Zaštita
Pod oznakom Z-4993 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine".

Izvori

Vanjske poveznice

Zaštićene stambene građevine u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Građevine u Jelsi

Kuća Salamunić u Jelsi


العبابسة إحدى قرى الجمهورية التونسية، تقع في معتمدية الجم بولاية المهدية. تقع بالقرب من قرية التلالسة بالجم. تسكنها العديد من القبائل كقبيلة المزاوغة المشهورة في المغرب العربي ولهم في العبابسة أرض تسمى قرعة المزاوغة وقبيلة الترادات وأولاد حشانة والحلايمية وأولاد ساعد.

انظر أيضا

مواضيع ذات علاقة
 ولاية المهدية.

قرى ولاية المهدية

العبابسة (المهدية)