Il était une fois l'indépendance es una película del año 2009.

Sinopsis
Nama y Siré se casan a principios de los sesenta. Nama es un marabuto muy piadoso que decide alejarse del mundo con su esposa para dedicarse plenamente a Dios y vivir como ermitaños. Para recompensarle, Dios le manda un ángel. Nama debe pedir tres deseos… Una película basada en un cuento tradicional maliense.

Premios
 Festival Internacional de Cine de Ouidah (Benín) 2009.
 Festival de cortos francófonos de Vaulx-en-Velin (Francia) 2010.

Referencias

Il était une fois l’indépendance


Elena Spirgevičiūtė (Kaunas, 22. rujna 1924. – Tvirtovės kod Kaunasa, 3. siječnja 1944.), bila je litavska studentica. Ubila su ju četvorica sovjetskih partizana jer se oduprla pokušaju silovanja. Kao mučenica vjere in defensum castitatis (»u obrani čednosti«), proglašena je službenicom Božjom, a Kaunaška nadbiskupija pokrenula je beatifikacijski postupak 2000. godine.

Rođena je kao najsatrije od troje djece u radničkoj obitelji. Maturirala je 1943. na Gimnaziji Sestara sv. Kažimira te je kanila upisati medicinski fakultet na gradskom sveučilištu, ubrzo zatvorenom zbog nacističke okupacije. Tijekom srednje škole pisala je dnevnik, zbog čijeg je umnažanja svećenik Pranas Račiūnas bio osuđen na 25 godina gulaga. Kronike litavske Katoličke Crkve 1977. godine spominju Spirgevičiūtėino mučeništvo. U neovisnoj Litvi, podignuta joj je spomen-ploča na crkvi sv. Antuna Padovanskog u Kaunasu s natpisom »Bolje umrijeti, nego griješiti«, dnevnik izdan u više izdanja, a brat 1998. u rodnom Kaunasu podiže kip anđela na mjestu njezina smaknuća.

Četvorica sovjetskih partizana provalila su u obiteljsku kuće 3. siječnja 1944. pretvarajući se da su policajci. Ubili su Eleninu ujnu i silovali joj majku, a potom pokušali silovati i Elenu. Nakon što se uspjela oduprti njihovom napadu, upucali su je. Mnoštvo ljudi okupilo se na sprovodu, a dvije novinarke gradskog lista posvetile su Eleni nekrolog. Elenini ubojice proglašeni su u srpnju 1958. narodnim herojima Sovjetskog Saveza.

Literatura
 Blum, Alain; Regamey, Amandine, 2014.: The hero, the martyr, and the erased rape (Lithuania 1944-2000), Clio 39.
 Pipiras, Nerijus, 2010.: Geriau mirti, bet nenusidėti XXI amžius 4 (1789).

Životopisi, Kaunas
Kršćanski mučenici

Elena Spirgevičiūtė


Katrien Houtmeyers (nascida a 22 de janeiro de 1981) é uma empresária e política belga activa no partido Nova Aliança Flamenga.

Biografia
Houtmeyers nasceu e cresceu em Leuven. Em 2003 obteve um mestrado em psicologia na Universidade Católica de Leuven. Ela fundou uma empresa de comunicação antes de se tornar co-proprietária de uma loja de móveis de jardim. Nas eleições municipais belgas de 2018, foi eleita conselheira municipal em Lovaina. Desde as eleições federais belgas de 2019, Houtmeyers serve como deputada na Câmara dos Representantes pelo círculo eleitoral de Brabante Flamengo.

Mulheres da Bélgica na política
Membros da Câmara dos Representantes da Bélgica
Pessoas vivas
Nascidos em 1981
!Mais Teoria da História na Wiki (Mulheres)

Katrien Houtmeyers


Peder Paars var en færge, der blev afleveret til DSB Færger i 1985. Mellem 1991 og 2000 gjorde den tjeneste som Stena Invicta for Stena Line. Siden 2000 har skibet tilhørt Color Line og båret navnet Color Viking. Skibet overtages i løbet af de første måneder af 2023 af det græske rederi SeaJets.

Baggrund

I september 1983 bestilte DSB Færger to store bil- og passagerfærger til ruten mellem Aarhus og Kalundborg. Skibene blev bygget på Nakskov Skibsværft, og Peder Paars blev leveret som det første i oktober 1985. Navnet blev hentet fra Ludvig Holbergs parodi på Æneiden, hvor helten Peder Paars netop foretog en rejse mellem Kalundborg og Aarhus.

Tjeneste

Peder Paars sejlede sin første tur på ruten 19. november 1985. Trafiksituationen på Kattegat udviklede sig således, at DSB efter fem år ikke mente at have behov for to så store færger på ruten, og i oktober 1990 blev både Peder Paars og søsterskibet Niels Klim solgt til  Stena Line, med virkning fra maj 1991. Den 19. maj 1991 blev de begge trukket ud af tjeneste og erstattet med de mindre færger Ask og Urd. Dagen efter blev Peder Paars omdøbt til Stena Invicta, og sendt til Schichau-Seebeckswerft i Bremerhaven, Tyskland. Der blev det ombygget til tjeneste i Den Engelske Kanal i Stena Lines datterselskab Sealink Stena Line, og blev registreret i Storbritannien med Dover som hjemhavn. Den 8. august 1991 sejlede Stena Invicta første gang på ruten mellem Dover og Calais.

Efter dannelsen af rederiet P&O Stena Line, blev Stena Invicta lagt op den 18. februar 1998. I april samme år blev skibet chartret ud til Silja Line i Finland for sommersæsonen 1998. Hun beholdt sit navn, men Silja Line markedsførte skibet som  Wasa Jubilee i anledning af 50-året for færgefarten fra Vaasa i Finland og navnet fik en prominent plads på skibssiden. Skibet betjente ruten mellem Vasaa og Umeå i Sverige fra 20. april til 15. september 1998. Den følgende måned ankom Stena Invicta til Zeebrugge, hvor det blev lagt op. I november 1999 skibet overført fra Stena Line til P&O Stena Line. I december blev hun chartret af Stena Line U.K. til ruten mellem Holyhead og Dún Laoghaire, med første tur 12. december 1999. Ved udgangen af februar 2000 skiftede hun til ruten Fishguard—Rosslare, men allerede 20. marts 2000 blev hun trukket ud af tjeneste.

I april 2000 blev Stena Invicta chartret af Color Line i Norge, med en option på køb. Skibet blev registreret i Nassau, Bahamas, ombygget i Drammen og omdøbt til Color Viking. Den 14. juni debuterede skibet på ruten mellem Sandefjord og Strömstad. I maj 2001 udnyttede Color Line sin købsoption. Color Viking fik i samme forbindelse hjemhavn i Sandefjord, og betjener stadig (juli 2022) ruten til Strömstad.

Efter at sejlet på ruten mellem Sandefjord og Strömstad i mange år, sammen med den år 1971-byggede Bohus,  blev Bohus i 2019 erstattet af et helt nybygget skib med navnet, Color Hybrid.

I november 2022 annoncerede Color Line, at skibet ville blive taget ud af drift sammen med fragtskibet Color Carrier på Oslo-Kiel ruten på grund af stigende brændstof- og energiomkostninger.

Noter

Skibe bygget i Danmark

Peder Paars (skib, 1985)


Regeringen Donald Trump tiltrådte som USA's regering den 20. januar 2017.

Regeringen fratrådte den 20. januar 2021 hvor den nye præsident blev taget i ed.

Sammensætning

Andre
 Det Hvide Hus pressesekretær: Kayleigh McEnany fra 7. april 2020 (tidligere Stephanie Grisham fra 1. juli 2019 til 7. april 2020 (Sarah Huckabee Sanders fra juli 2017 til 1. juli 2019, tidligere vicepressesekretær (Sean Spicer fra 20. januar til august 2017)))
 Chefstrateg: Ubesat (Steve Bannon fra 20. januar 2017 til 18. august 2017)
 Præsidentrådgiver: Kellyanne Conway
 Rådgiver: Jared Kushner og Stephen Miller
 National sikkerhedsrådgiver: Robert C. O'Brien fra 18. september 2019 (tidligere John R. Bolton fra 9. april 2018 til 10. september 2019, H.R. McMaster fra 20. februar 2017 til 9. april 2018, Michael T. Flynn fra 20. januar til 13. februar 2017)

Referencer

Eksterne henvisninger

 Om regeringen på Det Hvide Hus' website

USA's politik
Trump, Donald
Donald Trump

Regeringen Donald Trump


Spyro Gyra 1970'lerde kurulmuş bir Amerikalı caz füzyon grubudur.

Toplamda 10 milyondan fazla satmış 20'nin üzerindeki albümleri ile piyasadaki en verimli ve ticari açıdan başarılı gruplardan biridir. "Shaker Song" ve "Morning Dance" en başarılı parçalarındandır.

Diskografi

 Spyro Gyra (1978)
 Morning Dance (albüm) (1979)
 Catching The Sun (albüm) (1980)
 Carnival (1980)
 Freetime (albüm) (1981)
 Incognito (1982)
 City Kids (1983)
 Access All Areas (live) (1984)
 Alternating Currents (albüm) (1985)
 Breakout (1986)
 Stories Without Words (albüm) (1987)
 Rites Of Summer (albüm) (1988)
 Point Of View (albüm) (1989)
 Fast Forward (1990)
 Collection (1991)
 Three Wishes (1992)
 Dreams Beyond Control (albüm) (1993)
 Love And Other Obsessions (albüm) (1994)
 Heart Of The Night (albüm) (1996)
 20/20 (1997)
 The Best of Spyro Gyra The first ten years (albüm) (1997)
 Retrospective (1997)
 Road Scholars (albüm) (live) (1998)
 Got The Magic (albüm) (1999)
 In Modern Times (albüm) (2001)
 Original Cinema (albüm) (2003)
 The Deep End (2004)
 Wrapped in a Dream (albüm) (2006)
 Down The Wire (albüm) (2009)

Grammy Ödülleri
Spyro Gyra aşağıdaki Grammy almıştır:

 1980 - Best Jazz Fusion Performance for "Catching the Sun"
 1982 - Best Rhythm & Blues Instrumental Performance for "Stripes"
 1982 - Best Jazz Fusion Performance for "Incognito"
 1983 - Best Jazz Fusion Performance for "City Kids"
 1984 - Best Jazz Fusion Performance for "Access All Areas"
 1985 - Best Pop Instrumental Performance for "Shakedown"
 1985 - Best Jazz Fusion Performance for "Alternating Currents"

Dış bağlantılar
 Spyro Gyra'nın Resmî Ağ Sayfası

Amerikalı caz grupları
1974'te kurulan müzik grupları

Spyro Gyra


Splitsko brodogradilište Jug je bilo jedno od najstarijih hrvatskih brodogradilišta suvremenog doba u Splitu. Osnovano je 1918. godine. Skupina splitskih gospodarstvenika je 17. ožujka 1918. osnovano novo društvo za gradnju, popravak, kupnju i prodaju brodova, naziva Splitsko brodogradilište Jug. U njemu je tehnički poslovođa bio Dinko Ivanko, vlasnik bivšeg brodogradilišta Ivanko. Nekretnine su imali na Glavičinama - uvala Supaval. Tvrtka Jugoslavensko društvo za izradu i opravku brodova (prethodnik današnjeg Brodosplita) kupila je ovo brodogradilište 18. kolovoza 1931. godine.

Izvori

Jug
Tvrtke iz Splita

Splitsko brodogradilište Jug


Alpenrhein er en del af Rhinen, som ved Tamins-Reichenau løber Vorderrhein og Hinterrhein sammen til Alpenrhein. Denne del af Rhinen er 90 km lang og falder 203 højdemeter fra 599 til 396 meter over havet. Den løber østover forbi Chur, som er hovedby for kanton Graubünden, og videre mod nord, hvor den danner grænseflod med først Liechtenstein og dernæst Østrig, før den til sidst løber gennem Østrig, hvor en 5 km lang kanal leder floden ud i Bodensøen.

Underinddeling
Alpenrhein deles yderligere op i følgende dele: Churer Rheintal, St. Galler Rheintal, Sarganserland, Werdenberg, Rheintal, som hører til den schweiziske og luxembourgske del, samt Vorarlberger Rheintal.

Regulering
Rhinen blev i årene 1900 til 1920 kraftigt reguleret, så den fik det udseende og forløb, den har i dag. Klimaforandringer øger frygten for, at reguleringen ikke har været omfattende nok, og derfor arbejdes der løbende med nye måder at inddæmme de ødelæggende konsekvenser for en 100-års begivenhed (højvande). For nuværende har mundingsdeltaet ved Bodensøen en normalvandsdæmning, så der kan løbe 1285 m³/s vand igennem uden problemer. Bagved er der et dæmningssystem, som kan klare op til 3100 m³/s, men det inkluderer også Dornbirner Ach-udmundingen. Derfor skal dette dæmningssystem udbygges til 4300 m³/s.

Vorarlberger Rheintal
Er et af Europas tættest befolkede områder, og her bor næsten halvdelen af hele delstaten Vorarlbergs befolkning, omkring 180.000 mennesker. Det inkluderer byerne Bregenz og Dornbirn.

Erhverv
Rhinen præger hele området i grænselandet Schweiz, Liechtenstein og Østrig. Transporten fra den øvre del af Rhinen blev dog hæmmet af reguleringen i starten af det 20. århundrede. Tekstilindustrien prægede engang hele Alpenrheintal, men i dag er det fortrinsvis metalforarbejdende industri, højteknologisk industri, samt byggeindustri, som præger området. Turismen, som i naboområderne Bregenzerwald og Appenzellerland er stærkt repræsenterede, spiller ikke en så vigtig rolle.

Området er præget af en synergi, hvor Schweiz nyder godt af arbejdskraft fra Vorarlberg/Østrig på grund af et højere lønniveau, mens Vorarlberg nyder godt af, at Schweizere kan gå på indkøb til de forholdsvis lavere priser der findes i Østrig.

Esterne henvisninger

Rheinregulierung (på tysk)

Noter

Alpenrhein


The printf family of functions in the C programming language are a set of  functions that take a format string as input among a variable sized list of other values and produce as output a string that corresponds to the format specifier and given input values. The string is written in a simple template language: characters are usually copied literally into the function's output, but format specifiers, which start with a  character, indicate the location and method to translate a piece of data (such as a number) to characters.  The design has been copied to expose similar functionality in other programming languages.

"printf" is the name of one of the main C output functions, and stands for "print formatted". printf format strings are complementary to scanf format strings, which provide formatted input (lexing aka. parsing). In both cases these provide simple functionality and fixed format compared to more sophisticated and flexible template engines or lexers/parsers, but are sufficient for many purposes.

Many languages other than C copy the printf format string syntax closely or exactly in their own I/O functions.

Mismatches between the format specifiers and type of the data can cause crashes and other vulnerabilities. The format string itself is very often a string literal, which allows static analysis of the function call. However, it can also be the value of a variable, which allows for dynamic formatting but also a security vulnerability known as an uncontrolled format string exploit.

History
Early programming languages such as Fortran used special statements with completely different syntax from other calculations to build formatting descriptions. In this example, the format is specified on line 601, and the WRITE command refers to it by line number:
      WRITE OUTPUT TAPE 6, 601, IA, IB, IC, AREA
 601  FORMAT (4H A= ,I5,5H  B= ,I5,5H  C= ,I5,
     &        8H  AREA= ,F10.2, 13H SQUARE UNITS)

ALGOL 68 had more function-like API, but still used special syntax (the  delimiters surround special formatting syntax):
printf(($"Color "g", number1 "6d,", number2 "4zd,", hex "16r2d,", float "-d.2d,", unsigned value"-3d"."l$,
         "red", 123456, 89, BIN 255, 3.14, 250));

But using the normal function calls and data types simplifies the language and compiler, and allows the implementation of the input/output to be written in the same language. These advantages outweigh the disadvantages (such as a complete lack of type safety in many instances) and in most newer languages I/O is not part of the syntax.

C's  has its origins in BCPL's  function (1966). In comparison to  and ,  is a BCPL language escape sequence representing a newline character (for which C uses the escape sequence ) and the order of the format specification's field width and type is reversed in :
WRITEF("%I2-QUEENS PROBLEM HAS %I5 SOLUTIONS*N", NUMQUEENS, COUNT)

Probably the first copying of the syntax outside the C language was the Unix  shell command, which first appeared in Version 4, as part of the port to C.

Format placeholder specification
Formatting takes place via placeholders within the format string. For example, if a program wanted to print out a person's age, it could present the output by prefixing it with "Your age is ", and using the signed decimal specifier character  to denote that we want the integer for the age to be shown immediately after that message, we may use the format string:
printf("Your age is %d", age);

Syntax
The syntax for a format placeholder is

Parameter field
This is a POSIX extension and not in C99. The Parameter field can be omitted or can be:

This feature mainly sees its use in localization, where the order of occurrence of parameters vary due to the language-dependent convention.

On the non-POSIX Microsoft Windows, support for this feature is placed in a separate printf_p function.

Flags field
The Flags field can be zero or more (in any order) of:

Width field
The Width field specifies a minimum number of characters to output and is typically used to pad fixed-width fields in tabulated output, where the fields would otherwise be smaller, although it does not cause truncation of oversized fields.

The width field may be omitted, or a numeric integer value, or a dynamic value when passed as another argument when indicated by an asterisk . For example,  will result in    10 being printed, with a total width of 5 characters.

Though not part of the width field, a leading zero is interpreted as the zero-padding flag mentioned above, and a negative value is treated as the positive value in conjunction with the left-alignment  flag also mentioned above.

Precision field
The Precision field usually specifies a maximum limit on the output, depending on the particular formatting type. For floating-point numeric types, it specifies the number of digits to the right of the decimal point that the output should be rounded. For the string type, it limits the number of characters that should be output, after which the string is truncated.

The precision field may be omitted, or a numeric integer value, or a dynamic value when passed as another argument when indicated by an asterisk . For example,  will result in  being printed.

Length field
The Length field can be omitted or be any of:

Additionally, several platform-specific length options came to exist prior to widespread use of the ISO C99 extensions:

ISO C99 includes the inttypes.h header file that includes a number of macros for use in platform-independent  coding.  These must be outside double-quotes, e.g.

Example macros include:

Type field
The Type field can be any of:

Custom format placeholders
There are a few implementations of -like functions that allow extensions to the escape-character-based mini-language, thus allowing the programmer to have a specific formatting function for non-builtin types.  One of the most well-known is the (now deprecated) glibc's .  However, it is rarely used due to the fact that it conflicts with static format string checking.  Another is Vstr custom formatters, which allows adding multi-character format names.

Some applications (like the Apache HTTP Server) include their own -like function, and embed extensions into it. However these all tend to have the same problems that  has.

The Linux kernel printk function supports a number of ways to display kernel structures using the generic  specification, by appending additional format characters. For example,  prints an IPv4 address in dotted-decimal form.  This allows static format string checking (of the  portion) at the expense of full compatibility with normal printf.

Most languages that have a -like function work around the lack of this feature by just using the  format and converting the object to a string representation.

Vulnerabilities

Invalid conversion specifications
If there are too few function arguments provided to supply values for all the conversion specifications in the template string, or if the arguments are not of the correct types, the results are undefined and the program may crash. Implementations are inconsistent about whether syntax errors in the string consume an argument and what type of argument they consume. Excess arguments are ignored. In a number of cases, the undefined behavior has led to "Format string attack" security vulnerabilities. In most C or C++ calling conventions arguments may be passed on the stack, which means in the case of too few arguments printf will read past the end of the current stackframe, thus allowing the attacker to read the stack.

Some compilers, like the GNU Compiler Collection, will statically check the format strings of printf-like functions and warn about problems (when using the flags  or ). GCC will also warn about user-defined printf-style functions if the non-standard "format"  is applied to the function.

Field width versus explicit delimiters in tabular output
Using only field widths to provide for tabulation, as with a format like  for three integers in three 8-character columns, will not guarantee that field separation will be retained if large numbers occur in the data:

 1234567 1234567 1234567
 123     123     123
 123     12345678123

Loss of field separation can easily lead to corrupt output. In systems which encourage the use of programs as building blocks in scripts, such corrupt data can often be forwarded into and corrupt further processing, regardless of whether the original programmer expected the output would only be read by human eyes. Such problems can be eliminated by including explicit delimiters, even spaces, in all tabular output formats.  Simply changing the dangerous example from before to  addresses this, formatting identically until numbers become larger, but then explicitly preventing them from becoming merged on output due to the explicitly included spaces:

 1234567 1234567 1234567
 123     123     123
 123     12345678 123

Similar strategies apply to string data.

Memory write
Although an outputting function on the surface,  allows writing to a memory location specified by an argument via . This functionality is occasionally used as a part of more elaborate format-string attacks.

The  functionality also makes  accidentally Turing-complete even with a well-formed set of arguments. A game of tic-tac-toe written in the format string is a winner of the 27th IOCCC.

Programming languages with printf
Not included in this list are languages that use format strings that deviate from the style in this article (such as AMPL and Elixir), languages that inherit their implementation from the JVM or other environment (such as Clojure and Scala), and languages that do not have a standard native printf implementation but have external libraries which emulate printf behavior (such as JavaScript).

awk
C
C++ (also provides overloaded shift operators and manipulators as an alternative for formatted output – see iostream and iomanip)
Objective-C
D
F#
G (LabVIEW)
GNU MathProg
GNU Octave
Go
Haskell
J
Java (since version 1.5) and JVM languages
Julia (via its Printf standard library; Formatting.jl library adds Python-style general formatting and "c-style part of this package aims to get around the limitation that @sprintf has to take a literal string argument.")
Lua (string.format)
Maple
MATLAB
Max (via the sprintf object)
Mythryl
OCaml (via the Printf module)
PARI/GP
Perl
PHP
Python (via  operator)
R
Raku (via , , and )
Red/System
Ruby
Tcl (via format command)
Transact-SQL (via xp_sprintf)
Vala (via  and )
The  utility command, sometimes built in to the shell, such as with some implementations of the KornShell (ksh), Bourne again shell (bash), or Z shell (zsh). These commands usually interpret C escapes in the format string.

See also
 Format (Common Lisp)
 C standard library
 Format string attack
 iostream
 ML (programming language)
 printf debugging
  (Unix)
 printk (print kernel messages)
 scanf
 string interpolation

References

External links
C++ reference for
gcc printf format specifications quick reference

The  specification in Java 1.5
GNU Bash  builtin

Articles with example C code
C standard library
Unix software

Printf


Fresk, ıslak kireç sıva üstüne, ezildikten sonra su ya da su ve kireç bileşimi bir bağlayıcı ile karıştırılan pigmentlerle yapılan resim. Yüzey kurudukça kireç, pigmentin sıvaya nüfuz etmesini sağlar.

Fresk tekniği Antik Çağlardan beri kullanılmaktadır ve İtalyan Rönesansı'nda resimle yakından ilişkilidir.

Özellikler
Bu usulde boyalar sıvanın içine geçerek kalınca bir renkli sıva tabakası oluşturduğundan resim çok sağlam olur. Eski zamanlarda binaların duvarlarına hep bu yolla suluboya resimler yapılarak tezyin edilirdi. Gayet basit görünen bu usulde resim yapmak epeyce güç bir iştir. Resmi çok dikkatle ve kararlı yapmak gerekir. Üzerine resim yapılacak duvar ister taş, ister tuğladan olsun önemi yoktur. Fakat resmin uzun zaman dayanabilmesi için üzerine resim yapılacak sıva tabakası iyi hazırlanmalıdır. Duvarın harcından ve sıvasında rutubet ve güherçile olmamalıdır. Üzerindeki sıva alçılı olursa renkler bozulur. Bu sıvanın mutlaka iyi yıkanmış dere kumu ve sönmüş kireçten ibaret olması lazımdır. Resim yapılacak duvar evvela ıslatılır ve kalınca harç tabakasından bir astar çekilir. Bu astar iyice kuruyunca ikinci bir astar harç vurulur. Boyalar bu ikinci harç tabakası daha yaşken sürülür.

Bunun için ressam bir günde ne kadar yer işleyebilecekse duvarı o kadar kısımlara ayırarak yalnız her gün işleyebileceği kadar yeri astarlamakla yetinir.

Fresklerde meydana gelen bozulmalar

Doğal yapısından meydana gelen bozulmalar

Fresklerin uygulandığı yüzeyler, uygulama teknikleri ve kullanılan boyalar diğer resimlere göre oldukça farklıdır. Doğal malzemeler zamanla oldukça kötü bir yıpranma ve bozulma sürecine girer, hatta çürürler. Onarım yapılmazsa yok olma riskiyle karşı karşıya kalırlar.

Doğa koşullarından kaynaklanan bozulmalar

Fresk çıplak duvar yüzeyine uygulandığı için, duvarın maruz kaldığı her türlü kötü şartlardan etkilenirler. Freske en fazla zararı rutubet verir. Bu durumda kabarma ve dökülmeler görülür. Ayrıca freskler yer altında veya mahzenlerde bulunuyorsa, karanlık ortamdan etkilenerek bozulabilirler.

İnsanların sebep olduğu bozulmalar

Özellikle vandalizm başlıca bozulma sebebidir. Hatalı sergileme ve hatalı korumalar da bozulmaya neden olmaktadır. Eseri bulunduğu ortamdan başka bir ortama taşımak hatalı koruma örneğidir. Diğer bir bozulma sebebi de hatalı onarımlardır. Sıkça rastlanılan bu tür bozulmalar bütün tarihi eserler için geçerlidir. İşin uzmanı olmayan kişilerce yapılan onarımların esere yarardan çok zarar vereceği bir gerçektir.

Kaynakça

Dış bağlantılar
 Fresk  - Milliyet Sanat

Resim malzemeleri

Fresk


රවින්ද්‍ර සන්ද්‍රේශ් කරුණානායක මහතා ශ්‍රී ලංකාවේ වත්මන් පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රීවරයෙකි. ඔහු වරලත් ගණකාධිකාරි උපාධිධාරියෙකුද වේ.

 දේශපාලක - ශ්‍රී ලංකා

රවී කරුණානායක


Aydınlar, Ordu'nun Ulubey ilçesine bağlı olan köydür. Ordu şehir merkezine yaklaşık 12 kilometre uzaklıktadır. Köyde cami, sağlık ocağı ve ilköğretim okulu bulunuyor. AK Parti Ordu eski milletvekili, Ordu Büyükşehir Belediyesi'nin ilk ve mevcut başkanı Enver Yılmaz bu köyden çıkışlıdır. Köyün eski ismi Meşayıhtır. Aydınlar, Ordu'nun en çağdaş,ve gelişmiş köylerinden birisidir.

Köyde;
Küçükmahmutoğulları,
Çavuşoğulları,
Kocahasanoğulları,
Lönkoğulları,
Efendioğulları,
Nazaroğulları,
Semenoğulları,
Güleloğulları,
Kürtoğulları,
Dervişoğulları,
Soytarıoğulları,
Süleymanoğulları,
Paşaoğulları,
Kozakoğulları,
Körükçüler,
Teyfikoğulları,
Lazoğulları,
Musaoğulları,
Eminoğulları,
Ustaoğulları,
Aydınoğulları,
Keloğulları,
Keçecioğulları sülaleleri ikamet etmektedir.

Sivas dere yolu köyün tam ortasından geçmektedir asfalt bir yola sahiptir. Köyün ekonomisi Fındık ve Hayvancılığa dayalıdır. İstanbul Ferahevler'de bulunan bir adet Aydınlar Köyü Sosyal Yardımlaşma ve Dayanışma Derneği adı altında bir oluşumu da vardır.

 Aydınlar Köyü Derneği

Ulubey'in mahalleleri

Aydınlar, Ulubey


Salmanıpak, Kahramanmaraş ilinin Pazarcık ilçesine bağlı bir mahalledir.
Kuzeyinde Bölükçam (Dehliz), batısında Narlı, doğusunda Memişkahya, köyleri bulunan mahallenin, güneyi dağlarla kaplıdır.

Tarihçe

Coğrafya
Kahramanmaraş iline ? km, Pazarcık ilçesine 12 km uzaklıktadır.

Nüfus

Pazarcık'ın mahalleleri

Salmanıpak, Pazarcık


Pierre-Alphonse Julien, né à Clermont-Ferrand le  et mort en , est un pharmacien et géologue français et professeur de géologie et minéralogie à l'Université de Clermont-Ferrand.

Biographie
Bachelier en 1856, il monte à Paris suivre les cours de Le Pelletier, Caventon, Marcellin Berthelot, et se tourne vers la zoologie avec Henri de Lacaze-Duthier, référence dans ce domaine. Il est ensuite licencié és sciences naturelles et pharmacie.

Il reçoit de la part de la Faculté de Montpellier le titre de Docteur és sciences naturelles.

Durant la Guerre franco-prussienne, il est nommé pharmacien en chef d'un hôpital militaire.

Enseignement
En 1872, il remplace comme professeur de sciences naturelles, Henri Lecoq. Il enseigne alors la zoologie, la botanique et la géologie jusqu'en 1875. Sa chaire professorale est alors dédoublée, il la partage avec son ami Anatole Roujou, qui enseignera la botanique, spécialiste du Quaternaire. Il se lie également d'amitié avec Laval, avec qui il organise des excursions de terrain.

Théories scientifiques
Il établit vers 1868 l'hypothèse que l'Auvergne avait à la fin des temps tertiaires, et à deux époques différentes, connues des phénomènes glaciaires. Il affirme que la montagne de Perrier était le résultat de deux moraines séparées provenant de glaciers descendant du Mont-Dore. Il est le premier à décrire la série de dépôts glaciaires comme le glacier de l'Alagnon.

Dès 1875, son domaine de prédilection est la géologie. Il étudie trois thématiques différentes :
 les faunes dévoniennes et carbonifères ;
 le bassin tertiaire de la Limagne ;
 les volcans et les roches éruptives de l'Auvergne.

Postérité

Lieux
Un buste en bronze réalisé par le sculpteur Jean-Marie Camus (1877-1955) et le fondeur Gruet en 1907, orne le Jardin Lecoq.

Notes et références

Liens externes

Agrégé de sciences naturelles
Enseignant à l'université de Clermont-Ferrand

Pierre-Alphonse Julien


Djibril Sidibé (født 29. juli 1992) er en fransk professionel fodboldspiller, som spiller for Ligue 1-klubben AS Monaco og det franske landshold.

Klubkarriere

Troyes
Sidibé startede sin karriere hos Troyes AC i sin fødeby, hvor han spillede både hele sin ungdomstid samt de første år på seniorplan. Han debuterede for klubbens førstehold, der på daværende tidspunkt spillede i den næstbedste række Ligue 2, i 2010. Efter at have været med til at sikre klubben oprykning til Ligue 1 skiftede han i 2012 til Lille.

Lille
I de følgende fire sæsoner repræsenterede Sidibé Lille i Ligue 1, og var også med til at spille Champions League med klubben. Han blev i 2016 solgt til ligarivalerne AS Monaco for en ikke offentliggjort pris.

Monaco
Sidibé spillede en stor rolle i at Monaco vandt ligaen i hans debutsæson.

Lån til Everton
Sidibé blev i august 2019 lånt til Everton. Der var en mulighed for at gøre aftalen permanent, men den blev ikke taget.

Landshold

Ungdomslandshold
Sidibé har spillet på flere ungdomslandshold.

Seniorlandshold
Sidibé gjorde sin debut for seniorlandsholdet den 1. september 2016.

Sidibé var del af Frankrigs trup til VM 2018, hvor at Frankrig vandt verdensmesterskabet.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Frankrig
Fodboldspillere fra Troyes AC
Fodboldspillere fra Lille OSC
Fodboldspillere fra AS Monaco FC
Fodboldspillere fra Everton F.C.
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2018
Personer fra Troyes
Forsvarsspillere (fodbold)

Djibril Sidibé


An Rhodocoma alpina in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Hans Peter Linder ngan Vlok. An Rhodocoma alpina in nahilalakip ha genus nga Rhodocoma, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rhodocoma

Rhodocoma alpina


L'hôtel Diplomat est un hôtel 5 étoiles de Stockholm.

Situation et accès
L'hôtel est situé sur l'avenue Strandvägen, dans le quartier Östermalm, face au port de Nybroviken.

Il est desservi par les lignes 10, 11, 13, 14 du métro, les lignes de bus 54, 57, 69, 76 et par la ligne 7 du tramway.

Origine du nom
L'hôtel doit son nom au fait qu'il a accueilli, avant d'être transformé en résidence hôtelière, diverses représentations diplomatiques.

Histoire
Construit en 1907-1911 par le cabinet d'architectes Hagström & Ekman, le bâtiment est transformé en hôtel en 1966, détenu depuis quatre générations par la famille Malmström.

Galerie

Notes et références

Voir aussi

Hôtel en Suède
Bâtiment à Stockholm
Tourisme à Stockholm

Hôtel Diplomat


Qwerty is the most famous keyboard .වඩාත් ප්‍රචලිත ඉංග්‍රීසි යතුරු සැකසුම වන්නේ ක්විවර්ටි (QWERTY) සැකසුමයි.

Most famouse keyboard


Les Français qui n'ont pas inventé internet est un documentaire de 52 min, de Davide Morandini, produit par Khora Film et France Télévisions et diffusé à la télévision française en 2022. Le documentaire va à la rencontre des tenants du réseau Cyclades, émanation du plan calcul, à savoir Louis Pouzin, Jean-Louis Grangé et Michel Gien, entre autres.

Synopsis
Louis Pouzin a l'air d'un retraité ordinaire. Rien ne laisse deviner que ce nonagénaire est un des créateurs d'Internet. En 1971, ce pionnier de l'informatique et d'autres informaticiens de génie comme Jean-Louis Grangé et Michel Gien, ont été les grands artisans du projet Cyclades, un des premiers réseaux informatiques au monde.

Références

Liens externes

Téléfilm documentaire
Téléfilm français des années 2020
Téléfilm diffusé en 2022
Film documentaire sur l'informatique


Körösszakál (em : Săcal) é um município da Hungria, situado no condado de Hajdú-Bihar. Tem  de área e sua população em 2015 foi estimada em 833 habitantes.

Localidades de Hajdú-Bihar

Körösszakál


Grčki ili Pontski genocid naziv je za sustavno raseljavanje, masovna ubojstva, progone i pokolje kršćanskog grčkog stanovništva u njegovoj pradomovini Anatoliji tijekom Prvog svjetskog rata i poraća (do 1922.) od ruke Osmanskog Carstva i njegove pravne nasljednice Turske u sklopu tada raširene ideologije panturkizma. Uz pokolje i nasilna raseljavanja, osmanske i turske vlasti provodile su i uništenje kulturno-povijesnog naslijeđa i baštine Pontskih i Kapadocijskih Grka te rušenje pravoslavnih crkvi i manastira.

Procjene broja ubijenih Grka kreću se od 289 do 750 000, uz 750 000 nasilno raseljenih. Prema Rudolphu Rummelu, koji je uspoređivao različite procjene, ubijeno je 648 000 Grka, od čega 264 000 za vrijeme Prvog svjetskog rata. Prema istraživanjima skupine armenskih istraživača broj ubijenih u genocidu mogao je iznositi i do 900 000, dok grčka vlada i Grčka pravoslavna crkva navode brojku od milijun žrtava genocida. Različite procjene navode brojke između 300 i 360 000 žrtava genocida, uz još barem toliko raseljenih.

Nakon što je Turska odbila potpisati Mirovni ugovor u Sèvresu prema kojem su progoni i ubojstva (Pontskih) Grka prozvani terorističkim činom, Mirom u Lausanni, mnogo povoljnijim za Tursku, pomilovani su svi naglodavci i izvršitelji progona uz uvjet razmjene ratnih zarobljenika s obje strane (Proglas o pomilovanju ne spominje progone, ubojstva ili pokušaj genocida).  Time su propala sva nastojanja za priznanjem genocida na međunarodnoj razini.

Grčko-turska razmjena stanovništva i ratnih zarobljenika 1923. ishodovala je u gotovo potpunom etničkom čišćenju grčke zajednice na tlu Turske. Prema grčkom popisu 1928. u Grčku je prebjeglo oko 1,14 milijuna "Osmanskih Grka". S druge strane, ne postoje popisi ili statistike vezane uz (Pontske) Grke izbjegle prema Sovjetskom Savezu (današnjoj Rusiji), uglavnom iz okolice Trabzona, jednog od okupljališta grčke manjine u Turskoj.

Izvori

Genocidi
Prvi svjetski rat
Povijest Grčke
Povijest Turske

Grčki genocid


Escaping the Dead er en dansk film fra 2017, filmen er instrueret af Martin Sonntag.

Medvirkende

 Bastian Brinch Pedersen som David
 Rama Øzel som Ahmir
 Kim Sønderholm som Lars
 Lone Fleming som Davids mor
 Ahmed Hussein som Zherran
 Hassaan Hamza Waseem som Muhammed
 Sead Sainoski som Sablen

Referencer

Eksterne Henvisninger

Danske film fra 2016
Gyserfilm fra Danmark

Escaping the Dead


Vincenzo Trusiano Panormo (* 30. November 1734 in Monreale; † 1813 in London) war ein italienischer Geigenbauer, der in Italien, später in Frankreich und schließlich in Irland und England wirkte.

Leben und Wirken
Vincenzo Trusiano stammte aus Monreale bei Palermo (lateinisch: Panormo) in Sizilien, daher dieser Zusatz zu seinem Namen. Als junger Mann (um 1750) ließ er sich in Neapel nieder und erhielt seine Ausbildung zum Geigenbauer dort möglicherweise bei der Gagliano-Familie. Wohl aus wirtschaftlichen Gründen arbeitete Panormo in den frühen 1770er Jahren möglicherweise in Marseille, jedenfalls aber ab 1773 in Paris, dabei zeigen sich Einflüsse von Nicolas-Augustin Chappuy. Seine dort hergestellten Instrumente zeigen den Einfluss Stradivaris und stehen hinsichtlich Qualität und Materialauswahl auf dem Niveau der besten Pariser Kollegen. Nachdem die Revolution ausgebrochen war, zog er 1789 nach Dublin, wo er mit Thomas Perry (um 1744–1818) zusammenarbeitete. Dort soll er einige Geigenböden aus dem Holz eines Billard-Tisches gebaut haben.

1791 ließ er sich in London nieder, wo er bis zu seinem Tode als erster Arbeiter (Werkstattleiter) in der Werkstatt der Geigenhandlung John Betts tätig war und auch eigenständig Instrumente baute. Aus dieser Zeit sind von ihm mehr Geigen, Bratschen, Celli und Bässe erhalten als aus den Pariser und Dubliner Jahren. Sie zeigen starke italienische Einflüsse, insbesondere von Stradivari und Amati, deren Instrumente Panormo gut kannte. Insbesondere versah er die Böden seiner Geigen oben und unten innerhalb der Einlage mit Stiften zur Verbindung mit den Blöcken. Fachleute sehen in ihm einen der besten, wenn nicht den besten englischen Geigenbauer seiner Zeit. Weil Panormo nicht alle seine Instrumente mit Zetteln kennzeichnete, werden ihm häufig Werke anderer Herkunft, teils mit falschen Zetteln zugeordnet; alle bekannten Zettel aus der Londoner Zeit sind handschriftlich. Instrumente aus der frühen Periode sind mit Brandmarken versehen oder mit Zetteln, auf denen neben seinem Namen das Stadtwappen von Palermo abgebildet ist. Seine Instrumente waren vielfach aus in England wachsenden Hölzern hergestellt und der Lack von besserer Qualität als sonst in England üblich.

Es ist auch die Meinung vertreten worden, er habe zeitweise bei Bergonzi in Cremona gearbeitet; dafür fehlt es an jeglichem Beweis. Der Einfluss Panormos auf die zeitgenössischen und späteren Londoner Geigenbauer ist groß. Er hat zur Verbreitung des Cremoneser Stils in London beigetragen.

Mehrere seiner Söhne wurden ebenfalls Geigenbauer, so vor allem Joseph Panormo (um 1767–1837), der dem Vater spätestens ab 1800 bei dessen Arbeiten assistierte, George (auf Zetteln auch Georges) Panormo (1776–1852), dessen Instrumente nach Stradivari gebaut sind und der auch als Bogenbauer in der Werkstatt seines Bruders Louis erfolgreich war sowie ebendieser Louis Panormo (um 1784–1862), er vor allem für seine spanischen Gitarren bekannt.

Ein Cello von Vincenzo Panormo aus dem Jahr 1775 wird von dem italienischen Cellisten Enrico Bronzi gespielt.

Literatur
 Journal of the Royal Musical Association, 1898, Vol. 25,1, S. 97–114.
 John Dilworth, Father Figure und Future Generations, in: theStrad, April und Mai 1986.
 The British Violin, the Catalogue of the 1998 Exhibition '400 Years of Violin & Bow Making in the British Isles'  edited by British Violin Making Association, 2000.

Weblinks
 Kurzbiografie und Liste von Instrumenten auf Cozio.com (englisch)

Einzelnachweise

Geigenbauer
Historische Person (Italien)
Geboren 1734
Gestorben 1813
Mann

Vincenzo Panormo


Instant obitelj (eng. Instant Family), američka komedija iz 2018. Radnja se vrti oko mladog bračnog para koji odluči usvojiti troje djece.

Radnja

Pete i Ellie su bračni par koji imaju sve u životu, osim djece. Stoga se odluče na drastičan korak: usvajanje. Odlaze u socijalnu ustanovu gdje ih vode djelatnice Karen i Sharon te im objasne da moraju naći dijete koje ih zanima. Pete i Ellie upoznaju nekoliko djece, nakon čega odluče otići do tinejdžera, koje rijetko usvajaju. Lizzy im kaže da zna da ih nitko neće uzeti, čime zadivi Ellie koja razmišlja o tome da je usvoji. Karen i Sharon im otkriju da je njihova majka narkomanka koja je zapalila kuću, te da Lizzy ima brata i sestru: Juana i Litu. Organiziraju im upoznavanje koje ne završi dobro pa se Pete i Ellie preispituju, ali se odluče na taj hrabar korak nakon što ih ostatak obitelji ismije tijekom večere na Dan zahvalnosti.

Lizzy, Juan i Lita započinju živjeti s Wagnerovima. Međutim, uskoro nastaju nevolje: Lita želi jesti samo krumpirov čips, Juan je osjetljiv, a Lizzy ohola i drska. Pete i Ellie posjećuju grupe podrške, a novi problemi nastaju s bakom Sandy koja odvede djecu u zabavni park. Lizzy ode s prijateljicama u kino i ostane predugo, a na povratku se izvuče poklonivši baki majicu. Iako Lizzy ostaje hladna, Juan i Lita se zbližavaju s Wagnerovima: Lita nazove Petea "tatom" nakon što joj popravi lutku, a Juan nazove Ellie "mamom" nakon što ga utješi u vezi noćne more. Međutim, otkriva se da je njihova majka Carla izašla iz zatvora i da se želi ponovno ujediniti s djecom. Wagnerovi prosvjeduju u socijalnoj ustanovi, ali Sharon im kaže da je cilj sustava očuvati obitelj.

Nove nevolje nastaju kad se otkrije da je Lizzy slala gole sebiće svom dečku Jacobu te da je on slao svoje njoj. Wagnerovi odlaze u školu gdje napadnu odlikaša Charlieja zamijenivši ga za Jacoba, a nakon susreta s pravim Jacobom pretuku ga te svo troje završe u policijskoj postaji, a Lita i Juan ostanu sami u automobilu. Nakon toga vrijeme je za sudsku raspravu gdje sudac čita Lizzynu izjavu o Ellienim nedjelima. Ellie pokuša pročitati svoju izjavu, ali sudac joj ne dopusti. Svi su nesretni kad shvate da će se morati rastati, osim Lizzy.

Međutim, idućeg jutra socijalne radnice otkrivaju da Carla nije došla na sastanak i da se opet drogira. Svi su sretni osim Lizzy koja razočarana odlazi, ali se pomiri s Wagnerovima kad shvati da je vole. Četiri mjeseca kasnije, obitelj se nalazi na sudu gdje sudac, na sveopće veselje, službeno proglašava Lizzy, Juana i Litu članovima obitelji Wagner.

Uloge
Mark Wahlberg kao Pete Wagner
Rose Byrne kao Ellie Wagner
Isabela Merced kao Lizzy
Gustavo Escobar kao Juan
Julianna Gamiz kao Lita
Octavia Spencer kao Karen
Tig Notaro kao Sharon
Tom Segura kao Russ
Allyn Rachel kao Kim
Britt Rentschler kao Linda
Jody Thompson kao Jim

Izvori

Američki filmovi 2010-ih
Filmske komedije

Instant obitelj (2018.)


Dypsis baronii es una especie de planta en la familia Arecacea. Se encuentra en Madagascar.

Descripción
Dypsis baronii es una especie común de la selva tropical y de los acantilados del este. Se parece mucho a Dypsis lutescens, la cual es una especie estrictamente del litoral, confinada a una estrecha franja de vegetación cerca del mar, y Dypsis onilahensis, de localidades secas en el lado occidental de la isla. D. baronii es una palmera graciosa, y se ve a menudo en los jardines del centro de Madagascar, en particular en Antananarivo. Esta es una planta ornamental que muy bien puede ser mucho más ampliamente cultivada fuera de Madagascar de lo que es en la actualidad, especialmente en vista de su incidencia en las zonas altas.

Taxonomía

Dypsis baronii fue descrita por (Becc.) Beentje & J.Dransf. y publicado en  Palms of Madagascar 198, en el año 1995.

Etimología
Dypsis: nombre genérico con un significado desconocido.

baronii: epíteto que fue nombrado en honor del reverendo Richard Barón (1847-1907) que recogió la especie tipo y muchas otras plantas en 1880-1897.
Sinonimia
 Chrysalidocarpus baronii Becc.
 Chrysalidocarpus propinquus Jum.
 Neodypsis baronii (Becc.) Jum.
 Neodypsis compacta Jum.
 Neodypsis compactus Jum.

Referencias

Enlaces externos

baronii
Flora de Madagascar
Plantas descritas por Beccari
Plantas descritas por Beentje
Plantas descritas por J.Dransf.

Dypsis baronii


Aydın Yalçın (29 Ekim 1920 - 4 Ekim 1994) Türk eğitimci ve fikir adamlarından biridir.

Yaşamı
29 Ekim 1920 tarihinde Isparta'nın Uluborlu ilçesinde doğan Aydın Yalçın'ın annesi öğretmen babası emekli bir subaydı. İlkokulu doğduğu ilçede, orta öğrenimini de İstanbul Kabataş ve Haydarpaşa liselerinde tamamladıktan sonra, yüksek öğrenimini Siyasal Bilgiler Okulunda yaptı. Lisansüstü araştırma ve doktora için gittiği Londra Üniversitesi'ndeki çalışmalarını, 1951 yılında tamamlayarak yurda döndü. SBF'de 1941 yılında başladığı öğretim üyeliğini sürdürdü.

Prof. Aydın Yalçın, 1954 yılında Bahri Savcı, Osman Okyar, Bedii Feyzioğlu, Aydın Yalçın, Turhan Feyzioğlu, Turan Güneş, Nilüfer Yalçın, Bülent Ecevit, Kemal Salih, Nejat Tunçsiper, Cavit Erginsoy, Mukbil Özyörük, Ziya Müezzinoğlu, Yaşar Karayalçın, Kudret Ayiter ile Akif Erginay'ın başını çektiği bir ekiple beraber Forum Dergisi'ni kurdu. Yayımından bir süre sonra bu ekibe Cahit Talas, Muammer Aksoy, Şerif Mardin, Coşkun Kırca, Mümtaz Soysal, Metin And, Sadun Aren, Haluk Ülman, Şevki Vanlı, Cemal Aygen ve daha birçok aydın katıldı.

Aydın Yalçın 1958-1960 yılları arasında, ziyaretçi profesör olarak, ABD'de Columbia Üniversitesi'nde ders verdi. Türk siyasi hayatında da bazı aktif görevler aldı. Hürriyet Partisi ve Yeni Türkiye Partisi kurucusu olarak, siyasi hayata katıldı. 1965-1973 yılları arasında Adalet Partisi milletvekili olarak parlamentoda bulundu. Uzun yıllar bu partinin genel idare kurulu üyeliği ve grup başkan vekilliğini yaptı. AET-Türkiye Karma Parlamento Komisyonu Başkanlığı ve Avrupa Konseyi üyeliği yaptı. Resmî görevlerle, Batı ve Doğu Avrupa, Amerika ve Sovyetler Birliği'ni ziyaret etti.

1973 yılından sonra, tekrar üniversiteye dönen Prof. Yalçın, yerli yabancı birçok dergi ve gazetelerde yazılar yazdı. Uzak Komşumuz Sovyetler, Demokrasi, Sosyalizm ve Gençlik, İktisadi Politika Üzerinde Düşünceler, Türk Komünizmi Üzerine Bazı Gözlemler, Faşizmin Doğuşu, Türkiye İktisat Tarihi: Osmanlı İktisadında Büyüme ve Gerileme Süreci, İktisadi Doktrinler ve Sistemler Tarihi, Vatan Hıyanetinin Anatomisi en önemli kitaplarıdır.

Prof. Yalçın önceden arkadaşlarıyla beraber çıkardığı Forum Dergisi'ni 15 Eylül 1979 tarihinden itibaren "Yeni Forum" adı altında yeni bir nefes ve kadro ile çıkararak 4 Ekim 1994 tarihinde ölene kadar bu derginin yönetim kurulu başkanlığı ve başyazarlığını yürüttü.

1920 doğumlular
Uluborlu doğumlular
Isparta doğumlu siyasetçiler
Ankara Üniversitesi Siyasal Bilgiler Fakültesinde öğrenim görenler
Türk siyasal bilgiler akademisyenleri
Türk profesörler
Türk liberaller
TBMM 13. dönem İstanbul milletvekilleri
TBMM 14. dönem Ankara milletvekilleri
TBMM Adalet Partisi Grup Başkanvekilleri
Resim aranan siyasetçiler
TBMM Plan ve Bütçe Komisyonu
TBMM Dilekçe Komisyonu
TBMM Sanayi, Ticaret, Enerji, Tabii Kaynaklar, Bilgi ve Teknoloji Komisyonu
Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisi Türk Grubu
Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih-Coğrafya Fakültesi öğretim üyeleri
Adalet Partisi mensubu siyasetçiler
20. yüzyıl Türk siyasetçileri
1994 yılında ölenler

Aydın Yalçın


Antoine Ganyé (Sedjé, 28 de junho de 1938) é um clérigo beninense e arcebispo católico romano emérito de Cotonou.

O arcebispo de Cotonou, Bernardin Gantin, o ordenou sacerdote em 4 de janeiro de 1969.

Em 10 de junho de 1995, o Papa João Paulo II o nomeou Bispo de Dassa-Zoumé. O Cardeal Dean Bernardin Gantin deu-lhe a consagração episcopal em 20 de agosto do mesmo ano; Co-consagradores foram Isidore de Souza, arcebispo de Cotonou, e Lucien Monsi-Agboka, bispo de Abomey.

Em 21 de agosto de 2010 foi  pelo Papa Bento XVI nomeado Arcebispo de Cotonou com posse em 31 de outubro do mesmo ano.

Em 25 de junho de 2016, o Papa Francisco aceitou sua aposentadoria por motivos de idade.

Arcebispos católicos de Benim

Antoine Ganyé


Yörükler, göçebe olan, çoğunlukla Anadolu dağlarında ve kısmen Balkan Yarımadası'nda yaşayan Oğuz kökenli bir Türk alt grubudur. Balkanlar'daki Yörükler, Kuzey Makedonya'nın doğu kesimlerinden Bulgaristan, Yunanistan ve Güney Trakya'ya kadar geniş bir alana yayılmıştır.  İsimleri, "yürümek" anlamına gelen "yürü" fiilinden türemiştir, yürük olarak da adlandırılırlar. Yörükler, diğer sancaklar gibi bir toprak birimi değil, Osmanlı İmparatorluğu'nun ayrı bir örgüt birimi olan Yörük Sancağına bağlıydı.

Kimilerine göre Kızılırmak Nehri'nin doğusunda ikamet eden aşiretlere Türkmen, batısındakilere Yörük denir. Her iki terim de Osmanlı kaynaklarında Maraş ve çevresinde yaşayan Dulkadirli Türkmenleri için birlikte kullanılmıştır.

Etimoloji
Türkçedeki "yürümek" sözünden türetilmiştir. Sıfat olarak Meninski sözlüğünde geçer.

Tarihte Yörükler
Osmanlı İmparatorluğu tüm Balkanlarda elde ettiği topraklara sahip olunması için sadece Türkmen/Yörükleri göndermiş ve görevlendirmiştir. Yörükler, Anadolu ve Rumeli'de göçebe olarak yaşayan, geçimlerini hayvancılıkla sağlayan ve mevsimlere göre ova veya yaylalarda kurdukları çadırlarda oturan Oğuz Türklerine verilen adıdır.

Ayrıca Türkmenler olarak da anılmaktadır. "Cesur, muhârip, iyi yürüyen, eli ayağı sağlam" gibi manaları ifade eden "Yörük" kelimesi yerine "Yürük" kelimesi de kullanılır. Umumî olarak konar-göçer hayat yaşayan bütün topluluklar için kullanılan bu isim, daha çok göçebe Oğuz boyları için alem (özel isim) olmuştur.

12.-13. Y.y.'dan sonra canlanan, Büyük Selçuklularla bilinçli şekilde organize edilip sürdürülen, Moğol zulmü sonucu hızlanan büyük göçe çeşitli boylardan Türkler ve Oğuz Türkleri (Yörükler de) katılarak Anadolu'ya geldiler.

10-11-12-13. Yüzyıllarda Balkanlara gelen: Peçenek, Kuman, Uz Türklerinin Yörüklerle ilgisi olabilir. Bu Türkler Anadolu'daki Türk yayılışına karşı Bizans ordusunda paralı askerlik yapmış ve çeşitli yörelere yerleştirilmişlerdir.

Bu Türk boyları, Bizans ve Slavlarla savaşmış, ancak kendi aralarında da anlaşıp birleşemedikleri için kalıcı bir devlet kuramamışlardır. Peçenek ve Uz Türkleri, Bizans Ordusunda paralı askerlik yapmış, ancak 1071 Malazgirt Savaşında Selçuklu Ordusunun Türk olduğunu anlayınca: Alparslan'ın tarafına geçerek, savaşın kaderini değiştirmişlerdir.

Bizanslılar; bu Türk Boylarının bir bölümünü: Anadolu'nun bazı yerlerine (Örneğin: Toroslar, İç Anadolu ve Çukurova'ya) yerleştirmişlerdir. Anadolu'nun İslamlaştırılıp Türkleştirilmesi sırasında Yörük boyları, Anadolu'nun her tarafına yayıldı. Bir kısmı yerleşik hayata geçerek "Türkmen" ve "Yatuk" adları almış. Bir kısmı da göçebe hayatını sürdürüp "Yörük" ismiyle anıldı. Osmanlıların Rumeli'ye geçişinden sonra Yörüklerin önemli bir bölümü de Rumeli'ye göç ettirildi.

Yörüklerin arasında bir Kıpçak cemaati olan Horzum aşireti ise 1230'da Anadolu Selçuklu Devleti Sultanı Alaeddin Keykubat'ın Celâleddin Harzemşah'ı mağlup etmesinden sonra Anadolu'nun çeşitli bölgelerine yayılmış ve Batı Anadolu'da horzumlu ismiyle yaşamaya devam etmiş olan göçebe bir Oğuz-Kıpçak cemaatidir. Bu aşiret, bölgede Peçin, Muğla, Köyceğiz ve Bozöyük'te meskûndur H. 923'te (1517) bölgede yaşayan horzum oymağı, 1318 haneye ve 7590 nüfusa sahiptir. Harzemşahlar'ın göçebe Kıpçak boylarıyla ilişkileri, Selçukluların Kıpçaklarla olan ilişkisinden daha fazla idi. Bölge ağzındaki Kıpçakça unsurları bu oymak temsil etmektedir.

Macaristan'a yerleşmiş 7 Kuman kabilesinden biri olan Olaş boyu (Uladjogli-Ulaşoğlu), Oğuz-Kıpçak savaşı sonrası Oğuzlara katılmışlardır. Bunlardan Anadolu'ya göçen Ulaş kabilesinden olanlar, geleneklerinin ve halk sanatlarının bir kısmını korumayı başarmışlardır. Olaş adının mânâsı ise "Birleşmiş", "İttifak yap" olan Olaştır.

Ulaşlar-Ulaşlı-Ulaş isimli yerleşim yerlerinin Bulunduğu iller ise : İçel, Ankara, Tekirdağ, Tokat, Muğla, Artvin, Sivas, Kocaeli, Nevşehir, Mardin, Gaziantep, Siirt, Bolu, Kütahya olmak üzeredir. Macar müzik adamı  Béla Bartók 1936 yılında derleme yapmak amacı ile Toroslar'da Ulaş soyundan gelen Yörük köylerine gitmiş Ulaş Yörük köylerinde dinlediği türkülerin Macar Halk Müzikleri ile benzediğini fark etmiştir, dinlediği Türkülerin benzeri Slavlar'da,Yunanlar'da, Rumenler'de yoktur. Araştırmalara göre Macar Halk Müziğinin 1000 Yıldan daha genç bir Türk etkisi vardır, bu miras ise Macaristan'a göçen Kumanların mirasıdır.

Yörükler'in başlıca geçim kaynakları koyun ve keçi idi çünkü göç sırasında küçükbaş hayvanlarla yer değiştirmek daha kolaydır. Yörük aşiretleri ve obaları isimlerinde genellikle koyun ve keçi kelimelerini barındırırlar: "Karakeçili", "Sarıkeçili" gibi. Aynı zamanda Koyunlu Yörükler diye bilinen Akkoyunlu ve Karakoyunlu aşiretlerinin isimleri, bu obaların nerede yaşadıklarını da belli eder.

Günümüzde Yörükler

Türkiye'de, Osmanlı döneminde 19. yüzyıldan sonra asayiş ve devlet otoritesinin temini için mecburi iskan ettirilerek göçebe yaşam tarzından vazgeçirtilen gruplar da kendilerini "Yörük Türkmenler" olarak tanımlarlar. Yörükler de yavaş yavaş yerleşik hayat tarzına geçtikleri için, günümüzde özellikle Toroslar'da göçebe Yörükler kalmıştır. Ancak göçebe yörüklere (fazla olmasa da) Türkiye'nin pek çok bölgesinde rastlanmaktadır. Günümüzde yörüklerin büyük bölümü ise tam yerleşik yaşam biçimine geçmişlerdir. Ancak panayır, keşkek, kıl çadırı, kilim, hasır ve deve güreşleri gibi bazı göçebe alışkanlıklarını halen devam ettirirler. Antalya'nın Kumluca ve Muğla'nın Fethiye ilçesinde tarım ve seracılık şenliklerinde temsili Yörük göçü ve gelenekleri sergilenmekte ve deve güreşleri yapılmaktadır.

Osmanlı devletinin zorunlu iskan politikaları sebebiyle yerlerinden yurtlarından edilen Avşar, Yörük, Türkmen tayfası bu duruma sessiz kalmamış, Dadaloğlu ve Karacaoğlan şiirlerinde ve ağıtlarında buna karşı çıkmış ve günümüze ulaşan "ferman padişahınsa dağlar bizimdir" deyimini söylemişlerdir.

Ayrıca bakınız
 Karakeçili

Kaynakça

Türk tarihi
Türkiye'deki etnik gruplar
Göçebeler
Türkiye Türkmenleri

Yörükler


Mootez Zaddem (), né le  à Sousse, est un footballeur international tunisien. Il joue au poste de milieu relayeur à l'Espérance sportive de Tunis.

Biographie

En club

Le , il rejoint l'Étoile du Sahel sous forme de prêt du Valmiera FC. Le , il s'engage avec l'Espérance sportive de Tunis.

En sélection
Avec les moins de 20 ans, il participe à la coupe d'Afrique des nations des moins de 20 ans en 2021. Lors de cette compétition organisée en Mauritanie, il joue six matchs. La Tunisie se classe quatrième du tournoi, en étant battue par la Gambie lors de la .

Il fait ses débuts avec la Tunisie le , lors de la coupe arabe contre la Syrie, en entrant à la  de jeu. Zaddem joue deux matchs lors de ce tournoi organisé au Qatar, qui voit la Tunisie s'incliner en finale face à l'Algérie.

Palmarès en sélection
 Vainqueur de la Coupe Kirin en 2022
 Finaliste de la Coupe arabe en 2021

Notes et références

Liens externes

Footballeur international tunisien
Joueur du Valmiera FC
Joueur de l'Étoile sportive du Sahel
Joueur de l'Espérance sportive de Tunis
Naissance en janvier 2001
Naissance à Sousse

Mootez Zaddem


رابطة ميلان المحدودة لكرة القدم  ، وغالباً ما يعرف اختصاراً باسم إيه سي ميلان  أو الميلان فقط، هو نادي كرة قدم إيطالي محترف، تأسس بتاريخ 16 ديسمبر 1899 بمدينة ميلانو في إقليم لومبارديا في إيطاليا، على يد الإنجليزي هيربرت كيلبن. يعرف الفريق بلونيه الأسود الأحمر، ويشتهر في إيطاليا بلقب "الروسونيري» (بالإيطالية: Rossoneri) (بالعربية: الأحمر والأسود). ويلعب الفريق حاليّاً في دوري الدرجة الأولى الإيطالي لكرة القدم.

يُعتبر إيه سي ميلان من أنجح الأندية في العالم حيث حصد 18 لقباً على مستوى القارة الأوروبية وعلى مستوى العالم متساوياً مع بوكا جونيورز، حيث حقق الميلان لقب دوري أبطال أوروبا 7 مرات، متأخراً عن ريال مدريد بستة ألقاب، وفاز بلقب كأس العالم للأندية، أو كما كان يُسمّى قديماً «كأس الإنتركونتيننتال»، 4 مرات متملكاً الرقم القياسي، وقد حصد الرقم القياسي أيضاً في الفوز بلقب كأس السوبر الأوروبي، حيث فاز به 5 مرات، بينما فاز مرتين بلقب كأس الاتحاد الأوروبي للأندية أبطال الكؤوس  ليصبح اجمالي بطولاته القارية 18 والآكثر فوزاً بالألقاب القارية في العالم، متساوي مع ريال مدريد (18 لقب). أما من ناحية التصنيف الأوربي فيحتل المرتبة الثالثة عشر على مستوى الفرق الأوروبية، وفقاً لتصنيف الاتحاد الأوروبي لكرة القدم، معتمدا على النتائج التي حققها في المسابقات الأوروبية في السنوات الخمس الأخيرة.

وإذا كان إيه سي ميلان الأول عالمياً فهو يأتي الثاني في إيطاليا بعد يوفنتوس، حيث استطاع حصد لقب الدوري الإيطالي 18 مرة. وكذلك فاز الفريق بكأس إيطاليا خمس مرات وبكأس السوبر الإيطالي سبع مرات. ومع هذا، فقد هبط إيه سي ميلان إلى دوري الدرجة الثانية (serie B)، أولها عام 1980 بأمر من المحكمة على خلفية فضيحة التلاعب في نتائج المباريات - التي أطلق عليها "" - والثانية على أرض الملعب عام 1982. كان إيه سي ميلان يُعد الفريق الوحيد الذي استطاع أن يحصد المراكز الثلاثة الأولى في سباق الحصول على الكرة الذهبية في عاميّ 1988 و1989، وقد كان بطل هذا السباق هو ماركو فان باستن قبل أن يتمكن فريق برشلونة من تحقيق الإنجاز ذاته في سنة 2010. يُعتبر إيه سي ميلان أكثر الفرق الإيطالية جماهيريةً والخامس أوروبياً وفقاً لبحوث أجرتها صحيفة لا ريبوبليكا إيطالية في شهر أغسطس من عام 2007.

رؤساء النادي

كان للميلان العديد من الرؤساء على مدار تاريخه، وكان بعضهم ممن يملكون النادي، في حين أن البعض الآخر كان من الرؤساء الفخريون. وهنا قائمة كاملة:

إنجازاتهم

المصادر

وصلات خارجية

 الموقع الرسمي

إيه سي ميلان

قائمة رؤساء إيه سي ميلان


Armand Calotă (n. 22 iulie 1962, Târgu Jiu) este un actor de teatru și voice-over român. Este nepotul actriței Elvira Godeanu.

Teatru

Roluri la TNB
  "Dumnezeu se îmbracă de la second - hand" de Iulian Margu, regia Ion Caramitru, (2014)
 "Bârfe, zvonuri și minciuni" de Neil Simon, regia Ion Caramitru, (2013)
 "Purificare" de Petr Zelenka, regia Alexandru Mâzgăreanu, (2011)
 "Molto, gran' impressione" de Romulus Vulpescu, regia Dan Tudor, (2009)
 "Ultima oră" de Mihail Sebastian, regia Anca Ovanez Doroșenco (2006)
 "Astă seară nu moare nimeni" de Olga Delia Mateescu
 "Dulcea pasăre a tinereții" de Tennessee Williams, regia Tudor Mărăscu (2005)
 "Mașinăria Cehov" de Matei Vișniec, regia Cristian Ioan, 2003
 "Trei surori" de A.P. Cehov, regia Yuri Kordonsky, (2002)
 "Femeile savante" de J.B.P. Molière, regia Lucian Giurchescu (1999)
 "Rivalii" de Richard Sheridan, regia Horea Popescu (1993)
 "Parcul" de Botto Strauss, regia Tudor Țepeneag, (1996)
 "Travestiuri" de Tom Stoppard, regia Radu Băieșu, (1996)
 "Cuibușor de vijelii" de Constantin Tănase, regia Felicia Dalu, (1996)
 "Ondine" de Jean Girodoux, regia Horea Popescu, (1994)
 "Platonov" de A.P. Cehov, regia Ivan Helmer, (1993)
 "Zoo Story" de Edward Albee, regia Felix Alexa (1992)
 "Vrăjitoarele din Salem" de Arthur Miller, regia Felix Alexa, din (1991)

Filmografie
 Faimosul paparazzo (1999)

 Ușă-n ușă (2008)
 Regina - Rossolino
 Absolut neprevăzut(1999)
Prostia Omenească(1998)
Privighetoarea fermecată(1997) - Împăratul
 Biznes sta Valkania (1997)
Gâsca de aur(1997) - Prostilă
Ivan Turbincă (1996) - Sf. Petru
Mașina Timpului în vacanță(1996) - Sherlock Holmes
Mașina Timpului se răzbună(1995) -
 La bloc (2002) - Remus

Dublaj
 Uimitoarea lume a lui Gumball - Dl. Small, Banana Joe, alte voci (Cartoon Network)
 Droopy Maestrul Detectiv - alte voci (Fox Kids)
 George, regele junglei - Dr. Towel Scoot (Cartoon Network)
 Inazuma Eleven - Axel (Cartoon Network)
 Un show obișnuit - Moartea, Thomas (Cartoon Network)
 Aventurile lui Sammy 2
 Inspector Gadget (2015) - (Boomerang)
 Clarence - alte voci (Cartoon Network)
 The Looney Tunes Show - alte voci (Cartoon Network)
 Să-nceapă aventura - alte voci (Cartoon Network)
 Batman: Neînfricat și cutezător - alte voci (Cartoon Network)
 Redakai cucereste Kairu - alte voci (Cartoon Network)

Note

Legături externe
 Armand Calota pe Trupa TNB
 Armand Calota pe Cinemagia
 Armand Calota pe IMDb
 "Astazi e ziua ta..." - Armand Calota 22 iulie 2005, Jurnalul.ro
 Armand Calota - Stiri si informatii despre Armand Calota ZiareLive.ro

Nașteri pe 22 iulie
Nașteri în 1962
Actori români
Actori de film români
Actori de radio români
Actori de teatru români
Actori de televiziune români
Actori de voce români
Actori români în viață
Oameni din Târgu Jiu

Armand Calotă


Madagaskardue () er en dueart, der lever på Madagaskar.

Kilder
 Avibase - the world bird database

Eksterne henvisninger

Duefugle
Due

Madagaskardue


Smáklukka (fræðiheiti: Campanula cochlearifolia) er tegund af klukkuætt (Campanulaceae), ættuð frá Ölpunum.

Tilvísanir

Bláklukkur

Smáklukka


Walter de Beauchamp (mort entre 1303 et 1306), (aussi appelé de Bello Campo) de Beauchamp's Court, Alcester dans le Warwickshire et de Beauchamp Court, Powick dans le Worcestershire. Il était l'intendant de la maison du roi Édouard Ier de 1289 à 1303. Gautier est le frère cadet de Guillaume de Beauchamp, 9e comte de Warwick (c.1238-1298), le premier de sa famille à détenir ce titre (hérité de leur mère). Gautier de Beauchamp est le fondateur de la lignée cadette de la famille Beauchamp connue comme « Beauchamp de Powick ».

Origines
Gautier de Beauchamp était le fils cadet de Guillaume III de Beauchamp (c.1215-1269) de Elmley Castle, Worcestershire, et de sa femme Isabelle Mauduit. Guillaume III de Beauchamp occupait le poste de shérif héréditaire du Worcestershire.

Isabelle Mauduit était la fille de Guillaume de Mauduit (de Hanslope, Buckinghamshire et Hartley Mauditt, Hampshire) et de son épouse Alice de Beaumont. Elle-même est la demi-sœur d'Henry de Beaumont, 5e comte de Warwick  (c.1192-1229)) et sœur et héritière de Guillaume Mauduit, 8e comte de Warwick).

Le frère aîné de Gautier était Guillaume de Beauchamp, 9e comte de Warwick (c.1238-1298).

Carrière
En 1268, il avait été « signé de la croix » pour un pèlerinage en Terre Sainte. La même année, le père de Walter dicte son testament. Il y mentionne Walter comme étant un croisé. Il lui lègue 200 marks « pour sa meilleure exécution de ce voyage ».

Walter de Beauchamp a participé à la bataille de Falkirk en 1298. Il était aussi présent au siège du château de Caerlaverock en Écosse en 1300, en présence du roi.

En 1301, il a signé et scellé la « lettre des barons de 1301 » adressée au pape sous le nom de « Walt(er)us de Bello Campo, D(omi)n(u)s de Alcester » (« Walter de Beauchamp, Lord d'Alcester »). Son neveu Guy de Beauchamp, 10e comte de Warwick (c.1272-1315), était lui aussi signataire de cette lettre.

Caerlaverock Roll
Lors du siège du château de Caerlaverock, en Écosse en 1300, les hérauts ont décrit les blasons de tous les chevaliers anglais présents en vers normands-français. Ce document est connu sous le nom de Caerlaverock Roll. La partie concernant "Wautier de Beauchamp" est la suivante:Puis i out Wautier de Beauchamp
 Sis merlos de or el rouge champ
 O une fesse en lieu de dance
Chevalier selon ma cuidance
Un des mellours fut entre touz
Se il ne fuit trop fiers et estouz
Mes vous ne orrez parler james
De senescal ke ne ait une mes.Ce qui peut être traduit par:

«  Puis il y eut Walter de Beauchamp, ayant six merlettes d'or avec un champ rouge avec une fasce au lieu de dancetée  (blason standard : de gueules, une fasce entre six merlettes ou ). Il aurait été, à mon avis, l'un des meilleurs chevaliers de l'ensemble s'il n'avait pas été trop fier et violent, mais vous n'entendrez personne parler de l'intendant sans un 'mais'».

Héritage du Manoir de Powick
À la mort de son père en 1269, Walter hérita du manoir de Powick dans le Worcestershire. Il s'y installa, à Beauchamp Court, sur la rive droite de la rivière Severn. Les domaines de Powick, Elmley Castle et d'autres terres, ont été reçus à l'origine par le triple arrière-grand-père de Walter, Walter I de Beauchamp (d.1130/3), fondateur de la famille Beauchamp. Il avait reçu tous ces bien à l'occasion de son mariage avec Emmeline d'Abetot, fille et héritière d'Urse d'Abitot, shérif du Worcestershire.

En 1300, il reçut une concession royale pour pouvoir chasser librement sur ses terres domaniales de Powick. Il y fonda une chapelle « dans la cour de son manoir » à Powick.

Sa descendance forme une branche généralement appelée « Beauchamp de Powick » pour la distinguer des autres branches, tel que la branche aînée des comtes de Warwick « Beauchamp de Elmley » et une autre branche « Beauchamp de Holt ». Les armoiries qu'il a adoptées (« Beauchamp de Powick ») différentes de ses armoiries paternelles, ont également été portées par ses descendants.

Acquisition d'Alcester
Vers 1263, il acquit de Reynold FitzPeter une partie du manoir d'Alcester dans le Warwickshire. Vers 1274, il donna, à ses bourgeois et tenanciers, leur droit de tenir un marché le mardi de chaque semaine. Par la suite, il leur accorda également un marché hebdomadaire le jeudi. Ceci leur permit de faire la vente « d'animaux, de viandes, de blé, de seigle, d'orge, d'avoine, de haricots, de pois, de draperies en laine et en lin, de pain, de ferronnerie, de suif, de graisse, de poisson, de maroquinerie, de paniers, de peaux, de laine, de lin, d'oies, de poules, de fromage, de bacon, d'œufs, de sel et d'épices».

En 1291, il reçut une licence royale lui donnant droit de cultiver 60 acres de bois à Alcester, dans la forêt de Feckenham. En 1300, le roi lui accorda le droit de chasser sur ses terres du domaine d'Alcester.

En 1292, il obtint une permission royale pour tenir une foire annuelle « la veille, le jour et le lendemain de Saint-Gilles et pendant les cinq jours suivants ».

En 1444,  l'autre moitié du manoir d'Alcester fut finalement achetée de Thomas Botreaux, par un des descendants de Walter: John Beauchamp, 1er baron Beauchamp (d. 1475) « de Powick ».

Mariage et enfants

Il épousa Alice de Tosny, fille de Roger V de Tosny, de Flamstead, Hertfordshire, et de son épouse Alice de Bohun,  fille de Humphrey IV de Bohun, 2e comte de Hereford, 1er comte d'Essex (1204-1275), Connétable héréditaire d'Angleterre.

À leur insu, ils étaient apparentés aux quatrième degré de consanguinité, ce qui a nécessité une ratification de leur mariage par Godfrey Giffard, évêque de Worcester pour légitimer leur descendance.  Avec sa conjointe, il eut plusieurs enfants, dont:

 Walter de Beauchamp (d.1328), d'Alcester, fils aîné et héritier. En 1307, il combattait les Écossais et en 1317, il devint le gardien du château de Warwick et de ses terres à la suite de la mort de son neveu Guy de Beauchamp, 10e comte de Warwick (c. 1272 - 1315) qui laissa un fils en bas âge Thomas de Beauchamp, 11e comte de Warwick (c.1313-1369).
 Guillaume de Beauchamp, « un militaire de renom »  qui hérita d'une partie des terres de son frère aîné. En 1320, il fut nommé par le roi Édouard II, gouverneur du château de St-Briavel dans la forêt de Dean, Gloucestershire. Il épousa une certaine Joan avec qui en 1334 il régla les manoirs de Powick et Bransford sur eux-mêmes et leurs héritiers mais il mourut sans enfant.
 Giles de Beauchamp (d.1361), héritier de son frère aîné. En 1340, il reçut une licence royale pour créneler (pour fortifier avec un mur de pierre et de chaux) son manoir à Alcester, et une licence similaire deux ans plus tard pour sa maison à Freshwater, île de Wight. Il a épousé Catherine de Bures. Son fils et héritier était Sir John de Beauchamp, qui en 1386 était le gardien du château de Gloucester. L'arrière-petit-fils de Giles était John Beauchamp, 1er baron Beauchamp (mort en 1475) « de Powick» dans le Worcestershire.
Margaret de Beauchamp

Décès
Il est décédé soit en 1303, soit en 1306 selon les sources.

Bibliographie

 Douglas Richardson, Magna Carta Ancestry: A Study in Colonial and Medieval Families, 4 vols, éd. Kimball G. Everingham,  édition, volume III, Salt Lake City, 2011, p. 384-5, « Powick » ; tome I, p. 223 "Boddington"

Notes et références

Décès en 1306
Noblesse anglaise du XIIIe siècle
Noblesse anglaise du XIVe siècle

Gautier III de Beauchamp


فطيرة التمر: ويتم تحضيرها من التمر الذي يهرس باليد بعد أن يتم نقعه بالماء حتى يذوب ويتلاشى تماماً ويصبح السائل كثيفاً ومركزاً ومن ثم تحضر قطع الخبز الفطير غير المخمر وتلقى في هذا السائل وتفرك باليد حتى يتشرب الخبز معظم السائل ثم يغمر هذا الطبق بزيت الزيتون النقي. ويطبق نفس الطريقة لفطيرة الزبيب.

هنالك أيضا طريقة أخرى لعمل الفطيرة بطريقة أسهل وللذين يحبون طعم الفانيلا

المراجع
 مقالة الأكلات الشعبية الأردنية؛ جريدة الرأي- الجزء الرابع- العدد 13843؛ يوم الأحد 31 آب، 2008م؛ للصحفية نسرين الضمور
 وصفة فطيرة التمر بالفانيلا

مطبخ أردني

فطيرة التمر


إريتش بير  لاعب كرة قدم ألماني سابق من مواليد 9 ديسمبر 1946.

لعب مع منتخب ألمانيا لكرة القدم.

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون مغتربون
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من منطقة كوبورغ
رياضيون ألمان مغتربون في السعودية
رياضيون ألمانيون غربيون مغتربون في السعودية
رياضيون من فرانكونيا العليا
لاعبو الدوري الألماني
لاعبو الدوري الألماني الدرجة الثانية
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1976
لاعبو دوري المحترفين السعودي
لاعبو روت فايس إيسن
لاعبو كأس العالم 1978
لاعبو كرة قدم ألمان
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون
لاعبو كرة قدم رجالية ألمانيون غربيون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في السعودية
لاعبو كرة قدم مغتربون ألمان
لاعبو كرة قدم مغتربون في السعودية
لاعبو كرة قدم من بافاريا
لاعبو كرة قدم من فرانكونيا العليا
لاعبو منتخب ألمانيا بي لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب ألمانيا لكرة القدم
لاعبو ميونخ 1860
لاعبو نادي الاتحاد (السعودية)
لاعبو نورمبرغ
لاعبو هرتا برلين
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مدربو كرة قدم ألمان
مدربو ميونخ 1860
مقالات مع مصادر باللغة الألمانية (de)
مواليد 1946

إريتش بير


Tourlída, en , est une petite île du golfe de Patras et un village du dème de la ville sainte de Missolonghi, district régional d'Étolie-Acarnanie, en Grèce-Occidentale.

Selon le recensement de 2011, la population du village s'élève à .

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Île en Grèce
Village en Grèce-Occidentale
Étolie-Acarnanie

Tourlída


Pınarlı, Dinar - Afyonkarahisar ili Dinar ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Hopa - Artvin ili Hopa ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Şavşat - Artvin ili Şavşat ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Bozdoğan - Aydın ili Bozdoğan ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Çermik - Diyarbakır ili Çermik ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Baskil - Elâzığ ili Baskil ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Çayırlı - Erzincan ili Çayırlı ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Horasan - Erzurum ili Horasan ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, İspir - Erzurum ili İspir ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Çamoluk - Giresun ili Çamoluk ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Bayındır - İzmir ili Bayındır ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Kandıra - Kocaeli ili Kandıra ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Mesudiye - Ordu ili Mesudiye ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Ardeşen - Rize ili Ardeşen ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Hendek - Sakarya ili Hendek ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Pamukova - Sakarya ili Pamukova ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Tokat - Tokat ili merkez ilçesine bağlı köy
 Pınarlı, Çarşıbaşı - Trabzon ili Çarşıbaşı ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Yomra - Trabzon ili Yomra ilçesine bağlı mahalle
 Pınarlı, Erciş - Van ili Erciş ilçesine bağlı mahalle

Pınarlı


كَانَ حزب العمال الديمقراطي حزبَ المعارضة الرئيسيَ في ترينيداد وتوباغو بين عامي 1957 و1971. الحزب شُكّلَ كبديل متعدّد عرقي إلى حركةِ ناسِ تحت هيمنةِ الآفرو ترينيدادي الوطنية تحت قيادة إيريك وليامز. على فصلِ السَنَوات العشْرة التالية الحزب طوّرَ إلى حزبِ تحت هيمنةِ ترينيدادي الهندَ. بَعْدَ أَنْ جَلبتْ عِدّة انشقاقات صراعات على القيادةِ، فَقدَ الحزبَ قبضتِه على الجاليةِ الهنديةِ الترينيداديةِ في الانتخابات العامةِ 1976 وأُزيحَ بجبهةِ العملِ المتّحدةِ بزعامة باسيدو بانداي.

أحزاب العمال
أحزاب سياسية أسست في 1957
أحزاب سياسية انحلت في 1971
أحزاب سياسية سابقة في ترينيداد وتوباغو
ترينيداد وتوباغو

حزب العمال الديمقراطي (ترينيداد وتوباغو)


é um jogo eletrônico de ação desenvolvido e publicado pela KID. Foi lançado no Japão em 4 de março de 1999 exclusivamente para PlayStation. É baseado no mascote Pepsiman da versão japonesa da marca de refrigerantes norte-americana Pepsi. No jogo, o jogador precisa desviar de obstáculos correndo, deslizando e pulando, ao mesmo tempo que o personagem principal corre automaticamente em cada uma de suas fases.

Pepsiman foi desenvolvido com um orçamento baixo, levando a decisão de fazer vídeos entre as fases que mostram um homem bebendo Pepsi, pois eram baratos de serem produzidos. O jogo também apresenta cutscenes 3D, para as quais o futuro escritor de romance visual Kotaro Uchikoshi criou modelos com estas dimensões. Embora uma editora norte-americana tenha procurado adquirir os direitos para publicar o jogo nos Estados Unidos, ele permaneceu exclusivo no Japão.

Os revisores frequentemente compararam Pepsiman a outros jogos, incluindo Crash Bandicoot, e comentaram sobre sua simplicidade e seu preço, que era considerado baixo. Um escritor da revista Complex o incluiu em uma lista de jogos baseados em empresas que "não são ruins", comentando que o jogo não é necessariamente ruim, desde que o jogador possa tolerar a grande quantidade de propaganda nele. De acordo com Uchikoshi, as vendas de Pepsiman não foram boas.

Jogabilidade

Pepsiman é um jogo eletrônico de ação com elementos de corrida interminável que consiste em quatro estágios, cada um dividido em segmentos menores. O jogo apresenta o super-herói Pepsiman, que tem como objetivo salvar uma pessoa que está desidratada, incluindo um militar no meio de um deserto, dando-lhe uma lata de Pepsi. As três primeiras fases são baseadas em locais reais, São Francisco, Nova Iorque e Texas. A última acontece em Pepsi City. A jogabilidade é mostrada a partir de uma perspectiva em terceira pessoa, com Pepsiman correndo automaticamente pelas fases, às vezes passando por casas e outras construções. O jogador assume o controle do próprio Pepsiman, com o objetivo de desviar de obstáculos, como carros, guindastes e pessoas, bem como empecilhos de propriedade da marca Pepsi. O jogador pode correr, deslizar, pular e realizar um super pulo, e ganha pontos ao coletar latas de Pepsi.

Em algumas fases, a cabeça de Pepsiman fica presa dentro de um tambor de aço, que inverte os controles, e em outras, ele anda de skate, o que exige que o jogador evite todos os obstáculos. Ao longo de cada fase há vários checkpoints; se Pepsiman for atingido  muitas vezes por obstáculos, o jogador é obrigado a reiniciar a partir do último checkpoint. Cada fase termina com Pepsiman sendo perseguido por um objeto, como uma lata gigante de Pepsi. Entre as fases, o jogador assiste vídeos de um homem norte-americano (interpretado por Mike Butters) bebendo Pepsi, e comendo batatas fritas e pizza enquanto assiste Pepsiman na TV.

Antecedentes e desenvolvimento
Pepsiman é baseado no mascote da Pepsi com o mesmo nome, que foi criado para a filial japonesa da empresa. O personagem, cuja história fictícia diz que ele costumava ser um cientista que se transformou em um super-herói depois de entrar em contato com a "Holy Pepsi", foi apresentado em comerciais japoneses da Pepsi e na versão japonesa do jogo eletrônico Fighting Vipers; ele se tornou popular no Japão, gerando personagens relacionados como Lemon Pepsiman e Pepsiwoman, e a Pepsi decidiu promover o personagem com um jogo.

O jogo foi produzido pela desenvolvedora japonesa de jogos eletrônicos KID. Foi feito com um orçamento baixo, o que levou à decisão de fazer cenas de vídeo com o ator Mike Butters bebendo Pepsi, já que eram baratas de serem produzidas. O jogo também usa cutscenes 3D, que foram modeladas por Kotaro Uchikoshi, que mais tarde seria um escritor de cenários para romances visuais na KID. Este foi o primeiro trabalho de Uchikoshi; ele havia sido contratado para planejar adaptações de jogos de tabuleiro para jogos eletrônicos, mas acabou fazendo parte do desenvolvimento de Pepsiman, que já estava em andamento quando ele se juntou à KID em 1998. O jogo foi lançado no Japão pela KID exclusivamente para PlayStation em 4 de março de 1999; enquanto uma editora americana procurava adquirir os direitos para publicar o jogo nos Estados Unidos, ele permaneceu exclusivo em território japonês. Apesar disso, Pepsiman é totalmente em inglês, não em japonês (embora com legendas em japonês para diálogos). De acordo com Uchikoshi, o jogo não vendeu bem.

Em 2019, Pepsiman foi apresentado em um episódio da websérie de comédia de James Rolfe, Angry Video Game Nerd, no qual Butters reprisou seu papel nas cutscenes do jogo. A trilha sonora do título recebeu um lançamento em vinil em 2020 pela gravadora europeia Chipped Records.

Recepção

Escritores da Famitsu chamaram o jogo de "super-simples", comparando-o com Metro-Cross e Paperboy, e chamando-o de uma versão simplificada de Crash Bandicoot. Outros fizeram comentários semelhantes. Um revisor da IGN também o comparou a Crash Bandicoot, descreveu sua jogabilidade como "simplista [e] baseada em memorização de rotas", e disse que o jogo seria lembrado por sua "premissa extremamente bizarra". Ele ainda opinou que Pepsiman não era ruim e que valia o preço, que considerou ser baixo. James Mielke, da GameSpot, chamou o jogo de uma "pequena distração bacana" e disse que a jogabilidade era semelhante à "dinâmica de jogos da velha guarda do passado". Ele comentou sobre seu baixo preço, mas disse que era difícil encontrar importações do título. A revista Gamers' Republic classificou o jogo com uma nota B−. Mais tarde, ela o listou em seu Video Game Buyers Guide and Y2K Preview de 1999 como um dos melhores jogos para importar do Japão naquele ano.

Em 2011, Allistair Pinsof, da Destructoid, revisou o jogo, chamando-o de uma mistura entre Paperboy e Muscle March em termos de complexidade e ritmo, e comparando a jogabilidade com Crash Bandicoot. Ele achou que ele era "um espetáculo tão gloriosamente retorcido e encantador" que seria difícil não gostar. Pinsof continuou dizendo que a principal razão para jogá-lo é a sua "pura loucura", comentando que o jogo é "obcecado" com a América e retrata os americanos como "caipiras anti-higiênicos" de uma maneira que não deixa claro se é uma auto-paródia consciente ou não. Ele concluiu dizendo que o jogo é engraçado, mas não ótimo, e que a premissa ridícula e sua grande quantidade de pequenos detalhes o torna "encantadoramente morto". Em 2013, Justin Amirkhani, da Complex, incluiu Pepsiman em uma lista de jogos eletrônicos baseados em empresas que "não são ruins", dizendo que, embora os gráficos do jogo não tivessem envelhecido bem, era mecanicamente muito semelhante a Temple Run, que Amirkhani chamou-o de seu jogo favorito do iOS. Ele concluiu dizendo que Pepsiman não é um jogo ruim para pessoas com reflexos rápidos, desde que possam suportar a grande quantidade de publicidade que existe dentro dele; ele afirmou que o jogo foi o advergame com a maior quantidade de "logos por segundo".

Em 2015, a revista Retro Gamer classificou Pepsiman na 18.ª posição em sua lista dos "20 melhores jogos de PlayStation que você nunca jogou".

Jogos eletrônicos de 1999
Advergames
Jogos eletrônicos exclusivos do Japão
Jogos para PlayStation
Jogos exclusivos para PlayStation
Jogos eletrônicos para um jogador
Jogos eletrônicos sobre super-heróis
Jogos eletrônicos desenvolvidos no Japão
Jogos eletrônicos ambientados em Nova Iorque
Jogos eletrônicos ambientados no Texas

Pepsiman (jogo eletrônico)


A Universidade Aberta ISCED (UnISCED) é uma instituição de ensino superior privada localizada em Moçambique , com sede na Beira, província de Sofala, vocacionada, exclusivamente, para a educação aberta e à distância.

A UnISCED, é propriedade do Instituo Africano de Promoção da Educação à Distância (IAPED), criado em 2012, por um grupo de moçambicanos com experiência na educação à distância e cujos estatutos foram publicados no BR no 50, III Série, 4º suplemento, de 18 de Dezembro 2012. Está registado na Conservatória de Registo das Entidades Legais sob no 100350467.

Com o intuito de reforçar a sua oferta académica, a UnISCED assinou, em Maio de 2021, um protocolo de cooperação com a Universidade Aberta portuguesa, uma instituição de ensino à distância daquele país.

História

A UnISCED foi criado pelo Decreto nº 27/2021, de 6 de Maio, aprovado pelo Conselho de Ministros na sua 12.ª Sessão Ordinária, realizada no dia 13 de Abril de 2021. A UnISCED, resulta do antigo Instituto Superior de Ciências e Educação à Distância (ISCED), que foi fundado em 2015.

Unidades orgânicas
As unidades orgânicas da UnISCED são as seguintes:
Faculdade de Ciências de Educação (FCE)
Faculdade de Ciências de Saúde (FCS)
Faculdade de Ciências Sociais e Humanas (FCSH)
Faculdade de Economia e Gestão (FEG)
Faculdade de Engenharia e Agricultura (FEA)
Faculdade de Direito (FD)

Centros de recursos
A UnISCED possui os seguintes Centros de Recursos:
Centro de Recursos de Pemba
Centro de Recursos de Lichinga
Centro de Recursos de Nampula
Centro de Recursos de Tete
Centro de Recursos de Quelimane
Centro de Recursos de Beira
Centro de Recursos de Chimoio
Centro de Recursos de Maxixe
Centro de Recursos de Xai-Xai
Centro de Recursos de Maputo

Ligações externas

Universidades de ensino a distância
Universidade Aberta
Universidades de Moçambique

Universidade Aberta ISCED


Hrvatsku je na Paraolimpijskim igrama u Ateni 1996. godine predstavljalo 5 športaša, od toga dva muškarca i tri žene.

Medalje
Hrvatska na Paraolimpijskim igrama u Ateni nije osvojila niti jednu medalju.

Vidi još

 Paraolimpijske igre
 Ljetne paraolimpijske igre
 X. Paraolimpijske igre – Atlanta 1996.

Vanjske poveznice

 Hrvatski paraolimpijski odbor

Hrvatska na Paraolimpijskim igrama

Hrvatska na Paraolimpijskim igrama 1996.


Le Limbe Centenary Stadium est le second principal stade de football de Limbé, dans la région du Sud-Ouest du Cameroun. Il est situé en centre-ville et est sélectionné comme stade d'entrainement pour la poule F de la CAN 2021 basée à Limbé.

Histoire

Lors du CHAN 2016 féminin, le stade est utilisé comme stade d'entrainement pour des équipes de football féminines telles que le Rwanda, la Tanzanie, la Guinée et le Cameroun. Au cours du CHAN 2020 masculin, il accueille de nouveau des entrainements.

Le stade

Le stade est rénové pour la CHAN 2016.

Situation
Le stade est situé au centre de la ville de Limbé. À quelques kilomètres du stade principal de la ville; le Stade de Limbé. Il est aussi proche du botanic garden de la ville de Limbé et pas très loin du bord de mer.

Équipements et infrastructures

 Pelouse est en gazon naturel homologué par la FIFA pour les entrainements.
 Les sièges sont en plastique dans les tribunes
 Le stade est conforme aux nouvelles normes de la FIFA

Accès au stade et parking
Les accès et voies de contournement, les parkings sont livrés en . Le stade est en rénovation avant la CHAN 2016.

CAN 2021

Le stade est sélectionné comme stade d'entrainement une poule dans la compétition africaine de la CAN 2021 en janvier et février 2022.

Références

Liens externes

Équipement sportif achevé en 2016
Stade de football au Cameroun
Stade ayant pour nom une date
Limbé

Limbe Centenary Stadium


Saori Obata (en japonés: 小畑沙織) (Sapporo, Japón, 23 de abril de 1978), es una extenista japonesa, considerada una de las mejores tenistas de la historia de este país. En el ranking de la WTA llegó a alcanzar el puesto número 39, pese a que no llegó a ganar ningún torneo.

Tuvo que retirarse prematuramente en 2006, debido a sus problemas con las lesiones.

Enlaces externos

Tenistas femeninas de Japón

Saori Obata


Marshfield Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Marshfield Township (Minnesota)
 Marshfield Township (Missouri)
 Marshfield Township (South Dakota)

Marshfield Township


Ao discutir o parentesco consanguíneo na antropologia, um primo paralelo ou orto-primo é um primo do irmão do mesmo sexo de um dos pais, enquanto um primo cruzado é do irmão do sexo oposto de um dos pais. Assim, primo paralelo é filho do irmão do pai (filho do tio paterno) ou da irmã da mãe (filho da tia materna), enquanto primo cruzado é filho do irmão da mãe (filho do tio materno) ou da irmã do pai (filho da tia paterna). Onde houver grupos de descendência unilineares em uma sociedade (matrilinear e/ou patrilinear), os primos paralelos de um ou ambos os lados pertencerão ao próprio grupo de descendência, enquanto os primos cruzados não (presumindo a exogamia do grupo de descendência).

Função
O papel dos primos cruzados é especialmente importante em algumas culturas. Por exemplo, o casamento é promovido entre eles no sistema Iroquois. Os primos paralelos são ocasionalmente objeto de casamentos promovidos, como o casamento preferencial de um homem com a filha do irmão de seu pai, comum entre alguns povos pastoris. Tal casamento ajuda a manter a propriedade dentro de uma linhagem. Por outro lado, as uniões de primos paralelos em algumas culturas cairiam sob um tabu do incesto, uma vez que primos paralelos fazem parte da unilinhagem do sujeito, enquanto primos cruzados não.

Terminologias de parentesco
Em muitos sistemas classificatórios da terminologia de parentesco, parentes muito além dos primos em primeiro grau são referidos usando os termos para primos paralelos e cruzados. E em muitas sociedades, primos paralelos (mas não primos cruzados) também são referidos pelos mesmos termos usados para irmãos. Por exemplo, é característico do sistema "Iroquois" de terminologia de parentesco, suas variantes "Crow" e "Omaha", e da maioria dos sistemas aborígenes australianos, que um primo paralelo masculino é referido como "irmão" e uma prima paralela feminina é "irmã". Em um tipo de terminologia iroquesa, se os termos usados para se referir a primos cruzados são assimilados aos de outros parentes, geralmente é sogro e sogra (já que o casamento com primos cruzados é muitas vezes preferencialmente favorecido), de modo que os termos para "primo cruzado masculino" e "cunhado" são os mesmos, assim como os termos para "prima cruzada" e "cunhada".

Os tipos restantes de terminologia de parentesco (o "havaiano", "esquimó" e "sudanês") não agrupam primos paralelos em oposição a primos cruzados.

Tabus
John Maynard Smith, em A Evolução do Sexo (1978) observa que o biólogo Richard D. Alexander sugeriu que a incerteza em relação à paternidade pode ajudar a explicar o tabu do casamento entre primos paralelos, mas não entre primos cruzados. Pais que também são irmãos podem, aberta ou secretamente, ter relações sexuais com a esposa um do outro, levantando a possibilidade de que aparentes primos paralelos sejam de fato meio-irmãos, filhos do mesmo pai. Da mesma forma, mães que também são irmãs podem compartilhar aberta ou secretamente o acesso sexual ao marido de uma ou de outra, levantando a possibilidade de que aparentes primas paralelas sejam de fato meio-irmãs, filhos do mesmo pai. Observe que não há possibilidade de primos classificatórios compartilharem a mesma mãe. Como a identidade materna (quase) nunca está em questão, eles seriam automaticamente classificados como irmãos. Somente a paternidade equivocada leva a tais erros.

Casamento entre primos paralelos no Oriente Médio
Andrey Korotayev afirmou que a islamização era um forte e significativo preditor de casamento entre primos paralelos (filha do irmão do pai – FIP). Ele mostrou que, embora haja uma clara conexão funcional entre o Islã e o casamento FIP, a prescrição para se casar com uma FIP não parece ser suficiente para persuadir as pessoas a se casar assim, mesmo que o casamento traga vantagens econômicas. Segundo Korotayev, uma aceitação sistemática do casamento entre primos paralelos ocorreu quando a islamização ocorreu junto com a arabização.

Veja também

 Parentesco e descendência
 Família
 Genealogia
 Antropologia cultural

Notas

Parentesco e descendência
Genealogia
Família

Primos paralelos e cruzados


L'aéroport de Tchernihiv  est un aéroport international situé près de la ville d'Tchernihiv, dans l'oblast de Tchernihiv, en Ukraine. Il est abandonné depuis 2002.

Note

Voir aussi

Galerie d'images

Articles connexes

Liens externes

Tchernihiv
Tchernihiv

Aéroport de Tchernihiv


Røros Kobberverk blev officielt startet i 1644. Værket var fra starten af et anpartsselskab forbeholdt borgere i Trondhjem fram til 1910 , da det blev omdannet til aktieselskab. Værket følte stærkt nedgangen i verdensmarkedet efter 1. verdenskrig og stod stille i omkring fem år i 1920'erne. Fra midten af 1930-erne var værket så godt som statsejet. Smeltehytten blev nedlagt efter en brand i 1953. Kobberværket gik konkurs, og driften ophørte ved årsskiftet 1977/78, 333 år efter etableringen.

Geologi

Området tilhører Trondheimsfeltet og består af kambosilurske sedimentære bjergarter, som er stærkt omdannede ved metamorfose ved den kaledonske bjergkædefolding. Under bjergkædefoldingen blev det dannet flere glidedækninger og synklinaler. Røros tilhører Meråker-dækket.

Foruden kambrosilurske skifre som fyllit findes vulkanske dybbjergarter og intrusiver. Metalforekomstene er dannede ved reaktion mellem vulkanske og omkringliggende bjergarter.

Starten

Røros Kobberverk startede i en tid, hvor aktiviteten i bjergværksindustrien var høj. Krigene, som hærgede kontinentet, gjorde, at ædle metaller måtte skaffes til veje for at finansiere disse. Christian 4. udsendte et skrift i foråret 1644, hvori han udlovede belønning til dem, som fandt forekomster af metaller, men også hårde straffe til dem, som ikke anmeldte forekomster. Det besynderlige for Røros' vedkommende var, at det var denne sommer/høst, at forekomsterne kom frem i offentligheden. Faktum er, at det i militære dokumenter fra 1632 nævnes et kompagni soldater i Herjedalen, som da var norsk, som blev opfordret til at søge arbejde ved de "rørosiske gruber" efter endt tjeneste. Men den officielle start skete ved Mutingsbrevet af 28. august 1644.

I 1630-erne var et af de største fund av kobber gjort i bygden Kvikne i Tynset kommune. Dette gav grundlag for Kvikne Kobberverk, som blev et af landets største i 1600-tallet. De første personer, man læser om ved værket på Røros, kom netop fra Kvikne, blandt andre den første direktør, Lorents Lossius. Han fik med sig sin svigerfar, præsten i Meldalen Anders Olsen Bruse, og sognepræsten på Tynset Hans Lauritzen og startede det første anpartsselskab med ansvar for driften af Røros Verk.

Den første tid gik det dårligt. Det var dårlige forekomster i den mine, som var i drift. Denne bar for øvrigt navnet "Freyes Glück", i dag Lossiusgruva i Rauhåmmåren. Ifølge Peder Hiort skal minen kun have været i drift i nogen måneder, men det er der senere rejst tvivl om. Starten kom for alvor ved fundet af Storwartz-feltet, og minen, som i dag er kendt som Gamle Storwartz, "Auf die Fortuna". Denne gav stort nok udbytte til, at selskabet var mere eller mindre sikret.

Olavsgruva var værkets næstsidste mine og blev drevet i perioden 1936 - 1972. Olavsgruva er den eneste Rørosmine som det fortsat er mulig at besøge ved guidet omvisning.

Privilegieområdet Circumferensen

I 1646 skrev kong Christian 4. et privilegiebrev til Røros kobberverk, som gav denne eneret på mineraler, skov og vandløb inden for et område afgrenset af en cirkel med radius på fire gamle norske mil med center i Røros smeltehytte, omkring 45 km i dag. Dette privilegieområdet blev benævnt circumferensen. I dette område kunne bønderne blive pålagt, "mod enkel betaling", at sælge deres produkter og varer til kobberværket og udføre transportarbejde for kobberværket. Privilegierne til kobberværket betød også indtægter for bønderne i distriktet. I hele regionen, også uden for circumferensen, havde gårdene indtægter fra både transportarbejde og kul- og vedproduktion til kobberværket.

Rigsgrænsen mod Sverige

Da de norske landskaber Jemtland og Herjedalen, samt bygderne Idre og Særna blev afståede til Sverige i 1645, blev Røros grænsebygd. Og da hele Trondhjems len måtte blev afstået i 1658, blev Røros svensk, men allerede i 1660 blev Røros sammen med resten af lenet tilbageført til Danmark-Norge. Rigsgrænsen mod Sverige blev derimod ikke nøjagtigt fastlagt før grænsetraktaten af 1751. Den svenske holdning var, at rigsgrænsen skulle dele Femunden på langs, med hele østre bred beliggende i Sverige. Fra norsk side blev der blandt andet argumenteret for, at Kobberværket med Femundshytten behøvede store områder for hugst af trævirke, og at grænsen måtte trækkes længere mod øst. Således blev det, og Femundsmarka og de vestre dele af Sylane tilfaldt Norge, et areal på ca 1350 km2.

Miner

Minerne kan fordeles i ulige geografiske minefelter med angivelse af vigtigste driftsår.
 Storwartsfeltet:
 Christian Quintus: 1691-1770, forsøgsdrift 1900-1905, NGU-ID 1640-047.
 Gamle Storwartz: 1645-97, NGU-ID 1640-045.
 Gamle Solskinn: 1673-1730, 1870-89, 1905-17, NGU-ID 1640-079.
 Hestkletten: 1659-1756, forsøgsdrift sammen med Quintus 1900-1905, NGU-ID 1640-048.
 Myrgruven: 1694, sammen med Quintus får år etter.
 Nyberget: 1650-1717, sammen med Nye Solskinn 1861-90.
 Nye Storwartz: 1708-1919, ca. 1927-46, NGU-ID 1640-046.
 Nye Solskinn: 1854, 1861-90, NGU-ID 1640-078.
 Olavsgruva (Kronprins Olav gruve): 1937-72, NGU-ID 1640-065.

 Nordgruvefeltet:
 Arvedalsgruven: 1657-1714, som del av Kongens fra 1886.
 Christianus Sextus: 1723-66, 1891-1919, 1927-34, 1937-40.
 Fjellsjø gruve: forsøgsdrift 1953-56.
 Kongens gruve: 1735-1819, 1849-1920, 1924-39.
 Lergruvbakken gruve: 1973-77.
 Muggruven: ca. 1769-1919.
 Rødalen gruve: 1932-40, 1941-45.

 Feragen: Område bestående af flere mindre kromgruver:
 Leikgruven skjerp, NGU-ID 1640-034.
 Lergruven skjerp, NGU-ID 1640-033.
 Skardgruven: 1938-39 (Engzeli Kromgrube), NGU-ID 1640-032.

 Andre miner i Røros:
 Clausberget: 1652-93.
 Klinkenberg: 1668-1892.
 Lossiusgruven (Freyes Glück): Kobberværkets første mine, drevet kun nogen få måneder 1644-45. NGU-ID 1640-027.
 Slettmo: forsøgsdrift 1902-05, 1915-18, NGU-ID 1640-050.

 Gruve i Tolga:
 Vingelen gruve: (1818-1918?) ca. 1723-1804, 1804-05 (Haugianerne), 1805-18 (Folldal Verk), 1822-1835. NGU-ID 436-003.

 Gruve i Os:
 Fredrik IV's gruve (Vanngrøftgruven): 1707-27, 1870-75, 1890-91 (Os-Hommelvik Kobberverk), 1905-08, NGU-ID 441-005.

 Andre gruver i Holtålen:
 Fromgruven: (1789-1914?) begrænset drift, privatdrevet 1720-45, Kobberværket 1790, NGU-ID 1644-014.
 Hersjø: 1670-99, hvoraf privatdrevet 1670-87 og 1693-99, NGU-ID 1644-005.
 Killingdal gruver: nordre gruve 1677-92, søndre 1791-1809. Drevet av A/S Killingdal Grubeselskap 1891-1986, NGU-ID 1644-011.
 Kjøli gruve: forsøgsdrift 1766-69. Sporadisk drift af flere selskaber 1773-98, 1857-68, 1895-1919, kommunal drift i 1930- og 1940-erne, NGU-ID 1644-029.
 Rødhammer gruve: forsøgsdrift 1777-80, 1791, 1818, 1824, NGU-ID 1644-033.
 Rogngruven: (1774-1908?) 1855-70, NGU-ID 1644-015.
 Storhøgda: 1777-79 (1909?), NGU-ID 1644-013

 Gruver i Midtre Gauldal:
 Fløttum gruve: forsøgsdrift 1888-92, 1904-10, 1915-17, NGU-ID 1648-013.

 Gruver i Tydal:
 Allergot: 1815-35, NGU-ID 1665-007.
 Grønskard: række miner og skjerp, drevet 1741-72 af Selbu verk, 1801-28 af Kobberværket, NGU-ID 1665-005.
 Våråviken: forsøgsdrift 1822-24, NGU-ID 1665-009.

 Ikke verificerede:
 Tufsingdalsgruva: 1712
 Hesjedalsgruven (Pålsgruven): 1750-1830, 1918
 Gauldalsgruven: 1774-79, 1915
 Abrahamsgruve (Jakobs gruve): skjerp
 Fossgruven (Os): 1808-12, 1906-20
 Oscar II/Mosenggruven (Os): 1882
 Mein/Mennagruven (Holtålen): 1883-1890
 Kårslåtten (Holtålen): 1916-17
 Storvollen (Holtålen): 1855-70, 1906-09, 1916-18.
 Ikke verifiserte kromgruver:
 Gjetsjø
 Gjetberget
 Rødtjern

Smeltehytter

Smeltehyttene var essentielle i kobberfremstillingen, her gennemgik kobbermalmen en lang og omstændelig smelteproces, før det færdige produkt, det vil sige kobberbarrer, var klare for eksport. En hensigtsmæssig lokalisering var en afvejning af tilgang på råstoffer som malm, ved/kul og vand(kraft), hvoraf de to først nævnte var mulige at transportere – den sidste ikke. Smeltehytterne blev følgelig altid placerede ved en elv som kilde for vand og kraft.

Røros Kobberverks vigtigste smeltehytte lå ved Hitterelva og bjergstaden voksede op omkring denne. Efter få års drift var imidlertid skoven borte over et stort område rundt bjergstaden. Omkostningerne og arbejdet med at fragte ved og kul til smeltehytten voksede i takt med afstandene, og det blev efterhånden både billigere og enklere at fragte malmen til steder med bedre tilgang på ved og kul. Kobberværket byggede følgelig nye smeltehytter, hvor der fortsat fandtes skov. Driftstiden for disse hytter varierede, enkelte var ude af drift nogen år for så at blive taget i brug igen.

Smeltehytter med driftstid:
 Røros hytte, 1646-1953
 Nøren hytte, 1654-1672
 Galåen hytte, 1660-1671
 Feragen hytte, 1661-1692
 Tolgen hytte, 1670-1871
 Tamlaget hytte, 1659-1690
 Dragås hytte, 1727-1834
 Femundhytten, 1743-1822
 Drevsjømo hytte, 1813-1834
 Lovise hytte, 1748-1879
 Eidet hytte, 1834-1887
 Ormhaugen hytte, 1855-1867

Noter

Litteratur

 Dahle, Henrik Christian: Røros kobberværk: 1644–1894. Trondhjem, 1894.

Eksterne henvisninger
 Om Røros kobberverks historie hos Bergstaden.Org
 Verdensarven Røros – Røros kobberverk
 Malmdatabasen ved NGU

Mineselskaber fra Norge
Etableret i 1644
Ophørt i 1977
Kobberminer

Røros Kobberverk


Monotropsis er ættkvísl blómplantna af lyngætt. Monotropsis odorata er eina tegund ættkvíslarinnar. Hún vex suðaustur Bandaríkjunum. Eins og aðrar tegundir undirættarinnar, þá er hún sérhæfður sníkill/sambýlingur á sveppum sem mynda svepprót.

Nafnið odorata vísar í sætan ilm sem leggur af blómunum.

Tilvísanir

Lyngætt

Monotropsis


In functional analysis, a branch of mathematics, the strong operator topology, often abbreviated SOT, is the locally convex topology on the set of bounded operators on a Hilbert space H induced by the seminorms of the form , as x varies in H.

Equivalently, it is the coarsest topology such that, for each fixed x in H, the evaluation map  (taking values in H) is continuous in T. The equivalence of these two definitions can be seen by observing that a subbase for both topologies is given by the sets  (where T0 is any bounded operator on H, x is any vector and ε is any positive real number).

In concrete terms, this means that  in the strong operator topology if and only if  for each x in H.

The SOT is stronger than the weak operator topology and weaker than the norm topology.

The SOT lacks some of the nicer properties that the weak operator topology has, but being stronger, things are sometimes easier to prove in this topology. It can be viewed as more natural, too, since it is simply the topology of pointwise convergence.

The SOT topology also provides the framework for the measurable functional calculus, just as the norm topology does for the continuous functional calculus.

The linear functionals on the set of bounded operators on a Hilbert space that are continuous in the SOT are precisely those continuous in the weak operator topology (WOT). Because of this, the closure of a convex set of operators in the WOT is the same as the closure of that set in the SOT.

This language translates into convergence properties of Hilbert space operators. For a complex Hilbert space, it is easy to verify by the polarization identity, that Strong Operator convergence implies Weak Operator convergence.

See also

 Strongly continuous semigroup
 Topologies on the set of operators on a Hilbert space

References

Banach spaces
Topology of function spaces

Strong operator topology


UAE ya da Ultimate Amiga Emulator, linux üzerinde geliştirilen bir Amiga emülatörüdür

Bu programı kullanarak birçok eski Commodore Amiga oyunu ve programı pc kullanarak çalıştırılabilir. UAE'nin geliştirilmesi yıllar almıştır. İsmi başlangıçta doğru dürüst çalışmamasından gelir (Unuseful Amiga Emülatör). Bu isim sonradan kısaltması değişmeden Ultimate Amiga Emulator olmuştur. UAE'nin DOS, Windows 95/NT, MacOS, RiscOS, BeOS, NextStep hatta Amiga portları vardır. En başarılı sürümü Windows portu olarak kabul edilir. Öyle ki, orijinali Linux üzerinde yazılmış olduğu halde Linux kullanıcıları WinUAE'nin Linux'a geri port edilen sürümü E-UAE'Yi kullanırlar. UAE ücretsiz bir yazılımdır ve kaynak kodları GNU lisansı ile dağıtılmaktadır.

Ayrıca bakınız
 Amiga
 Commodore

Dış bağlantılar

Amiga

UAE