Robert Bowlby Blake (born December 10, 1969) is a Canadian professional ice hockey executive and former player. He is the current general manager of the Los Angeles Kings of the National Hockey League (NHL). He was originally drafted by the Kings in 1988, appearing in the 1993 Stanley Cup Finals, winning the James Norris Memorial Trophy and serving as team captain for five seasons in his initial 11-season stint with the club. In 2001, Blake was traded to the Colorado Avalanche and was a member of their 2001 Stanley Cup championship team. It was his only Stanley Cup as a player, though he won the Cup again as a member of the Kings' front office in 2014. After a two-season return to Los Angeles, Blake signed with the San Jose Sharks in 2008, retiring as its captain after the 2009–10 season. Four years later, in 2014, Blake was elected into the Hockey Hall of Fame.

Internationally, Blake played for Canada in three consecutive Winter Olympics in 1998, 2002 and 2006, winning gold in 2002 and becoming the 11th member of the Triple Gold Club. He was inducted into the IIHF Hall of Fame in 2018.

Playing career

Los Angeles Kings (1990–2001)
Blake was selected 70th overall in the 1988 NHL Entry Draft by the Los Angeles Kings. He had completed his freshman year with Bowling Green State University of the Central Collegiate Hockey Association (CCHA) when he was drafted and went on to play three years total in the college ranks, earning CCHA and NCAA West first All-Star team honours in 1990. Blake was also the first player to ever receive the CCHA Best Offensive Defenseman award. Foregoing his final season of college eligibility, Blake joined the Kings for the final four games of the 1989–90 season before scoring 46 points in his NHL rookie campaign in 1990–91 to be named to the NHL All-Rookie Team.

After a 59-point campaign in his third season, Blake helped lead the Kings to the 1993 Stanley Cup Finals, where they were defeated in five games by the Montreal Canadiens. The following season, in 1993–94, Blake improved to a career-high 48 assists and 68 points, but the Kings failed to qualify for the playoffs.

In a season where Blake was kept to just six games due to injury, the Kings traded captain Wayne Gretzky to the St. Louis Blues at the 1995–96 trade deadline, leaving the team's captaincy vacant. Blake was named the 11th captain in team history prior to the 1996–97 season. In 1997–98, Blake received the James Norris Memorial Trophy as the NHL's best defenceman after recording a career-high 23 goals to go with 50 points.

On February 21, 2001, with Blake about to become an unrestricted free agent in the 2001 off-season, the Kings traded him (along with Steven Reinprecht) to the Colorado Avalanche in exchange for Adam Deadmarsh, Aaron Miller, Jared Aulin and a first-round pick (used to select Dave Steckel).

Colorado Avalanche (2001–2006)
After 11 seasons in Los Angeles, Blake joined Colorado late in the 2000–01 season and made an immediate impact, scoring 10 points in the final 13 games of the regular season after being traded. In the 2001 playoffs, he played a second-round series against his former club, the Kings, before he won his first and only Stanley Cup with the Avalanche, adding 19 points in 23 playoff games. In totalling 59 points in 67 games in the regular season, Blake was selected to the NHL second All-Star team.

On July 1, 2001, Blake re-signed with the Avalanche in the off-season to a five-year contract with an optional sixth year. As the Avalanche's top defenceman, Blake recorded his highest total with the Avalanche in recording 56 points in 75 games, third amongst NHL defenceman, in the 2001–02 season, before falling in their defence of the Stanley Cup in the Western Conference finals to the Detroit Red Wings. For his third successive season, Blake was selected to the NHL second All-Star team.

In the following 2002–03 season, Blake recorded his 500th career point against the Minnesota Wild on October 29, 2002. In finishing fifth in Norris Trophy voting, Blake placed second amongst Avalanche defenceman with 45 points in 79 games. In each of his first three seasons with the Avalanche, he was selected to the NHL All-Star Game, and in the 2003–04 campaign, he was selected as a starter for the 2004 All-Star Game in Saint Paul, Minnesota. He finished the season with the Avalanche, placing ninth in the NHL amongst defenceman with 46 points.

After losing a season to the 2004–05 NHL lockout, Blake returned for his final season under contract with the Avalanche in 2005–06. He continued his scoring presence amongst the Avalanche in recording 51 points in 81 games, the seventh time in his career he surpassed the 50-point plateau. On April 3, 2006, against the Chicago Blackhawks, he scored his 200th career NHL goal to become just the 17th defenceman all-time to reach the mark.

Return to Los Angeles (2006–2008)
After five years with Colorado, the Avalanche chose not to pick up his contract option for the 2006–07 season, making him a free agent. On July 1, 2006, he re-signed with his former team, the Los Angeles Kings, for two years at $6 million per year.

Having come off a 51-point campaign with Colorado the previous year, Blake's production dipped upon his return to Los Angeles. He recorded 34 points in 2006–07 for his lowest total since 1996–97. Nevertheless, prior to the start of the 2007–08 season, Blake was renamed team captain on September 28, 2007, after previous captain Mattias Norström's departure to the Dallas Stars.

San Jose Sharks (2008–2010)

Becoming an unrestricted free agent once more in the 2008 off-season, on July 3, 2008, Blake signed a one-year, US$5 million contract with the Kings' Pacific Division rival San Jose Sharks. Blake reached the 40-point plateau once more with the Sharks, tallying 10 goals and 35 assists in his first season in San Jose.

Blake extended his contract with the Sharks, re-signing for another year at $3.5 million to avoid free agency. Blake would be named captain of the Sharks approximately six weeks after previous captain Patrick Marleau was stripped of the role by Sharks management.

Retirement
On June 18, 2010, Blake announced his final retirement from professional hockey. On March 3, 2011, during a Los Angeles Kings telecast, Blake discussed his post-playing career as a hockey operations manager for the NHL, based in Toronto. Blake said, "This job kind of developed over the summer (of 2010) in talking with Brendan Shanahan. I played for a while in the NHL (20 years). As a former player, I can provide the league with some insight in various aspects of the game. I was able to stay on the West Coast (and commute to Toronto for work), so it worked out really well." {interview by LA Kings telecasters during broadcast 3/3/11} He continued, "I watch the game much differently now, just because I've been in Toronto, in the war room. Now, I watch the game and see the calls that are made as well as the ones which weren't but should have been." {interview by LA Kings telecasters during broadcast 3/3/11}

On August 11, 2014, the Los Angeles Kings announced they would be retiring Blake's number 4 jersey on January 17, 2015. He was later selected to the Colorado Avalanche's 20th anniversary team honoured on December 8, 2015.

Executive career
Before the 2013–14 season, the Los Angeles Kings hired Blake as assistant general manager. The Kings won the Stanley Cup in his first year. As the assistant general manager to the Kings, he also acted as the general manager for their American Hockey League (AHL) affiliates, the Manchester Monarchs (2013–2015) and the Ontario Reign (2015–).

Blake was also selected by Hockey Canada to be their general manager for the 2014 IIHF World Championship.

On April 10, 2017, the Kings named Blake the vice-president and general manager of the team.

Personal life
Blake and his wife Brandy have three children, sons Jack and Max, and daughter Brooke. His best friend is former NHL goaltender Dwayne Roloson, with whom he grew up playing hockey in Simcoe, Ontario. He is also distantly related to Hall of Famer Red Kelly. In 2008, Blake appeared in the Mike Myers film The Love Guru as himself. A short street in his hometown of Simcoe, Rob Blake Way, is named after him.

Career statistics

Regular season and playoffs

International

Awards and honours

See also
List of NHL players with 1000 games played

References

External links

1969 births
Living people
Bowling Green Falcons men's ice hockey players
Canadian ice hockey defencemen
Colorado Avalanche players
Hockey Hall of Fame inductees
Ice hockey people from Ontario
Ice hockey players at the 1998 Winter Olympics
Ice hockey players at the 2002 Winter Olympics
Ice hockey players at the 2006 Winter Olympics
IIHF Hall of Fame inductees
James Norris Memorial Trophy winners
Los Angeles Kings draft picks
Los Angeles Kings executives
Los Angeles Kings players
Medalists at the 2002 Winter Olympics
National Hockey League All-Stars
Olympic gold medalists for Canada
Olympic ice hockey players for Canada
Olympic medalists in ice hockey
San Jose Sharks players
Simcoe Composite School alumni
Sportspeople from Norfolk County, Ontario
Stanley Cup champions
AHCA Division I men's ice hockey All-Americans
Canadian expatriate ice hockey players in the United States

Rob Blake


An Platanthera finetiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Schltr.. An Platanthera finetiana in nahilalakip ha genus nga Platanthera, ngan familia nga Orchidaceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platanthera

Platanthera finetiana


فلوريد الكوبالت يشير إلى إحدى المركبين التاليين لفلز الكوبالت:
 فلوريد الكوبالت الثنائي أو ثنائي فلوريد الكوبالت وله الصيغة CoF2.
 فلوريد الكوبالت الثلاثي أو ثلاثي فلوريد الكوبالت وله الصيغة CoF3.

فهرس صفحات الكيمياء

فلوريد الكوبالت


La Feria de botijero es una feria que se celebra en Zamora desde la época de los Reyes Católicos como una feria franca. Se celebra con carácter anual, a comienzos del mes de abril.

En la localidad de Ciudad Rodrigo se celebra también la feria de botijero o botijeros, que recibe su nombre por la venta de éstos objetos de cerámica ( botijos ) que se realizaba en esta localidad en las semanas previas a la llegada de la primavera.

Historia
Tras la decisiva batalla de Toro, en mayo de 1476, se dicta carta de privilegio a la ciudad de Zamora para que haya una vez al año una feria "franca de alcábala", feria que se denominó feria de botijero. Posteriormente en el  aparece una comedia anónima titulada La feria de Botijero.

En Ciudad Rodrigo la feria de botijero viene celebrándose desde 1475, cuando los Reyes Católicos concedieron a los habitantes de la localidad el privilegio de celebrar un mercado franco ( quiere decir libre de impuestos)  cada martes. Este mercado de los martes o " de las verduras"  como también se denomina, se sigue celebrando a día de hoy en la plaza del buen alcalde. una plazoleta situada en el centro histórico de la localidad, y a la que acuden los vendedores de la zona con sus productos de temporada.

Entre los productos libres de impuestos se encontraban los trabajos realizados con la piel. Estos trabajos, junto a otros productos de la tierra, se vendían en los mercados semanales que se celebraban cada martes entre el día de san Andrés y la Natividad. Este mercado semanal satisfacía las necesidades más comunes del vecindario, ofreciendo los productos de temporada.

Pero las ferias más importantes de Ciudad Rodrigo, las que realmente movían la economía de la zona eran dos : la de Botijero y la de Mayo.

La feria llamada del Botijero tenía lugar en la segunda semana de Cuaresma. Los propios comerciantes de Ciudad Rodrigo vendían sus productos de la tierra y lo poco que producían de su modesta industria ( ganado, garbanzos, lino, mantas, latón, etc) y los vecinos de la Alberca, San Felices  de los Gallegos llevaban pescado.

Al ser una feria importante en la zona  acudían compradores desde Salamanca, Peñaranda, Ledesma y demás pueblos de las provincias inmediatas e incluso, por su cercanía, de Portugal.

En este tipo de ferias lo más importante era la venta de ganado. Se exponían toda clase de reses y ganados, especialmente ejemplares de cerda bien cebados de la misma tierra o procedentes de Extremadura y otras provincias.

Actualmente, la feria de botijeros en Ciudad Rodrigo se ha convertido en un espacio en el que se recuerdan tradiciones y oficios antiguos arraigados de la zona. Un ejemplo de esto es la celebración de la matanza típica del cerdo al estilo tradicional, desarrollando todas las faenas necesarias para el desarrollo de manera artesanal, e incluso ataviados con las vestimentas típicas.

Este acto se acompaña de productos gastronómicos para todo el mundo que acuda a la plaza, tanto dulces típicos como las probaduras de cerdo. La actividad también se acompaña de bailes típicos, e incluso sorteos de los productos realizados en la matanza.

Referencias
La Sociedad Económica de Amigos del País de Ciudad Rodrigo. Paula y Jorge Demerson
Fiestas de la provincia de Zamora
Feria de Ciudad Rodrigo

Feria de botijero


est une chanson du DJ néerlandais Martin Garrix et du chanteur australien Dean Lewis. Le titre est sorti le 31 octobre 2019 au label Stmpd Rcrds. Il est certifié disque d'or en Australie. La chanson est composée par Martin Garrix, Dean Lewis, le vocaliste Bonn mais aussi par Albin Nedler. Les producteurs sont Martin Garrix et Albin Nedler.

Clip Vidéo
Le clip vidéo est sorti le même jour sur la chaîne Youtube de Martin Garrix. Il contient des performances de Dean Lewis au piano ainsi que des performances de Martin Garrix à la guitare.

Liste du format et édition

Classement hebdomadaire

Certifications

Notes et références

Single musical sorti en 2019
Chanson de 2019
Chanson interprétée par Martin Garrix
Chanson néerlandaise

Used to Love


Ishikawa Ken'ichi ist der Name folgender Personen:

 Ishikawa Ken'ichi, eigentlicher Name von Ishikawa Toraji (1875–1964), japanischer Maler
 Ishikawa Ken'ichi, eigentlicher Name von Ken Ishikawa (1948–2006), japanischer Mangaka

Ishikawa Ken’ichi


José Martín de Garro fue un abogado, matemático y catedrático peruano en la primera mitad del . Rector de la Universidad de San Marcos.

Biografía
Cursaba estudios en el Convictorio de San Carlos (1816) cuando se efectuó la visita que el virrey Abascal realizó para sofocar las tendencias liberales de maestros y alumnos. Graduado de Bachiller en Artes, asumió la cátedra de Vísperas de Matemáticas (1821) en la universidad limeña. Se desempeñó en la secretaría del Convictorio (1823), y a causa de la propuesta educativa de José Gregorio Paredes, pasó a ocupar la cátedra de Prima de Matemáticas (1825), y a continuación, nombrado juez en las causas sobre libertad de imprenta. Luego de optar los grados de Licenciado y Doctor en Leyes, se recibió de Abogado.

Incorporado al servicio público, se desempeñó como oficial mayor del Congreso Constituyente del Perú (1827). Posteriormente se desempeñó como asesor del Tribunal del Protomedicato (1837), secretario (1837-1840) y luego miembro de la Sociedad de Beneficencia Pública de Lima, asumiendo la oficialía mayor de la Cámara de Diputados (1845 y 1849). Siguiendo su carrera académica universitaria, asumió la cátedra de Decreto, fue elegido vicerrector en la gestión de José Manuel Pasquel (1846-1848) y finalmente electo rector para el periodo 1849-1852. Nombrado vocal del Tribunal de Siete Jueces (1850).

Referencias

 Alberto Tauro del Pino. Enciclopedia Ilustrada del Perú. Lima: PEISA, 2001.

Personas de Lima
Carolinos de Lima
Rectores de la Universidad Nacional Mayor de San Marcos

José Martín Garro


Thomas Bernard Croat (St. Mary's, Iowa, 23. svibnja 1938.), američki botaničar i kurator.

Životopis

Rodio se u St. Mary'su u Iowi. Sredinom 1950-ih završio škole američke vojske za radarske operacije, elektroniku i popravke radara u SAD i Njemačkoj. Predavao u školama. 1962. godine završio je koledž Simpson u Iowi, glavni studij biologija, a sporedni studij kemija. 1966. godine završio je studij (M.A.) na Kanzaškom sveučilištu. Doktorski naslov (Ph.D.) stekao je 1967. godine na istoj ustanovi. Akademske naslove stekao je tezama o rodu Solidago. Bavi se sistematikom i ekologijom neotropskim Araceae, floristikom Araceae neotropskih područja, hortikulturom Araceae i fenološkom varijacijom neotropskih flora. Profesor je na Washingtonovom sveučilištu u St. Louisu, Sveučilištu St. Louisa i Sveučilištu Missourija-St. Louis. Pisao o Anthuriumima. Dio istraživačkog osoblja u Botaničkom vrtu Missourija, gdje je kurator botanike P.A. Schulze. Istražuje Araceae u flori Mezoamerike, Ekvadora, Gvajane, Bolivije, Kolumbije. Revidira Dieffenbachia Srednje i Južne Amerike, Rhodospatha neotropskih krajeva. Član Međunarodnog aroidskog društva. Dobio je botaničarsku nagradu za terenski rad u Velikoj ravnici (Great Plains) SAD i Kanade. Uvršten je u Tko je tko u Americi.
Do danas je autor za 17 vrsta biljaka. Croatov broj u VIAF-u je 45572435, ISNI 0000 0000 6667 2222, LCCN n79028032, SUDOC 093720068, BNF cb16084490h (data) i IPNI je 1881-1. Međunarodna autorska kratica mu je Croat.

Izvori

Vanjske poveznice

 Međunarodno aroidsko društvo Aroider: Dr. Thomas B. Croat  (eng.)
 Međunarodno aroidsko društvo Papers of Thomas B. Croat
 Researchgate.net Thomas B. Croat (eng.)
 Washingtonovo sveučilište u St. Louisu, Odjel biologije i biomedicinskih znanosti  Thomas B. Croat, Ph.D. (eng.)
 Botanički vrt Missouri Mentori i projekti 2012.: Biljna sistematika, konzervacijska biologija i etnobotanika. Dr. Tom Croat, 5. lipnja 2013. (eng.)

 WorldCat (eng.)

Američki biolozi
Američki botaničari

Thomas Bernard Croat


The WinChip series was a low-power Socket 7-based x86 processor designed by Centaur Technology and marketed by its parent company IDT.

Overview

Design
The design of the WinChip was quite different from other processors of the time. Instead of a large gate count and die area, IDT, using its experience from the RISC processor market, created a small and electrically efficient processor similar to the 80486, because of its single pipeline and in-order execution microarchitecture. It was of much simpler design than its Socket 7 competitors, such as AMD K5/K6, which were superscalar and based on dynamic translation to buffered micro-operations with advanced instruction reordering (out of order execution).

Use
WinChip was, in general, designed to perform well with popular applications that did few (if any) floating point calculations. This included operating systems of the time and the majority of software used in businesses. It was also designed to be a drop-in replacement for the more complex, and thus more expensive, processors it was competing with. This allowed IDT/Centaur to take advantage of an established system platform (Intel's Socket 7).

Later developments
WinChip 2, an update of C6, retained the simple in-order execution pipeline of its predecessor, but added dual MMX/3DNow! processing units that could operate in superscalar execution. This made it the only non-AMD CPU on Socket 7 to support 3DNow! instructions. WinChip 2A added fractional multipliers and adopted a 100 MHz front side bus to improve memory access and L2 cache performance. It also adopted a performance rating nomenclature instead of reporting the real clock speed, similar to contemporary AMD and Cyrix processors.

Another revision, the WinChip 2B, was also planned. This featured a die shrink to 0.25 μm, but was only shipped in limited numbers.

A third model, the WinChip 3, was planned as well. This was meant to receive a doubled L1 cache, but the W3 CPU never made it to market.

Performance
Although the small die size and low power-usage made the processor notably inexpensive to manufacture, it never gained much market share. WinChip C6 was a competitor to the Intel Pentium and Pentium MMX, Cyrix 6x86, and AMD K5/K6. It performed adequately, but only in applications that used little floating point math. Its floating point performance was simply well below that of the Pentium and K6, being even slower than the Cyrix 6x86.

Decline
The industry's move away from Socket 7 and the release of the Intel Celeron processor signalled the end of the WinChip. In 1999, the Centaur Technology division of IDT was sold to VIA. Although VIA branded the processors as "Cyrix", the company initially used technology similar to the WinChip in its Cyrix III line.

Data

Winchip C6 (0.35 µm)

 All models supported MMX
 The 88 mm die was made using a 0.35 micron 4-layer metal CMOS technology.
 The 64 Kib L1 Cache of the WinChip C6 used a 32 KB 2-way set associative code cache and a 32 KB 2-way set associative data cache.

WinChip 2 (0.35 µm)

 All models supported MMX and 3DNow!
 The 95 mm die was made using a 0.35 micron 5-layer metal CMOS technology.
 The 64 Kib L1 Cache of the WinChip 2 used a 32 KB 2-way set associative code cache and a 32 KB 4-way set associative data cache.

WinChip 2A (0.35 µm)

 All models supported MMX and 3DNow!
 The 95 mm die was made using a 0.35 micron 5-layer metal CMOS technology.
 The 64 Kib L1 Cache of the WinChip 2A used a 32 KB 2-way set associative code cache and a 32 KB 4-way set associative data cache.

WinChip 2B (0.25 µm)

 All models supported MMX and 3DNow!
 The 58 mm die was made using a 0.25 micron 5-layer metal CMOS technology.
 The 64 Kib L1 Cache of the WinChip 2B used a 32 KB 2-way set associative code cache and a 32 KB 4-way set associative data cache.
 Dual-voltage CPU: while the processor core operates at 2.8 Volt, the external input/output (I/O) voltages remain 3.3 volts for backwards compatibility.

WinChip 3 (0.25 µm)
 All models supported MMX and 3DNow!
 The 75 mm die was made using a 0.25 micron 5-layer metal CMOS technology.
 The 128 Kib L1 Cache of the WinChip 3 used a 64 KB 2-way set associative code cache and a 64 KB 4-way set associative data cache.
 Dual-voltage CPU: while the processor core operates at 2.8 volts, the external input/output (I/O) voltages remain 3.3 volts for backwards compatibility.

See also
 List of VIA microprocessors

References

External links

 CPU-INFO: IDT C6, in-depth processor history
 VIA CPU Overview at CPUShack
 WinChip architecture at Sandpile.org
 WinChip2 architecture at Sandpile.org
 CPUPages W2B
 Winchip W2, W2A, W2B UKcpu
 Winchip2B

IDT

WinChip


Etrit Fadil Berisha (; ) este un fotbalist albanez care joacă rolul de portar pentru clubul italian Atalanta și echipa națională Albaniei.

Berisha și-a început cariera la grupele de juniori ale clubului local KF 2 Korriku, jucând, de asemenea, fotbal la tineret la KF KEK înainte de a se alătura echipei Kalmar FF în 2008, inițial ca parte a echipei de tineret. El a fost promovat în prima echipă în 2010 și, la scurt timp după, și-a făcut debutul pentru club și a devenit titular, jucând în paisprezece meciuri de campionat în sezonul său de debut. El și-a consolidat poziția de titular la Kalmar în timpul campionatului Allsvenskan 2011, ajutându-și echipa să termine campionatul la mijlocul clasamentului și să ajungă în finala Cupei Suediei 2011, pe care nu a jucat-o și pe care a pierdut-o. A marcat primul gol din penalty într-un meci contând pentru calificările în Europa League împotriva lui Cliftonville din Irlanda de Nord, pe 12 iulie 2012, și a marcat din nou din penalty o lună mai târziu în Allsvenskan împotriva lui Helsingborgs. El a rămas titular, iar performanțele sale i-au câștigat premiul pentru portarul anului în Suedia, sezonul 2013, în care a marcat de două ori din penalty și și-a ajutat echipa să obțină locul patru în campionat.

În vara anului 2013, clubul italian Chievo a anunțat că a încheiat un pre-contract cu Berisha, dar el a semnat cu rivala lor Serie A Lazio un contract pe patru ani, lucru care a provocat controverse, cerându-se suspendarea lui Berisha pentru șase luni, însă cazul a fost în cele din urmă clasat. La Lazio s-a luptat pentru postul de titular cu Federico Marchetti, internațional italian, cei doi fiind folosiți alternativ. În cele din urmă, antrenorul principal al lui Lazio, Stefano Pioli, l-a preferat pe Marchetti, iar Berisha a jucat mai puțin ca în primul sezon.

Berisha este din Kosovo, dar poate reprezenta Albania datorită etniei sale albaneze și a fost chemat pentru prima dată la echipa națională  în 2012 de către antrenorul italian Gianni De Biasi, unde și-a făcut debutul internațional împotriva Iranului la 27 mai 2012. Inițial el era rezerva lui Samir Ujkani, dar după doar câteva meciuri el a devenit titularul Albaniei, astfel că Ujkani a ales să-și schimbe naționala și să joace pentru Kosovo în 2014. A jucat un rol instrumental  în calificarea Albaniei la primul său turneu internațional major, cea la Euro 2016, devenind unul din jucătorii preferați ai suporterilor.

Cariera pe echipe

Cariera timpurie
Berișa s-a născut la Pristina, în prezent în Kosovo, din părinți etnici albanezi. Și-a început cariera de tineret la vârsta de 8 ani la echipa locală KF 2 Korriku ca mijlocaș, jucând apoi pe postul de portar. La 2 Korriku a rămas până când activitatea clubului a fost întreruptă din cauza războiului din Kosovo între 1998 și 1999. S-a întors la club după război odată ce clubul a fost reorganizat. Clubul se confrunta cu dificultăți financiare, astfel încât toți jucătorii de la tineret, inclusiv Berisha, s-au transferat la KF KEK în Obilić / Kastriot, o echipă din apropierea orașului său, în 2004, unde au rămas până când 2 Korriku a reușit să-i ia înapoi în 2007. În curând a început să se antreneze cu prima echipă de la 2 Korriku și a fost, de asemenea, invitat să se antreneze cu FK Bashkimi din Kumanovo, Macedonia de către colegul albanez kosovar Bylbyl Sokoli, antrenor principal al clubului, pentru a se bucura de facilități mai bune decât cele din Kosovo.

Kalmar

Berisha a dat probe Kalmar FF în 2007, iar acest lucru a fost făcut posibil de Albert Bunjaki, antrenorul principal al echipei naționale neoficiale din Kosovo, care făcea parte și din stafful tehnic al lui Kalmar. Aici i-a convins pe antrenori și i s-a oferit un contract. El a jucat inițial pentru echipa sub 19 ani a lui Kalmar în ianuarie 2008, fiind considerat prea tânăr și neexperimentat pentru prima echipă de fotbal în acea perioadă și a fost împrumutat mai târziu în sezonul 2009 pentru o scurtă perioadă de timp la clubul local de divizia a doua Lindsdals IF pentru a căpăta experiență. El a impresionat la echipa de tineret și a fost în cele din urmă promovat în prima echipă înainte de Allsvenskan 2010, unde a fost inițial rezerva portarului veteran și legenda lui Kalmar, Petter Wastå.

A fost inclus prima dată în lotul lui Kalmar chiar în primul meci al sezonului din 13 martie 2010 împotriva IFK Göteborg, în care a fost rezervă neutilizată în înfrângerea cu 3-0. El a rămas pe bancă până în etapa a noua, pe 28 aprilie, fiind debutat de Nanne Bergstrand împotriva lui Örebro SK, într-un meci pe care l-a câștigat 4-1. A urmat o serie de șase meciuri în care a apărat poarta lui Kalmar, iar echipa a fost neînvinsă în timpul acestor jocuri. Spre sfârșitul sezonului el si-a cimentat poziția de titular cu câteva parade impresionante, pierzând o singură data în cele 14 meciuri de campionat pe care le-a jucat, neprimind gol în șapte dintre acestea. El a jucat, de asemenea, în semifinala Cupei Suediei împotriva lui Hammarby, meciul urmând să ajungă la penaltiuri după 2-2 în timpul regulamentar. Kalmar a pierdut cu 6-5 la penaltiuri, deoarece Berișa nu a reușit să pareze nicio loviutură.

Berisha a marcat primul gol pentru Kalmar împotriva lui Cliftonville în rundele de calificare a Ligii Europa și a marcat primul său gol în Allsvenskan împotriva campionilor de la Helsingborgs IF, marcând de la punctul cu var în minutul 38 în 2012. Dar meciul s-a terminat cu cea mai rușinoasă înfrângere din cariera lui Berisha, cu scorul final de 7-2. Berisha a devenit primul executant al penaltiurilor la Kalmar și a înscris toate golurile sale din penalty.

Berisha a jucat în ultimul său joc pentru Kalmar împotriva lui Halmstads BK la 1 septembrie 2013 și a marcat dintr-un penalty în victoria echipei sale cu 1-0.

În timpul petrecut la Kalmar, managerul clubului, Svante Samuelsson, a declarat că Etrit a crescut mult și s-a antrenat serios cu antrenorul cu portarii Donald Arvidsson. Berisha a fost plăcut de fani, în special în sezonul 2013, fiind principalul factor în menținerea clubului pe locul cinci, cu șansa de a câștiga campionatul.

Lazio
La 2 septembrie 2013, Etrit Berisha a semnat cu SS Lazio în perioada de transferuri din vară.

În timpul sezonului său de debut pentru Lazio, Berisha a fost rezerva lui Federico Marchetti în mandatul antrenorului Vladimir Petkovic. A debutat la Lazio pe 7 noiembrie 2013 într-un meci din grupele UEFA Europa League 2013-2014 împotriva lui Apollon Limassol, câștigat de laziali cu 2-1. Paradele sale impresionante l-au convins pe antrenorul Vladimir Petkovic sa-i dea o nouă șansă în următorul meci din Europa League împotriva Legiei Varșovia care a avut loc trei săptămâni mai târziu, iar Berisha a reușit sa păstreze poarta intactă, făcând câteva parade importante prin care și-a ajutat echipa să câștige în deplasare cu 2-0. Berisha a jucat în Europa League pentru al treilea meci consecutiv pe 12 decembrie 2013 împotriva lui Trabzonspor, păstrând din nou poarta neatinsă, scor 0-0. În decembrie 2013, titularul din poarta lui Lazio, Federico Marchetti, s-a accidentat, iar Berisha a câștigat șansa de a-și face debutul la 6 ianuarie 2014 în campionat chiar împotriva lui Inter Milano, sub conducerea noului antrenor Edoardo Reja, numit la 4 ianuarie 2014. Împotriva lui Inter Milan Berisha a fost integralist și nu a primit gol, ajutând-o pe Lazio să câștige cu 1-0. O săptămână mai târziu, la 11 ianuarie 2014, Berisha a jucat din nou și nu a primit gol în meciul împotriva Bolognei, terminat cu o remiză fără gol primit. Primul său meci din Coppa Italia a venit pe 14 ianuarie 2014 împotriva Parmei, un meci pe care Lazio l-a câștigat cu 2-1. A reușit să joace și în următorul meci din Coppa Italia împotriva lui Napoli din sferturile de finală, unde Lazio a pierdut cu 1-0 și a fost eliminată din competiție.

Chiar dacă Marchetti și-a revenit, noul antrenor Edoardo Reja a preferat să-i dea lui Berisha o mai multe șanse, iar el a jucat într-un egal cu 1-1 în fața lui Juventus pe 25 ianuarie 2014. Berisha și-a continuat forma bună pe 2 februarie 2014, când din nou nu a primit gol în victoriua cu Chievo Verona scor 2-0. Vârful carierei sale de la Lazio a fost meciul Derby della Capitale împotriva lui AS Roma din 8 februarie 2014; Berisha a păstrat poarta intactă și în acest meci, care s-a terminat cu scorul de 0-0 și a fost votat drept Omul meciului. Apoi, în Europa League, Lazio a jucat împotriva lui Ludogorets Razgrad în șaisprezecimi, cu Berisha titular, meci care s-a încheiat cu o înfrângere scor 0-1.

După ce a jucat 8 meciuri consecutiv, Berișa și-a pierdut în martie locul de titular în fața lui Marchetti, care a fost folosit titular în următoarele trei meciuri. După aceste 3 meciuri, Marchetti s-a accidentat iar Berisha a mai prins două meciuri; cu excepția meciului jucat de Marchetti împotriva Parmei la 30 martie 2014, Berisha a jucat în toate cele 7 meciuri ramase. La 6 aprilie 2014, Berisha a păstrat poarta intactă în victoria de 2-0 împotriva lui Sampdoria, unde a jucat 90 de minute. A făcut un alt meci fără gol primit pe 27 aprilie 2014 în victoria importantă de 0-2 împotriva lui Livorno. Berisha a jucat în ultimul meci al sezonului din 18 mai 2014, păstrând poarta goală în victoria cu 1-0 împotriva Bolognei, cu un gol marcat din penalty de coechipierul său Lucas Biglia în minutul 4 al prelungirilor.

Berișa a terminat sezonul 2013-2014 cu 23 de meciuri, dintre care 2 în Coppa Italia și 4 în Europa League și Lazio a terminat pe poziția a noua în Seriei A 2013-2014. Berisha a fost, de asemenea, votat ca cel mai bun portar străin al anului și a fost inclus în cele mai bun unsprezece al jucătorilor străini din sezonul 2013-2014 de Serie A.

Sezonul 2014-2015
În cel de-al doilea sezon cu Lazio, Berisha a fost trecut pe bancă de noul antrenor Stefano Pioli, din nou luându-i fața Federico Marchetti, dar cu toate acestea a fost titular în Cupa Italiei 2014-2015. Berisha a păstrat curat în debutul său de sezon 2014-15 nou la meciul valabil pentru 2014-15 Coppa Italia împotriva Bassano Virtus, terminat în victoria de 7-0. A început sezonul Serie A 2014-2015, iar Lazio a jucat 90 de minute pe 31 august 2014 în meciul de deschidere cu Milano, care a terminat cu pierderea de 3-1. Deși antrenorul Stefano Pioli l-a preferat Federico Marchetti ca titular în timpul sezonului, Berisha a reușit să-l înlocuiască cu succes pe Marchetti, jucând bine în cele 90 de minute de pe 15 februarie 2015 împotriva lui Udinese și păstrat poarta goală în victoria cu 1-0 de la Lazio, cu un gol marcat de Antonio Candreva. A fost inclus de Goal.com în cel mai bun unsprezece al celei de-a 23-a etape de Serie A.

Pe parcursul întregului sezon, Berisha a reușit să joace în 10 meciuri în patru dintre ele neprimind gol și s-a clasat pe locul trei cu Lazio, loc care le-a adus calificarea în Liga Campionilor 2015-2016. În Cupa Italia, Berisha a jucat în cele șapte meciuri (în care a primit două goluri) de până la finala împotriva campionilor Serie A și a Coppa Italia, Juventus, în care Lazio a pierdut în prelungiri din cauza unui gol marcat de Alessandro Matri în minutul 97.

După decizia staffului tehnic al lui Lazio de a-l păstra pe Marchetti ca titular, Berisha a decis să se transfere la Atalanta BC fiind împrumutat timp de un an cu opțiune de cumpărare, pentru a juca ca titular. La Atalanta a făcut un sezon impresionant, neprimind gol în unsprezece meciuri, reușind să o ajute pe Atalanta să termine sezonul pe locul 5 și să obțină calificarea în grupele Europa League 2017-2018.

Nu a primit gol nici în meciul cu Napoli de pe 26 februarie 2017, echipă aflată atunci pe locul trei, având câteva parade decisive, ajutând-o pe Atalanta să câștige pe Stadio San Paolo. Berisha a păstrat poarta intactă și pe 5 martie 2017 împotriva lui Fiorentina, făcând mai multe parade, în timp ce Atalanta a făcut o remiză fără gol după cinci victorii consecutive.

Pe 21 iunie 2017, Atalanta l-a cumpărat definitiv pe Berisha pentru 5 milioane de euro. După o performanță impresionantă în a treia etapă a Seriei A 2017-2018 împotriva lui Sassuolo, Berisha a fost inclus din nou în echipa etapei.

Cariera internațională

Primele meciuri și preliminariile Campionatului Mondial din 2014
Berisha a fost convocat pentru prima dată de antrenorul echipei naționale a Albaniei, Gianni De Biasi, pentru amicale împotriva Qatarului și Iranului în mai 2012. El și-a făcut debutul pentru Albania împotriva Iranului pe stadionul İnönü, Istanbul, Turcia, jucând în cele 90 de minute și păstrând poarta intactă într-o victorie cu 1-0. În cursul lunii viitoare, el a primit cetățenia albaneză la 1 iunie 2012 pentru a deveni eligibil să joace pentru echipa națională a Albaniei și în meciuri oficiale. A reușit să joace și în următorul meci amical împotriva Moldovei, pe 14 august 2012, intrând la pauză în locul lui Samir Ujkani.

Berisha a fost chemat pentru primele meciuri de calificare la Campionatul Mondiale din 2014 cu Cipru și Elveția în septembrie 2012. Cu toate acestea, el a fost doar rezervă, în poartă intrând Samir Ujkani. El a fost convocat  din nou pentru următoarele două meciuri de calificare împotriva Islandei și Sloveniei în octombrie, în care Berisha și-a făcut debutul competitiv împotriva celei de-a doua pe data de 16, jucând 90 de minute și păstrând poarta intactă cu mai multe parade care au ajutat Albania să câștige cu 1-0 pe stadionul Qemal Stafa, fiind prima victorie a naționalei sale.

În urma acestei performanțe, Berisha a fost folosit titular pentru meciurile de calificare rămase. La 22 martie 2013, în meciul cu Norvegia de la Oslo, Berisha a avut un meci impecabil, deoarece a făcut câteva parade decisive, care au condus la victoria Albaniei cu 1-0, prima în fața Norvegiei. El a reușit să joace în celelalte cinci meciuri, însă visul său de a se califica la Campionatul Mondial din 2014 a fost zdrobit, în timp ce Albania a pierdut trei meciuri și a avut două egaluri, încheind campania de calificare pe penultimul loc cu zece puncte.

Campania de calificare la Euro 2016
După calificări, portarul Ujkani a ales să joace pentru Kosovo, făcând ca Berisha să fie titular cert pentru Albania, cu Shehi fiind rezervă. Berisha a debutat în meciul din calificările pentru Euro 2016 împotriva Portugaliei, jucând bine și ajutându-și echipa să câștige cu 1-0, începând pentru prima dată o campanie de calificări cu o victorie. A fost, de asemenea, prima victorie împotriva echipei cunoscute ca "Seleção das Quinas". La 14 octombrie 2014, în a patra etapă  în fața Serbiei, Berisha a jucat titular până în minutul 42 într-un meci amânat din cauza fanilor sârbi care aruncau cu torțe pe teren. El, împreună cu alți jucători albanezi, au fost atacați de huliganii sârbi care au aruncat pe teren cu scaune și alte obiecte. Inițial, UEFA a acordat Serbiei victoria la masa verde, dar i-au fost scăzute trei puncte, ceea ce le-a făcut atât pe Serbia, cât și pe Albania să se judece la Curtea de Arbitraj Sportiv, care la 10 iulie 2015 a acordat Albaniei o victorie cu 3-0, iar Serbia a rămas cu depunctarea de trei puncte.

La 4 septembrie 2015, Berisha a făcut câteva parade bune, care au asigurat Albaniei un punct în meciul de deplasare împotriva Danemarcei, care a adus echipa mai aproape de "visul european". Berisha a fost din nou în poartă, dar Albania a suferit două mari înfrângeri în ultimele minute împotriva Portugaliei și Serbiei, respectiv 0-1 și 0-2, cu goluri care au venit în minutele de prelungiri. În urma celor două înfrângeri, Albania a avut o ultimă șansă de a obține calificarea în meciul final de calificare împotriva Armeniei de pe Stadionul Republican Vazgen Sargsian, unde Berisha a păstrat poarta intactă, iar roș-negrii au câștigat cu 3-0 și s-au calificat la UEFA Euro 2016, fiind pentru prima dată când Albania s-a calificat la un turneu final.

La 21 mai 2016, Berisha a fost numit în lotul lărgit al Albaniei de 27 de jucători pentru UEFA Euro 2016, și s-a aflat pe lista finală trimisă la UEFA cu cei 23 de jucători care au luat parte la Euro pe 31 mai. Mai târziu, pe 11 iunie 2016, în primul meci al grupei A împotriva Elveției, Berisha a ieșit greșit, gafă în urma căreia avea să se producă singurul gol al meciului, venit dintr-o lovitură de cap a lui Fabian Schär dintr-o lovitură de colț. În al doilea, împotriva gazdei Franței, Berisha a reușit performanța de a nu lua gol până în minutul 90, când Franța de două ori, câștigând cu 2-0. În cel de-al treilea și ultimul meci al grupului împotriva României, Berisha a reușit să țină poarta intactă, iar Albania a câștigat cu 1-0 reușind prima victorie într-un turneu de fotbal major. A fost prima victorie a Albaniei în fața României din 1948. Albania a terminat grupa în poziția a treia cu trei puncte și cu un golaveraj de -2 și era clasată pe ultimul loc dintre echipele clasate pe locul trei, ceea ce le-a adus eliminarea din competiție.

Calificările pentru Campionatul Mondial din 2018
Campania de calificare pentru Campionatul Mondial din 2018 a început bine, echipa Albaniei reușind să obțină 6 puncte din șase posibile în primele două meciuri, bătând-o Macedoniacu  2-1 în meciul de deschidere din 5 septembrie 2016 și mai târziu pe Liechtenstein cu 0-2 în deplasare pe 6 octombrie, meci în care Berisha a bătut recordul deținut de 18 ani de Arjan Beqaj pentru cele mai multe meciuri fără gol primit în poarta Albaniei. Berisha a fost implicat în cele două victorii și a primit laude din partea mass-media. În următorul meci împotriva Spaniei pe 10 octombrie, Berisha a reușit să nu primească gol în prima repriză și apoi la zece minute după începutul celei de-a doua jumătăți a făcut o greșeală când a respingând mingea până la David Silva care i-a pasat lui Diego Costa care a marcat în poarta goală. 8 minute mai târziu Spania a marcat din nou câștigând cu 0-2. Cu toate acestea, Berisha a fost lăudat pentru performanța sa, care a făcut ca Albania să evite o înfrângere cu mai multe goluri împotriva unui adversar puternic, cum era Spania. La 12 noiembrie 2016, în timpul meciului acasă împotriva Israelului, Berisha a fost implicat într-o ciocnire cu atacantul israelian Eran Zahavi, lovindu-l cu capul în figură, lucru care i-a atras o suspendare pe o perioadă nedeterminată. La 19 decembrie 2016, FIFA a luat decizia de a-l suspenda pe Berisha pentru două meciuri și l-a amendat-o cu 5000 de franci elvețieni. El a pierdut meciurile împotriva Italiei la 24 martie 2017 și împotriva Israelului la 11 iunie 2017. La 6 octombrie 2017 în meciul din etapa a noua împotriva Spaniei, din cauza lipsei căpitanului principal Ansi Agolli și a vice-căpitanului Mërgim Mavraj Berisha, a fost căpitan al Albaniei pentru prima dată într-un meci oficial, pentru că era jucătorul cu cele mai multe selecții din primul unsprezece trimis pe teren de antrenorul Christian Panucci.

Stil de joc
Berisha este cunoscut pentru forma sa atletică, precum și capacitatea de a executa penaltiuri, după ce a marcat de patru ori și a ratat o singură dată de la punctul cu var când a jucat pentru Kalmar FF. El a declarat că jucătorul său favorit și totodată modelul său în viață este portarul olandez Edwin van der Sar.

Controverse
La 31 iulie 2013, Chievo Verona a anunțat că a semnat cu Berisha în timpul ferestrei de transfer de vară, însă Berisha însuși nu a acceptat acest lucru, spunând că pur și simplu a avut un acord cu clubul, dar nu a semnat. La 5 septembrie 2013, după ce Berisha a semnat cu Lazio, Chievo a anunțat că a trimis cazul la FIFA. La 11 septembrie 2013, președintele lui Lazio, Claudio Lotito, a declarat că Berisha a fost cumpărat și transferul său a fost făcut regulamentar. La 14 septembrie 2013, directorul sportiv al lui Chievo, Giovanni Sartori, l-a acuzat pe Berisha că s-a dus la la Lazio pentru mai mulți bani. La 29 ianuarie 2014, cazul a fost redeschis, iar Lazio își căuta un alt portar în timpul ferestrei de transfer din iarnă. La 31 ianuarie 2014, presa a anunțat că Berisha riscă o suspendare de 3 luni din cauza contractului pe care el pretindea că l-a semnat. La 5 februarie 2014, Giovanni Sartori a cerut închiderea acestui caz și retragerea acuzațiilor. La 20 martie 2014, managerul Kalmar FF, Svante Samuelson, a declarat că transferul fostului său portar Etrit Berisha a fost unul regulamentar. La 28 iunie 2014, mass-media a anunțat că cazul lui Berisha ar putea fi închis deoarece FIFA nu a luat încă o decizie.

Statistici privind cariera

Club

 Din 27 februarie 2019

Internațional

 Începând cu 13 noiembrie 2017

Titluri

 Kalmar FF

 Allsvenskan: 2008
 Svenska Cupen finalist: 2008, 2011
 Svenska Supercupen: 2009; locul doi: 2008

 Lazio

 Coppa Italia finalist: 2014-2015
 Supercoppa Italiana locul doi: 2015

Individual

 Kalmar FF

 Portarul Allsvenskan al anului 2013

 Lazio

 Portarul străin al anului în Serie A: 2013-2014

Referințe

Legături externe

 Etrit Berisha  la Atalanta BC

 Etrit Berisha  la Asociația de Fotbal din Albania

Fotbaliști ai lui Lazio Roma
Portari de fotbal care au marcat goluri
Portari
Fotbaliști internaționali albanezi
Fotbaliști albanezi
Sportivi albanezi în viață
Nașteri în 1989
Nașteri pe 10 martie
Oameni din Priștina

Etrit Berisha


An Tolumnia variegata in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Olof Swartz, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Guido Jozef Braem. An Tolumnia variegata in nahilalakip ha genus nga Tolumnia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Tolumnia

Tolumnia variegata


Afveje er en kortfilm instrueret af Tom Vilhelm Jensen efter eget manuskript.

Handling

Den pertentlige selvmorder forlader sit pæne hjem for at tage afsked med verden. Men livet udenfor viser sig at være fuld af kaos og tilfældigheder, og mødet ender med at bringe ham på afveje'

Referencer

Eksterne henvisninger

Kortfilm fra Danmark
Danske film fra 2005

Afveje


يتم استخدام التقطير الإتلافي كعملية تحلل حراري تجري في جهاز التقطير (المعوجة) لتسمح بتجميع المركبات المتطايرة. وقد أدت هذه العملية إلى اكتشاف العديد من المركبات الكيميائية قبل التمكن من اصطناعها لاحقًا. والتقطير الإتلافي ليست عملية أساسية كعملية تقطير حقيقية، ولكنها تفاعل كيميائي. فهو تفاعل إرجاعي قوي، يؤدي إلى تكسير الجزيئات إلى عناصر بحجم أصغر، ومتطايرة بشكل أكبر.
وكمثال تاريخي معتبر عن التقطير الإتلافي يمكننا ذكر تقطير القار. وخشب الصنوبر، الغني بالتيربين، تسخن في حاوية في جو خال من الهواء مما يسبب تحلل المواد. والنتائج الثانوية هي زيت التربنتين والفحم النباتي. وما تزال هذه العملية تستخدم في الدول الإسكندنافية لصنع القار. المواد المتطايرة من زفت قطران الفحم (Coal tar pitch volatiles) (CTPV) هي نتيجة التقطير الإتلافي للفحم الحمّري (bituminous coal). وتحتوي هذه المواد المتطايرة غالبًا على هيدروكربون عطري متعدد الحلقات، التي تتسامى بسهولة وهي عوامل مسرطنة.

وكأمثلة أخرى عن المواد التي شاع استخدام التقطير الإتلافي لاستخراج المواد الكيميائية والمواد الأخرى منها:
 الخشب لإعطاء الميثانول، والتيربين.
 التفحيم أو التكويك يشير إلى تحول الفحم أو الزيت الثقيل إلى فحم الكوك، وعادة عند درجات حرارة تقارب الألف درجة.
 الفحم الحجري لإعطاء غاز الاستصباح والقطران.

مراجع

تحلل حراري
تقطير

تقطير إتلافي


Esta é uma lista de honrarias, condecorações e titulações recebidas por membros da Família real britânica. A lista, o entanto, não contempla membros já falecidos ou antigos monarcas.

Honras britânicas

Reino Unido

Honras estrangeiras

Américas

Ásia

Ver também
 Lista de títulos e honrarias de Isabel II do Reino Unido
 Lista de títulos e honrarias de Carlos III do Reino Unido
 Lista de títulos e honrarias de Camila do Reino Unido
 Lista de títulos e honrarias de Ana, Princesa Real

Ordens honoríficas do Reino Unido
Família real britânica

Lista de honrarias da Família real britânica por país


was a district located in Kagoshima Prefecture, Japan.

As of July 1, 2005, the district had an estimated population of 7,927 and the density of 109.72 persons per km2. The total area was 72.25 km2.

District Timeline
April 1, 1889 - Due to the municipal status enforcement, the villages of Kushikino, Nishiichiki, Higashiichiki, Shimoijūin, Nakaijūin, Kamijūin, Kōriyama, Hioki, Yoshitoshi and Nagayoshi were created within Hioki District. (10villages)
March 29, 1896 - The district absorbed Ata District and added the villages of Izaku, Tabuse and Ata. (13 villages)
April 1, 1922 - The village of Nakaijūin was elevated to town status to become the town of Ijūin. (1 town, 12 villages)
December 1, 1922 - The village of Izaku was elevated to town status to become the town of Izaku. (2 towns, 11 villages)
April 1. 1930 - The village of Nishiichiki was elevated to gain town status to become the town of Ichiki. (3 towns, 12 villages)
April 1. 1935 - The village of Kushikino was elevated to town status to become the town of Kushikino. (4 towns, 11 villages)
April 1. 1937 - The village of Higashiichiki was elevated to town status to become the town of Higashiichiki. (5 towns, 10 villages)
October 1, 1950 - the town of Kushikino was elevated to city status.
April 1, 1955: (6 towns, 8 villages)
 The villages of Hioki and Yoshitoshi were merged into the town of Hiyoshi.
 The village of Izaku and the town of Nagayoshi were merged into the town of Fukiage.
September 30, 1956: (7 towns, 1 village)
 The village of ShimoIjūin was splite into the towns of Higashiichiki, Ijūin, Hiyoshi and Kōriyama (respectively).
 The village of Kōriyama was elevated to town status to become the town of Kōriyama.
 The villages of Tabuse and Ata were merged into the town of Kinpō.
 April 1, 1960 - The village of Kamiijūin was elevated to town status to become the town of Matsumoto.(8 towns)
 November 1, 2004 - the towns of Kōriyama and Matsumoto, along with the town of Kiire (from Ibusuki District), and the towns of Sakurajima and Yoshida (both from Kagoshima District), were merged into the expanded city of Kagoshima.
 May 1, 2005 - the towns of Fukiage, Higashiichiki, Hiyoshi and Ijūin were merged to create the city of Hioki.
 October 11, 2005 - the town of Ichiki was merged with the city of Kushikino to create the city of Ichikikushikino.
 November 7, 2005 - the town of Kinpō, along with the city of Kaseda, and the towns of Bonotsu, Kasasa and Ōura (all from Kawanabe District), was merged to create city of Minamisatsuma. Hioki District was dissolved as a result of this merger

Former districts of Kagoshima Prefecture

Hioki District, Kagoshima


Javonte Dedrick Smart, né le  à Baton Rouge en Louisiane, est un joueur américain de basket-ball évoluant aux postes de meneur et arrière. Il mesure 1,91 m.

Biographie

Université
De 2018 à 2021, il évolue pour les Tigers de LSU.

Lors de la draft NBA 2021, il n'est pas sélectionné.

NBA
Le 29 novembre 2021, il signe un contrat two-way en faveur des Bucks de Milwaukee pour la saison en cours. Le 13 janvier 2022, il est coupé.

En février 2022, il signe un contrat two-way avec le Heat de Miami.

En octobre 2023, il s'engage avec les 76ers de Philadelphie via un contrat two-way.

Statistiques

Universitaires
Les statistiques de Javonte Smart en matchs universitaires sont les suivantes :

|-
| align="left"| 2018-2019
| align="left"| LSU
| 34 || 18 || 29.9 || .368 || .311 || .839 || 3.3 || 2.4 || 1.3 || .1 || 11.1
|-
| align="left"| 2019-2020
| align="left"| LSU
| 31 || 30 || 34.2 || .415 || .326 || .814 || 3.5 || 4.2 || 1.1 || .2 || 12.5
|-
| align="left"| 2020-2021
| align="left"| LSU
| 28 || 28 || 35.6 || .460 || .402 || .857 || 3.7 || 4.0 || 1.3 || .1 || 16.0
|-bgcolor=#e9d9ff
| align="left" colspan="2"| Carrière
| 93 || 76 || 33.1 || .414 || .351 || .836 || 3.5 || 3.5 || 1.2 || .1 || 13.0

Distinctions personnelles
 Second-team All-SEC – Coaches (2021)
 Jordan Brand Classic (2018)
 3× Louisiana Mr. Basketball (2016–2018)

Notes et références

Liens externes

Joueur américain de basket-ball
Naissance en juin 1999
Naissance à Baton Rouge
Joueur de basket-ball des Tigers de LSU
Joueur du Skyforce de Sioux Falls
Joueur des Bucks de Milwaukee
Joueur NBA non drafté
Joueur du Heat de Miami
Joueur du Squadron de Birmingham
Joueur des 76ers de Philadelphie
Joueur des Blue Coats du Delaware

Javonte Smart


A tiflologia é um campo interdisciplinar e uma disciplina científica dentro da defectologia,  que trata do estudo da legislação, do desenvolvimento e reabilitação de cegos e deficientes visuais.

Embora originalmente voltado apenas para os totalmente cegos, seu compromisso se expandiu para incluir os deficientes visuais. Assim, a tipologia hoje lida com os problemas de todas as pessoas com deficiência visual, independentemente do seu grau de discapacidade.

Etimologia

A palavra "tiflologia" é derivada do grego antigo "τυφλός" (typhlós), que significa "cego", e "λόγος" (lógos), que se traduz como "estudo" ou "conhecimento". Portanto, tiflologia significa literalmente "estudo da cegueira".

História
A história da tiflologia remonta a séculos, quando várias abordagens foram desenvolvidas para ajudar pessoas com deficiência visual. No entanto, foi a partir do século XX que houve um avanço significativo nos métodos e tecnologias utilizadas. Com o desenvolvimento de recursos como a escrita em braile e a criação de escolas para cegos, o acesso à educação e à informação tornou-se mais viável. Com o passar do tempo, novas técnicas e tecnologias surgiram, ampliando ainda mais as possibilidades de inclusão e independência das pessoas com deficiência visual.

Desenvolvimento
A ciência tipológica moderna está em constante desenvolvimento e aprofundamento, através de muitas ciências tipológicas como a tipologia, a psicologia dos cegos e deficientes visuais, os métodos da tipologia educacional, os métodos da tipologia clínica, a orientação profissional dos deficientes visuais, o diagnóstico da tipologia e peripatologia.

Como parte da ciência defectológica, a tipologia inclui:

 Princípios gerais da reabilitação defectológica
 Procedimentos defectológicos específicos do ensino educacional
 Reabilitação de cegos e deficientes visuais.

Para superar com sucesso inúmeros problemas em seu trabalho, a tipologia está diretamente relacionada à pedagogia geral, didática, psicologia pedagógica e do desenvolvimento, bem como a algumas disciplinas médicas. Usando a teoria defectológica como ponto de partida, a tipologia vincula principalmente sua prática a:

 Sociologia: Consideração do desenvolvimento de pessoas com transtornos biopsicossociais;
 Pedagogia para conectar com a teoria da parentalidade e educação de cegos e deficientes visuais e sua aplicação na prática
 Psicologia, Psiquiatria e Neurologia do cego e deficiente visual, que explica e investiga os processos que levam à deficiência visual
 Oftalmologia para investigar as causas que levam às deficiências visuais orgânicas e funcionais.

Metas e objetivos

Os objetivos e tarefas da tiflologia podem ser classificados em dois grupos: problemas básicos e tarefas especiais.

Áreas de atuação
A tiflologia dedica-se ao estudo e desenvolvimento de técnicas, recursos e dispositivos para facilitar a inclusão e independência de pessoas com deficiência visual parcial ou total. Busca proporcionar igualdade de oportunidades de acesso à informação, educação, cultura e tecnologia para pessoas cegas ou com baixa visão. A tipologia abrange várias áreas de atuação, algumas das quais incluem:

Educação inclusiva
A tiflologia desempenha um papel fundamental na promoção da educação inclusiva para pessoas cegas ou com baixa visão. Isso envolve a adaptação de materiais educacionais em formatos acessíveis, como livros em Braille, livros de áudio e recursos digitais. Além disso, são desenvolvidas técnicas e estratégias específicas para auxiliar no aprendizado e na participação de alunos com deficiência visual.

Tecnologias assistivas
A tecnologia tem um impacto significativo na vida das pessoas com deficiência visual. A tiflologia busca desenvolver e aprimorar tecnologias assistivas, como leitores de tela ou ecrã, software de reconhecimento de fala, dispositivos de expansão de texto, entre outros. Essas tecnologias fornecem acesso à informação, comunicação e interação com o meio ambiente.

Orientação e mobilidade
A orientação e a mobilidade são áreas essenciais para a autonomia e independência das pessoas com deficiência visual. A tiflologia oferece treinamento e técnicas para melhorar as habilidades de locomoção, como o uso de bengala branca, reconhecimento de sons e desenvolvimento de estratégias seguras de movimento.

Acessibilidade cultural
Garantir o acesso à cultura é um dos princípios fundamentais da tiflologia. Para promover a inclusão cultural de pessoas com deficiência visual, são desenvolvidas estratégias e recursos que lhes permitem participar plenamente de atividades culturais. Algumas medidas incluem a audiodescrição de peças, filmes e exposições, a criação de maquetes táteis representativas de monumentos e obras de arte e a adaptação de livros e materiais didáticos em formatos acessíveis.

Notas

Veja também

Bibliografia

 Stanika Dikić (1997) Tiflologija. Belgrado : Voyager. Ideaprint.
 Ermakov, VP, Jakunin, GA (2000). Moscovo : Gumanitarnyj izdatel'skij centr Vlados ("Desenvolvimento, treinamento e educação de crianças com distúrbios do desenvolvimento").
 Teskeredžić A., Tulumović Š. Analisador de vídeo Biotičke osnove. Tuzla : OFF-SET, 2013. ("Fundamentos Bióticos do Analisador Visual").

Outros artigos

 Braille
 Deficiência
 ONCE
 Visão

Ligações_externas

 Definição estendida
 Museu de Tipologia de Castelo de Vide
Deficiência
Ciência

Tiflologia


El término Read puede referirse a:
 Read, término frecuente en inglés que significa «leer» o «lectura».
 Read, revista infantil de Estados Unidos
 READ Foundation, abreviatura de Reading Excellence and Discovery Foundation
 read(), una función IO de bajo nivel en el descriptor de archivo en una computadora
 Read, ciudad de Inglaterra

Personas ilustres
 James Read (1953), actor de televisión estadounidense;
 Chopper Read (1954), escritor y criminal australiano;
 David Read (botánico), botánico inglés;
 Herbert Read (1893–1968), poeta inglés;
 Leonard Read (1898–1983), activista estadounidense;
 Phil Read (1939), motociclista inglés;
 Mary Read (c. 1690–1721), pirata inglés; o
 Robert William Read, botánico estadounidense.

Read


Anatole-François Hüe, marquis de Caligny (né le  à Valognes, mort le  à Versailles), propriétaire du château de Flottemanville, est un scientifique et hydraulicien français.

Biographie
Petit-fils de l'ingénieur des fortifications Jean-Anténor Hüe de Caligny, il effectue ses études secondaires au collège de Saint-Lô puis au Collège Royal de Caen, où il a Le Verrier pour condisciple. Admis à la Société philomathique de Paris sur un rapport élogieux de Charles Combes (), ses recherches expérimentales sur l'hydrodynamique des écoulements en conduite ont diverses applications pour le calcul des bassins d'épargne et des cheminées d'équilibre des aqueducs de barrage. Elles sont couronnées du prix Montyon (1838) et de la croix de la Légion d'honneur.

Il est membre correspondant de l'Académie des sciences de Paris (classe de mécanique), de Turin (1844), de Rome (1883).

Écrits

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie

Liens externes

Naissance en mai 1811
Membre de la Société philomathique de Paris
Membre de l'Académie des sciences (France)
Chevalier de la Légion d'honneur
Physicien français du XIXe siècle
Marquis français
Décès en mars 1892
Décès à Versailles
Décès à 80 ans

Anatole-François Hüe de Caligny


René François Armand (Sully) Prudhomme (16. mars 1839 – 6. september 1907) var franskt skáld sem kunnastur er fyrir að hljóta Nóbelsverðlaunin í bókmenntum þegar þau voru veitt í fyrsta sinn árið 1901.

Líf og störf
Prudhomme fæddist í París, sonur kaupmanns sem féll frá þegar skáldið var enn á barnsaldri. Hann hugðist leggja fyrir sig verkfræði en eftir að ljóð hans tóku að fá góðar viðtökur snerist hugurinn frekar til bókmenntaiðkanna og heimspeki. Fyrsta ljóðasafn hans kom út árið 1865 og hafði að geyma kvæðið um Brostna blómakerið (franska: Le vase brisé) sem varð hans frægasta verk. Eftir 1888 sneri Prudhomme að mestu baki við skáldskap en sneri sér alfarið að skrifum um fagurfræði og heimsspeki, sem höfðu talsverð áhrif.

Mikil eftirvænting ríkti meðal sænsks bókmenntafólks þegar leið að því að bókmenntaverðlaun Nóbels yrðu veitt í fyrsta sinn. Líklegt var talið að rússneski rithöfundurinn Leo Tolstoi hreppti hnossið en þegar á hólminn var komið ákvað Nóbelsnefndin að veðja á óumdeildari höfund, ekki hvað síst í ljósi sérviskulegra trúarskoðanna þess rússneska.

Prudhomme notaði verðlaunaféð frá Nóbelsnefndinni til að stofna til nýrra bókmenntaverðlauna í heimalandi sínu. Hann lést árið 1907 en hafði þá átt við vanheilsu að stríða um áratuga skeið.

Yngvi Jóhannesson ljóðaþýðandi þýddi Brostna blómakerið á íslensku og gaf út á bók árið 1973.

Tilvísanir

Prudhomme, Sully
Handhafar bókmenntaverðlauna Nóbels

Sully Prudhomme


Rossmühle (Roßmühle) steht für

 Göpel, historischer Mühlentyp zur Erzeugung von Antriebskraft durch Menschen oder Tiere
 Roßmühle (Broich), historische Wassermühle bei Wegberg
 Roßmühle (Hannover), seit dem Mittelalter bekannte Straße in der Altstadt Hannovers
 Roßmühle (Wiesenfelden), Ortsteil der Gemeinde Wiesenfelden, Landkreis Straubing-Bogen, Bayern

Siehe auch:
 Rösmühle
 Roßamühle
 Roßmüller

Rossmühle


Robert Jacobsen er en dansk portrætfilm fra 1974 instrueret af Hans-Henrik Jørgensen.

Handling
Billedhuggeren Robert Jacobsen fortæller om sit liv og sit arbejde. Filmen indeholder desuden interviews med Victor Vasarely og Jean Dewasne.

Medvirkende

 Robert Jacobsen
 Jean Dewasne
 Victor Vasarely

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Portrætfilm fra Danmark
Danske film fra 1974

Robert Jacobsen (dokumentarfilm)


Pavel Jozef Šafárik (13 mai 1795 – 26 iunie 1861) a fost un filolog și poet slovac, unul dintre primii savanți slaviști; a fost, de asemenea, istoric literar, istoric și etnograf.

Familia
Tatăl său, Pavol Šafárik (1761-1831), a fost profesor la Štítnik (Csetnek) și apoi preot protestant în Kobeliarovo, unde s-a născut fiul său. Mama lui, Katarína Káresová (1764-1812), s-a născut într-o familie nobiliară săracă din Hanková și a avut mai multe locuri de muncă pentru a-și ajuta familia în regiunea săracă Kobeliarovo. P. J. Šafárik a avut doi frați mai mari și o soră mai mare. Un frate, numit tot Pavol Jozef, a murit înainte de nașterea lui Šafárik. În 1813, după moartea Katarínei, tatăl lui Šafárik s-a căsătorit cu văduva Rozália Drábová, deși Šafárik, frații lui și sora sa au fost împotriva acestei căsătorii. Învățătorul din localitate a fost primul care i-a oferit micului Šafárik primele cărți în limba cehă.

Pe 17 iunie 1822, când se afla în Serbia (vezi mai jos), P. J. Šafárik s-a căsătorit cu Júlia Ambrózy de Séden (în ; 1803-1876), o tânără de 19 ani, foarte inteligentă, care se născuse în 1803 în Serbia de astăzi. Ea vorbea slovaca, ceha, sârba și rusa, și l-a sprijinit pe Šafárik în activitatea sa științifică. În Serbia, ei au avut trei fiice (Ľudmila, Milena, Božena) și doi fii (Mladen Svatopluk, Vojtěch), dar primele două fiice și fiul cel mare au murit la scurt timp după nașterea lor. După sosirea lui Šafárik la Praga, ei au avut alți 6 copii, dintre care unul a murit la scurt timp după nașterea sa.

Fiul său cel mare, Vojtěch (1831-1902), a devenit un important chimist, Jaroslav (1833-1862) a devenit doctor militar și, mai târziu, profesor la Academia Iosefină din Viena, Vladislav (1841 - ?) a devenit militar de carieră, iar Božena (1831–?) s-a căsătorit cu Josef Jireček (1825-1888), un istoric literar și om politic ceh. Vojtech a scris o biografie interesantă a tatălui său - Co vyprávěl P. J. Šafařík (Ce a spus Šafárik) -, iar fiul Boženei și al lui Jireček studiul Šafařík mezi Jihoslovany (Šafárik printre slavii sudici).

Viața

Ungaria Superioară (Slovacia de astăzi) (1795-1815)
Pavel și-a petrecut copilăria în regiunea Kobeliarovo din nordul comitatului Gemer (în ), caracterizată printr-o natură atractivă și o cultură slovacă bogată. El a dobândit educația de bază de la tatăl său. După cum a scris mai târziu Vojtech, fiul lui P.J. Šafárik, în cartea sa: Atunci când, la vârsta de 7 ani, tatăl său i-a arătat doar o dată alfabetul, el a învățat să citească singur cu mâinile în jos și de atunci stătea mereu așezat pe sobă și citea. Pe la vârsta de opt ani, el citise toată Biblia de două ori și una dintre activitățile sale preferate a fost să o predice fraților și surorii sale, precum și localnicilor.

În perioada 1805-1808 Šafárik a studiat la un "gimnaziu minor" (descris în unele surse ca o școală protestantă ce tocmai fusese transformată într-o școală secundară în limba latină) din Rožňava (Rozsnyó), unde a învățat limbile latină, germană și maghiară. Deoarece el nu avea suficienți bani pentru a-și finanța studiile, a continuat să studieze la Dobšiná (Dobsina) timp de doi ani, pentru că putea locui acolo împreună cu sora sa. La acea vreme, era absolut necesar pentru oricine, care dorea să devină un om de știință de succes în Regatul Ungariei (care includea Slovacia de astăzi) să aibă o bună cunoaștere a limbilor latină, germană și maghiară. Deoarece școala din Rožňava s-a specializat în studiul limbii maghiare și școala din Dobšiná în studiul limbii germane, iar Šafárik a fost un elev eminent și ambele școli aveau o bună reputație, au fost îndeplinite toate premisele pentru o carieră de succes timpurie.

În perioada 1810-1814 a urmat liceul la Kežmarok (Késmárk), unde a ajuns să cunoască mulți elevi polonezi, sârbi și ucraineni, iar cel mai important prieten al său a fost Ján Blahoslav Benedikti, cu care a citit împreună texte ale activiștilor Renașterii Naționale Cehe și Slovace, în special cele ale lui Josef Jungmann. El s-a familiarizat, de asemenea, cu literatura clasică și cu estetica germană (datorită excelentei biblioteci a liceului) și a început să manifeste interes pentru cultura sârbă. A absolvit următoarele ramuri de studiu: filosofie (inclusiv logică, metafizică, matematică, fizică, economia ruralis, limba latină, filosofie comparată și istoria Regatului Ungariei), politică și drept (inclusiv jus naturae, jus privatum civile et criminale, scienciae politicae), și teologie (inclusiv teologie morală și dogmatică, hermeneutică, limba greacă, limba ebraică, fizică, medicină, drept natural, drept public și drept internațional). Studiile la această școală au fost foarte importante pentru viața lui, așa cum a subliniat el însuși mai târziu, și, deoarece liceul urmat era în mare măsură o școală germană, el a fost capabil să obțină o bursă (parțială) pentru o universitate din Germania.

A lucrat ca profesor particular în familia lui Dávid Goldberger din Kežmarok între 1812 și 1814, ceea ce a făcut și la un an după terminarea studiilor sale la Kežmarok. Mama lui a murit la sfârșitul anului 1812, iar tatăl său s-a recăsătorit șase luni mai târziu. Prima carte pe care a publicat-o a fost un volum de poezii intitulat Muza din Tatra cu o liră slavă, publicat în 1814. Poeziile au fost scrise în vechiul standard al traducerilor protestante morave ale Bibliei pe care luteranii slovaci îl foloseau în publicațiile lor, înglobând multe elemente din limbile slovacă și poloneză.

Germania (1815-1817)
În 1815, el a început să studieze la Universitatea din Jena, unde s-a transformat din poet într-un om de știință. Aceasta a fost dorința tatălui său, care l-a sprijinit financiar pentru a studia acolo.

El a urmat cursuri de istorie, filologie, filosofie și științe naturale (a asistat la prelegeri ținute de profesorii Fries, Lorenz Oken, Luden, Eichenstädt), a studiat cărți scrise de Johann Gottfried Herder și Johann Gottlieb Fichte, a urmărit dezvoltarea literaturii și a studiat literatura clasică. În timp ce se afla acolo, el a tradus în cehă piesele de teatru Norii de Aristofan (publicată în Časopis Českého musea [Jurnalul Muzeului Boemiei] din 1830) și Maria Stuart de Schiller (publicată în 1831). În 1816 a devenit membru al Societății Latine din Jena. Șaptesprezece poezii scrise de Šafárik în acea perioadă (1815-1816) au apărut în suplimentul literar Prvotiny pěkných umění, editat de Jan Nepomuk Norbert Hromádka la Viena, și l-au făcut cunoscut pe Šafárik în Ținuturile Cehe și Slovace. În Jena, care i-a plăcut foarte mult lui Šafárik, el a învățat să aplice metodele științifice în studii și și-a făcut o mulțime de prieteni noi. Unul dintre ei a fost marele scriitor slovac Ján Chalupka, iar un altul, Samuel Ferjenčík, l-a prezentat lui Johann Wolfgang Goethe. Deși a fost un student excelent, Šafárik a trebuit să plece de la Universitatea din Jena în mai 1817, din motive necunoscute (probabil din lipsă de bani).

În 1817, pe drumul de întoarcere către casă, el a vizitat orașele Leipzig și Praga. În Praga, unde a căutat un post de profesor particular, el a stat o lună și s-a alăturat cercului literar, printre ai cărui membri erau Josef Dobrovský, Josef Jungmann și Václav Hanka, pe care Šafárik a apucat să-i cunoască personal.

Ungaria Superioară (Slovacia de astăzi) (1817-1819)
Între vara anului 1817 și iunie 1819 a lucrat ca profesor particular la Pressburg (Bratislava) în bine-cunoscuta familie a lui Gašpar Kubínyi. El a devenit bun prieten cu cehul František Palacký, cu care avusese deja un schimb de scrisori și care era, de asemenea, profesor particular la Pressburg în acel moment. Orașul Pressburg era în acea vreme un centru social și intelectual al Regatului Ungariei. În primăvara anului 1819 Šafárik s-a împrietenit cu cel mai important scriitor și om politic slovac Ján Kollár.

Înainte de a pleca în Serbia, Šafárik a petrecut ceva timp la Kobeliarovo și cu bunicul său la Hanková. Aceasta a fost ultima dată când Šafárik și-a văzut țara sa natală.

Serbia (1819-1833)
În aprilie 1819, prietenul său Ján Blahoslav Benedikti l-a ajutat să obțină un doctorat, de care avea nevoie pentru a deveni director unui gimnaziu nou din Novi Sad (Újvidék), în partea de sud a Regatului Ungariei, unde s-a împrietenit cu profesorul și scriitorul Georgije Magarašević. A locuit în Serbia din 1819 până în 1833, fiind profesor și director la gimnaziul ortodox sârb din Novi Sad. Toți ceilalți profesori ai gimnaziului erau sârbi, inclusiv romancierul Milovan Vidaković, care a predat acolo în același timp cu Šafárik. El însuși a predat matematica, fizica, logica, retorica, poezia, stilistica și literatura clasică în latină, germană și, când politica de maghiarizare s-a intensificat, și în maghiară. Începând din 1821, el a lucrat și ca profesor particular al fiului nepotului mitropolitului Stefan Stratimirović. În 1824 el a trebuit să renunțe la funcția de director pentru că guvernul austriac a interzis Bisericii Ortodoxe Sârbe să angajeze protestanți din Regatul Ungariei. Acest lucru l-a făcut pe Šafárik, care a trebuit să-și susțină financiar familia în creștere, să piardă o sursă importantă de venit. Prin urmare, el a încercat să găsească un post de profesor în țara sa natală, dar nu a reușit din diverse motive. În Novi Sad a studiat literatura sârbă și antichitățile, și a achiziționat multe cărți și manuscrise rare - mai ales în limba slavă veche - , pe care le-a folosit mai târziu la Praga. El a publicat o colecție de cântece și poezii populare slovace în colaborare cu Ján Kollár și cu alții. În 1826 a publicat lucrarea Geschichte der slawischen Sprache und Literatur nach allen Mundarten. Această carte a fost prima încercare de a realiza o sistematizare a limbilor slave.

Boemia (1833-1861)
În 1832 s-a hotărât să plece în cele din urmă din Novi Sad și a încercat să-și găsească un post de profesor sau de bibliotecar în Rusia, dar din nou fără succes. În 1833, cu ajutorul lui Ján Kollár și la invitația unor prieteni influenți din Praga, care au promis să-l sprijine din punct de vedere financiar, a venit la Praga, unde și-a petrecut restul vieții sale. Pe toată durata șederii sale în Praga, mai ales în anii 1840, existența lui a depins de cei 380 de florini pe care i-a primit anual de la prietenii săi cehi cu condiția pe care a exprimat-o în mod explicit František Palacký: "De acum încolo, orice scrii, vei scrie numai în limba cehă". Šafárik a fost redactor al revistei Světozor (1834–1835). În 1837 sărăcia l-a obligat să accepte postul de cenzor al publicațiilor cehe, la care a renunțat în 1847. Între 1838 și 1842 el a fost redactor-șef, apoi director, al revistei Časopis Českého musea, iar din 1841 a fost custode al Bibliotecii Universității Caroline din Praga. În Praga, el a publicat cele mai multe dintre lucrările sale, mai ales opera sa principală Slovanské starožitnosti ("Antichități slavone") în 1837. De asemenea, el a editat primul volum al cărții Výbor (selecții din vechii scriitori cehi), care a apărut sub auspiciile Societății Literare din Praga în 1845. În acest scop el a elaborat o gramatică a vechii limbi cehe (Počátkové staročeské mluvnice).

În colecția de articole Hlasowé o potřebě jednoty spisowného jazyka pro Čechy, Morawany a Slowáky ("Voci cu privire la necesitatea unui standard lingvistic comun pentru boemi, moravi și slovaci") publicată de Ján Kollár în 1846, Šafárik a criticat cu moderație introducerea unui nou standard lingvistic slovac (1843) de către Ľudovít Štúr, care a înlocuit standardul lingvistic luteran folosit anterior ce era mai apropiat de cel al limbii cehe (catolicii slovaci foloseau un standard lingvistic diferit). Šafárik – spre deosebire de majoritatea colegilor săi cehi – i-a considerat întotdeauna pe slovaci ca fiind o națiune separată de cehi (precum afirmă în mod explicit în scrierile sale Geschichte der slawischen Sprache... și Slovanský národopis), dar el a pledat pentru folosirea limbii cehe slovacizate ("stilul slovac al limbii cehe") ca singura limbă literară pentru poporul slovac.

În timpul Revoluției de la 1848 el s-a ocupat, în principal, cu strângerea de material pentru cărțile sale de istorie veche a slavilor. În 1848 a fost numit director al Bibliotecii Universității din Praga și profesor de filologie slavonă la Universitatea Carolină din Praga, dar a demisionat din postul din urmă în 1849 și a rămas doar șef al bibliotecii universitare. Motivul demisiei sale l-a reprezentat faptul că, în timpul Revoluției din 1848-1849, a participat la Congresul Slav de la Praga din iunie 1848 și, astfel, a devenit suspect pentru autoritățile austriece. În timpul perioadei absolutiste de după înfrângerea revoluției, el a dus o viață retrasă și a studiat mai ales literatura cehă veche și textele scrise în slavona bisericească.

În anii 1856/1857, ca urmare a fricii de persecuție, a epuizării fizice și a problemelor de sănătate, s-a îmbolnăvit fizic și mental și a ars o mare parte din corespondența sa cu personalități importante (de exemplu, cu Ján Kollár). În mai 1860 starea sa de depresie l-a făcut să se arunce în râul Vltava, dar a fost salvat. Acest eveniment a produs o rumoare considerabilă în rândul publicului larg. La începutul lunii octombrie 1860 a cerut să fie pensionat din funcția de director al Bibliotecii Universității. Împăratul austriac însuși i-a permis acest lucru într-o scrisoare scrisă chiar de monarh și i-a acordat o pensie care avea aceeași valoare cu salariul său anterior. Šafárik a murit în 1861 la Praga și a fost îngropat în cimitirul evanghelic din cartierul Karlín.

Scrieri

Poezie
 Ode festiva... (Levoča, 1814), o odă dedicată baronului și colonelului Ondrej Máriassy, patron al liceului Kežmarok, cu ocazia întoarcerii sale din războiul împotriva lui Napoleon
 Tatranská múza s lyrou slovanskou (Levoča, 1814) [literal: 'Muza Tatrei cu o liră slavonă  - poezii inspirate din literatura europeană clasică și contemporană (Friedrich Schiller) și de tradițiile și legendele slovace (Juraj Jánošík)

Lucrări științifice
 Promluvení k Slovanům [literal: O scrisoare către slavi] în: Prvotiny pěkných umění (1817, ?) - inspirată de Herder și de alte literaturi naționale, el le solicită slovacilor, moravilor și boemilor să colecteze cântece populare
 Počátkové českého básnictví, obzvláště prozodie (1818, Pressburg), împreună cu František Palacký [literal:Bazele poeziei cehe, în special a prozodiei] - se ocupă cu aspectele tehnice ale scrierii poeziilor
 Novi Graeci non uniti ritus gymnasii neoplate auspicia feliciter capta. Anexe est oratio Pauli Josephi Schaffarik (1819, Novi Sad)
  Písně světské lidu slovenského v Uhřích. Sebrané o vydané od P. J. Šafárika, Jána Blahoslava și alte. 1-2 (Pesta 1823-1827) /Národnie zpiewanky - Pisne swetské Slowáků v Uhrách (1834-1835, Buda), împreună cu Jan Kollár [literal: Cântece laice ale slovacilor din Regatul Ungariei. Adunate și tipărite de P. J. Šafárik, Ján Blahoslav și alții. 1-2 / cântece populare - cântece laice ale slovacilor din Regatul Ungariei] -
 Geschichte der slawischen Sprache und Literatur nach allen Mundarten (1826, Pest), [literal:Istoria limbii și literaturii slave în toate dialectele indigene] - o mare carte în stil enciclopedic, prima încercare de a realiza o sistematizare a limbilor slave.
 Über die Abkunft der Slawen nach Lorenz Surowiecki (1828, Buda) [literal: Despre originea slavilor potrivit lui Lorenz Surowiecki] - destinată a fi o reacție la textul lui Surowiecki, text dezvoltat într-o carte despre patria slavilor care provoacă teoria modernă că slavii au venit în Europa în secolele V și VI d.Hr.
 Serbische Lesekörner oder historisch-kritische Beleuchtung der serbischen Mundart (1833, Pest) [literal: Antologie sârbă sau lămurire istorico-critică a dialectului sârb] - explicarea caracterului și a dezvoltării limbii sârbe
 Slovanské starožitnosti(1837 + 1865, Praga) [Antichități slavone], lucrarea sa principală, prima mare carte despre cultura și istoria slavilor, o a doua ediție (1863) a fost editată de către Josef Jireček (vezi Familia), o continuare a fost publicată numai după moartea lui Šafárik la Praga, în 1865; aproape imediat au fost realizate traduceri în limbile rusă, germană și poloneză; cartea descrie originea, așezările, localizarea și evenimentele istorice ale slavilor pe baza de unei colecții vaste de materiale; inspirat de opiniile lui Herder, el a refuzat să-i considere pe slavi ca sclavi si barbari așa cum apăreau frecvent la acel moment mai ales în literatura germană; el afirmă că toți slavii au o origine etnică comună, provenind din sârbi/sorabi și că anterior ei au fost cunoscuți sub numele de veneti/wends și iliri; cartea a influențat substanțial perspectiva cu privire la slavi, insuficient cu toate acestea pentru a schimba teoria migrațiilor slave în Europa centrală din Asia
 Monumenta Illyrica (1839, Praga) - monumente de literatură veche ale slavilor sudici, în care își afirmă în mod clar opinia sa că slavii sunt iliri
 Die ältesten Denkmäler der böhmischen Sprache... (1840, Praga) [literal: Cele mai vechi monumente de limbă cehă...], împreună cu František Palacký
 Slovanský národopis (1842 - 2 ediții, Praga) [literal: Etnologie slavă], a doua operă a sa ca importanță, el a căutat să realizeze un raport complet de etnologie slavă; conține date de bază cu privire la națiunile slave individuale, așezări, limbi, granițe etnice și o hartă, pe care slavii sunt considerați formal ca o națiune împărțită în unități naționale slave. Potrivit demonstrației sale, toți slavii au fost odată numiți sârbi/sorabi și mai înainte iliri. Prin urmare, odată ce o națiune s-a împărțit în triburi mici care au format mai târziu țări, două triburi au păstrat numele original: sârbii din Luzația (azi o minoritate în Germania) și sârbii din Balcani care locuiesc pe teritoriile statelor moderne Serbia, Muntenegru, Bosnia și Herțegovina și în câteva părți din Croația
 Počátkové staročeské mluvnice în: Výbor (1845) [literal: Bazele vechii gramatici cehe]
 Juridisch - politische Terminologie der slawischen Sprachen Austria (Viena, 1850) [Terminologia juridico-politică a limbilor slave din Austria], un dicționar scris împreună cu Karel Jaromir Erben; Šafárik și Erben au devenit - prin ordinul lui Alexander Bach - membri ai comisiei pentru terminologia juridică slavă din Austria
 Památky dřevního pisemnictví Jihoslovanů (1851, Praga) [literal: Monumente de literatură veche a slavilor sudici] - conține importante texte în slavona bisericească
 Památky hlaholského pisemnictví (1853, Praga) [literal: Monumente ale literaturii glagolitice]
 Glagolitische Fragmente (1857, Praga), împreună cu Höfler [literal: Fragmente glagolitice]
 Über den Ursprung und die Heimat des Glagolitismus (1858, Praga) [literal: Despre originea și patria scrierii glagolitice] - aici el a acceptat punctul de vedere că alfabetul glagolitic este mai vechi decât cel chirilic
 Geschichte der südslawischen Litteratur1-3 (1864-65, Praga) [literal: Istoria literaturii slavilor sudici], editat de Jireček

Colecții de scrieri
 Sebrané spisy P. J. Šafaříka 1-3 (Praga 1862-1863, 1865)
 Spisy Pavla Josefa Šafaříka 1 (Bratislava 1938)

Omagii
 Universitatea Pavol Jozef Šafárik din Košice este numită după el.
 Gymnázium Pavla Jozefa Šafárika din Roznava este numit după el.
 O stradă din Novi Sad și o stradă din Belgrad sunt numite după el.
 Centrul cultural slovac Pavel Jozef Šafárik din Novi Sad.
 O stradă din Praga este numită după el
 Tornaľa este un oraș din sudul Slovaciei cu o populație majoritar maghiară, care a fost redenumit ca "Šafárikovo" între 1948 și 1992.

Adnotări
 (Safáry, Schaffáry, Schafary, Saf(f)arik, Šafarík, Szafarzik; în ; în ; în ; în ; în

Referințe

Surse

Nașteri în 1795
Decese în 1861
Cadre didactice universitare ale Universității Caroline din Praga
Istorici cehi
Filologi cehi
Poeți cehi
Filologi slovaci
Poeți slovaci

Pavel Jozef Šafárik


Die Anundsjö kyrka ist eine evangelisch-lutherische Kirche in Bredbyn im Bistum Härnösand, das zur Schwedischen Kirche gehört. Sie ist die Hauptkirche der Kirchengemeinde Anundsjö.

Kirchengebäude
Bei Ausgrabungen in den 1950er Jahren fand man die Reste einer Kirche aus dem 13. Jahrhundert, auf dem Friedhof der heutigen Kirche war mit einem großen Kreuz die damalige Position markiert. Die heutige Kirche wurde 1437 gebaut und zeigt Merkmale von mittelnordischer und spätmittelalterlicher Architektur. Der Bau besteht aus einem Langhaus, einem Waffenhaus und einer Sakristei. Der Eingang zur Kirche befindet sich im Waffenhaus. Das mittelalterliche Aussehen der Kirche ist trotz mehrerer Renovierungen erhalten geblieben. Anfang des 18. Jahrhunderts bekam die Kirche ihre heutige Kanzel, und Mitte des Jahrhunderts wurde der Innenraum weiß getüncht. Später wurde das Aussehen der Kirche von Per Zakrisson geprägt, einem örtlichen vielseitigen Bauern, Schnitzer und Baumeister. Der Glockenstapel von 1759 und die Sakristei von 1772 sind Beispiele seiner Arbeit.

Bei Malerarbeiten Mitte des 18. Jahrhunderts wurden die Wandbilder verdeckt, bei Ausbesserungsarbeiten 1952 wieder freigelegt, wobei nur ein kleiner Teil der Bilder erhalten geblieben ist. Bei den Restaurierungsarbeiten wurde Brot als Schwamm benutzt, da dies ein sehr schonendes Verfahren ist.

Vor dem Glockenstapel steht ein Monument, das 1959 zur 200-Jahr-Feier des Stapels errichtet wurde und an die Arbeit von Zakrisson erinnert.

Literatur
Våra kyrkor, Seite 610. Klarkullens förlag, Västervik 1990. ISBN 91-971561-0-8

Weblinks

 Webseite der Kirchengemeinde (schwedisch)
 Bilder der Kirche

Bauwerk in der Gemeinde Örnsköldsvik
Kirchengebäude in Västernorrlands län
Kirchengebäude der Schwedischen Kirche
Kirchengebäude in Europa

Anundsjö kyrka


جديدة المتن، هي بلدية(مديرية) ساحلية والعاصمة الإدارية لقضاء المتن في محافظة جبل لبنان. وهي منطقة صناعية مهمة في موقع مهم للنشاط التجاري والمصرفي. تقع جديدة المتن في الضواحي الشمالية لمدينة بيروت التي تضم منطقة بيروت الكبرى. تبلغ مساحتها حوالي 6 كيلومتر مربع وتتكون من ثلاث قرى: جديدة المتن والبوشرية وسد البوشرية ويبلغ عدد سكانها حوالي 160 ألف نسمة.  لديها خمسة أعضاء في المجلس البلدي، في حين أن البوشرية لديها تسعة، وسد البوشرية لديها سبعة،

علم الآثار

تم اكتشاف ثلاثة مواقع أثرية في منطقة جديدة المتن من قبل رهبان مسيحيين. اثنان من هذه الاكتشافات المميزة هي لأحجار العصر الحجري الحديث لحضارة القرعون.

الموقع الآثري الأول يقع على بعد:  شمال شرقي البلدة على الضفة اليسرى لنهر الموت. تم اكتشافه من قبل راهب يدعى راؤول ديسكريبس وعثر في الموقع على أدوات ومواد آثرية من عدة فترات بما في ذلك العصر الحجري القديم والعصر الحجري القديم الأوسط والعصر الحجري القديم الأعلى والعصر الحجري الحديث الثقيل. هذه المواد موجودة في جامعة القديس يوسف، متحف عصور ما قبل التاريخ اللبناني.

الموقع الآثري الثاني يقع على بعد:  شمال شرق حارة الشيخ على تباب منخفضة  يسار مجرى مائي بالقرب من طريق العامرية. تم العثور على مجموعة آثار من العصر الحجري الطباشيري القديم بواسطة أوغست بيرجي، بالإضافة إلى مجموعة متنوعة من الاحفوريات ومجموعة متنوعة من الآثار تم العثور عليها أيضًا في عين الشيخ.

الموقع الآثري الثالث يقع على قمة تلة مشجرة  شمال غرب العامرية على المنحدرات الجنوبية الغربية التي عثر عليها بيرجي أيضًا. لقد اكتشف نوع من ثقافة القرعون، وهو عبارة عن مجموعة عملاقة من الأحجار الضخمة، وكاشطات على الرقائق والمعاول الخشنة.

المراجع

أماكن مأهولة في قضاء المتن
أماكن مأهولة في لبنان
بيروت الكبرى
تجمعات مارونية في لبنان
مدن لبنان
مواقع أثرية في لبنان

جديدة (المتن)


Uzaktan kumanda elektronik cihazların, yaygın olarak televizyonların, kısa mesafelerde uzaktan kontrol edilebilmesini sağlayan parçasıdır.

Tarihçe
Uzaktan kumandanın ilk örneklerinden biri, 1898 yılında Nikola Tesla tarafından "Hareket Eden Araç Veya Araçların Mekanizmalarının Kontrolü İçin Cihaz Tekniği" ismi ile geliştirildi.

1903 yılında Leonardo Torres Quevedo, Telekino adlı tasarımını Paris Bilim Akademisi'nde deneysel bir gösteri ile tanıttı. Aynı yıl içinde Fransa, İspanya, Birleşik Krallık ve ABD'de cihazın patentini aldı. Telekino elektromanyetik dalgalarla iletilen komutları yerine getiren bir robottu. Telekino uzaktan kumanda alanında bir öncü ve dünyanın ilk radyo kontrol cihazı olarak kabul edilmektedir. Torres, 1906 yılında Bilbao Limanı'nda kralın ve büyük bir kalabalığın önünde bir botu sahilden uzaktan kumanda ile başarılı bir şekilde yönlendirdi. Daha sonra Telekino'yu mermi ve torpidolara uyarlamaya çalıştı ancak parasal sorunlar nedeniyle çalışmayı tamamlayamadı.

İlk uzaktan kumandalı model uçak 1932 yılında uçtu ve uzaktan kumanda teknolojisi yoğun olarak II. Dünya Savaşı süresince askeri amaçlarla kullanıldı. Bunun bir sonucu olarak Alman yapımı Wasserfall füzesi ortaya çıktı.

Televizyon kumandaları

İlk televizyon uzaktan kumandası 1950'lerin ilk yarısında Zenith Radyo Şirketi tarafından geliştirildi. "Lazy Bones" (Türkçe:"Tembel Kemikler") olarak anılan bu uzaktan kumanda televizyona bir kablo ile bağlanmıştı. Bu ağır uzaktan kumandayı daha kullanışlı hale getirmek için 1955 yılında "Flashmatic" denen kablosuz uzaktan kumanda geliştirildi. Flashmatic'in çalışma prensibi bir fotoelektrik hücre üzerine ışın demeti gönderilmesine dayanıyordu. Hücreler başka ışık kaynaklarından gelen ışıkla uzaktan kumandadan gelen ışını ayırt edemiyordu. Ayrıca kumanda ışınının tam olarak hücre üzerine doğrultulması gerekiyordu.

1956 yılında Robert Adler, "Zenith Uzay Kumandası" adıyla kablosuz bir uzaktan kumanda geliştirdi. Kanalı ve ses şiddetini değiştirmek için mekanik ve ses ötesi tekniğini kullanıyordu. Kullanıcı uzaktan kumanda üzerinde bir düğmeye bastığında mekanik olarak meydana gelen çarpma sesi (her bir kanal için farklı frekansta) televizyon tarafından tespit edilip kanalın değiştirilmesini sağlıyordu. Transistörün bulunması ve piezoelektrik kristalleri içeren uzaktan kumandaların geliştirilmesi ile bu teknik daha ucuz ve kullanılabilir hale geldi. Ancak kullanılan frekans insan kulağının duyabileceği ses seviyesinin üzerinde olmasına rağmen, bazı insanların sesleri duyabilmesi ve bundan rahatsız olması, ksilofon ve benzeri ses çıkaran aletlerin uzaktan kumanda ile aynı frekansta çalışabildiği ve istemsiz kanal değişikliklerine sebep olması gibi sorunlar bu tekniğin çok kullanışlı olmadığını ortaya koydu.

Televizyon kumandalarında daha fazla özellik arayışı, BBC'nin Ceefax teletekst servisini geliştirmesiyle 1970'lerin sonlarına doğru ortaya çıktı. O dönemdeki çoğu uzaktan kumanda sınırlı sayıda özellik sunuyordu. Bazen kumandalarda sadece dört tane tuş vardı: sonraki kanal, önceki kanal, ses yükseltme ve ses azaltma. Bu tür kontroller, üç basamaklı sayılarla ifade edilen teletekst sayfalarının ihtiyacını karşılamıyordu. Bir sayfanın görüntülenebilmesi için bir uzaktan kumandanın, sıfırdan dokuza rakam tuşlarına ve buna benzer başka kontrol tuşlarına ihtiyacı vardı. Başlangıçta kablolu olan teletekst kumandalarınının, kullanımın devam etmesiyle birlikte, kablosuz olmasına ihtiyaç duyuldu. Bu nedenle BBC mühendisleri, bazı televizyon üreticisi firmalarla görüşerek 1977-78 yıllarında daha çok özellik içeren ilk kablosuz uzaktan kumanda örneklerini geliştirdi. Bu şirketlerden bir tanesi olan ITT daha sonra kendi adıyla anılacak olan ITT kızılötesi iletişim protokolünü geliştirmişti.

Akıllı Kumanda
Televizyonlarda İnternet kullanımını daha kolay hale getirmeyi amaçlayan teknolojidir. Akıllı kumandalı tv modelleri Lg ve Samsung gibi firmaların öncü olduğu birçok tv modellerinde dahili olarak sunduğu kumanda çeşididir.

Özellikleri
Sesli komut özelliği

Mouse özellikli kullanım

Evrensel kumanda özelliği

Kaynakça

Uzaktan kumanda
Tüketici elektroniği
Televizyon
Elektronik cihazlar

Uzaktan kumanda


Eulàlia Grau, née le  à Terrassa est une artiste féministe espagnole contemporaine, connue pour son œuvre dénonçant les stéréotypes sociaux et de genre, notamment en Catalogne durant la dictature franquiste.

Biographie
Née à Terrassa en 1946, Eulàlia Grau a étudié les beaux-arts à Barcelone, le cinéma et le design avec notamment comme professeurs Pere Portabella, Alexandre Cirici et Josep Maria Carandell.

Artiste durant la dictature de Franco, elle décide de travailler sur des thèmes au contenu très politique et social, notamment à partir du collage, utilisant des photographies de la presse écrite pour alerter sur le pouvoir des médias, ainsi que par des sérigraphies et des montages.

Faisant fi de la censure du gouvernement fasciste, elle présente, par son art, un discours très critique dans un régime où les femmes sont réduites à leur rôle au foyer et à l'Église. Depuis la guerre d'Espagne les nationalistes ont annulé dès 1939 les droits des femmes acquis pendant la Seconde République, réprimant les mouvements artistiques féminins (Las Sinsombrero) et fermant les institutions telles que la Residencia de Señoritas, le Lyceum club feminino de Madrid et le Lyceum Club de Barcelone.

Dans ce contexte, Eulalià Grau, contemporaine de cet autoritarisme, cherche également à dénoncer par le biais de ses créations la violence du maintien de l'ordre dans l'État franquiste, la situation dans les prisons, l'exploitation des travailleurs et la spéculation foncière. Elle défend les luttes sociales dans la société capitaliste et continue son combat pendant la transition démocratique.

Connue également sous son seul prénom d'Eulàlia, elle est considérée dès les années 1970 comme l'une des pionnières de la lutte artistique contre les stéréotypes. Elle est contemporaine d'autres femmes artistes de l'époque, comme Esther Ferrer, Fina Miralles Nobell, Eugènia Balcells, Sílvia Gubern, Àngels Ribé et Olga Pijoan. Elle dénonce l'exploitation des femmes dans le milieu artistique, et plus généralement dans le monde du travail et au foyer. Son activisme féministe se retrouve très tôt, notamment en 1975 dans  (Inventons, nous aussi), puis en 1977, dans la célèbre œuvre  (Discrimination de la femme, 1977), aujourd'hui dans la collection du Musée national centre d'art Reina Sofía de Madrid.

Œuvres notables

 Etnografies (1972-1974) ;
 La cultura de la mort (1975) ;
 Cancionero de los hombres verticales y de los hombres horizontales (1975) ;
 ...Inventemos también nosotros... (1976) ;
 Vivendes...vivendes (1976-1977) ;
 Discriminació de la dona (1977) ;
 El cost de la vida (1977-1979) ;
 Les Setrilleres (1978) ;
 Orden público (1978) ;
 Per què? (1979) ;
 A Desarmament-desenvolupament (1979) ;
 Flic-Story. Historia de detectives (1979), sur Jacques Mesrine ;
 Klara (1983-1984) ;
 Me gustaría morir en un lugar donde nadie me viera. María (2012-2013).

Distinctions
 Prix de la Ville de Barcelone (2013)

Expositions
 1973 : Galerie Vinçon, Barcelone ;
 1974 : Madrid ;
 1976 : Barcelone ;
 1978 : Staatliche Kunsthalle, Berlin ;
 1979 : Fondation Joan-Miró, Barcelone ;
 1979 : Genève ;
 1980 : Conway Hall, Londres, Zagreb et Madrid (Palais de Velázquez) ;
 1981 : Musée des Beaux-Arts de Rouen ;
 1983 : Galerie Ars Viva Berlín ;
 1984 : Werkstatt Galerie, Munich ;
 1985 : Tokyo ;
 2010 : Cycle international d'expositions Feministische Avantgarde der 1970er-Jahre aus der Sammlung Verbund sur l'art féministe de la seconde moitié du  siècle, sur un projet de Gabriele Schor ;
 2013 : MACBA, Barcelone: Eulàlia Grau. Mai no he pintat àngels daurats (« Je n'ai jamais peint d'anges en or », rétrospective);
 2015-2016 : Tate Modern, Londres : The world goes pop (exposition de Etnografies).

Publications
 .

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .

Liens externes

Naissance à Terrassa
Plasticien espagnol contemporain
Artiste contemporain espagnol
Artiste conceptuel espagnol
Artiste d'installation
Collagiste espagnol
Art vidéo
Plasticienne
Artiste féministe
Féministe espagnole
Peintre catalan
Naissance en juin 1946
Antifranquiste catalan
Étudiant à l'EINA, Centre universitaire de design et d'art de Barcelone

Eulàlia Grau


Filip Maciejuk (3 de setembro de 1999) é um ciclista polaco membro da equipa Team Bahrain Victorious.

Trajetória
Em 2016 conseguiria proclamar-se campeão de Polónia júnior na prova contrarrelógio. Repetiria triunfo em 2017 na mesma prova. Em 2017 levar-se-ia também "A Coupe du President da Ville de Grudziadz", prova do circuito continental. Nesse mesmo ano também levar-se-ia o bronze na prova contrarrelógio juniors no Campeonato Mundial de Ciclismo em Estrada de 2017 de Bergen.

Palmarés
 2016
 Campeonato da Polónia Júnior Contrarrelógio

 2017
 A Coupe du President da Ville de Grudziadz
 Campeonato da Polónia Júnior Contrarrelógio
 3.º no Campeonato Mundial Contrarrelógio Júnior

 2018
 Carpathian Couriers Race
 1 etapa do Szlakiem Walk Majora Hubala

 2021
 2.º no Campeonato da Polónia Contrarrelógio
 L'Étoile d'Or, mais 1 etapa
 Carpathian Couriers Race, mais 1 etapa

Referências

Ligações externas

Ciclistas da Polónia
Naturais de Puławy

Filip Maciejuk


Cantábria — comunidade autónoma do norte de Espanha cujo gentílico é cântabro ou cantábrico
Dialeto cântabro — variedade da língua castelhana ou do asturo-leonês
Cântabros — conjunto de povos da Antiguidade que vivia no que é hoje a Cantábria e áreas vizinhas

Cântabro


La Guerra de Cabo Frío (en portugués: Guerra de Cabo Frio) fue un conflicto bélico sucedido durante la colonización de Brasil entre los colonos portugueses y sus aliados indígenas contra la Confederación de los tamoios y los colonos franceses en la costa oriental de la Capitanía de Río de Janeiro.

En 1575, tras veinte años de dominio, el gobernador de la capitanía, Antônio Salema, reunió en la bahía de Guanabara, con las vecinas capitanías de São Vicente y de São Tomé un poderoso ejército de 400 lusitanos con un contingente de 700 a 1.700 indios aliados con el objetivo de exterminar a los tamoios y expulsar a los franceses.

La tropa avanzó tierra y por mar hacia Cabo Frío donde se ubicabas las últimas posiciones de sus enemigos. Los combates se iniciaron en la región conocida actualmente como Tamoios. Tras un asedio y posterior asalto la principal fortaleza defensiva, la villa fortificada del cacique Japuguaçu (la principal de los indígenas) cayó, siendo muertos o esclavizados 500 guerreros. El cacique pidió permanecer ahí lo que se le permitió.

Los portugueses continuaron su campaña atacando los pueblos de la región, unos 2.000 nativos murieron y 4.000 fueron esclavizados. Los colonos tuvieron mucho cuidado de separar a los hombres de las mujeres y a los padres de los hijos, haciendo desaparecer a los tupinambás como pueblo. Los nativos de los pueblos del interior al saber de lo que les venía encima huyeron de sus tierras y se refugiaron en la Sierra del Mar (Serra do Mar).

Desde entonces la costa entre Macaé y Saquarema se volvió un desierto humano, solo usada transitoriamente por los indios goitacases para la cacería y la pesca. Tras la expulsión de los franceses se estableció un bloqueo naval con base en São Sebastião do Rio de Janeiro para impedir cualquier otro intento de colonización de alguna potencia europea rival.

Sin embargo, se debe mencionar que entre 1580 y 1640 con la Unión Ibérica Portugal permaneció subordinado al Imperio español y el puerto de Araruama fue nuevamente frecuentado por piratas y corsarios franceses, ingleses y holandeses que también intentaran establecer sus propias colonias para dominar el rico comercio de madera brasileña aunque serán expulsados una y otra vez por los lusitanos.

Bibliografía
 Pedro Ceinos (1992). Abya-Yala: escenas de una historia india de América. Madrid: Miraguano Ediciones, ISBN 84-7813-104-3.
 Francisco Adolfo de Varnhagen (Visconde de Porto Seguro). História geral do Brasil: antes da sua separação e independência de Portugal. Volumen I. São Paulo: Edições Melhoramentos, 1948.
 Hernâni Donato (1996) [1986]. Dicionário das batalhas brasileiras. São Paulo: IBRASA. ISBN 85-348-0034-0.

Referencias

Enlaces externos

Guerras de Portugal
Guerras de Brasil
Guerras del siglo XVI
Conflictos en 1575

Guerra de Cabo Frío


Un outil à main est un outil qui est actionné à la main plutôt qu' à l'aide d'un moteur. Catégories d'outils à main comprennent des clés, pinces, cutter, outils de frappe, ciseaux, tournevis, étaux, serre-joint, cisailles, scies, perceuses et couteaux.

Les outils d'extérieur tels que les fourches, les sécateurs et les râteaux sont aussi des outils à main. Les outils électroportatifs ne sont pas considérés comme des outils à main.

Histoire
Les outils à main sont utilisés par les humains depuis l'âge de pierre, où les pierres étaient utilisées pour couper et frapper. Au cours de l'Âge du bronze, les outils étaient fabriqués en coulant des alliages de cuivre et d'étain. Les outils en bronze étaient ainsi plus tranchants et plus durs que ceux en pierre. Au cours de l'Âge du fer, ce métal a remplacé le bronze et les outils sont devenus encore plus solides et durables. Les Romains ont développé au cours de cette période des outils similaires à ceux produits aujourd'hui. Depuis la révolution industrielle, la fabrication d'outils autrefois artisanale est devenue presque en totalité industrielle.

Notes et références

Articles connexes

Articles connexes
 Outil de coupe
 Outil de jardin
 Instrument chirurgical

Liens externes

Outil manuel

Outil à main


Većeslav Kavedžija, hrvatski košarkaš i košarkaški trener. Igrao košarku za Lokomotivu iz Zagreba s kojom je 1971./72. osvojio Kup Radivoja Koraća. Poslije igrače okrenuo se trenerskoj karijeri. Angažman je našao u Africi u Ruandi, gdje vodi mušku reprezentaciju. Kavedžija je preporučio Ruanđanima hrvatske stručnjake kad su se nogomenti djelatnici iz Ruande ponovo su tražili trenera s prostora bivše Jugoslavije. Preko Kavedžije mjesto izbornika ruandske reprezentacije dobio je Josip Kuže.
Prije Afrike u kojoj je radio od 2007. do 2009. radio je u Bjelorusiji gdje je vodio prvoligaša Avtozavodec-Jenti iz Minska.

Sezone 1982./83. vodio je ŽKK Monting iz Zagreba s kojim je osvojio naslov prvaka Jugoslavije.
U Hrvatskoj je 2000-ih vodio ŽKK Gospić, preuzevši mjesto trenera od Vlade Brkljačića.
Na Fakultetu za fizičku kulturu u Zagrebu diplomirao na korfballu i njegovoj primjeni u športskoj rekreaciji.

Izvori

Hrvatski košarkaši
Hrvatski košarkaški treneri
Košarkaši Cibone Zagreb

Većeslav Kavedžija


(22467) Koharumi ist ein Hauptgürtelasteroid, der 1997 von Takao Kobayashi, einem japanischen Amateurastronomen, in Oizumi entdeckt wurde.

Weblinks

Hauptgürtelasteroid unter 50 km Durchmesser
Vesta-Familie

(22467) Koharumi


جيوفاني مارتشيزي  (مواليد 17 أكتوبر 1984 في كالتانيسيتا - إيطاليا) لاعب كرة قدم إيطالي يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى كاتانيا الإيطالي منذ 2009 في مركز الظهير الأيسر .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من كالتانيسيتا
أظهرة كرة قدم
لاعبو الدوري الإيطالي
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثالثة
لاعبو تورينو
لاعبو جنوى
لاعبو الدوري الإيطالي الدرجة الثانية
لاعبو ساليرنيتانا
لاعبو كرة قدم إيطاليون
لاعبو كرة قدم من صقلية
لاعبو كييفو فيرونا
لاعبو منتخب إيطاليا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إيطاليا لكرة القدم للشباب
لاعبو نادي تريفيزو
لاعبو نادي كاتانيا
مدربو كرة قدم إيطاليون
مواليد 1984
مواليد في كالتانيسيتا
مدربو منتخب صقلية لكرة القدم

جيوفاني مارتشيزي