සත්‍යයේ ජේසු සමිඳාණන්ගේ සභාව යනු 1917 වර්ෂ‌යේ චීන‌යේ බෙයිජින් නුවර ආරම්භ වූ සෛවරී සභාවකි. වර්තමාන‌යේ ලොව රටවල් 45ක් පුරා විසිර ඇති එහි සමාජිකත්වය මිලියන 1.5ක් වෙයි. මෙම සභාව විසිවන ශතවර්ෂ‌යේ දී කිතුනු ශාසන‌යෙහි මතු වූ ප්‍රො‌තෙසතන්ත නිකායන්ට අයත් වූ පෙන්ත‌කොස්ත සභා හෙවත් ශුදාත්මදානී සභාවන් ඝන‌යේ ලා සැලකේ. ඉන්දියාවෙහි 1932 වර්ෂයේ දී මේ සභාව ආරම්භ විණ. නත්තල සහ පාස්කුව මෙකී සභාවන්හි පවත්වනු නොලැබේ.

සභාව විසින් පිළිගන්නා වූ මුලීක ධර්මනියාමක දසය
1.ශුද්ධාත්මයාණන් වහන්සේ:
"වෙනත් භාෂා කථා කිරීමෙන් ඔප්පු වන සේ ශුද්ධාන්මය ලබා ගනීම, දෙවියන් වහන්සේගේ රාජධනියට තිබෙන අපේ උරුමය සහතික කරයි."

2.බෞතීස්ම කිරීම:
"ජලයේ බෞතීස්ම කිරීම යනු පවු සමා කිරීමේ හා නවජීවය ලබා දීමට කරන චාරිත්‍රයකි. බෞතීස්මය සිදුකරන්නේ ස්වභාවික ගලායන ජලයේය. ගංඟා ඇල, දොළ හා මුහුද මීට උදාහරණ වේ. ජේසුස් ක්‍රිස්තුස් වහන්සේගේ නාමයෙන් බෞතීස්මය සිදුකරනු ලබන්නේ කලින් බෞතීස්මය ලබා ඇති අයෙකු විසිනි. බෞතීස්මය ලබන තැනැත්තා හිස නමා සම්පූර්ණයෙන් ජලයේ ගිලිය යුතුය."

3.පාද දෝවනය:
"පා සේදීමේ චාරිත්‍රය පුද්ගලයෙකුට ජේසුස් වහන්සේ සමග එක් වීමට අවස්ථාව ලබාදේ. තවද එය පුද්ගලයෙකුට ආදරය ශුද්ධවූබව හා මානුශිකත්වය තිබිය යුතු බව නිතර මතක් කරයි. ජල බෞතීස්මය ලැබූ සියලුදෙනාම ජේසුස් ක්‍රිස්තුස් වහන්සේගේ නාමයෙන් පා සේදීමද ලැබිය යුතුය. අනෙ‍්‍යාන්‍ය පා සේදීමද සුදුසු අවස්ථා වල සිදුකරනු ලබයි."

4.ශුද්ධ වූ සහභාගීත්වය:
"යේසුස්තුමාගේ මරණය ශුද්ධවු සහාව ව්සින් සමරනු ලබයි. එමගින් අපට ශක්තිය ලබාෙදනවා අපෙග් උතුමාණණ්ෙග් රැධිරය හා මාංශ අනුෙමා්දෙයන් කරන්නාවු ඔහු සමග ගණුෙදනුෙව් ෙයදිම මගින් අමරණිය ජිවයක් කරා ලගා ව්මට හැකිය. අපෙග ශුද්ධවු ආගමික එකමුතුව ඉක්මනින් පැවැත්ව්ය යුතුය. ෙමම ශුද්ධව සහාව සදහා ෙයාදා ගනු ලබන්ෙන් මුහුන් ෙනාෙයදු පාන් සහ ම්දි යුෂය.් "

5.සබත් දිනය:
"සබත් දිනය වන සතියේ සත් වන දිනය (සෙනසුරාදා) දෙවියන් වහන්සේගේ ආශිර්වාදයෙන් ශුද්ධ වූ දිනයකි. දෙවියන් වහන්සේගේ නිර්මාණයේ ආරම්භයේ විශිෂ්ඨත්වයේ හා ගැලවීමේ හා නැවත උපදින ජීවිතයේ සදාකාලික සැපත පතා මෙම දිනය සමරනු ලබයි."

6.ජේසුස් ක්‍රිස්තුස් වහන්සේ:
"මාංශගතවූ වාක්‍යයාණෝ, ජේසුස් ක්‍රිස්තුන් වහන්සේ, පව්කාරයන් මුදවා ගැනීම සඳහා කුරුසිය මත දිවි පුදා, තුන්වන දිනයේදී උත්ථානය වී, ස්වර්ගාරෝහණය වූ සේක. එතුමාණෝ මනුෂ්‍ය වර්ගයාගේ එකම ගැලවුම්කාරයාද, පොළොවෙහිත් ස්වර්ගයෙහිත් මැවුම්කරුද, සහ එකම සත්‍යවූ දෙවියන්වහන්සේද වෙයි."

7.ශුද්ධ වූ බයිබලය:
"දෙවියන්වහන්සේගේ මුවින් නිකුත් වූ දේව වාක්‍යය අඩංගු ශුද්ධ බයිබලය, පැරණි හා නව තෙස්තමේන්තු (සුභාරංවි) වලින් සමන්විත, එකම සත්‍ය ලියවිල්ල වන අතර, ක්‍රිස්තියානි දිවි පැවැත්මෙහි පදනමද වෙයි."

8.ගැළවීම/මිදීම:
"දෙවියන්වහන්සේගේ කරුණාව මගින් ගැලවීම ලබා දෙන්නේ ඇදැහීම තුලිනි. අදහන්නන් ශුද්ධත්වය ලබා ගනීමටත්, දෙවියන්වහන්සේට උපහාර කිරීමටත්, මනුෂ්යත්වයට ආදරය කිරීමටත්, ශුද්ධාත්මය මත විශ්වාස තබිය යුතුය."

9.පල්ලිය:
"ෙද්වස්ථානය ස්ථාපනය සිදු වුෙය් අතිඋතුමි ෙය්ෂුස්(ෙජ්සුස්) තුමාෙග් ශුඳ්ධවු අධ්යාත්මය් තුලින්් ලඛාගත් "උත්තානය සහ ජිවනය" තුලිනි. එය ෙගාඞනැගුෙන් අෙපා්න්තුලු තුමාෙග් කාලෙය්ය."

10.අවසන් විනිශ්චය:
"යේසුස් වහන්සේගේ දෙවැනි පැමිණීම සිදුවන්නේ ඔහු අවසාන දින ස්වර්ගයෙන් පහත් වී ලොව නිශ්චය කරන අවස්ථාවේදීය: ධාර්මිෂ්ඪ පුද්ගලයන්ට සදාකාලීන ආයුෂ ලැබෙන අතර දුශ්ඪයන් සදාකාලීනව නිරයට පත් වේ."

කිතු දහම

සත්‍යයේ ජේසු සමිදාණන්ගේ සභාව


Metropolitan State Hospital is an American public hospital specializing in psychiatric care for those with mental health concerns, located at 11400 Norwalk Blvd in the city of Norwalk in Los Angeles County, California. As of August 2016 it had 780 patients.

Services
The hospital is operated by the California Department of State Hospitals. Currently it admits four different types of categories for patient intake. The four categories being; incompetent to stand trial (PC 1370), offender with a mental health disorder (PCS 2962/2972), not guilty by reason of insanity (PC 1026), and conservatorship Lanterman-Petris-Short (LPS) Act. The hospital is unique among state facilities serving the mental health patients in that it admits a large proportion of acutely ill psychiatric patients resulting in a rapid turnover rate and a shorter length of stay.

From the 1980s to 1990's, the facility had an Intensive Treatment and Research Unit, which was a male inpatient facility for chronically ill persons with mental disabilities, and was co-sponsored by Metropolitan State Hospital and the University of California, Irvine School of Medicine. The program was a major component of research conducted by the two institutions with the treatment focus directed toward the chronically refractory and treatment-resistant patient.

Specific patient programming utilizes individual and group therapy, occupational and rehabilitation therapies and the management of social and financial problems by developing linkages back to the community. Basic treatment services include psychiatry, psychology, social services, rehabilitation therapies, medical, nursing, pharmacy, dietary, etc.

History

In June 1913, based on a study by a group of Los Angeles County Psychiatrists who had projected a need for a Los Angeles area hospital, Governor Hiram Johnson signed Senate Bill No. 739 on June 7, 1913 appropriating authority and funds to create a second state hospital in Southern California for the reception and treatment of California's increasing population of persons with psychiatric disabilities.  Three potential sites for the new facility were considered: Beverly Hills, Signal Hill, and Norwalk. The decision to place the hospital in Norwalk was prompted primarily because of its location, with easy access to good roads and railroad service. At its largest, the hospital had a total of 392.30 acres.

The hospital was self-sufficient in its early days. A dairy, garden, pigs, and cows produced income and food products that could be used by the staff and patients. The farm also kept food costs at a minimum, at a time when milk prices alone had increased from 17 cents per gallon in 1916 to 32 cents in 1918 due to the ongoing war.

As the area around the hospital became developed after World War II and the city of Norwalk grew around it, many changes have taken place.  The biggest change in patient care has come from the development of psychotropic medications, increased therapies and new community standards. The hospital has since consolidated its grounds and facilities of tudor styled dormitories into its present .

In 1975, the hospital was the subject of a black-and-white documentary from film makers Richard Cohen and Kevin Rafferty titled Hurry Tomorrow, which alleged coercive drugging of patients with the sedatives Chlorpromazine and Prolixin. In December, 1976 The CBS Evening News with Walter Cronkite ran a story about patient deaths at Metropolitan and Camarillo State Hospitals, and the story featured scenes from Hurry Tomorrow.

Accreditation
Metropolitan State Hospital is accredited by the Joint Commission (formerly the Joint Commission for the Accreditation of Healthcare Organizations) and certified by the Healthcare Finance Administration. Accreditation is a voluntary process.  Medical and psychiatric facilities across the country must request to be surveyed with results evaluated against nationally recognized standards of care.

References

External links

This hospital in the CA Healthcare Atlas A project by OSHPD

Hospitals in Los Angeles County, California
Psychiatric hospitals in California
Norwalk, California

Metropolitan State Hospital (California)


Taubenbach ist ein Ortsteil der Kreisstadt Saalfeld/Saale im Landkreis Saalfeld-Rudolstadt in Thüringen.

Lage
Der Ortsteil Taubenbach liegt südlich von Schmiedefeld in einem Nebental bei Lichte. Die Bundesstraße 281 führt durch Schmiedefeld und am Ortsteil Taubenbach vorüber. Über die Landesstraße 1098 Richtung Gräfenthal ist eine weitere Verkehrsmöglichkeit.

Geschichte
Die ursprünglich Lubenbach genannte Waldarbeiter und Bergmannssiedlung wurde 1394 erstmals urkundlich genannt, die Schreibweise Taubenbach erfolgte ab  1552. Im Jahr 1438verkauften die Wettiner diesen Teil ihres Herrschaftsgebietes an die Reichserbmarschälle von Pappenheim, ohne die Lehenshoheit aufzugeben. Deren Gräfenthaler Linie endete mit dem Tod von Christoph Ulrich von Pappenheim am 19. Dezember 1599. 1621 verkauften sie die Herrschaft wieder an das Haus Wettin. Das Amt Gräfenthal fiel erst an das Herzogtum Sachsen-Altenburg, nach der Erbteilung 1680 an Sachsen-Saalfeld. Der Verwaltungssitz des zugehörigen Amtes Gräfenthal befand sich auf der Burg Wespenstein.

Neben der Land- und Forstwirtschaft war im 19. Jahrhundert in der Region die Herstellung von Holzspielzeug, Glas und Porzellan bedeutsam. Die Gründung der Taubenbacher Porzellanfabrik erfolgte 1840 durch den einheimischen Unternehmer Carl Moritz.
Die Firma spezialisierte sich noch im ausgehenden 19. Jahrhundert auf die Fertigung von Puppenköpfen für Sonneberger Puppenmanufakturen.

Ende des 19. Jahrhunderts wurde das Projekt einer Eisenbahnlinie von Sonneberg nach Probstzella in Auftrag gegeben. Der Bau des 14,6 km langen nördlichen Gleisabschnittes von Probstzella nach Taubenbach wurde im November 1896 durch die Königliche Eisenbahndirektion Erfurt der Preußischen Staatsbahn in Angriff genommen. Am 15. Oktober 1898 wurde der Streckenabschnitt bis Taubenbach in Betrieb genommen, die anschließenden 1,6 km bis Bock-Wallendorf am 18. Januar 1899. Hier waren es neben der Porzellanindustrie vor allem die Schmiedefelder Eisenerzgruben, von der Maximilianhütte Unterwellenborn 1888 erworben, die Transportbedarf mit der Eisenbahn hatten. Bis zur Schließung der Eisenerzgrube im Dezember 1972 wurden rund 8,5 Millionen Tonnen Chamositerz auf der Strecke abtransportiert. Diese Bahnstrecke wurde von Einheimischen wegen der Anbindung der Porzellanfabrik Carl Moritz in Taubenbach (1848 bis 1939) und der Erzgruben der Maxhütte Unterwellenborn in Schmiedefeld auch Max-und-Moritz-Bahn genannt.

Die Eingemeindung nach Schmiedefeld erfolgte am 1. Juli 1950; die Orte sind seitdem zusammengewachsen. In dem Ortsteil wird unter anderem durch die Deutsche Foamglas GmbH Schaumglas hergestellt. Vorgänger des Unternehmens war der um 1962/1963 gegründete VEB Schaumglas Taubenbach (Trisola) der ab 1963 etwa 1250 Tonnen Schaumglas jährlich produzieren sollte.

Zum 1. Januar 2019 kam Taubenbach im Zuge der Eingemeindung von Schmiedefeld zur Stadt Saalfeld/Saale.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort im Landkreis Saalfeld-Rudolstadt
Geographie (Saalfeld/Saale)
Ersterwähnung 1394
Gemeindeauflösung 1950
Ehemalige Gemeinde (Landkreis Saalfeld-Rudolstadt)

Taubenbach (Saalfeld)


Sezonul 1980-1981  este sezonul în care echipa gălățeană mai rămâne în liga I, căci următoarele două sezoane le vor evolua în Liga a-II-a cel puțin până în 1983-1984, echipa joacă pentru penultima dată cu numele de FCM Galați doar sezonul viitor va mai avea dreptul să folosească acest nume pe care l-a obținut în 1974-1975 în urma unei reorganizări în fotbalul gălățean la acea vreme. În 1982-1983 apare pentru prima dată denumirea de Dunărea CSU Galați! dacă până în 1981-1982 cele două echipe CSU Galați și FCM Galați aveau încă activitate separată acest lucru nu s-a mai întâmplat însă din 1982-1983.

Echipă

Echipă

Transferuri

Sosiri

Plecări

'''Clasamentul după 34 de etape se prezintă astfel:

Sezoanele echipei Dunărea Galați

Sezon

Seria II

Rezultate

Rezultate

Sezon intern

Dunărea Galați în sezonul 1980-1981


Oliver Patric Neuville   fæddur 1. maí 1973 er þýskur fyrrverandi knattspyrnumaður, sem spilaði m.a fyrir Hansa Rostock, Bayer 04 Leverkusen og Borussia Mönchengladbach á ferlinum.

Schweinsteiger spilaði í 5 ár með Bayer 04 Leverkusen, og komst með félaginu í úrslitaleik í meistaradeild evrópu.

Schweinsteiger, Bastian
Fólk fætt árið 1973

Oliver Neuville


El condado de Requena es un título nobiliario español creado el 6 de octubre de 1627 por el rey Felipe IV a favor de Juan de Acuña y Urríes, comendador de la villa de Pozuelo.

Su denominación hace referencia a la localidad de Requena de Campos, en Tierra de Campos, (Palencia).

Señorío de Requena

 Gómez Manrique de Lara (1356-1411), I señor de Requena, adelantado mayor de Castilla, hijo natural de Pedro Ruiz Manrique de Lara y Leyva, VI señor de Amusco y III señor de Treviño.
 Casó con Sancha de Rojas y Guevara, señora de Santa Gadea, viuda de Juan Duque e hija de Ruy Díaz de Rojas y Mencía de Guevara. Ambos fueron benefactores del Real monasterio de Nuestra Señora de Fresdelval. Le sucedió su hija:

 Elvira Manrique de Lara y Rojas (m. c. 1464), II señora de Requena.
 Contrajo matrimonio con Juan Rodríguez de Rojas (m. antes de 1457), señor de Poza de la Sal, hijo de Diego Fernández de Córdoba y de Sancha García de Rojas, señora de Poza. Le sucedió su hijo:

 Gómez Rodríguez de Rojas (m. después de 1480), III señor de Requena.
 Casó con Isabel de Carvallar (m. 6 de diciembre de 1460), dama de la reina Juana de Portugal, y fueron padres, entre otros, de Antonio de Rojas Manrique, obispo de Mallorca, de Palencia, de Burgos, arzobispo de Granada y Patriarca de las Indias Occidentales. Sucedió en el señorío, su hijo:

 Juan Rodríguez de Rojas (m. ca. 1492), IV señor de Requena.
Casó con su tía, prima tercera de su padre, Catalina Manrique de Lara, hija natural legitimada de Juan Manrique de Lara y Castilla, arcediano de Valpuesta.

 Gómez de Rojas Manrique de Lara, V señor de Requena, quien murió sin sucesión. Sucedió su hermana:

 Ana de Rojas y Manrique de Lara (m. Toro, 15 de octubre de 1548), VI señora de Requena y fundadora del monasterio de Santa Ana en Toro donde recibió sepultura.
 Contrajo un primer matrimonio con su primo en cuarto grado, Pedro de Velasco y Manrique de Lara (m. 1512), I señor de Villerías, hijo de Pedro de Velasco y Carrillo de Mendoza, II señor de Salinas del Río Pisuerga y Casas del Carrión, y de su segunda esposa, Isabel Manrique de Lara y Enríquez de Ribera.
 Casó en segundas nupcias con Juan de Acuña Portocarrero (m.  Toro, 6 de febrero de 1553), III señor de Pajares de los Oteros, capitán general de Rosellón, Maestresala del rey Felipe II, comendador de Malagón en la Orden de Calatrava, hijo de Pedro de Acuña y María de Sosa Portocarrero y viudo de Blanca Manrique de Lara. Sucedió su hijo del segundo matrimonio:

 Juan de Acuña Portocarrero y Rojas (m. Toro, 29 de septiembre de 1582), VII señor de Requena.
 Casó con Isabel de Ulloa, hija de Juan de Ulloa y Sarmiento y Guiomar Tavera. Sucedió su hijo:

 Pedro de Acuña y Ulloa (Toro, 1557-Toro, 4 de septiembre de 1592),  VIII señor de Requena y V señor de Pajares.
 Contrajo matrimonio en Nápoles con Ana de Urríes, hija de Juan de Urríes, caballero de la Orden de Santiago, y de su prima Juana de Urríes. Padres del I conde de Requena.

Historia de los condes de Requena

 Juan de Acuña y Urríes (m. Toro, 7 de junio de 1631), I conde de Requena.
 Casó en primeras nupcias con su prima Josefa de Acuña, señora de Villafañe, Begellina, Castrotierra y Castro de Vega, hija de José de Acuña, señor de Villafañe, y de Juana de Acuña, señora de Matadión.  Contrajo un segundo matrimonio con Isabel Bravo de Acuña, sobrina de su primera mujer e hija de Luis Bravo de Acuña, virrey de Navarra, y de María de Zubiaurre e Irive. Sucedió su hijo del segundo matrimonio:

 Antonio Manuel de Acuña (m. 1647), II conde de Requena,  vizconde de Barrio, regidor de Toro,
 Soltero, sucedió su primo segundo, hijo de Juan José de Acuña, señor de Tabladillo, hijo, a su vez, de Diego de Acuña y Ulloa, hermano del VIII señor de Requena.

 Diego Fernando de Acuña (m. Barcelona, 29 de diciembre de 1713), III conde de Requena, vizconde de Barrio, mayordomo de Carlos II y su gentilhombre de cámara sin ejercicio.
 Casó el 6 de mayo de 1668, en el Palacio Real de Madrid, con Gaspara María de Fonseca y Medrano, III marquesa de Lapilla, grande de España. Al ser el último varón de esta línea y haber fallecido sin dejar descendencia, a partir de él, sucedieron en el condado los descendientes de Ana de Acuña y Ulloa, hermana del VIII señor de Requena. Sucedió su sobrino, hijo de su hermana Antonia de Acuña y Vela y de Juan Gaytán de Ayala y Guzmán:

 Manuel Gaytán de Ayala y Acuña (m. c. 1744), IV conde de Requena.
 Sucedió su primo en 1713:

 Joaquín del Águila Vázquez de Coronado Acuña y Toledo, V conde de Requena, señor de Solosancho, Robledillo y Baterna, de Pajares de los Oteros, de la mitad de las Tercias de Toro, regidor perpetuo de Toro y de Ávila, hijo de Pedro del Águila y Acuña de Toledo, IV marqués de Villaviciosa, y de Francisca-Felipe Vázquez de Coronado.
 Casó el 3 de mayo de 1722, en Madrid, con María Manuela Estefanía de Acuña y Vázquez de Coronado (Madrid, 26 de diciembre de 1698-15 de abril de 1723), hija de Joaquín José de Acuña y Figueroa, II marqués de Escalona y de Casafuerte, y de su primera esposa, Isabel María Vázquez de Coronado.

 Ana María del Águila y Vázquez de Coronado (n. Ávila, 6 de agosto de 1689), VI condesa de Requena.
 Casó el 30 de agosto de 1707, en Salamanca, con Joaquín Gregorio Bejarano y Girón (1689-1741), VII marqués de Sofraga, caballero de la Orden de Alcántara y señor de Orellana de la Sierra. Sucedió su hijo:

 Vicente Antonio Bejarano del Águila Girón y Vázquez de Coronado, VII conde de Requena, VIII marqués de Sofraga y VII marqués de Villaviciosa.
 Casó con María de Arocha de Vera. Sin descendencia, sucedió su hermano:

 Domingo Bejarano del Águila Girón y Vázquez de Coronado, VIII conde de Requena, IX marqués de Sofraga, VIII marqués de Villaviciosa y marqués de Coquilla.
 Casó con Rosalea Douché. Sin descendencia, sucedió su hermana:

 María Francisca Bejarano del Águila Girón y Vázquez de Coronado (m. 11 de marzo de 1811), IX condesa de Requena, IX marquesa de Villaviciosa, X marquesa de Sofraga, VIII marquesa de Coquilla, condesa de Montalvo y vizcondesa de Monterrubio.
 Casó, el 10 de diciembre de 1747, con Vicente María de Vera y Ladrón de Guevara, VII conde y I duque de la Roca, grande de España VII conde del Sacro Romano Imperio, caballero de la Orden del Toisón de Oro, consejero de Estado y académico de la Real Academia Española y de la Real Academia de Historia. Sucedió su hijo en 1785:

 Vicente Javier de Vera de Aragón y Bejarano, X conde de Requena conde de Montalvo y del Sacro Romano Imperio, teniente general de los reales ejércitos, caballero de la Orden de Santiago, administrador de la encomienda de Galizuela de la Orden de Alcántara, gentilhombre de Cámara del rey, etc.
 Casó con María Ana Nin de Zatrillas y Sotomayor, VI duquesa y señora de Sotomayor, grande de España, condesa de Crecente, condesa del Castillo, marquesa de Tenorio, etc. Le sucedió su hija:

 María Teresa de Vera de Aragón y Nin de Zatrillas (Madrid, 15 de febrero de 1798-Madrid, 28 de diciembre de 1855), XI condesa de Requena, II duquesa de la Roca, marquesa de Coquilla, XI marquesa de Sofraga, X marquesa de Villaviciosa, condesa de Crecente, IX condesa de Montalvo y condesa del Sacro Romano Imperio.
 Casó, el 28 de abril de 1819, con Juan Gualberto del Alcázar y Venero Bustamante, VI marqués del Valle de la Paloma y senador vitalicio (1846-1848). Le sucedió su hijo:

 Vicente Ferrer del Alcázar y Vera de Aragón (Madrid, 10 de febrero de 1820-25 de julio de 1878), XII conde de Requena, III duque de la Roca, XII marqués de Sofraga, VII marqués del Valle de la Paloma, XI marqués de Villaviciosa, VII marqués de Tenorio y caballero de la Orden de Alcántara.
 Casó, el 25 de agosto de 1841, con María de la Concepción de Nero y Salamanca (m. 1889). Le sucedió su hijo en 1857:

 Vicente del Alcázar y Nero (San Juan de Puerto Rico, 1842-Sare, Francia, 1875) XIII conde de Requena, XIII marqués de Sofraga y diputado por Ávila en 1871.
 Sin descendientes, sucedió su hermano en 1879:

 Santiago del Alcázar y Nero (Madrid, 10 de septiembre de 1846-París, 30 de noviembre de 1891), XIV conde de Requena, XIV marqués de Sofraga, IV duque de la Roca, marqués de Tenorio, marqués del Valle de la Paloma,  senador por derecho propio.
 Sin descendientes, sucedió su hermana en 1892:

 María de la Concepción del Alcázar y Nero (San Juan de Puerto Rico, 11 de enero de 1843-Madrid, 2 de septiembre de 1920), XV condesa de Requena, XV marquesa de Sofraga, marquesa del Valle de la Paloma, XI marquesa de Tenorio. y condesa de Montalvo.
 Casó, el 17 de enero de 1870, con Fermín del Collado y Echagüe (1844-1912), II marqués de la Laguna, grande de España, I vizconde de Jarafe, senador por derecho propio, maestrante de Zaragoza, gran cruz de Carlos III, gentilhombre de cámara con ejercicio y servidumbre, hijo de José Manuel Collado y Parada, I marqués de la Laguna y ministro de Hacienda y Fomento, y de su esposa Leocadia de Echagüe y Aracues.

  María de la Gloria del Collado y del Alcázar (Madrid, 20 de octubre de 1878-San Sebastián, octubre de 1949), XVI condesa de Requena desde 1898.
 Casó el 26 de noviembre de 1904, en Madrid, con Rafael de Reynoso y Queralt (1879-1922), X conde de Fuenclara, grande de España, IX marqués del Pico de Velasco de Angustina, XII marqués de Taracena, senador por derecho propio, caballero de la Orden de Calatrava y maestrante de Zaragoza. Sin descendencia.

 Rehabilitado en 1985 por

 María del Carmen Eugenia Fitz-James Stuart y Gómez-Pablos (n. 28 de febrero de 1945), XVII condesa de Requena y marquesa del Valle de la Paloma desde 1952, hija de Fernando Alfonso Fitz-James Stuart y Saavedra, XVII duque de Peñaranda de Duero, XII conde de Montijo, grande de España y XIII marqués de Valderrábano, y de su esposa, Isabel Gómez-Pablos y Ruiz de Villegas.
 Casó con Javier de Soto y López-Dóriga, caballero de la Real Maestranza de Caballería de Granada. Padres de Eugenia, Javier y Jacobo de Soto y Fitz-James Stuart.

Notas

Referencias

Bibliografía

Requena
Condados creados por Felipe IV

Condado de Requena


Ela e Eu é um filme de drama brasileiro de 2022, dirigido por Gustavo Rosa de Moura e escrito pelo próprio diretor em parceria com Leonardo Levis e Andréa Beltrão, atriz que também protagoniza o filme no papel de Bia, uma mulher que passa vinte anos em coma e acorda subitamente, tendo que reaprender a viver e conviver com sua família. O filme conta ainda com Eduardo Moscovis, Mariana Lima, Lara Tremouroux e Karine Teles no elenco.

Enredo
O momento mais crucial da vida de Bia (Andrea Beltrão) é também aquele que determinará sua existência dali em diante: durante o parto de sua filha, ela entra em coma e permanece assim por mais de duas décadas. Carol (Lara Tremouroux) passa sua infância e adolescência sem conhecer a mulher que a trouxe ao mundo, mesmo que essa tenha estado próxima durante todo esse tempo. Bia permanece no quarto de hóspedes, nem viva, nem morta, sendo cuidada, alimentada, tratada e preservada com total dedicação pela família e pela cuidadora Sandra (Karine Teles). No entanto, gradualmente, ela deixa de ser a pessoa que sempre foi para aqueles ao seu redor. Transforma-se em um objeto, uma planta, algo que é reconhecido, mas cujas necessidades são limitadas.

Quando a esperança havia se dissipado há muito tempo, Bia retorna. O processo é simples, quase imperceptível, mas faz toda a diferença. Num piscar de olhos, a mulher, mãe e esposa está de volta, mesmo que tenha deixado para trás todas essas identidades. Carlos (Eduardo Moscovis) não é mais seu marido – agora ele é casado com Renata (Mariana Lima), a nova "rainha do lar", que aceitou assumir essa condição pouco convencional, talvez porque também compartilhe a ausência de expectativas contrárias, sem conseguir imaginar que esse cenário poderia ser alterado um dia.

No entanto, o improvável aconteceu. Bia despertou. Mesmo sem demonstrar vontade de reassumir o que lhe pertencia, ela não tem para onde ir além de permanecer no lugar que é seu por direito. Mas mais importante do que ser esposa novamente, é redescobrir-se como mãe e mulher. Bia se transforma em uma espécie de criança, pior do que isso, pois não está livre de referências ou especulações. Ela não conhece nada, mas ao mesmo tempo traz consigo uma bagagem acumulada de uma vida anterior, esperando apenas para ser descoberta. Não há pressa, e o tempo de cada um é respeitado. O tempo de Bia, que vê o mundo com novos olhos, redescobrindo o que já conheceu, mas esqueceu, assim como o tempo de Carol, que precisa reprogramar suas percepções sobre alguém que apenas imaginou, mas agora se revela pela primeira vez como sempre foi, capaz tanto de cometer erros quanto de acertos.

Elenco

 Andrea Beltrão como Bia
 Lara Tremouroux como Carol
 Eduardo Moscovis como Carlos
 Mariana Lima como Renata
 Karine Teles como Sandra
 Jéssica Ellen como Giovanna
 Flávio Bauraqui como médico de Bia
 Diego Francisco como aluno de Renata
 Thiago Amaral como Gilberto
 Felipe Lins como Felipe
 Cristina Moura como Janaína
 Teresa Cristina como Paula
 Marina Person como Jussara
 Bella Camero como amiga de Carol

Produção

Concepção

A ideia para o filme surgiu em 2015 durante uma sessão de brainstorming realizada regularmente na produtora Mira Filmes. Carmen Maia, uma das produtoras do filme e sócia na época, expressou o desejo de criar um filme com uma protagonista de 50 anos e explorar sua relação com a filha. A partir daí, uma ideia peculiar e quase surreal foi concebida: uma pessoa entrar em coma durante o parto, passar a maior parte de sua vida em um estado de espera e depois despertar para encontrar uma filha que não acompanhou seu crescimento. Inicialmente, a intenção era produzir uma comédia popular. No entanto, à medida que o tempo passava e o contexto do Brasil se transformava, a equipe sentiu que uma comédia não era mais adequada. Ao explorar o argumento, ficaram cativados pelas possibilidades dramáticas que ele proporcionava e pelas relações afetivas e amorosas que poderiam surgir na história.

Além disso, a ideia de abordar a falta de controle que temos sobre as circunstâncias da vida e a necessidade constante de nos adaptarmos a novas realidades também se tornou um elemento atraente para o projeto. A participação de Andréa Beltrão foi fundamental para a transformação do filme. Ela se juntou ao projeto desde o início e contribuiu significativamente na busca pelos caminhos certos. Foram anos de trabalho, com diferentes graus de intensidade, e o resultado final foi um drama com toques de humor.

Ela e Eu foi resultado de uma colaboração entre várias mentes criativas, que contribuíram para o processo de desenvolvimento do roteiro. Inicialmente concebido como uma comédia, o filme tomou um rumo em que buscava combinar momentos de humor com momentos emocionantes. Andréa Beltrão explicou em entrevista: "O roteiro apontava para uma comédia, mas também pensamos que poderia ser um filme que tivesse graça, mas ao mesmo tempo tocasse as emoções. Ao contar uma história, nunca sabemos exatamente como ela vai ressoar em cada pessoa. Se conseguirmos emocionar, já ficaremos felizes. E se ela também trouxer reflexões, isso seria o melhor dos mundos".

De acordo com o diretor, Ela e Eu é um filme que aborda a maneira como nos adaptamos diante de eventos inesperados e raros. O fato de Bia entrar em coma e depois despertar é algo completamente imprevisível e que afeta não apenas sua própria vida, mas também a vida de todos ao seu redor. Esses acontecimentos, assim como uma pandemia ou um desastre natural, nos fazem perceber que não temos controle sobre as circunstâncias que a vida nos apresenta, nosso futuro e até mesmo nossos planos mais profundos.

Desenvolvimento

O desenvolvimento do roteiro do filme foi uma colaboração intensa, contando com a participação ativa do quarteto principal de atores: Andréa Beltrão, Eduardo Moscovis, Mariana Lima e Luísa Arraes, que, devido a conflitos de agenda, não pôde estar presente  nas filmagens. O papel de Carol foi interpretado por Lara Tremouroux. O filme foi realizado no Rio de Janeiro e é uma produção da Mira Filmes, em colaboração com a 20th Century Fox e a Querosene Filmes. O diretor e os atores se encontraram em várias ocasiões para discutir cenas, personagens e a direção da história, resultando no roteiro final. Durante as filmagens, algumas cenas foram ajustadas no momento de serem gravadas. Além do quarteto principal, o elenco também conta com Karine Teles, interpretando Sandra, a cuidadora de Bia, e Jéssica Ellen, no papel de Giovanna, a namorada de Carol.

Durante a direção do filme, o diretor Rosa de Moura incorporou referências da vida real para construir o enredo de Ela e Eu. Ele compartilhou que busca contar as cenas de forma cinematográfica, transmitindo uma mensagem ao público, mas também valorizando os aspectos sensoriais que podem ser sentidos pelo espectador.

Andréa Beltrão, por sua vez, revelou que se preparou para interpretar sua personagem através da leitura de livros, buscando inspiração em outros personagens e contando com a ajuda de uma médica que ofereceu orientações sobre o processo de recuperação. "A gente teve um trabalho detalhado em desenhar bem as etapas da personagem, para proporcionar uma representação verossímil de sua recuperação. Ou melhor, seu renascimento, porque a Bia não recupera exatamente, ela aprende tudo novamente", explicou Andrea em entrevista à CNN.

O processo de reabilitação de um paciente em coma pode representar desafios significativos para toda a família. No contexto do filme, a personagem Renata, interpretada por Mariana Lima, enfrentou dificuldades ao lidar diariamente com a presença da ex-mulher de seu marido. Mariana afirmou que pode ser difícil para as pessoas se identificarem com a personagem de Renata, uma vez que é uma situação complexa para uma mulher imaginar-se convivendo com a ex-parceira de seu marido. Por sua vez, Eduardo Moscovis destacou que o aspecto curioso da relação entre Bia e Carlos no filme é que não foi uma decisão tomada pelo casal, mas sim uma interrupção abrupta. Ele explicou que não houve brigas, separações ou discordâncias, mas sim uma interrupção na continuidade da vida do casal.

Lançamento

Festivais
Ela e Eu teve sua estreia no 54º Festival de Brasília em dezembro de 2021, onde recebeu três prêmios, incluindo Melhor Atriz para Andrea Beltrão, Melhor Ator para Eduardo Moscovis e Melhor Roteiro para Gustavo Rosa de Moura. Além disso, o longa-metragem também participou do Festival do Rio e do 1º Festival de Vassouras, em 2022, onde conquistou cinco prêmios, incluindo Melhor Som, Melhor Ator para Eduardo Moscovis, Melhor Atriz Coadjuvante para Mariana Lima, Melhor Roteiro para Gustavo Rosa de Moura e Melhor Filme.

Comercial
O filme foi lançado nos cinemas do Brasil a partir de 21 de julho de 2022 Fox Film do Brasil. Em 24 de maio de 2023, o filme lançado com exclusividade pela plataforma de streaming Star+.

Recepção

Análise da crítica

A performance do elenco foi destacada como o ponto principal do filme pela crítica, além do roteiro e a direção de Gustavo Rosa de Moura. O desempenho de Andrea Beltrão foi citado por Robledo Milani em sua crítica para o Papo de Cinema, escrevendo que, mesmo com um histórico tão respeitável, ela continua desafiando a si mesma, levando seu talento além de uma suposta zona de conforto que muitos teriam abraçado de bom grado. Em Ela e Eu,  a atriz mais uma vez demonstra que sua posição de destaque não é por acaso, ao mesmo tempo em que abre espaço para coadjuvantes importantes, que acrescentam ainda mais brilho ao conjunto.

Para o Esquina da Cultura, o crítico Matheus Mans compartilhou sua análise do filme, Ela e Eu. Segundo ele, o filme traz uma narrativa complexa ao abordar temas como memória, tempo, família e pertencimento. Mans destaca que o filme não busca soluções simplistas, mas sim enfrenta as dificuldades de abordar uma situação tão específica. Embora o enredo possa parecer familiar dentro do contexto do cinema nacional, centrado em um núcleo familiar comum, o filme encontra espaço para emocionar e vai além das expectativas.

De acordo com a análise de Sérgio Alprende para o website Leitura Fílmica, Andréa Beltrão entrega uma atuação brilhante como sempre, retratando uma Bia divertida, hesitante, mas com uma alegria de viver contagiante para alguns personagens. Alprende destaca a bela cena em que fotos são mostradas para explicar quem é quem, e elogia a capacidade da atriz de expressar uma série de sentimentos complexos. Eduardo Moscovis, Mariana Lima, Lara Tremouroux e, especialmente, Karine Teles também são elogiados por suas performances, intensificando os momentos mais dramáticos e contribuindo para os momentos de alívio cômico. Alprende descreve Ela e Eu como um filme geralmente agradável de se assistir, onde os poucos momentos que lhe pareceram deslocados são compensados pela força das interpretações. Embora não traga grandes inovações cinematográficas, o crítico ressalta a importância de ter um diretor habilidoso por trás das câmeras para compreender e permitir que o talento das atrizes floresça.

Fabiana Lima, crítica do Festival Guarnicê de Cinema, expressou sua opinião sobre o filme, destacando a habilidade do diretor em manter a linearidade dos acontecimentos ao longo da narrativa, mesmo em uma história que se concentra na evolução da personagem principal. Segundo Lima, isso é fundamental para o peso dramático que o filme carrega. A crítica também observou que em diversos momentos, são os espectadores que preenchem as lacunas deixadas pelas imagens, construindo suas próprias conclusões com base em sua percepção da situação incomum vivida pelos personagens. Exemplos disso são os olhares trocados entre Bia e seu ex-marido, ou o afeto compartilhado entre Bia e a atual esposa do ex-marido. Lima ressaltou que o filme convida constantemente à reflexão sobre as diferentes dinâmicas familiares e a efemeridade da vida, mostrando como tudo pode mudar de maneira inesperada. Mesmo sem saber a causa específica que levou Bia àquela situação, os espectadores são convidados a pensar em seu lugar, permitindo-se sentir as emoções que ela experiência enquanto descobre uma nova vida.

Prêmios e indicações

Ligações externas

Filmes do Brasil de 2022

Filmes de drama do Brasil
Filmes em língua portuguesa

Ela e Eu (filme)


Expo '29 may refer to:

 1929 Barcelona International Exposition, Barcelona
 Chosun Exhibition, Seoul
 Ibero-American Exposition of 1929, Seville
 North East Coast Exhibition, Newcastle upon Tyne, England

1929 in England
1929 Barcelona International Exposition
World's fairs in England
World's fairs in Korea
World's fairs in Seville

Expo '29


«Breakaway» (español: Disidente) es una canción del álbum Another Place and Time de la cantante Donna Summer grabada en 1989. Fue lanzada como quinto y último sencillo del álbum en 1991.

El álbum fue escrito por el popular equipo británico de producción Stock, Aitken & Waterman y produjo cuatro sencillos exitosos, entre ellos el hit "This Time I Know It's for Real". Tres de estos éxitos posteriormente aparecieron en el álbum recopilatorio titulado The Best of Donna Summer, lanzado en 1990 por Warner Bros. Records. El álbum también incluyó a "Breakaway", que no había sido lanzada como sencillo. Sin embargo, debido a la popularidad del álbum y después del relanzamiento de su hit de 1982 "State of Independence", una nueva versión remezclada de "Breakaway" fue publicado en forma individual, y fue Top 50 en el Reino Unido.

A pesar de que el sencillo no tuvo mucho éxito en la mayoría de los países de habla inglesa, resultó ser sorprendentemente bien recibido en América Latina, donde marcó posiciones en países como Chile y Argentina. En Brasil, el sencillo fue acompañado por un vídeo musical y recibió un extenso airplay y es, hasta la fecha, una de las canciones más reconocidas de Summer.

Listas

Canciones de 1989
Sencillos de 1991
Canciones de Donna Summer
Sencillos de Warner Bros

Breakaway (canción de Donna Summer)


Den russiske folketælling 2010 () er den første folketælling i Den Russiske Føderation siden 2002, og den anden i landets post-sovjetiske historie. Forberedelserne til folketællingen begyndte i 2007, og folketællingen fandt sted mellem 14. og 25. oktober 2010.

Resultat

Resultaterne viste at befolkningen var på 142.900.000. Siden den forrige folketælling i 2002, faldt indbyggertallet med 2,3 mio (1,6%). Ifølge folketælling i 2010 var bybefolkning 105.300.000, landbefolkning var 37,5 mio. Urbaniserings procentdelen var på tidspunktet 73,7%. Gennemsnitsalderen var 38 år.

Den etniske sammensætning af befolkningen var domineret af russere (80,9% af befolkningen).

Noter

Eksterne henvisninger

 Rusisk folketælling 2010 endeligt resultat
 Resultatet af Den Al-russiske folketælling 2010
 Officiel hjemmeside for folketællingen 2010

Begivenheder i 2010
Folketælling 2010
Folketælling 2010
Russiske folketælling 2010, Den

Den russiske folketælling 2010


In cryptography, padding is any of a number of distinct practices which all include adding data to the beginning, middle, or end of a message prior to encryption. In classical cryptography, padding may include adding nonsense phrases to a message to obscure the fact that many messages end in predictable ways, e.g. sincerely yours.

Classical cryptography
Official messages often start and end in predictable ways: My dear ambassador, Weather report, Sincerely yours, etc. The primary use of padding with classical ciphers is to prevent the cryptanalyst from using that predictability to find known plaintext that aids in breaking the encryption. Random length padding also prevents an attacker from knowing the exact length of the plaintext message.

A famous example of classical padding which caused a great misunderstanding is "the world wonders" incident, which nearly caused an Allied loss at the WWII Battle off Samar, part of the larger Battle of Leyte Gulf. In that example, Admiral Chester Nimitz, the Commander in Chief, U.S. Pacific Fleet in World War II, sent the following message to Admiral Bull Halsey, commander of Task Force Thirty Four (the main Allied fleet) at the Battle of Leyte Gulf, on October 25, 1944:

With padding (bolded) and metadata added, the message became:

Halsey's radio operator mistook some of the padding for the message and so Admiral Halsey ended up reading the following message:

Admiral Halsey interpreted the padding phrase "the world wonders" as a sarcastic reprimand, which caused him to have an emotional outburst and then lock himself in his bridge and sulk for an hour before he moved his forces to assist at the Battle off Samar. Halsey's radio operator should have been tipped off by the letters RR that "the world wonders" was padding; all other radio operators who received Admiral Nimitz's message correctly removed both padding phrases.

Many classical ciphers arrange the plaintext into particular patterns (e.g., squares, rectangles, etc.) and if the plaintext does not exactly fit, it is often necessary to supply additional letters to fill out the pattern. Using nonsense letters for this purpose has a side benefit of making some kinds of cryptanalysis more difficult.

Symmetric cryptography

Hash functions
Most modern cryptographic hash functions process messages in fixed-length blocks; all but the earliest hash functions include some sort of padding scheme. It is critical for cryptographic hash functions to employ termination schemes that prevent a hash from being vulnerable to length extension attacks.

Many padding schemes are based on appending predictable data to the final block. For example, the pad could be derived from the total length of the message. This kind of padding scheme is commonly applied to hash algorithms that use the Merkle–Damgård construction such as MD-5, SHA-1, and SHA-2 family such as SHA-224, SHA-256, SHA-384, SHA-512, SHA-512/224, and SHA-512/256

Block cipher mode of operation
Cipher-block chaining (CBC) mode is an example of block cipher mode of operation. Some block cipher modes (CBC and PCBC essentially) for symmetric-key encryption algorithms require plain text input that is a multiple of the block size, so messages may have to be padded to bring them to this length.

There is currently a shift to use streaming mode of operation instead of block mode of operation.  An example of streaming mode encryption is the counter mode of operation. Streaming modes of operation can encrypt and decrypt messages of any size and therefore do not require padding.  More intricate ways of ending a message such as ciphertext stealing or residual block termination avoid the need for padding.

A disadvantage of padding is that it makes the plain text of the message susceptible to padding oracle attacks. Padding oracle attacks allow the attacker to gain knowledge of the plain text without attacking the block cipher primitive itself. Padding oracle attacks can be avoided by making sure that an attacker cannot gain knowledge about the removal of the padding bytes. This can be accomplished by verifying a message authentication code (MAC) or digital signature before removal of the padding bytes, or by switching to a streaming mode of operation.

Bit padding
Bit padding can be applied to messages of any size.

A single '1' bit is added to the message and then as many '0' bits as required (possibly none) are added.  The number of '0' bits added will depend on the block boundary to which the message needs to be extended.  In bit terms this is "1000 ... 0000".

This method can be used to pad messages which are any number of bits long, not necessarily a whole number of bytes long. For example, a message of 23 bits that is padded with 9 bits in order to fill a 32-bit block:

 ... | 1011 1001 1101 0100 0010 0111 0000 0000 |

This padding is the first step of a two-step padding scheme used in many hash functions including MD5 and SHA. In this context, it is specified by RFC1321 step 3.1.

This padding scheme is defined by ISO/IEC 9797-1 as Padding Method 2.

Byte padding

Byte padding can be applied to messages that can be encoded as an integral number of bytes.

ANSI X9.23

In ANSI X9.23, between 1 and 8 bytes are always added as padding. The block is padded with random bytes (although many implementations use 00) and the last byte of the block is set to the number of bytes added.

Example:
In the following example the block size is 8 bytes, and padding is required for 4 bytes (in hexadecimal format)

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD 00 00 00 04 |

ISO 10126

ISO 10126 (withdrawn, 2007) specifies that the padding should be done at the end of that last block with random bytes, and the padding boundary should be specified by the last byte.

Example:
In the following example the block size is 8 bytes and padding is required for 4 bytes

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD 81 A6 23 04 |

PKCS#5 and PKCS#7
PKCS#7 is described in RFC 5652.

Padding is in whole bytes.  The value of each added byte is the number of bytes that are added, i.e.  bytes, each of value  are added.  The number of bytes added will depend on the block boundary to which the message needs to be extended.

The padding will be one of:

 01
 02 02
 03 03 03
 04 04 04 04
 05 05 05 05 05
 06 06 06 06 06 06
 etc.

This padding method (as well as the previous two) is well-defined if and only if  is less than 256.

Example:
In the following example, the block size is 8 bytes and padding is required for 4 bytes

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD 04 04 04 04 |

If the length of the original data is an integer multiple of the block size , then an extra block of bytes with value  is added. This is necessary so the deciphering algorithm can determine with certainty whether the last byte of the last block is a pad byte indicating the number of padding bytes added or part of the plaintext message. Consider a plaintext message that is an integer multiple of  bytes with the last byte of plaintext being 01. With no additional information, the deciphering algorithm will not be able to determine whether the last byte is a plaintext byte or a pad byte. However, by adding  bytes each of value  after the 01 plaintext byte, the deciphering algorithm can always treat the last byte as a pad byte and strip the appropriate number of pad bytes off the end of the ciphertext; said number of bytes to be stripped based on the value of the last byte.

PKCS#5 padding is identical to PKCS#7 padding, except that it has only been defined for block ciphers that use a 64-bit (8-byte) block size. In practice, the two can be used interchangeably.

The maximum block size is 255, as it is the biggest number a byte can contain.

ISO/IEC 7816-4

ISO/IEC 7816-4:2005 is identical to the bit padding scheme, applied to a plain text of N bytes. This means in practice that the first byte is a mandatory byte valued '80' (Hexadecimal) followed, if needed, by 0 to N − 1 bytes set to '00', until the end of the block is reached. ISO/IEC 7816-4 itself is a communication standard for smart cards containing a file system, and in itself does not contain any cryptographic specifications.

Example:
In the following example the block size is 8 bytes and padding is required for 4 bytes

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD 80 00 00 00 |

The next example shows a padding of just one byte

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD DD DD DD 80 |

Zero padding

All the bytes that are required to be padded are padded with zero. The zero padding scheme has not been standardized for encryption, although it is specified for hashes and MACs as Padding Method 1 in ISO/IEC 10118-1 and ISO/IEC 9797-1.

Example:
In the following example the block size is 8 bytes and padding is required for 4 bytes

 ... | DD DD DD DD DD DD DD DD | DD DD DD DD 00 00 00 00 |

Zero padding may not be reversible if the original file ends with one or more zero bytes, making it impossible to distinguish between plaintext data bytes and padding bytes. It may be used when the length of the message can be derived out-of-band. It is often applied to binary encoded strings (null-terminated string) as the null character can usually be stripped off as whitespace.

Zero padding is sometimes also referred to as "null padding" or "zero byte padding". Some implementations may add an additional block of zero bytes if the plaintext is already divisible by the block size.

Public key cryptography
In public key cryptography, padding is the process of preparing a message for encryption or signing using a specification or scheme such as PKCS#1 v2.2, OAEP, PSS, PSSR, IEEE P1363 EMSA2 and EMSA5.  A modern form of padding for asymmetric primitives is OAEP applied to the RSA algorithm, when it is used to encrypt a limited number of bytes.

The operation is referred to as "padding" because originally, random material was simply appended to the message to make it long enough for the primitive. This form of padding is not secure and is therefore no longer applied.  A modern padding scheme aims to ensure that the attacker cannot manipulate the plaintext to exploit the mathematical structure of the primitive and will usually be accompanied by a proof, often in the random oracle model, that breaking the padding scheme is as hard as solving the hard problem underlying the primitive.

Traffic analysis and protection via padding

Even if perfect cryptographic routines are used, the attacker can gain knowledge of the amount of traffic that was generated. The attacker might not know what Alice and Bob were talking about, but can know that they were talking and how much they talked. In some circumstances this leakage can be highly compromising. Consider for example when a military is organising a secret attack against another nation: it may suffice to alert the other nation for them to know merely that there is a lot of secret activity going on.

As another example, when encrypting Voice Over IP streams that use variable bit rate encoding, the number of bits per unit of time is not obscured, and this can be exploited to guess spoken phrases. Similarly, the burst patterns that common video encoders produce are often sufficient to identify the streaming video a user is watching uniquely. Even the total size of an object alone, such as a website, file, software package download, or online video, can uniquely identify an object, if the attacker knows or can guess a known set the object comes from.  The side-channel of encrypted content length was used to extract passwords from HTTPS communications in the well-known CRIME and BREACH attacks.

Padding an encrypted message can make traffic analysis harder by obscuring the true length of its payload.  The choice of length to pad a message to may be made either deterministically or randomly; each approach has strengths and weaknesses that apply in different contexts.

Randomized padding

A random number of additional padding bits or bytes may be appended to the end of a message, together with an indication at the end how much padding was added.  If the amount of padding is chosen as a uniform random number between 0 and some maximum M, for example, then an eavesdropper will be unable to determine the message's length precisely within that range.  If the maximum padding M is small compared to the message's total size, then this padding will not add much overhead, but the padding will obscure only the least-significant bits of the object's total length, leaving the approximate length of large objects readily observable and hence still potentially uniquely identifiable by their length.  If the maximum padding M is comparable to the size of the payload, in contrast, an eavesdropper's uncertainty about the message's true payload size is much larger, at the cost that padding may add up to 100% overhead ( blow-up) to the message.

In addition, in common scenarios in which an eavesdropper has the opportunity to see many successive messages from the same sender, and those messages are similar in ways the attacker knows or can guess, then the eavesdropper can use statistical techniques to decrease and eventually even eliminate the benefit of randomized padding.  For example, suppose a user's application regularly sends messages of the same length, and the eavesdropper knows or can guess fact based on fingerprinting the user's application for example.  Alternatively,  an active attacker might be able to induce an endpoint to send messages regularly, such as if the victim is a public server.  In such cases, the eavesdropper can simply compute the average over many observations to determine the length of the regular message's payload.

Deterministic padding

A deterministic padding scheme always pads a message payload of a given length to form an encrypted message of a particular corresponding output length.  When many payload lengths map to the same padded output length, an eavesdropper cannot distinguish or learn any information about the payload's true length within one of these length buckets, even after many observations of the identical-length messages being transmitted.  In this respect, deterministic padding schemes have the advantage of not leaking any additional information with each successive message of the same payload size.

On the other hand, suppose an eavesdropper can benefit from learning about small variations in payload size, such as plus or minus just one byte in a password-guessing attack for example.  If the message sender is unlucky enough to send many messages whose payload lengths vary by only one byte, and that length is exactly on the border between two of the deterministic padding classes, then these plus-or-minus one payload lengths will consistently yield different padded lengths as well (plus-or-minus one block for example), leaking exactly the fine-grained information the attacker desires.  Against such risks, randomized padding can offer more protection by independently obscuring the least-significant bits of message lengths.

Common deterministic padding methods include padding to a constant block size and padding to the next-larger power of two.  Like randomized padding with a small maximum amount M, however, padding deterministically to a block size much smaller than the message payload obscures only the least-significant bits of the messages true length, leaving the messages's true approximate length largely unprotected.  Padding messages to a power of two (or any other fixed base) reduces the maximum amount of information that the message can leak via its length from  to .  Padding to a power of two increases message size overhead by up to 100%, however, and padding to powers of larger integer bases increase maximum overhead further.

The PADMÉ scheme, proposed for padded uniform random blobs or PURBs, deterministically pads messages to lengths representable as a floating point number whose mantissa is no longer (i.e., contains no more significant bits) than its exponent.  This length constraint ensures that a message leaks at most  bits of information via its length, like padding to a power of two, but incurs much less overhead of at most 12% for tiny messages and decreasing gradually with message size.

See also
 Chaffing and winnowing, mixing in large amounts of nonsense before sending
 Ciphertext stealing, another approach to deal with messages that are not a multiple of the block length
 Initialization vector, salt (cryptography), which are sometimes confused with padding
 Key encapsulation, an alternative to padding for public key systems used to exchange symmetric keys
 PURB or padded uniform random blob, an encryption discipline that minimizes leakage from either metadata or length
 Russian copulation, another technique to prevent cribs

References

Further reading
 XCBC: csrc.nist.gov/groups/ST/toolkit/BCM/documents/workshop2/presentations/xcbc.pdf

Cryptography
Padding algorithms

Padding (cryptography)


Yalovaspor, 10 Ocak 1963 tarihinde Yalova'da kurulan, forma renkleri yeşil-kırmızı olan spor kulübüdür. Yalova Süper Amatör Ligde mücadele etmektedir. Kulübün faaliyet gösterdiği diğer branşlar, voleybol, basketbol, güreş, su sporları ve tekvando sporlarıdır.

Tarihçe

Gençlikgücü ve Kayaspor Dönemi
1953 yılı öncesi Yalova'nın ilçe olduğu dönemde, kentin tek futbol takımı Gençlikgücüydü. 1950'lerin başlarında yeşil-beyaz renklere sahip takımda kulüp içi rekabetten doğan ihtilaflar meydana geldi. Bunun sonucunda Gençlikgücü'nden ayrılan grup 1953 yılında Mehmet Kızılkaya başkanlığında Kayaspor adında yeni bir kulüp kurdular. Renkleri kırmızı-beyaz olarak belirlendi. İlçede iki ayrı kulübün varlığı, hem kulüplerin güçlerinin zayıflamasına neden oldu hem de ciddi bir rekabeti de beraberinde getirdi. Zaman içerisinde bu kulüplerin tek çatı altında birleşmesi fikri ilçe halkında yayıldı. İlçe'nin ileri gelenleri ve tabandan gelen istekler karşısında iki kulüp arasında görüşmeler başladı. Nihayetinde 10 Ocak 1963 tarihinde iki kulüp "Yalovaspor" çatısı altında birleşti. Renkleri ise Gençlikgücü'nün yeşili ve Kayaspor'un kırmızısı olarak yeşil-kırmızı şeklinde belirlendi. Emin Uyansoy'un başkanlığında kurulan kulüp 1964 yılında tescil ettirildi.

İlk yıllar
Yalovaspor, 1963-1964 sezonu itibarıyla İstanbul 2. Amatör Küme'de mücadelesine başladı. Sezonu şampiyon tamamlayarak İstanbul 1. Amatör Küme'ye yükseldi. 1977-1978 sezonu ve 1980-1981 sezonlarında İstanbul 1. Amatör Küme şampiyonluğunu kazandı. Ara dönemde 3. Lige yükselememesinin nedeni Türkiye Futbol Federasyonu'nun 3. Lig uygulamasını kaldırmış olması sebebiyledir.

Yükseliş yılları
1984-1985 sezonunda, yeniden kurulan 3. Ligde tarihinde ilk kez yer aldı. Bu ilk sezonunda son haftasına kadar sürdürdüğü şampiyonluk iddiasını Gölcükspor'a kaptıran Yalovaspor, 3. Lige çıkmasından itibaren daima zirveye oynadı. 1988-1989 sezonunda da ligi ikinci tamamlayan Yalovaspor, nihayet 1989-1990 sezonunda, en yakın rakibi Düzcespor'un yirmi puan önünde, namağlup şampiyon olarak tarihinde ilk kez 2. Lige yükseldi.

2. Ligdeki ilk sezonunda A Grubunda yer alan Yalovaspor, güçlü takımlar arasında ligi dördüncü sırada bitirmeyi başardı. 1990-1991 ve 1992-1993 sezonlarında Türkiye Kupası'nda 5.tura kadar çıkmıştır.

1993 - 2012
2. Ligdeki ilk sezonunda A Grubunda yer alan Yalovaspor, güçlü takımlar arasında ligi dördüncü sırada bitirmeyi başardı. 1990-1991 ve 1992-1993 sezonlarında Türkiye Kupası'nda 5.tura kadar çıkmıştır.

1993-1994 sezonu sonunda 3. lige düşen yeşil-kırmızılılar, 1994-1995, 1995-1996, 1996-1997, 1997-1998, 1998-1999 sezonlarını 3. ligde geçirdi. 17 Ağustos'ta meydana gelen deprem nedeniyle 1999-2000 sezonunda liglere katılamadı. 2000-2001 sezonunda yeniden 3. Ligde mücadelesine başlayan Yalovaspor, 2001-2002 sezonu öncesi Beşiktaş JK kulübü ile anlaşarak bazı Beşiktaş paf takımı oyuncularını kiralık olarak kadrosuna kattı. Bu kadro ile sezonu çok iyi geçiren Yalovaspor son haftalarda kaybettiği puanlar ile şampiyonluğu elde edemedi.

2002-2003 sezonu öncesi lige yine fırtına gibi giren Yalovaspor, sezon sonunda da şampiyonluğu elde ederek 10 sezon sonra 2. Lige dönmüş oldu.

2003-2004 sezonunda 2. Ligde son iki haftaya girilirken lider durumda bulunan Yalovaspor, lig ikincisi Sarıyer ile oynadığı maçı 81. ve 89. dakikalarda yediği goller ile 2-1 kaybederek Bank Asya 1. Lige yükselme şansını değerlendiremedi.

2004-2005, 2005-2006 ve 2006-2007 sezonlarını da 2. Ligde geçiren Yalovaspor, 2006-2007 sezonu sonunda küme düşerek tekrar 3. lige döndü.

2007-2008 sezonunda ligi orta sıralarda bitiren Yalovaspor, 2008-2009 sezonunda extra play-off maçları neticesinde önce Kastamonuspor'u, ardından Hatayspor'u aynı skorlarla 2-1 mağlup ederek tekrar 2. Lige yükseldi.

2. Lig macerası ise sadece bir sezon sürdü. 2009-2010 sezonunun son haftasında mutlak galip gelmesi gereken Yalovaspor, Sakaryaspor karşısında 1-0 öne geçmesine rağmen 85. dakikada yediği golle maçın 1-1 bitmesine engel olamadı ve tekrar 3. lige düştü.

2010-2011 sezonunda 3. ligde de tutunamayan Yalovaspor 27 sene sonra amatör kümeye düşmüş oldu. 2011-2012 sezonunu sonunda ise Süper Amatör Lige düştü.

2012 - günümüz
2012-2013 sezonunda yeniden doğuş politikasıyla yeni bir yapılanmaya giden takım sezon sonunda Bölgesel Amatör Lig'e yükseldi. Genel Koordinatörlüğünü Kartal Tekin'in yapmakta olduğu kulüp, 7 Haziran 2013 tarihi itibarıyla teknik direktörlüğe Necdet Toker'i getirmiştir. 2012 Aralık ayında yapılan anlaşma ile İstanbul Deniz Otobüsleri A.Ş.(İDO), Yalovaspor'un resmi sponsoru olmuştur.

2013-14 Bölgesel Amatör Ligi sezonunu 11. grupta 13. tamamlayarak Yalova Süper Amatör ligine düşmüştür. Bölgesel Amatör Lig 11.Grup 2015-2016 sezonunda grubu 10.sırada tamamlamıştır. 2018-19 sezonunda Yalova Süper Amatör ligini şampiyon tamamlayan Yalovaspor, Altınova Belediyespor ile oynadığı play-out baraj maçını 2-1 kazanarak Bölgesel Amatör Lig'ine yükseldi.

2019-2020 sezonunda BAL 10. Grup'ta 22. hafta sonunda lider iken COVID-19 pandemisi nedeniyle iptal edilen sezonda şampiyon olarak tescil edildi ve tekrar 3. Lig'e yükseldi.

Başkanlar

Başarıları

 3. Lig
 Şampiyon (2): 1989-90, 2002-03
Play Off Şampiyonu (1): 2008-09
 Yalova Süper Amatör Lig
 Şampiyon (4): 2012-13, 2014-15, 2017-18, 2018-19
 İstanbul 1. Amatör Küme
 Şampiyon (2): 1977-78, 1980-81
 İstanbul 2. Amatör Küme
 Şampiyon (1): 1963-64

Lig mücadeleleri
 1. Lig 4 sezon
1990-1994

 2. Lig 18 sezon
1984-1990, 1994-2001, 2003-2007, 2009-2010

 3. Lig  6 sezon
2001-2003, 2007-2009, 2010-2011, 2020-2021

 Bölgesel Amatör Lig  7 sezon
2011-2012, 2013-2014, 2015-2017, 2019-2020, 2021-

 Amatör Lig  25 sezon
1963-1984, 2012-2013, 2014-2015, 2017-2019

Geçmiş Sezon Performansları

Oyuncu İstatistikleri

Dış bağlantılar
 https://web.archive.org/web/20130721231047/http://yalovaspor.net/ Yalovaspor Resmi Sitesi
 http://www.tff.org/Default.aspx?pageId=395&kulupID=3589
 http://www.mackolik.com/Takim/646/Yalovaspor

Kaynakça

Yalova'da spor
Türkiye'deki futbol kulüpleri
1963'te Türkiye'de kurulan oluşumlar
1963'te kurulan futbol kulüpleri

Yalovaspor


Reacția de cuplare azoică (sau de diazo-cuplare) este o reacție organică ce are loc între o sare de diazoniu și un alt compus aromatic, obținându-se un azoderivat. Este o reacție de substituție electrofilă aromatică, electrofilul fiind cationul de arildiazoniu, iar nucleofilul fiind arena activată. Pentru obținerea compușilor de diazoniu necesari cuplării, se aplică înaintea acesteia o reacție de diazotare.

Utilizări
Azoderivații obținuți în urma reacției de cuplare au tendința de a fi intens colorați, de aceea această reacție folosește pentru obținerea unor coloranți azoici. Această culoare a produșilor de reacție se datorează sistemului extins de duble legături care duce la existența unei conjugări extinse de-a lungul moleculei. Mai mult, nucleele aromatice din structură se implică și ele în conjugare. Exemple includ metiloranjul și galben de metil.

Exemple de reacții
Se pot exemplifica diverse reacții de cuplare. Fenolul, de exemplu, reacționează cu clorura de benzendiazoniu obținându-se un colorant azoic galben-oranj. Reacția se face în cataliză bazică:

Un colorant asemănător, denumit galben de anilină, se obține în urma reacției de cuplare dintre anilină și o sare de diazoniu:

Se mai folosesc adesea și naftoli pe post de acceptori. Un exemplu este obținerea fenil-diazo-naftolilor din anilină și naftoli (alfa sau beta):

Vezi și
 Azoderivat
 Sistem conjugat

Referințe

Reacții de substituție
Reacții de cuplare

Cuplare azoică


Åfjorden er navnet på flere fjordre i Norge:

 Åfjorden (Hyllestad) – en fjord i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane.
 Åfjorden (Røst) – en fjord i Røst kommune i Nordland.
 Åfjorden (Åfjord) – en fjord i Åfjord kommune i Sør-Trøndelag.
 Åfjorden – et andet navn på Ofjorden i Finnmark.

Åfjorden


An Carex asturica in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Pierre Edmond Boissier. An Carex asturica in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex asturica


පළමුවන වික්‍රමසිංහ අමාත්‍ය මණ්ඩලය යනු ජනාධිපති රනිල් වික්‍රමසිංහ ප්‍රමුඛ ශ්‍රී ලංකාවේ වත්මන් මධ්‍යම රජය වේ. හිටපු ජනාධිපති ගෝඨාභය රාජපක්ෂගෙන් ඉල්ලා අස්වීමින් පසුව මෙම අමාත්‍ය මණ්ඩලය පිහිටුවුණේ. ඒ, 2022 ජූලි 22 වන දින.

කැබිනට් අමාත්‍යවරු
ආණ්ඩුක්‍රම ව්‍යවස්ථාවේ 43(1) වගන්තිය යටතේ පත් කරන ලද අමාත්‍යවරු. කැබිනට් මණ්ඩලයේ සාමාජිකයන් මෙසේය.

රාජ්‍ය අමාත්‍යවරුන්
ආණ්ඩුක්‍රම ව්‍යවස්ථාවේ 44(1) වගන්තිය යටතේ පත් කරන ලද අමාත්‍යවරු. කැබිනට් මණ්ඩලයේ සාමාජිකයන් මෙසේය.

සටහන්

මූලාශ්‍ර

වික්‍රමසිංහ කැබිනට් මණ්ඩලය


Clarivett Yllescas Abad (Chincha Alta, ) es una voleibolista peruana que juega como central y que forma parte de la selección femenina de voleibol del Perú. Ha representado a su país en los Juegos Olímpicos de la Juventud 2010, donde ayudó a su equipo a ganar la medalla de bronce. En la actualidad es la central titular del equipo peruano, militando en VC Marcq-en-Barœul de Francia.

Carrera

2009
Clarivett participó con su equipo de menores en el Campeonato Mundial de Voleibol Femenino Sub-18 de 2009, que se celebró en Tailandia, donde su equipo terminó en sexto lugar.

2010: bronce olímpico juvenil
Debutó internacionalmente con su equipo sub-20 de voleibol en el Campeonato Sudamericano de Voleibol Femenino Sub-20 de 2010 ganando la medalla de plata. Su equipo también ganó la medalla de bronce en los Juegos Olímpicos de la Juventud Singapur 2010.

2011: oro en Copa Panamericana
Clarivett jugó con su equipo nacional juvenil en la Copa Panamericana de Voleibol Femenino Sub-20 de 2011, celebrada en Perú. Su equipo ganó la medalla de oro. También participó con su equipo en el Campeonato Mundial de Voleibol Femenino Sub-20 de 2011, que también se celebró en el Perú, donde su equipo terminó en sexto lugar. Justo después del Campeonato Mundial, Clarivett se unió al equipo de mayores para el Grand Prix de Voleibol.

Clubes

Resultados

Selección nacional

Categoría mayores
 2009:  Campeona, Juegos Bolivarianos Sucre 2009
 2010:  Tercera, Juegos Suramericanos ODESUR Medellín 2010
 2011: 16.º lugar, World Grand Prix China 2011
 2011:  Tercera, Sudamericano Perú 2011
 2011: 6.º lugar, Juegos Panamericanos México 2011
 2012: 7.º lugar, Copa Panamericana México 2012

Categoría sub-23
 2012: 4.º lugar, Copa Panamericana Perú 2012

Categoría sub-20
 2008:  Tercera, Sudamericano Juvenil Perú 2008
 2010:  Subcampeona, Sudamericano Juvenil Colombia 2010
 2010:  Tercera, Juegos Olímpicos de la Juventud Singapur 2010
 2011:  Campeona, Copa Panamericana Juvenil Perú 2011
 2011: 6.º lugar, Mundial Juvenil Perú 2011

Categoría sub-18
 2008:  Subcampeona, Sudamericano Menores Perú 2008
 2009: 6.º lugar, Mundial Menores Tailandia 2009

Vida personal
Yllescas es abiertamente lesbiana. En febrero de 2018, hizo pública su relación sentimental con su novia, Patricia, a través de su cuenta de Instagram.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en FIVB

Chinchanos
Voleibolistas de Perú
Voleibolistas de la selección femenina de voleibol de Perú
Deportistas en los Juegos Olímpicos de la Juventud 2010
Deportistas de Perú en los Juegos Panamericanos de 2011
Deportistas de Perú en los Juegos Panamericanos de 2015
Deportistas de Perú en los Juegos Panamericanos de 2019
Lesbianas de Perú
Deportistas lesbianas
Deportistas de Perú en los Juegos Suramericanos de 2018
Deportistas de Perú en los Juegos Bolivarianos de 2013
Deportistas afroperuanos

Clarivett Yllescas


An Oberonia latipetala in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Louis Otho Otto Williams. An Oberonia latipetala in nahilalakip ha genus nga Oberonia, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oberonia

Oberonia latipetala


Die UNICEF Open 2010 waren ein Tennisturnier, welches vom 13. bis 19. Juni 2010 in 's-Hertogenbosch stattfand. Es war Teil der ATP World Tour 2010 und wurde im Freien auf Rasen ausgetragen. In derselben Woche wurden in Eastbourne die AEGON International gespielt, die genau wie die UNICEF Open zur Kategorie ATP World Tour 250 zählten.

Titelverteidiger im Einzel war Benjamin Becker, der in diesem Jahr im Halbfinale gegen Janko Tipsarević ausschied. Dieser verlor im Finale gegen den Ukrainer Serhij Stachowskyj in zwei Sätzen mit 6:3, 6:0. Es war der erste Turniersieg von Stachowskyj in 's-Hertogenbosch und sein insgesamt dritter in seiner Profi-Karriere. Im Doppel traten Wesley Moodie und Dick Norman zur Titelverteidigung an und erreichten in diesem Jahr das Halbfinale, das sie gegen die späteren Sieger des Turniers Robert Lindstedt und Horia Tecău verloren. Diese besiegten im Finale das Duo Lukáš Dlouhý und Leander Paes in drei Sätzen.

Das Teilnehmerfeld der Einzelkonkurrenz bestand aus 28 Spielern, jenes der Doppelkonkurrenz aus 16 Paaren. Die vier topgesetzten Spieler im Einzel bekamen jeweils ein Freilos in die zweite Runde. Das Gesamtpreisgeld betrug 398.250 Euro; die gesamten finanziellen Verbindlichkeiten lagen bei 450.000 Euro.

Qualifikation
Die Qualifikation fand vom 11. bis 13. Juni 2010 statt. Ausgespielt wurden vier Qualifikantenplätze, die zur Teilnahme am Hauptfeld des Turniers berechtigten. Hinzu kam ein Lucky Loser.

Folgende Spieler hatten die Qualifikation überstanden und spielten im Hauptfeld des Turniers:

Preisgelder und Weltranglistenpunkte
Es wurden die folgenden Preisgelder und Weltranglistenpunkte für das Erreichen der jeweiligen Runde ausgezahlt bzw. gutgeschrieben. Spieler, die über die Qualifikation ins Hauptfeld einzogen, erhielten die angegebenen Qualifikationspunkte zusätzlich zu denen für das Erreichen der jeweiligen Runde. Ansonsten sind die Beträge nicht kumulativ zu verstehen. Preisgelder für den Doppelwettbewerb gelten pro Team.

Einzel

Setzliste

Ergebnisse

Doppel

Setzliste

Ergebnisse

Weblinks und Quellen
 Offizielle Homepage des Turniers

Turnier der ATP World Tour 2010
Tennisturnier in 's-Hertogenbosch

UNICEF Open 2010/Herren


is a district located in Hyōgo Prefecture, Japan.  As of 2003, the district has an estimated population of 29,053 and a density of 321.35 persons per km2. The total area is 90.41 km2.

Towns and villages
Inagawa

Districts in Hyōgo Prefecture

Kawabe District, Hyōgo


Karaağaç, Ankara ilinin Kızılcahamam ilçesine bağlı bir mahalledir. 2014 Yılına kadar köy olan Karaağaç 2014 yılında mahalleye dönüştürülmüştür. 1992 yılında Akyar Barajının yapılmasıyla beraber büyük bir kısmı sular altında kalmıştır. Bu köye büyük bir nüfus ve toprak kaybettirmiştir.

Tarihçe
1071 Malazgirt zaferinden sonra Türkler Anadolu'ya gelerek çevreye yayılmışlardır. Anadolu'ya gelerek yerleşen Oğuz Türkleri Türk boylarının en soylularındandır. Anadolu'ya yerleşen bugünkü Türklerin atalarını teşkil eden Oğuzlar, Boz-Oklar ve Üç-Oklar olmak üzere 24 boya ayrılmıştır. Bu Oğuz boylarının adlarına, Kızılcahamam ilçesinde ve çevresinde çok sık rastlamak mümkündür. Bu bağlamda Malazgirt Zaferi'nden sonra Anadolu'ya yerleşen Oğuz Türkleri bugünkü Karaağaçlıların kökenini teşkil etmektedir. Osmanlı zamanındaki çetelerin ve eşkıyaların saldırılarından kaçan mazlum insanların ulaşılabilmesi daha zor olan dağlar ve ormanlık alanlar arasındaki yerlere göç etmesiyle kurulmuş bir mahalledir.

Coğrafya
Ankara iline 101 km, Kızılcahamam ilçesine 23 km uzaklıktadır.

Nüfus

Kızılcahamam'ın mahalleleri

Karaağaç, Kızılcahamam


الجامعة التونسية لكرة اليد  اختصارًا: ، هي الهيئة المسؤولة عن رياضة كرة اليد وكرة اليد الشاطئية في تونس. تأسست عام 1953 تحت اسم الرابطة التونسية لكرة اليد، وانطلقت في  أول بطولة وطنية بمشاركة 6 نوادي. في جويلية 1957، تغير اسمها ليصبح الجامعة التونسية لكرة اليد. انضمت إلى الاتحاد الدولي لكرة اليد عام 1962، وإلى الاتحاد الإفريقي لكرة اليد عند تأسيسه عام 1974، وإلى الاتحاد العربي لكرة اليد عند تأسيسه عام 1975، وإلى الاتحاد المتوسطي لكرة اليد عند تأسيسه عام 2003.

الدور
تتولى الجامعة التونسية لكرة اليد المهام التالية:

 ضمان تعليم ممارسة رياضة كرة اليد ونشرها وتعميمها وتطويرها المستمر، في إطار السياسة الرياضية التي تحددها وزارة الشباب والرياضة.
 تنظيم المسابقات أو أي شكل آخر من أشكال الأنشطة الرياضية المتعلقة بكرة اليد لصالح الاتحادات المنتسبة إليها.
 تنظيم المسابقات الوطنية والدولية والحفاظ على جميع العلاقات مع مختلف الاتحادات الأجنبية والمنظمات المتخصصة.

المكتب الجامعي
يتكون المكتب الجامعي للفترة النيابية 2022 - 2024 من القائمة التالية:

  كريم الهلالي: رئيس الجامعة ورئيس لجنة المنتخبات الوطنية للذكور والإناث
  أحمد الجمل: نائب الرئيس ورئيس اللجنة الرياضية
  ليلى الزراع: نائبة الرئيس ورئيسة لجنة دعم الموارد المالية والاستشهار
  نجيب الشعبوني: نائب الرئيس ورئيس لجنة التنسيق بين الرابطات
  عبد الحميد الكيلاني: الكاتب العام
  أيمن الشايب: المدير المالي
  وليد العوجي: المدير الإداري
  ياسين عرفة: المدير الفني الوطني
  حمادي الكروالي: أمين المال
  زياد النطاط: مسؤول أول على منتخب الأكابر
  عدنان العويان: رئيس لجنة النزاعات الرياضية
  سامي حمرون: رئيس لجنة التأديب،
  محمد القنت: رئيس لجنة التأهيل والإجازات
  حلمي الحامدي: رئيس لجنة تنظيم التظاهرات
  هالة الشمساوي: رئيسة لجنة تطوير كرة اليد النسائية
  هيثم السويسي: نائب رئيس لجنة دعم الموارد المالية والاستشهار ومسؤول على مراكز تكوين الشبان

كما يتكون مكتب الرابطة الوطنية لكرة اليد من القائمة التالية:

  بهاء الدين البكاري: رئيس الرابطة
  مصطفى تقية: نائب أول للرئيس
  أيمن القابسي: نائب ثاني للرئيس
  معز عمار: نائب ثالث للرئيس
  فوزي التبرسقي: عضو
  محمد رضا التركي: عضو
  نجيب العواضي: عضو
  سهيل جغام: عضو
  فاضل الشاهد: عضو
  محمد الأسود: عضو
  عماد قراع: عضو
  علي شعبان: عضو

الرؤساء

البطولات المنظمة

بطولات الرجال

 الدوري التونسي لكرة اليد للرجال.
 الدوري التونسي لكرة اليد للرجال الدرجة الثانية.
 كأس تونس لكرة اليد للرجال.
 كأس السوبر التونسي لكرة اليد للرجال.
 كأس الجامعة التونسية لكرة اليد للرجال.

بطولات السيدات

 الدوري التونسي لكرة اليد للسيدات.
 الدوري التونسي لكرة اليد للسيدات الدرجة الثانية.
 كأس تونس لكرة اليد للسيدات.
 كأس السوبر التونسي لكرة اليد للسيدات.
 كأس الجامعة التونسية لكرة اليد للسيدات.

المنتخبات

منتخبات الرجال

 منتخب تونس لكرة اليد.
 منتخب تونس لكرة اليد للناشئين.
 منتخب تونس لكرة اليد للشباب.
 منتخب تونس لكرة اليد الشاطئية.

منتخبات السيدات

 منتخب تونس لكرة اليد للسيدات.
 منتخب تونس لكرة اليد للناشئات.
 منتخب تونس لكرة اليد للشابات.
 منتخب تونس لكرة اليد الشاطئية للسيدات.

مواضيع ذات علاقة
 كرة اليد في تونس.

وصلات خارجية
  الموقع الرسمي للجامعة التونسية لكرة اليد.

المراجع

الاتحاد الإفريقي لكرة اليد
تأسيسات سنة 1956 في تونس
جامعات رياضية تونسية
كرة يد تونسية
منظمات رياضية أسست في 1956

الجامعة التونسية لكرة اليد


Nicola Cafés este o marcă portugheză și o companie care comercializează cafea. După liderul de piață Delta Cafés si sora Nestlé SICAL, Nicola este a treia mare companie de cafea din Portugalia.

Istoric
Cafeneaua Café Nicola a fost fondată la 1787 în Piața-Rossio, în Lisabona. Originile companiei datează din anul 1779. În Café erau oferite propriile amestecurile de cafea din coloniile portugheze din aceea vreme, Brazilia și São Tomé și Príncipe. Datorită creșterii vânzărilor a fost necesară o instalație de prăjire proprie. Aceasta a apărut la mijlocul secolului al XIX-lea într-o suburbie din Lisabona, Venda Nova, unde se află până în prezent sediul central al companiei.

În 1999, compania portugheză Nutrinveste a cumpărat cafenele Nicola, și împreună cu marca de cafea Chave D´Ouro a format Nutricafés. În 2006 a preluat Nutricafés, compania portugheză de investiții Explorer Investments/MCH Private Equitiy.

În iulie 2016, Nutricafés a fost vândută de compania de investiții pentru 74,5 milioane de euro, companiei italiene de cafea Segafredo Zanetti.  Astfel, Segafredo a devenit al treilea mare producător de cafea din Portugalia. În 2015, Nutricafés a avut o cifră de afaceri de 34,1 milioane de euro.

Legături externe

Website

Note

Fondări în 1787

Nicola Cafés


Le Lycée Kitano (nom entier:  est une école secondaire d'Osaka au Japon, fondée en 1873.

Depuis 1931, l'école se trouve dans l'arrondissement Yodogawa-ku. Elle est gérée par le . Elle est désignée « école modèle » par le ministère de l'Éducation, de la Culture, des Sports, des Sciences et de la Technologie.

Histoire
Le lycée Kitano a été fondé en tant qu'école de style européen à Namba Mido en 1873, et refondé en tant que lycée numéro un de la préfecture d'Osaka en 1877. En 1889, l'école a été déplacée dans un nouveau bâtiment à Dojima, et le logo de l'école a été réalisé la même année. En 1902, l'école a été déplacée une nouvelle fois, à Kitano et rebaptisée. Après 29 ans, l'école a été déplacée à son emplacement actuel.

Après la Seconde Guerre mondiale, en 1948, l'école a commencé à échanger des étudiants et des enseignants avec l'école secondaire préfectorale Otemae d'Osaka.

Anciens élèves
 Akira Yoshino, prix Nobel de chimie
 Hidetsugu Yagi (1886-1976), inventeur de l'antenne Yagi
 Osamu Hayaishi, lauréat du prix Wolf de médecine
 Osamu Tezuka (1928-1989), mangaka
 Den Fujita, fondateur de McDonald's Company (Japon), Ltd
 Junko Abe, actrice
 Kenji Kasahara
 Tōru Hashimoto, ancien maire de la ville d'Osaka
 Yuzō Saeki, peintre
 Hisaya Morishige, acteur et comédien
 Hiroshi Noma, auteur
 Motojirō Kajii, auteur
 Shika Kawajo, homme politique
 Ryōichi Kuroda, homme politique
 Midori Matsushima, homme politique
 Kanae Yamamoto, homme politique
 Tamiki Wakaki, mangaka
 Tomomi Inada, femme politique, ministre

Liens externes

Notes et références

Établissement scolaire fondé en 1873

Lycée Kitano


Caravlahi sau maurovlahi sunt exonime date în general vlahilor autohtoni din Bosnia și Dalmația. Denumirea provine din limba turcă, în care punctele cardinale se notau cu culori, negrul (cara) simbolizând nordul: "Caravlahi" înseamnă vlahi din nord. Turcii deosebeau în acest fel vlahii din Grecia față de cei din Bosnia și Dalmația..

Caravlahii sunt urmașii populației latinofone din fostul Imperiu Roman de Răsărit care au fost slavizați după invazia slavilor și apoi unii islamizați după ocupația turcească. Li se mai spune uneori și "Morlaci" care provine din cuvintele slave more (« mare ») și vlași (Влаши, vorbitori ai limbilor romanice), adică "vlahii dinspre mare", dar cuvântul "Morlaci" poate de asemenea desemna fostele populații dalmate din regiunea adriatică a peninsulei balcanice.

Istorie

Majoritatea caravlahilor din Bosnia sunt slavizați și islamizați și nu mai vorbesc limba română. Vlahii din Dalmația au fost slavizați, dar nu islamizați, și au primit numele de morlaci din partea italienilor dalmațieni prin traducerea cuvântului caravlah în greacă și apoi italiană: maurovlah/morovlah/morlacchi. În decursul timpului cuvântul caravlah a mai fost tradus în diverse forme: vlahii negri, nigri latini etc.

Caravlahii au mai fost mentionați și într-o copie din secolul al XVII-lea a unei cronici anonime pierdute din Diocleea, datată nesigur (Cronica preotului din Diocleea/Chronicle of the Priest of Dioclea). Slavii din zonă îi denumeau pe morlaci vlaski și rumanski. În secolul al XVIII-lea naturalistul italian Alberto Fortis a descoperit obiceiul lor de a cânta poeme de dragoste (balada Hasanaginica).

La 16 iunie 1746 o coaliție franco-spaniolă a fost înfrântă de armatele Austriei. Printre prizonieri a fost și P. Fontenaille. Fontenaille a scris că a fost rănit de sabia unui vlah sau slav din armata Habsburgilor (a menționat Tălpași, Vlahi, Croați, Varadini, Morlaci). Autorul a fost capturat în 1746 si lucrarea sa a fost publicată în februarie 1747.

În 1772 câteva ziare franțuzesti au publicat știri despre Croați și Morlaci în intervenția care a dus la prima împărțire a Poloniei.

În 1785 ziarele au relatat despre manevrele trupelor Croaților și Morlacilor lângă Passau, ca urmare a tensiunilor dintre Austria și Prusia.

În primele decenii ale secolului al XIX-kea se mai vorbea limba vlahilor sau morlacilor de odinioară și pe insula Veglia (acum insula Krk din Croația), din care s-au mai păstrat câteva texte

Procesul de desnaționalizare a morlacilor și de
asimilare în mediul slav răzbate din transformarea sensului
cuvintelor vlahi și morlaci, care, din a doua jumătate a
secolului XVI, nu mai desemnează naționalitatea unei
populații, ci își schimbă înțelesul. Anumite familii sârbești (probabil vlahi slavizați) treceau
drept vlahi, deoarece termenul nu mai însemna naționalitatea,
ci modul de viață seminomad, opus celui de agricultor.
In Dalmația, vlah înseamnă țăran; același sens, de țăran slav îl are și cuvântul morlac, până în sec. al XIX-lea. Dar și orășenilor de origine romanică din Dalmația li se spune de către populația slavă vlasi. Până astăzi, mahomedanii din Bosnia îi numesc vlahi pe creștini, mai ales pe țăranii creștini, iar croații catolici îi numeau vlahi pe sârbii ortodocși refugiați în Croația și Slavonia

La recensământul din anul 1991 din Croația, doar 22 de oameni s-au declarat morlaci, iar în prezent numărul lor este sub zece.

Folclor
Folclorul Morlacilor a ajuns să fie cunoscut datorită venețianului Alberto Fortis. Acesta a scris "Viaggio in Dalmazia" in care a descris obiceiurile, veșmintele și folclorul Morlacilor din Dalmatia dinspre munte. Fortis a publicat și o baladă a morlacilor, "Cântecul de jale al cinstitei soții a lui Hasan Aga" care a fost apoi tradusă în mai multe limbi, ducând la apariția unui curent literar numit "Morlachismo".
Un dalmațian, Giovani Lovric, a descris și el viața și tradițiile morlacilor, descriind în detaliu faptele unui haiduc morlac faimos pe nume Stanislas Socivizca

Confuzia cu țiganii fugiți din robie

În secolele XVI-XVII a avut loc o migrație (fugă din robie) a băieșilor robi din zona auriferă a Transilvaniei spre Serbia, Croația, Ungaria și Bosnia, unde și-au continuat ocupația legată de aur, la care au adăugat ulterior prelucrarea lemnului în ustensile de gospodărie. În Serbia de vest, Emil Petrovici a găsit în 1938 "țigani românizați" pe care i-a identificat după grai ca veniți din Muntenia.

În Bosnia, unii robi transfugi se autoidentifică în general fie drept caravlahi, fie drept sârbi (pe baza religiei ortodoxe comune cu sârbii), fie drept români (pe baza limbii materne). Respingerea identității rome are ca motiv neexprimat și dorința de a nu face parte dintr-un grup uman în general desconsiderat de majoritari și de alte minorități

Monumentele funerare ale vlahilor din Bosnia și Herțegovina

O parte din vlahii din Bosnia, care s-au îmbogățit în urma comerțului cu produse rezultate din activitățile pastorale dar și din cărăușie, și-au ridicat monumente funerare deosebite în descursul secolelor XI-XV.

Monumentele au fost construite mai ales în sudul Bosniei în Herțegovina, în nordul Muntenegrului și în câteva sate din Serbia și Croația de la granița cu Bosnia. În aceste spații, în evul mediu, vlahii au participat activ la făurirea principatelor Zeta și Hum (Zachlumia). Monumentele se numesc stećci, și majoritatea nu au inscripții ci doar decorații și basoreliefuri. Deși nu sunt exclusiv create de vlahi, aceștia sunt identificați ca fiind autorii monumentelor. Slavizarea vlahilor din Bosnia era deja incheiată în secolele menționate și începuse un proces de islamizare cauzat de ocupația turcească.

Monumentele funerare (stećci) sunt incluse în Patrimoniul Mondial UNESCO din 2016. Sunt clasificate astfel circa 4,000 monumente funerare în 28 necropole – din care 22 în Bosnia și Herțegovina, 3 în Muntenegru, 2 în Croația și 3 în Serbia.

Galerie de monumente vlahe
Originea vlahă este atestată de numeroși cercetători

Note

Vlahi
Grupuri etnice din Croația
Grupuri etnice din Bosnia și Herzegovina

Legaturi externe
Vlahii (Caravlahii) în ultimul recensământ

(Vahii din Dalmatia)

Caravlahi


Baudenkmäler nach Ortsteilen

Kirchanschöring

|}

Roth

|}

Rothanschöring

|}

Weitere Ortsteile

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Kirchanschöring

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

!
Kirchanschoring
Baudenkmaler Kirchanschoring

Liste der Baudenkmäler in Kirchanschöring


Hiroşima ( Hiroshima-shi), Japonya'nın Hiroşima prefektörlüğünün merkezi ve Chūgoku bölgesinin en büyük şehridir. Şehrin adı Japonca'da "geniş ada" anlamına gelmektedir. Hiroşima Chūgoku bölgesinin en büyük şehridir ve Japonya'nın en çok turist çeken şehirlerden biridir .Yüzölçümü 905.01 km² dir.

Turizm
Hiroşima şehri bugün, ülkenin en gözde turistik yerlerinden biridir. Ülkenin turizm acentesi tarafından yayınlanan istatistikler, 2012 yılında metropole yaklaşık 363.000 ziyaretçinin geldiğini, bu rakamın büyük çoğunluğunu Amerikalıların oluşturduğunu, ardından Avustralyalılar ve Çinlilerin geldiğini ortaya çıkardı. [53] Hiroşima'yı 2016 yılında yaklaşık 1,18 milyon yabancı ziyaret etti; bu sayı 2012'deki 360.000'den 3,2 kat arttı. %16 ile Amerikalılar en büyük grup olurken, onu %15 ile Avustralyalılar, %8 ile İtalyanlar ve 6 ile Britanyalılar izledi. %. Çinli ve Güney Koreli ziyaretçilerin sayısı azdı ve toplamın yalnızca %1 ve %0,2'sini temsil ediyordu.

İlgi çekici yerler
Hiroşima yakınlarında birçok popüler turistik yer var. Şehir dışında popüler bir destinasyon, birçok tapınak ve türbenin bulunduğu kutsal bir ada olan ve Miyajima olarak da bilinen Itsukuşima Adası'dır . Ancak Hiroşima'nın içinde de pek çok popüler destinasyon bulunmaktadır ve çevrimiçi rehberlere göre Hiroşima'daki en popüler turistik yerler şunlardır:

 Mazda Zoom-Zoom Stadyumu Hiroşima
 Hiroşima Kalesi
 Shukkei-tr
 Mitaki-dera Tapınağı
 Hiroşima Gokoku Tapınağı
 Kamiyacho ve Hatchobori ( Hiroşima'da alışveriş bölgesi olan büyük bir merkez. Hiroşima Otobüs Merkezine doğrudan bağlıdır )
 Hiroşima Şehri Asa Zooloji Parkı
 Hiroşima Botanik Bahçesi

Şehirdeki diğer popüler yerler arasında Hondōri alışveriş merkezi bulunmaktadır.

Tarihçe
Hiroşima, güçlü bir daimyo olan Mōri Terumoto tarafından 1589 yılında Seto İç Denizi nehir deltasının kıyı şeridi üzerinde kurulmuştur. 1 Nisan 1889 tarihinde ise şehir statüsü almıştır.

Coğrafya
Hiroşima, Ōta Nehri deltasında Seto İç Denizi'nde bulunan Hiroşima Körfezi kıyısında yer almaktadır. Ōta Nehri'ne ait altı kanal şehrin birkaç adacıklar halinde bölmektedir.

İklim
Hiroşima, ılıman dönencealtı iklimine (Köppen iklim sınıflandırması Cfa) sahip olup kışlar ılık ve yazlar sıcak ve nemli geçmektedir. Japonya'nın geri kalanında olduğu gibi Hiroşima'da yaz aylarında mevsimsel sıcaklık gecikme yaşanmakta olup Ağustos ayı Temmuz ayından daha sıcaktır. Yağış yıl boyunca oluşmakla birlikte kış ayları en kurak mevsimdir. Haziran ve Temmuz ayları en çok yağışın olduğu aylar olup Ağustos daha güneşli ve kuraktır.

Ekonomi ve altyapı

 Mazda Motor Şirketi
 Mitsubishi , Kawasaki , JMUcor IHI Kure Works, Mitsui ve bölgedeki diğer tersaneler
 Mitsubishi HI Kanon ve Eba Works, IHI Kure makineleri

Sağlık hizmetleri

Hastaneler

 Hiroşima Şehir Hastanesi
 Hiroşima Şehri Asa Hastanesi
 Hiroşima Şehri Funairi Hastanesi
 Hiroşima Valilik Hastanesi
 Hiroşima Kızılhaç Hastanesi
 Hiroşima Üniversite Hastanesi
 Japonya Post Hiroşima Hastanesi
 JR Hiroşima Hastanesi

Medya
Chūgoku Shimbun , Hiroşima'ya hizmet veren yerel gazetedir. Hem sabah gazetesini hem de akşam baskılarını yayınlar. Televizyon istasyonları arasında Hiroshima Ev Televizyonu , Hiroshima Telecasting , Shinhiroshima Telecasting ve RCC Broadcasting bulunmaktadır . Radyo istasyonları arasında Hiroshima FM , Chugoku Communication Network , FM Fukuyama , FM Nanami ve Onomichi FM bulunmaktadır . Hiroşima'ya ayrıca televizyon ve radyo yayıncılığı yapan Japonya'nın kamu yayıncısı NHK tarafından da hizmet verilmektedir .

Maxwell Rayner TV Co., 2012 yılında yayınlanan bir belgesel çekti. Belgeselde şehir hakkında genel bilgiler yer alıyordu.

Kültür
Hiroşima'da performans sergileyen profesyonel bir senfoni orkestrası vardır. Hiroşima'da, çeşitli sanat müzelerinin yanı sıra, Hiroşima Barış Anıtı Müzesi de dahil olmak üzere birçok müze bulunmaktadır . Fransız rönesans sanatına ait geniş bir koleksiyona sahip olan Hiroşima Sanat Müzesi, 1978'de açıldı . 1968'de açılan Hiroşima Valiliği Sanat Müzesi , Shukkei-en bahçelerinin yakınında yer alıyor . 1989 yılında açılan Hiroşima Kenti Çağdaş Sanat Müzesi, Hijiyama Parkı'nın yakınında yer almaktadır .

Etkinlikler

 Hiroşima Çiçek Festivali, 3-5 Mayıs, Heiwa Odori , Hiroşima Doraemon Parkı
 Toukasan, Haziran ayının ilk Cuma'sından Pazar'a, Mikawa-Cho, Chuo Dori
 Ebisu Festivali, 18–20 Kasım, Ebisucho, Hacchobori , Chuo Dori
 Hiroşima Doraemon Doğum günü kutlama Töreni , 3 Eylül, Hiroşima Doraemon Parkı
 1994 Asya Oyunları

Mutfak
Hiroşima, genellikle müşterinin önünde demir bir tabakta pişirilen lezzetli ( umami ) bir krep olan okonomiyaki ile tanınır . Okonomiyaki'nin Osaka versiyonunda olduğu gibi karıştırılmak yerine katmanlı olarak çeşitli malzemelerle pişirilir . Katmanlar tipik olarak yumurta, lahana, fasulye filizi (moyashi), isteğe bağlı öğelerle birlikte dilimlenmiş domuz eti/domuz pastırması (mayonez, kızarmış kalamar, ahtapot, peynir, mochi , kimchi vb.) ve eriştelerden ( soba , udon) oluşur.) üstüne başka bir yumurta tabakası ve bol miktarda okonomiyaki sosu (Carp ve Otafuku iki popüler markadır) eklenir. Kullanılan lahana miktarı genellikle Osaka usulünde kullanılan miktarın 3 ila 4 katı kadardır. Çok yüksekte istiflenmeye başlar ve genellikle lahana pişerken aşağı doğru itilir. Katmanların sırası şefin tarzına ve tercihine göre biraz değişebilir, malzemeler ise müşterinin tercihine göre değişecektir.

Spor
Hiroşima'nın birkaç profesyonel spor kulübü vardır.

Futbol _ _ _
Şehrin ana futbol kulübü , Hiroshima Big Arch'ta oynayan Sanfrecce Hiroshima'dır . Toyo Kogyo Futbol Kulübü olarak 1965-1970 yılları arasında beş kez Japonya Futbol Ligi'ni ve 1965 , 1967 ve 1969'da İmparator Kupası'nı kazandılar . Kulüp, 1992 yılında bugünkü adını aldıktan sonra 2012 , 2013 ve 2015 yıllarında J.League'i kazandı . Şehrin ana kadın futbol kulübü Angeviolet Hiroshima'dır . Feshedilen kulüpler arasında 1924 ve 1925'te İmparatorluk Kupası'nı kazanan Rijo Shukyu FC veFini Hiroshima SC .

Beyzbol _ _ _
Hiroshima Toyo Carp , şehrin en büyük beyzbol kulübüdür ve Hiroshima'daki Mazda Zoom-Zoom Stadyumu'nda oynamaktadır . Merkez Lig üyeleri olan kulüp, 1975, 1979, 1980, 1984, 1986, 1991, 2016, 2017 ve 2018'de Merkez Lig'i kazandı , kulüp 1979, 1980 ve 1984'te Japonya Serisini kazandı .

Ulaşım

Hava yolları

Havaalanı
Hiroşima'ya , şehrin 50 kilometre (31 mil) doğusunda bulunan Hiroşima Havaalanı ( IATA : HIJ , ICAO : RJOA ) hizmet vermektedir ve Tokyo , Sapporo , Sendai , Okinawa'ya ve ayrıca Çin , Tayvan ve Güney Kore'ye düzenli uçuşlar gerçekleştirilmektedir .

Hiroşima'nın 43 kilometre (27 mil) güneybatısındaki Iwakuni Kintaikyo Havaalanı , 13 Aralık 2012'de ticari uçuşları yeniden başlattı .

Demiryolları

Yüksek hızlı tren

 JR Batı

 San'yō Shinkansen

Trenler

 JR Batı

 San'yō Ana Hattı , Kure Hattı , Geibi Hattı , Kabe Hattı
 Hiroşima Yeni Transit Hattı 1
 Hiroşima Kısa Mesafe Transit Seno Hattı

Tramvaylar
Hiroşima, Japonya'da Hiroden lakaplı hafif raylı sistemi ve "Hareketli Tramvay Müzesi" ile dikkat çekiyor. 1912 yılında hizmete girmiştir.

Tramvaylar ve hafif raylı araçlar, atom patlamasından sağ kurtulan ve sistemdeki eski tramvaylar arasında yer alan 651 ve 652 numaralı tramvaylar da dahil olmak üzere, Hiroşima sokaklarında hâlâ ilerlemektedir. Kyoto ve Fukuoka tramvay sistemlerini durdurunca Hiroşima bunları indirimli fiyatlarla satın aldı ve 2011 yılına gelindiğinde şehirde 298 tramvay vardı; bu da Japonya'daki diğer tüm şehirlerden daha fazlaydı.

 Hiroden
 Ana Hat , Ujina Hattı , Eba Hattı , Hakushima Hattı , Hijiyama Hattı , Yokogawa Hattı , Miyajima Hattı

Yollar

Ekspres yol

 Hiroşima Otoyolu

Japonya Ulusal Rotası _
Hiroşima'ya Japonya Ulusal Rota 2 , Japonya Ulusal Rota 54 , Japonya Ulusal Rota 183 , Japonya Ulusal Rota 261 , Japonya Ulusal Rota 433 , Japonya Ulusal Rota 487 , Japonya Ulusal Rota 488 hizmet vermektedir .

Valilik Rotası
Hiroşima Valiliği Rotası 37 (Hiroşima-Miyoshi Rotası), Hiroşima Valiliği Rotası 70 (Hiroşima-Nakashima Rota

Kardeş şehirler
Hiroşima'nın aşağıdaki şehirler ile kardeş şehir anlaşması bulunmaktadır.
 Honolulu, Amerika Birleşik Devletleri (1959)
 Volgograd, Rusya (1972)
 Hannover, Almanya (1983)
 Çongçing, Çin (1986)
 Daegu, Güney Kore (1997)
 Montreal, Kanada (1998)
 Ieper, Belçika
 Nagazaki, Japonya

Kaynakça

Dış bağlantılar

Hiroşima


El turpial de pecho rojo chico (Leistes defilippii), también denominado loica pampeana, pecho colorado mediano, soldadito y tordo pechirrojo, es una especie de ave paseriforme de la familia Icteridae que vive en Sudamérica.

Distribución y hábitat

Se encuentra en los herbazales y zonas de matorral de Argentina, Brasil y Uruguay.

Está amenazado por la pérdida de hábitat causada por la expansión de la agricultura.

Referencias

Enlaces externos

Aves de América del Sur
Leistes

Leistes defilippii


PNR (PAN - Panoramik) kameranın kendi ekseni etrafında sağa sola çevrilme hareketidir.

Ayrıca bakınız
Tilt

Sinematografi
Kamera hareketleri

Pan (kamera)


Segundo Castillo puede referirse a:

 Segundo Castillo Varela (1913-1993), futbolista peruano; o
 Segundo Alejandro Castillo (1982-), futbolista ecuatoriano.

Segundo Castillo


David Hunter Miller (1875–1961) foi um advogado norte-americano e especialista em tratados que participou da redação do pacto da Liga das Nações.

Carreira
Exerceu a advocacia na cidade de Nova York de 1911 a 1929; atuou no Inquiry, um corpo de especialistas que coletou dados para a Conferência de Paz de Paris (1917-1919); e foi consultor jurídico da comissão americana da conferência.

Como oficial do Departamento de Estado dos EUA (1929-1944), Miller chefiou a delegação americana à Conferência de Haia de 1930 para a codificação do direito internacional. Seus trabalhos publicados incluem My Diary at the Conference of Paris, with Documents (21 vol., 1924-1926) e Treaties and Other International Acts of the United States of America (8 vol., 1931-1948).

Bibliografia parcial

Links externos

 David Hunter Miller papers. 1778-1941. Na University of Washington Libraries, Special Collections.
Advogados dos Estados Unidos

David Hunter Miller


بعد انتهاء الحرب العالمية الثانية كانت دول الحلفاء قد أعطى ليبيا حكم ذاتي غير مستقل على إن يكون الاستقلال التام قريبا وذلك عام 1947 م وفي العام الثاني قام أول بطولة في شرق ليبيا في مدينة بنغازي عاصمة ولاية برقة الليبية في موسم الرياضي 1948\1949، وبعد الاستقلال عام 1951 ظلت هذه البطولة سارية المفعول حتى عام 1957 حيث أقيمت بطولة ولاية برقة تشارك فيها كل أندية في مدن برقة وذلك في الموسم الرياضي 1956\1957 م.

في عام 1961 تغيره نظام الفدرالي في ليبيا فلم تعد ليبيا المملكة المتحدة الليبية المتكونة من ثلاث أقاليم شبة مستقلة بل أصبحت مملكة الليبية, ولهذا تغيرت اسم بطولة ولاية برقة إلى اسم بطولة محافظات الشرقية (برقة).

في الأسفل البطولات والأبطال

كأس دوري بنغازي

الأبطال

 الأهلي (بنغازي) 4 مرات (1950 – 1951 – 1954 – 1956)
 النجمة (بنغازي) 3 مرات (1949 – 1953 – 1955)
 الهلال (بنغازي) 1 مرة (1957)

البطولة

1949 النجمة (بنغازي)

1950 الأهلي (بنغازي)

1951 الأهلي (بنغازي)

1952 لم تقام البطولة ؟

1953 النجمة (بنغازي)

1954 الأهلي (بنغازي)

1955 النجمة (بنغازي)

1956 الأهلي (بنغازي)

1957 الهلال (بنغازي)

1958 الغية البطولة بشكل نهائي

كأس دوري برقة

الأبطال

 الأهلي (بنغازي) 8 مرات (1957 – 1960 – 1963 – 1964 – 1968 – 1970 – 1976 – 1986)
 الهلال (بنغازي) 4 مرات (1959 – 1961 – 1962 – 1965)
 التحدي (بنغازي) 2 مرتين (1967 – 1982)
 النجمة (بنغازي) 1 مرة (1958)
 دارنس (درنة) 1 مرة (1966)
 النصر (بنغازي) 1 مرة (1978)

البطولة

1957 الأهلي (بنغازي)

1958 النجمة (بنغازي)

1959 الهلال (بنغازي)

1960 الأهلي (بنغازي)

1961 الهلال (بنغازي)

1962 الهلال (بنغازي) (تم تغير الاسم من كأس برقة إلى كأس المحافظات الشرقية.

1963 الأهلي (بنغازي)

1964 الأهلي (بنغازي)

1965 الهلال (بنغازي)

1966 دارنس (درنة)

1967 التحدي (بنغازي)

1968 الأهلي (بنغازي)

1969 توقفت البطولة بسبب إحداث الانقلاب العسكري لقيام ثورة الفاتح من سبتمبر يوم 1-9-1969 م.

1970 الأهلي (بنغازي)

1971 إيقاف البطولة ؟

1972 إيقاف البطولة ؟

1973 إيقاف البطولة ؟

1974 إيقاف البطولة ؟

1975 إيقاف البطولة ؟

1976 الأهلي (بنغازي)

1977 إيقاف البطولة ؟

1978 النصر (بنغازي)

1979 إيقاف البطولة ؟

1980 إيقاف البطولة ؟

1981 إيقاف البطولة ؟

1982 التحدي (بنغازي)

1983 إيقاف البطولة ؟

1984 إيقاف البطولة ؟

1985 إيقاف البطولة ؟

1986 الأهلي (بنغازي)

1987 تم إلغاء البطولة بشكل نهائي ؟

تاريخ بنغازي
الرياضة في ليبيا

كأس دوري برقة (ليبيا)


قدارة أو خضارة هي بلدية جزائرية تقع في دائرة بودواو ولاية بومرداس، أخذت إسمها من قرية مندثرة كانت موجودة على ضفة وادي بوزقزة. قديما كانت تسمى تلاخليفة،

الموقع الجغرافي

تبعد بوزقزة قدارة عن عاصمة الولاية بحوالي 20 كليومتر. يوجد فيها سد قدارة الذي كان يعتبر من أهم السدود الجزائرية حيث تتقاسمه مع الخروبة والأربعطاش. يحدها كل من:
 من الشرق: بلدية بني عمران ولاية بومرداس
 من الغرب:بلدية الخروبة ولاية بومرداس
 من الشمال:بلديات: تيجلابين،قورصو،بودواو
 من الجنوب:بلدية بودربالة ولاية البويرة

معرض الصور

الوديان

يتضمن إقليم هذه البلدية العديد من الوديان منها:

التاريخ

الرياضة

وصلات أخرى

وصلات داخلية

وصلات خارجية

مواضيع ذات صلة
 بلديات ولاية بومرداس
 دوائر ولاية بومرداس

مصادر

بلديات ولاية بومرداس

قدارة