Naïve is the fifth studio album by German industrial band KMFDM, released on November 15, 1990, by Wax Trax! Records. It was recorded following KMFDM's return from their first visit to the United States and subsequent tour with Ministry. It was also the first record they released after signing directly to Wax Trax! Records.

Background
The album was out of print for over a decade due to copyright infringement: the seventh track "Liebeslied" used unauthorized samples from a recording of "O Fortuna", from Carl Orff's 1930s cantata Carmina Burana. The album was recalled approximately three years after being released. Copies today are rare and considered collector's items. In addition to this, "Godlike" samples "Angel of Death" by Slayer.

All of the tracks on the album, except for the original mixes of "Die Now-Live Later", "Liebeslied" and "Go to Hell" were subsequently available on other discs. The album was re-released as Naïve/Hell to Go, with some songs remixed, in 1994. A digitally remastered reissue of Naïve was released on 21 November 2006, along with Money and Angst. It was reissued with an edited version of the track "Liebeslied" without the offending sample. It also features the remixes that initially appeared on Naïve/Hell to Go.

Critical reception

Naïve received excellent reviews. Stephen Thomas Erlewine called Naïve "one of [KMFDM's] strongest releases." Ned Raggett of Allmusic began his review by saying, "KMFDM brought it all together on the brilliant Naïve", doing "everything from four-to-the-floor beats to Wagnerian epic metal and back again". He went on to call it "one of industrial/electronic body music's key albums", and said that KMFDM was a band "so ridiculously good that everything they touch pretty much turns to gold". He also said that while the title track was "fantastic", the "total standout" of the album was "Liebeslied": "Outrageously interpolating Carl Orff's noted vocal piece Carmina Burana into a bombastic explosion of mechanical rhythms, orchestral hits, and an increasing amount of hero guitar feedback slabs, not to mention the husked, desperate lead vocals, it's a jawdropping masterpiece that demands and gets total surrender." In 2019, Pitchfork magazine ranked Naïve at number ten on its list of the thirty-three best industrial albums of all time, with writer Susan Elizabeth Shepard noting that the album combined "hip-hop beats and metal riffs into deep, big-beat anthems".

Track listing

Personnel
Sascha Konietzko – vocals, bass, synths, programming, guitars
En Esch – vocals, drums, guitars
Günter Schulz – guitars
Rudolph Naomi – drums (1–4, 6–10)

Additional personnel
Christine Siewert – background vocals
Johann Bley – drums (5)
William Tucker – guitar (11)
Bill Rieflin – drums (11)
Mark Durante – guitar (11–16)

Production
Brute - cover art
Blank Fontana - engineering (1-11)
Chris Shepard - engineering (12-16)
Paul Barker – production (11)
Lee Popa - production (11)

Naïve/Hell to Go

Naïve/Hell to Go is a modified and remixed version of Naïve, with five of the original songs re-recorded, including "Liebeslied", which contained an unlicensed sample of "O Fortuna" from Carl Orff's cantata Carmina Burana. After Orff's publisher threatened the band with legal action, the original album was recalled.

Track listing

References

External links
 KMFDM DØTKØM Naïve lyrics at the official KMFDM website
 KMFDM DØTKØM Naïve/Hell to Go lyrics at the official KMFDM website

1990 albums
KMFDM albums
1994 albums
Metropolis Records albums
Wax Trax! Records albums

Naïve (album)


Fetlar () is one of the North Isles of Shetland, Scotland, with a usually resident population of 61 at the time of the 2011 census. Its main settlement is Houbie on the south coast, home to the Fetlar Interpretive Centre. Other settlements include Aith, Funzie, Herra and Tresta. Fetlar is the fourth-largest island of Shetland and has an area of just over .

History
One of the strange features of Fetlar is a huge wall that goes across the island known as the Funzie Girt or Finnigirt Dyke. It is thought to date from the Mesolithic period. So sharp was the division between the two halves of the island that the Norse talked of East and West Isle separately.

Another attraction on the island is the Gothic Brough Lodge, built by Arthur Nicolson in about 1820, and which is undergoing restoration by the Brough Lodge Trust. The Fetlar sheepdog trials take place annually, normally in July. The Fetlar Foy, once very popular with Shetlanders and tourists alike, took place at midsummer on the Links at Tresta where folk were entertained with music, food and drink.

Famous son
Its most famous son was Sir William Watson Cheyne Bt FRS FRCS, a close associate of Lord Lister and one of the pioneers of antiseptics. He was professor of surgery at King's College London, President of the Royal College of Surgeons of England and wrote many books on medical treatments. He was made a baronet for services to medicine in 1908, and later was an MP—first for the Universities of Edinburgh and St Andrews, and then for the Combined Scottish Universities—between 1917 and 1922. He was Lord Lieutenant of the Shetland Islands from 1919 to 1930. Cheyne died on 19 April 1932.

Fetlar was home to the Society of Our Lady of the Isles, an Anglican religious order for women, until it moved to Unst in 2015.

Fishing and shipwrecks
The island has a long tradition of fishing. According to Guinness World Records, in August 2012 what was then the oldest message in a bottle, released in June 1914, was found by Andrew Leaper, skipper of the Copious, coincidentally the same fishing vessel involved in a previous record recovery in 2006. The bottle, and Mr Leaper's World Record certificate, have been donated to the Fetlar Interpretative Centre. Fetlar also has an international selection of shipwrecks including Danish, Dutch, German, English and Soviet vessels.

Geography and geology
Fetlar has a very complex geology, including gneiss in the west, metamorphosed gabbro and phyllite, and kaolin. There is also antigorite and steatite here. Talc was mined here. The east of the island is part of the Shetland ophiolite complex (a section of the Earth's oceanic crust and the underlying upper mantle that has been uplifted and exposed above sea level).

Fetlar is surrounded by a number of small islands, particularly in the sound between it and Unst. These include to the north: Daaey, Haaf Gruney, Sound Gruney, Urie Lingey and Uyea; and to the west: Hascosay and Linga.

It is separated from Hascosay and Yell by Colgrave Sound. Much further to the south are the Out Skerries and Whalsay.

Etymology
There are three island names in Shetland of unknown and possibly pre-Celtic origin: Fetlar, Unst and Yell. The earliest recorded forms of these three names do carry Norse meanings: Fetlar is the plural of fetill and means "shoulder-straps", Omstr is "corn-stack", and í Ála is from ál meaning "deep furrow". However, these descriptions are hardly obvious ones as island names, and are probably adaptations of a pre-Norse language. This may have been Pictish but there is no clear evidence for this. Haswell-Smith suggests a meaning of "prosperous land" and that the island's name may mean "two islands strapped together" by the Funzie Girt. It was recorded as "Fötilør" in 1490, and as "Pheodor Oy" in 1654.

Nature and conservation
Fetlar's wildlife is as varied as its geology. For example, over two hundred species of wild flower have been identified here. The island is known as "The Garden of Shetland", due to its highly fertile soil.

The northern part of Fetlar is a RSPB reserve, home to several important breeding species including Arctic skuas and Eurasian whimbrels. The Lamb Hoga peninsula and nearby Haaf Gruney have some of the largest colonies of European storm petrel. In total the island supports 20,000 individual seabirds, including nationally important populations of Arctic skua, Northern fulmar, great skua, Arctic tern and red-necked phalarope. Of greatest importance are red-necked phalaropes, for which the Loch of Funzie is the most important breeding site in the United Kingdom, and for a while during the 1990s was the only breeding site in the country. A pair of snowy owls famously bred here in the 1960s and early 1970s, they lasted until the 1980s but are no longer present. However, a snowy owl was spotted on Fetlar in October 2018.

Fetlar, and the seas around it, hold several overlapping conservation designations:
The North Fetlar Special Area of Conservation (SAC) covers  of the island, and protects the islands dry heaths and base-rich fens .
The Fetlar Special Protection Area (SPA), covers  of the island and surrounding seas due to the importance of this habitat for many species of seabirds.
The Fetlar to Haroldswick Nature Conservation Marine Protected Area protects  of sea. It completely surrounds Fetlar, and extends to cover all sea between the islands and the neighbouring islands of Yell and Unst from the Colgrave Sound to Haroldswick.

Infrastructure
Ferries sail daily from Hamars Ness on Fetlar to Gutcher on Yell, and to Belmont on Unst. A new breakwater and berthing facility was added at Hamars Ness, and was officially opened on 1 December 2012.

There is a communications tower on Fetlar at: 60°36'5.39"N, 0°55'35.44"W. Fetlar is "Under Evaluation" for superfast broadband according to Digital Scotland.

Fetlar has a small airstrip with a gravel runway. There are no longer scheduled air services to the island.

Community development
Fetlar Developments Ltd (FDL), a company limited by guarantee and a registered charity, was set up by the community to counter the depopulation of the island, which had fallen to just 48 in early 2009, when the 2001 total had been 86. The development company continue to work towards securing a sustainable future for the island both socially and economically.

Work to install three wind turbines in a Community wind energy project began in December 2015.

School
In 2009 there were 3 primary pupils and 1 nursery pupil at Fetlar primary school, situated at Baela near Houbie.

See also

List of islands of Scotland

Notes

References

Gammeltoft, Peder (2010) "Shetland and Orkney Island-Names – A Dynamic Group". Northern Lights, Northern Words. Selected Papers from the FRLSU Conference, Kirkwall 2009, edited by Robert McColl Millar.

External links

Fetlar community website

Islands of Shetland
Royal Society for the Protection of Birds reserves in Scotland
Parishes of Shetland
Nature Conservation Marine Protected Areas of Scotland
Special Areas of Conservation in Scotland
Special Protection Areas in Scotland

Fetlar


نانو ثانية  وهي تساوي واحد من مليار من الثانية.

1 نانو ثانية = 10−9 ثانية.

نسبة 1 نانو ثانية من الثانية الواحدة هي مثل نسبة الثانية الواحدة من 31.71 سنة.

اقرأ أيضا
 ثانية
 ميلي ثانية
 فيمتو ثانية

مراجع

قيم أسية (وقت)

نانوثانية


Guy Stewart Callendar (* Februar 1898 in Montreal, Kanada; † Oktober 1964) war ein englischer Ingenieur und Erfinder. Callendar konnte 1938 auf der Basis von Temperaturmessungen erstmals die globale Erwärmung nachweisen, die er mit dem menschengemachten Treibhauseffekt in Verbindung brachte.

Herkunft
Callendar war der Sohn von Hugh Longbourne Callendar, einem englischen Physikprofessor, der Thermodynamik unterrichtete. G.S. Callendar arbeitete als Kraftwerksingenieur und war dabei auf Heißdampf spezialisiert. Er erarbeitete die ersten Abschätzungen zu globalen Temperaturverläufen und des heute als Klimasensitivität bekannten Verhältnisses von Anstieg der globalen Durchschnittstemperatur bezogen auf die atmosphärische Kohlendioxid-Konzentration. Seine damals wenig anerkannte Hypothese erlangte als Callendar-Effekt Bekanntheit und ist ein Meilenstein der Wissenschaftsgeschichte der globalen Erwärmung.

Callendar baute auf die Arbeit einiger Wissenschaftler des 19. Jahrhunderts auf, darunter Svante Arrhenius und Nils Gustaf Ekholm. Zum Thema globale Erwärmung, Infrarot-Strahlung und das vom Menschen eingebrachte Kohlendioxid veröffentlichte er in den Jahren zwischen 1938 und 1964 zehn größere und 25 kürzere wissenschaftliche Artikel. Andere, wie der kanadische Physiker Gilbert Plass, erweiterten in den 1950er und 1960er Jahren auf Basis von Callenders Arbeit diese Studien.

Callendar-Effekt
In seiner am 1. April 1938 veröffentlichten Arbeit mit dem Namen The artificial production of carbon dioxide and its influence on temperature publizierte er folgende Thesen:
Basierend auf der Annahme, dass die Menschheit während der vergangenen 50 Jahre 150.000 Mio. Tonnen Kohlendioxid emittiert hat, errechnete er daraus eine jährliche globale Erwärmungsrate von 0,003 °C. Er ging von einer atmosphärischen Kohlendioxid-Konzentration von 274 ppm über dem Nordatlantik Anfang des 20. Jahrhunderts aus. Callendar war der Ansicht, dass diese Erwärmung von Vorteil sein würde und "die Rückkehr der tödlichen Gletscher" verzögern würde. Callendar schätzte die anthropogene Produktionsrate von Kohlendioxid auf 4.500 Millionen Tonnen pro Jahr; zum Vergleich wurde im Jahr 2010 mehr als das sechsfache dieser Menge, nämlich 30.300 Millionen Tonnen des Treibhausgases vom Menschen in die Atmosphäre eingebracht.

Die von ihm berechnete Klimasensitivität von 2 °C liegt im unteren Bereich des vom IPCC abgeschätzten Intervalls der Klimasensitivität.

Literatur
 Fleming, J.R. (2007) The Callendar Effect: the life and work of Guy Stewart Callendar (1898-1964) Amer Meteor Soc., Boston. ISBN 978-1-878220-76-9
 Fleming, J.R. (1998) Historical Perspectives on Climate Change Oxford University Press, New York. ISBN 0-19-507870-5

Weblinks
 Spencer Weart, Greenhouse Speculations: Arrhenius and Callendar
 University of East Anglia G.S. Callendar Archive
 eoearth.org:Callendar, Guy Stewart
 stsimonsislandgaguys.blogspot.com: The study of Global Warming

Einzelnachweise

Meteorologe
Klimatologe
Geboren 1898
Gestorben 1964
Mann

Guy Stewart Callendar


Dodecápolis puede referirse a cualquiera de los grupos de doce (dodeca, en griego) ciudades  (polis, en griego) que se formaron en la Antigüedad:

Dodecápolis jónica o Liga Jónica
Dodecápolis eolia (Eólida)
Dodecápolis etrusca (etruscos)

Dodecápolis


Le Baiser de la mort (En catalan : El petó de la mort ; en espagnol : El beso de la muerte ; en anglais : The Kiss of Death) est la statue la plus célèbre du cimetière du Poblenou, à Barcelone.

Sculptée en marbre en 1930, elle est l'œuvre de Jaume Barba et attire les photographes et les touristes du monde entier.

Il s'agit à l'origine d'une commande du fabricant de textiles catalan Josep Llaudet i Soler (1879-1955) pour l'enterrement de son jeune fils, mort précocement à l'adolescence.

La sculpture
Créée en 1930 par le sculpteur catalan Jaume Barba à l'âge de soixante-dix ans, la sculpture est très réaliste. Elle montre un jeune homme, les yeux fermés et la bouche légèrement ouverte, aux mains touchant le sol dans une posture d'abandon.

Du côté gauche, la mort s'incline sur lui, personnalisée comme l'Ange de la Mort. Le squelette la représentant porte des ailes et tient le jeune homme par les aisselles. La mort porte un drap qui la couvre partiellement tout en exposant - mais dissimulant aussi - les os au regard.

La mort ne porte pas de faux comme dans les représentations traditionnelles, mais prend la vie du jeune homme par un baiser. De ce geste se dégage de l'oeuvre une force sensuelle, « à la fois romantique et terrible».

Le piédestal, de forme octogonale, porte la signature de Jaume Barba.

La tombe
La sculpture est placée sur la sépulture familiale de la famille d'industriels catalans du textile Llaudet i Soler.

La plaque de la tombe porte la mention "Llaudet Soler" sans autre information.

Un vers du poète Jacint Verdaguer (1845-1902) y est apposé.

Célébrité et postérité
Le cimetière du Poblenou étant situé près du village olympique, la statue commence à être connue dès 1992, mais c'est l'ouverture de Barcelone au tourisme international dans les années 2000 qui la fait connaître plus largement.

Popularisée par les réseaux sociaux, la sculpture devient rapidement très populaire, jusqu'à faire partie des circuits touristiques traditionnels.

Elle contribue à donner au cimetière de Poblenou, à la manière du Baiser de Brancusi au cimetière du Montparnasse à Paris - auquel Poblenou, plat, est souvent comparé, le cimetière de Montjuïc, plus escarpé, étant davantage rapproché du Père-Lachaise - l'affluence touristique qu'il connaît de nos jours.

Galerie

Références

Voir aussi
 Cimetière du Poblenou

Patrimoine du XIXe siècle
Architecture dans le domaine public
Monument à Barcelone
Cimetière en Espagne
District de Sant Martí
Sculpture du XXe siècle
Sculpture funéraire
Mort dans la sculpture
Sculpture allégorique
Sculpture des années 1900
Baiser dans la sculpture
Sculpture des années 1930
Sculpture en plein air en Espagne
Sculpture en plein air en Catalogne
Sculpture à Barcelone
Sculpture en marbre en Espagne
Monument funéraire en Espagne
Tourisme à Barcelone

Le baiser de la mort


Otto Wilhelm Klinckowström (* 10. Dezember 1778 in Stockholm; † 27. Januar 1850 in Helsingfors) war ein schwedischer Kavallerieoffizier und russisch-finnischer Politiker und Hofbeamter.

Leben
Otto Wilhelm von Klinckowström war der Sohn des königlichen Kammerherrn und späteren Hofmarschalls Thure Leonard Klinckowström (1735–1821) und der Hedwig Eleonora Gräfin von Fersen (1753–1792). Er war 1790 Fähnrich im Psilanderhjelmschen Regiment, 1795 Leutnant bei der Götha Garde und 1797 bei den Leibhusaren. Bei letzteren oder bei den leichten Dragonern wurde er 1803 zum Rittmeister befördert. In den Jahren 1805 und 1806 nahm er am Krieg gegen die französische Armee in Schwedisch-Pommern teil. Während des Russisch-Schwedischen Krieges (1808–1809) kämpfte er unter anderem auf den Åland-Inseln. 1809 wurde er zum Oberstleutnant befördert und zum Oberadjutanten des Königs und Kammerherrn der Königin ernannt. 1810 wurde er zum Ritter des Nordstern-Ordens ernannt.

Er nahm seinen Abschied vom Militärdienst, heiratete die Witwe eines englischen Offiziers und lebte von 1810 bis 1816 in Italien. Von dort flüchtete er nach Finnland, wo er als Freiherr in das Finnische Ritterhaus aufgenommen wurde. 1816 wurde ihm der Titel eines Wirklichen Kammerherrn am Kaiserlich-russischen Hof verliehen. 1821 wurde er zum Landshövding in Wiborgs län ernannt. Er wurde zum Ritter des Johanniterordens ernannt, bevor er 1825 seinen Abschied vom Amt erhielt. Er war Mitglied des Kaiserlich Finnischen Senats und wurde 1828 zum Ritter des russischen Orden des Heiligen Wladimir 2. Klasse ernannt. 1830 wurde ihm der russisch-polnische Sankt-Stanislaus-Orden 1. Klasse verliehen. 1835 wurde ihm der Titel Geheimrat verliehen. 1836 wurde er Mitglied der obersten kaiserlichen Zensurbehörde in Finnland. 1839 wurde er Mitglied des russischen Ordens der Heiligen Anna 1. Klasse. 1839 wurde er zum Generalleutnant des finnischen Ingenieurkorps ernannt. 1847 wurde er Ritter des Kaiserlich-Königlichen Ordens vom Weißen Adler und Hofmeister am kaiserlich-russischen Hof.

Otto Wilhelm Klinckowström war seit 1810 in erster Ehe mit Sarah Brooke, geborene Cuthbert, der Witwe eines Obersts verheiratet. Mit ihr hatte er den Sohn Arthur Wilhelm Klinckowström. Seiner 1840 geschlossenen zweiten Ehe mit Elisabeth Krause entstammte eine Tochter.

Er trug eine große Kunstsammlung zusammen, die nach seinem Tod vom russischen Thronfolger Alexander erworben wurde. Die Sammlung gehört heute der Finnischen Nationalgalerie und wird im Sinebrychoff-Kunstmuseum ausgestellt.

Literatur
 Gabriel Anrep: Svenska Adelns Ättar-Taflor. 2. Teil. Norstedt & Söner, Stockholm 1861, S. 444 (Google bücher).

Einzelnachweise

Träger des Nordstern-Ordens (Ritter)
Träger des Ordens der Heiligen Anna
Träger des Ordens des Heiligen Wladimir
Träger des Kaiserlich-Königlichen Ordens vom Weißen Adler
Oberstleutnant (Schwedisches Heer)
Kavallerist (Schweden)
Militärperson (Russisches Kaiserreich)
Person in den Koalitionskriegen (Schweden)
Person (Geschichte Finnlands)
Kunstsammler
Kammerherr (Schweden)
Geheimrat
Ritter des Malteserordens
Otto Wilhelm
Adliger
Schwede
Geboren 1778
Gestorben 1850
Mann

Otto Wilhelm Klinckowström


Ulrich Müller oder Ulrich Mueller ist der Name folgender Personen:
* Ulrich Müller (Kartograph) (1653–1715), deutscher Kartograph und Instrumentenbauer
 Ulrich Müller (Verwaltungsjurist) (1929–2022), deutscher Verwaltungsjurist
 Ulrich Müller (Germanist) (1940–2012), deutsch-österreichischer Literaturwissenschaftler
 Ulrich Müller (Chemiker) (* 1940), deutscher Chemiker
 Ulrich Müller (Historiker) (* 1942), deutscher Historiker
 Ulrich Müller (Politiker) (* 1944), deutscher Politiker (CDU)
 Ulrich Mueller (* 1949), deutscher Mediziner und Soziologe
 Ulrich Müller (Philosoph) (* 1956), deutscher Philosoph
 Ulrich Müller (Erziehungswissenschaftler) (* 1960), deutscher Erziehungswissenschaftler
 Ulrich Müller (Archäologe) (* 1963), deutscher Archäologe
 Ulrich Müller (Architekt) (* 1965), deutscher Architekt
 Ulrich Müller-Adam (* 1951), deutscher Sänger (Tenor)
 Ulrich Müller-Braun (* 1956), deutscher Autor
 Ulrich Müller-Doppler (* 1961), deutscher Flötist
 Ulrich Müller-Frank (1917–1996), deutscher Jurist und Politiker
 Ulrich Müller-Froß (* 1951), deutscher Pfarrer und Mundharmonikaspieler
 Ulrich Müller-Funk (* 1947), deutscher Mathematiker, Wirtschaftsinformatiker und Hochschullehrer
 Ulrich Müller-Herold (* 1943), deutscher Chemiker und Hochschullehrer
 Ulrich Müller-Hönow (* 1955), deutscher Schauspieler, Regisseur und Puppenspieler
 Ulrich B. Müller (1938–2023), deutscher Theologe
 Ulrich Gaudenz Müller (1922–2005), Schweizer Computerlinguist
 Ulrich Konrad Müller (* 1955), deutscher Jurist und Historiker

Ulrich Müller


Tablica

Bilješke
NK Radnik Karlovac je kažnjen oduzimanjem 3 boda
NK Mrežnica Zvečaj je kažnjena oduzimanjem 3 boda
NK Mladost Zagorje Ogulinsko je kažnjena oduzimanjem 3 boda
NK Saborsko je kažnjeno oduzimanjem 4 boda

Izvori

 NK Kupa Donje Mekušje: natjecanja
 Krešimir Perušić - 100 godina nogometa u Karlovačkoj županiji 1903-2003, Karlovac 2004., ISBN 953-9969-0-6, str. 304

1997-98
karlovačka-1

1. ŽNL Karlovačka 1997./98.


චංග්‍යොංගුං මාලිගය යනුවෙන් හැඳින්වෙන්නේ දකුණු කොරියාවේ සෝල් හි පිහිටි මාලිගයයි.

මෙම මාලිගය ඉදිකරවන ලද්දේ 15වන සියවසේ මැද භාගයේ සේජොං රජු විසින් සිය පියාණන් වූ තේජොං උදෙසා ය. මෙය මුලින් "සුගංගුං" ලෙස හැඳින්වුණු අතර, 1483 දී සොංජොං රජු විසින් මෙය විශාල කොට තනවා වර්තමාන නාමය ලබාදෙන ලදී. 16වන සියවසේ ජපානයේ නොයෙකුත් කොරියානු ආක්‍රමණ හේතුවෙන් මෙය විනාශයට පත් විය. පසුකාලීන ජොසොන් රජවරුන් විසින් මෙය නැවත ඉදිකළ නමුත්, 20වන සියවසේ මුල් කාලයේ ජපන් ආක්‍රමණ නිසා මෙය නැවතත් විශාල වශයෙන් හානියට පත් විය. එහිදී ජපනුන් විසින් මෙය ටෝකියෝවේ උඑනෝ උද්‍යානයට සමාන අයුරින් උද්‍යානයක් තැනවීම උදෙසා මෙය විනාශ කරන ලදී.

ජපන් යටත්විජිත පාලන යුගයේ දී, ජපනුන් විසින් මෙහි සත්ත්වෝද්‍යානයක්, උද්භිද උද්‍යානයක්, සහ කෞතුකාගාරයක් ඉදිකොට ඇත. 1945 නිදහස ලැබීමෙන් පසුව, 1950-53 කොරියානු යුද්ධය නිසා විනාශ වූ මෙහි සත්ත්වෝද්‍යානය පසුව කොරියානු දානපතීන් සහ විදේශ සත්ත්වෝද්‍යානයන් හි අනුග්‍රහය මත යළි ඉදි විය. 1983 දී, මෙහි වූ සත්ත්වෝද්‍යානය සහ උද්භිද උද්‍යානය වර්තමාන සෝල් මහා උද්‍යානය වෙත ගෙනයන ලදී.

ගැලරිය

මේවාත් බලන්න

කොරියාව සම්බන්ධ මාතෘකා ලැයිස්තුව

ආශ්‍රේයයන්

Official guide from Cultural Heritage Administration
Changgyeong Palace
Visit Seoul description
Cultural Heritage Administration
The Seoul Guide : Changgyeonggung Palace

ග්‍රන්ථාවලිය

ජොංනෝ දිස්ත්‍රික්කය
දකුණු කොරියාවේ මාලිගා
දකුණු කොරියාවේ රාජකීය නිවහන්

චංග්යොංගුං


Lynne Marie Stewart est une actrice américaine née le  à Los Angeles en Californie.

Biographie

Filmographie

Cinéma

Télévision

Notes et références

Liens externes

Actrice américaine
Naissance en décembre 1946
Naissance à Los Angeles

Lynne Marie Stewart


Ivan Ikić (Đakovo, 13. rujna 1999.) hrvatski je nogometaš koji igra na poziciji napadača. Trenutačno igra za Široki Brijeg.

Hrvatski nogometaši
Nogometaši NK Osijeka
Nogometaši NK Lučkog
Nogometaši NK Međimurja
Nogometaši NK Širokog Brijega
Životopisi, Đakovo
Aktivni nogometaši koje treba ažurirati

Ivan Ikić (nogometaš)


Baringtonija (lat. Barringtonia, nom. cons.), rod mirisnog drveća nekada klasificiran vlastitoj porodici baringtonijevki (Barringtoniaceae, nom. cons.), a danas porodici lecitisovki (Lecythidaceae). Pripada mu sedamdesetak vrsta. U njega su uklopljene i vrste nekadašnjeg roda Abdulmajidia.

Rod je raširen po Africi, jugoistočnoj Aziji, Australiji, a nekim otocima po Indijskom i Tihom oceanu.

Rod i porodica Barringtoniaceae imenovani su po Dainesu Barringtonu.

Vrste

 Barringtonia acutangula (L.) Gaertn.
 Barringtonia apiculata Lauterb.
 Barringtonia ashtonii Payens
 Barringtonia asiatica (L.) Kurz
 Barringtonia augusta Kurz
 Barringtonia belagaensis Chantar.
 Barringtonia calyptrata (R.Br. ex Miers) R.Br. ex F.M.Bailey
 Barringtonia calyptrocalyx K.Schum.
 Barringtonia chaniana (Whitmore) Prance
 Barringtonia chantaranoi Prance
 Barringtonia conoidea Griff.
 Barringtonia corneri Kiew & K.M.Wong
 Barringtonia curranii Merr.
 Barringtonia edulis Seem.
 Barringtonia filirachis Payens
 Barringtonia fusicarpa Hu
 Barringtonia fusiformis King
 Barringtonia gigantostachya Koord. & Valeton
 Barringtonia glomerata Prance
 Barringtonia hallieri R.Knuth
 Barringtonia havilandii Ridl.
 Barringtonia integrifolia (Montrouz.) Schltr.
 Barringtonia jebbiana Takeuchi
 Barringtonia josephstaalensis W.N.Takeuchi
 Barringtonia khaoluangensis Chantar.
 Barringtonia lanceolata (Ridl.) Payens
 Barringtonia latiffiana (El-Sherif) Prance
 Barringtonia lauterbachii R.Knuth
 Barringtonia laxiflora Thammar., Pornp. & Chantar.
 Barringtonia longifolia Schltr.
 Barringtonia longipes Gagnep.
 Barringtonia longisepala Payens
 Barringtonia lumina Jebb & Prance
 Barringtonia macrocarpa Hassk.
 Barringtonia macrostachya (Jack) Kurz
 Barringtonia magnifolia Prance
 Barringtonia maxwelliana (Whitmore) Prance
 Barringtonia monticola Jebb & Prance
 Barringtonia neocaledonica Vieill.
 Barringtonia niedenzuana (K.Schum.) R.Knuth
 Barringtonia norshamiae Prance
 Barringtonia novae-hiberniae Lauterb.
 Barringtonia palawanensis Chantar.
 Barringtonia papeh Lauterb.
 Barringtonia papuana Lauterb.
 Barringtonia parkinsonii Thammar., Pornp. & Chantar.
 Barringtonia pauciflora King
 Barringtonia payensiana Whitmore
 Barringtonia pendula (Griff.) Kurz
 Barringtonia pinnifolia Jebb & Prance
 Barringtonia procera (Miers) R.Knuth
 Barringtonia pseudoglomerata Chantar.
 Barringtonia pterita Merr.
 Barringtonia racemosa (L.) Spreng.
 Barringtonia reticulata (Blume) Miq.
 Barringtonia revoluta Merr.
 Barringtonia ridsdalei Chantar.
 Barringtonia rimata Chantar.
 Barringtonia samoensis A.Gray
 Barringtonia sanimiranii Rohana & Latiff
 Barringtonia sarawakensis Chantar.
 Barringtonia sarcostachys (Blume) Miq.
 Barringtonia schmidtii Warb. ex Craib
 Barringtonia scortechinii King
 Barringtonia seaturae H.B.Guppy
 Barringtonia serenae Jebb & Prance
 Barringtonia tagala Jebb & Prance
 Barringtonia terengganuensis Chantar.
 Barringtonia thailandica Thammar., Pornp. & Chantar.
 Barringtonia tomentosa Thammar., Pornp. & Chantar.
 Barringtonia waasii Chantar.
 Barringtonia zainudiniana (El-Sherif & Latiff) Prance

Vanjske poveznice

Izvori

Vrjesolike

Baringtonija


සැසදීම (අනවශ්‍ය දේ ඉවත් කිරීම) - සෙයිරි

සැකසීම (අවශ්‍ය දේ විධිමත් ව ඇසිරීම) - සෙයිතොන්

සුපිරිසිදුබව (පිරිසිදු කිරීම) - සෙයිසෝ

සන්විධිතබව (ක්‍රමානුකුල බව) - සෙයිකෙත්සු

සහභාගිත්වය (විනයානුකුල බව) - සෙත්සුකේ සේෆ්ටි

ආරක්ෂාව (සුරක්ෂිත බව) -  ෙස්ෆ්ටි

එස් පහ (5S) ක්‍රමය


Victor Braniște (), a fost un ziarist român din Brașov, cunoscut pentru activitatea desfășurată în cadrul redacției ziarului ardelean Gazeta de Transilvania și pentru implicarea în activitatea de constituire a celui de-al doilea Corp al Voluntarilor Români din Rusia. A fost frate cu publicistul Valeriu Braniște și cu Virgilia Braniște. De asemenea, a fost un deputat în Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, organismul legislativ reprezentativ al "tuturor românilor din Transilvania, Banat și Țara Ungurească", cel care a adoptat hotărârea privind Unirea Transilvaniei cu România, la 1 decembrie 1918.

Biografie

A urmat Facultatea de drept din Cernăuți și din Budapesta. În perioada 1897-1899 a fost redactor la ziarul Patria.

Între 1907 și 1937 a fost redactor la Gazeta de Transilvania.În această perioadă, la 8 februarie 1909 a fost condamnat la 3 luni de închisoare și 240 coroane amendă, apoi la 6 luni închisoare în aceeași zi, pentru articole publicate în ziar. În anul 1914 a preluat împreună cu Ioan Brote conducerea Gazetei, după trecerea lui Voicu Nițescu în România. În 1916 în perioada de timp în care Armata Română era în Brașov, s-a aflat de unul singur la conducerea acesteia. După retragerea Armatei Române din toamna anului 1916, s-a retras cu întreaga redacție și administrație a acesteia în Regat. Aici a participat la activitatea Ligii Culturale.

În calitate de reprezentant al guvernului român, a plecat în 1918 spre Siberia împreună cu Voicu Nițescu, pentru a ajuta la formarea unui al doilea Corp de Voluntari dintre prizonierii de război români ai Armatei Austro-Ungare, care a fost creat la Celeabinsk. Aici, Gazeta de Transilvania a apărut sub numele de "Gazeta Transilvaniei și a Bucovinei", la tipografia cehă din Ekaterinburg (de la 13 august 1918). După mutarea redacției și a ziarului de la Ekaterinburg la Irkutsk în primul trimestru al anului 1919, unele dintre cele 6 numere care au apărut aici, au fost redactate de Victor Braniște. În vara anului 1918, diplomatul Vasile Stoica a încercat să-l aducă în Statele Unite ale Americii pentru a participa la demersurile de constituire a unor unități de voluntari pe tărâm american.

Activitate politică
A fost membru al Comitetului Național Român, luând parte la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia.

Note

Bibliografie
 Netea, Vasile; Lupta emigrației transilvane pentru desăvârșirea unității de stat a României; Studii - Revistă de Istorie; Tom. 21/1968, Nr. 6;  pp. 1145-1164.
 Rușeț, Răducu; Gazeta de Transilvania: punct de referință al presei românești din Ardeal; Acta Mvsei Porolissensis, XXXVI, Istorie-Etnografie ; Ed. Porolissum a Muzeului Județean; Zalău; 2014; pp. 93-102; ISSN 1016-2014 (alternativă)
Șerban, Ioan et alii, Dicționarul personalităților Unirii. Trimișii românilor transilvăneni la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia, 2003, ISBN 973-8 8141-90-7, p. 134
 Spînu, Margareta Susana; Intelectuali transilvăneni în lupta pentru realizarea statului național unitar român .Din corespondența lui Onisifor Ghibu către dr. Pompiliu Nistor și   Vasile Stoica cu Victor Braniște; Muzeul Județean Brașov, Cumidava, Nr. XIV (1989); pp. 197-212

Lectură suplimentară
 Daniela Comșa, Eugenia Glodariu, Maria M. Jude, Clujenii și Marea Unire, Muzeul Național Transilvania, Cluj-Napoca, 1998
 Florea Marin, Medicii și Marea Unire, Editura Tipomur, Cluj-Napoca, 1993
 Silviu Borș, Alexiu Tatu, Bogdan Andriescu, (coord.), Participanți din localități sibiene la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia din 1 decembrie 1918, Editura Armanis, Sibiu, 2015

Legături externe
  Membrii de drept ai Marii Adunării Naționale de la Alba-Iulia din 1 decembrie 1918, lista publicată în "Gazeta Oficială", Sibiu, nr. 1, 1/14 decembrie 1918

Vezi și
 Lista delegaților la Marea Adunare Națională de la Alba Iulia

Nașteri în 1874
Decese în 1938

Ziariști români

Victor Braniște


Endeavour este un serial britanic transmis în România de Epic Drama ce precede seria de lungă durată intitulată Inspector Morse. După un episod pilot în 2012, au urmat să fie difuzate încă 5 sezoane, iar un al 6-lea să fie anunțat pentru anul 2019.

Rezumat
Cu o acțiune desfășurată la sfârșitul anilor 1960 în Oxford, serialul se concentrează pe începutul carierei lui Endeavour Morse (interpretat de Shaun Evans, după ce acesta a părăsit Universitatea din Oxford în cel de-al treilea an fără a-și lua diploma.

Personaje
 Shaun Evans ca Endeavour Morse
 Roger Allam ca Fred Thursday
 Anton Lesser ca Reginald Bright
 Jack Laskey ca Peter Jakes
 Sean Rigby ca Jim Strange
 James Bradshaw ca Dr. Max DeBryn, patolog
 Abigail Thaw ca Dorothea Frazil, editor al ziarului Oxford Mail
 Caroline O'Neill ca Win Thursday, soția Inspectorului Thursday
 Sara Vickers ca Joan Thursday, fiica Inspectorului Thursday
 Jack Bannon ca Sam Thursday, fiul Inspectorului Thursday
 Shvorne Marks ca Monica Hicks, vecina Detectivului Morse, o asistentă cu care acesta se află într-o strânsă legătură
 Simon Kunz ca Bart Church
 Dakota Blue Richards ca Shirley Trewlove
 Lewis Peek ca George Fancy

Episoade

Pilot

Sezonul 1

Sezonul 2

Sezonul 3

Sezonul 4

Sezonul 5

Legături externe
 Endeavour pe Cinemagia

Referințe

Liste de seriale de televiziune
Seriale de televiziune din 2012

Endeavour


CDPS may refer to:

Cirencester Deer Park School
Cooperative distributed problem solving

CDPS


Schapka steht für:
 eine polnische militärische Kopfbedeckung, siehe Tschapka
 eine russische Fellmütze, siehe Uschanka

Schapka ist der Familienname folgender Personen:
 Ulrich Schapka (* 1942), deutscher Orientalist und Bibliotheksdirektor

Schapka ist auch der slawische Name für das
 Pieria-Gebirge nordwestlich des Olymps in Griechenland

Siehe auch:

Schapka


A mutual bank is a cooperative financial institution owned by its depositors or customers.  They include mutual organization, mutual savings banks and cooperative banking. Unlike traditional banks, which prioritize shareholder profits, mutual banks focus on serving their members' interests. They reinvest profits back into the institution to benefit customers, offer a range of banking services, and often have a community-oriented approach. Regulations around mutual banking vary by country.

See also
Mutualism (economic theory)
Building society
Cooperative banking
Credit union

References

Banking
Legal entities

Mutual bank


Helen Steward (née en 1965 à Chester ) est une philosophe britannique. Elle est aujourd'hui professeure à l'Université de Leeds. Ses recherches portent notamment sur la philosophie de l'action, la philosophie de l'esprit et la métaphysique.

A propos
Helen Steward est actuellement professeure de philosophie de l'esprit et de l'action à l'université de Leeds au Royaume-Uni. Elle commence sa carrière par l'obtention en 1986 un Bachelor en philosophie, politique et économie, en 1988 une spécialisation en philosophie, puis en 1992 un doctorat en philosophie délivré par l'université d'Oxford. Elle rejoint l'université de Leeds en 2007 avec une expérience de tutorat de 14 ans au Balliol College, à oxford. Ses cours se concentrent sur la métaphysique et l'ontologie de l'esprit et de l'action ou le problème du libre arbitre, mais également les relations entre humains et animaux. En 2015, elle reçoit une bourse de recherche délivrée par le conseil de recherche en arts et sciences humaines, the Arts and Humanities research Council.

Bibliographie

Livres

 A Metaphysics for Freedom, (Oxford : Oxford University Press, 2012) – Podcast BBIP
 Agency and Action éd. H. Steward et John Hyman (Cambridge : CUP, 2004).
 The Ontology of Mind: Events, Processes and States (Oxford : OUP, 1997).

Articles sélectionnés

 'What is a Continuant?', Proceedings of the Aristotelian Society, Supplementary Volume, LXXXIX, 2015: 109-23
 'Do Animals Have Free Will?', The Philosophers' Magazine, 68 (1), Apr 2015: 43-48
 A Metaphysics for Freedom, (Oxford: Oxford University Press, 2012) – BBIP podcast
 'Responses', Inquiry 56 (2013): 681–706. (Contient la réponse de Steward au commentaires de huit auteurs sur sa monographie A Metaphysics for Freedom, à laquelle est consacré une parte de Inquiry).
 'Processes, Continuants and Individuals', Mind 122 (2013): 781-812
 'Actions as Processes', Philosophical Perspectives 26:1 (2012): 373-88

Références

Liens externes

 Auteur vedette du mois : Helen Steward
 Enregistrement de la conférence inaugurale

Philosophe britannique du XXIe siècle

Helen Steward


طعميم (عبر. טַֽעֲמִים \ טְעָמֵי מִקְרָא؛ يد. טראָפ) التوراة هو طقس يهودي في التغني بالقراءة في البيع.

مراجع

التوراة الشفوية
الكتاب العبري
ترقيم عبري
الصلاة في اليهودية
موسيقى يهودية

cs:Akcent (hebrejština)
de:Teamim
he:טעמי המקרא
id:Kantilasi
nl:Teamim
nn:Ta'amím
ru:Знаки кантилляции в еврейском письме

طعميم


O USS San Juan foi um cruzador rápido operado pela Marinha dos Estados Unidos e a quarta embarcação da Classe Atlanta. Sua construção começou em maio de 1940 nos estaleiros da Bethlehem Shipbuilding e foi lançado ao mar em setembro de 1941, sendo comissionado na frota norte-americana em fevereiro do ano seguinte. Era armado com uma bateria principal de dezesseis canhões de 127 milímetros montados em oito torres de artilharia duplas, tinha um deslocamento carregado de mais de oito mil toneladas e alcançava uma velocidade máxima de mais de 32 nós.

O San Juan entrou em serviço no início da Segunda Guerra Mundial e foi logo enviado para dar apoio à Campanha de Guadalcanal, participando da Batalha das Ilhas Santa Cruz. Durante o ano seguinte o navio operou principalmente no Mar de Coral, também dando suporte para algumas ações ofensivas. Em 1944 envolveu-se em operações nas Campanhas das Ilhas Marianas e Palau e Filipinas, enquanto em 1945 participou das Batalhas de Iwo Jima e Okinawa e ataques contra o arquipélago japonês. Foi descomissionado em novembro de 1946 e desmontado em 1961.

Ligações externas

Navios de 1941
Navios construídos em Massachusetts
Navios construídos pela Bethlehem Shipbuilding
Cruzadores da Marinha dos Estados Unidos
Cruzadores dos Estados Unidos na Segunda Guerra Mundial

USS San Juan (CL-54)


Liebersbach ist ein Ortsnamensteil:
 Ober-Liebersbach, Ortsteil von Mörlenbach im Kreis Bergstraße, Hessen
 Nieder-Liebersbach, Ortsteil von Birkenau im Kreis Bergstraße, Hessen

Liebersbach ist ein Gewässername:
 Liebersbach (Weschnitz), rechter Zufluss der Weschnitz in Birkenau im Kreis Bergstraße, Hessen

Liebersbach


تيري مكديرموت  ، من مواليد 8 ديسمبر 1951 ، لاعب كرة قدم إنجليزي سابق.

لعب مع منتخب إنجلترا لكرة القدم.

روابط خارجية

مصادر

لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في جمهورية أيرلندا
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في قبرص
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص مصابون بالخرف
إنجليز من أصل أيرلندي
رياضيون إنجليز مغتربون في أيرلندا
رياضيون إنجليز مغتربون في قبرص
طاقم برمنغهام سيتي غير اللاعبين
طاقم نادي سلتيك غير اللاعبين
طاقم نيوكاسل يونايتد غير اللاعبين
طاقم هدرسفيلد تاون غير اللاعبين
لاعبو الدوري الأيرلندي
لاعبو الدوري القبرصي الدرجة الأولى
لاعبو بطولة أمم أوروبا 1980
لاعبو دوري الدرجة الأولى الإنجليزي
لاعبو كأس العالم 1982
لاعبو كرة قدم إنجليز
لاعبو كرة قدم رجالية إنجليز
لاعبو كرة قدم مغتربون إنجليز
لاعبو كرة قدم مغتربون في جمهورية أيرلندا
لاعبو كرة قدم مغتربون في قبرص
لاعبو ليفربول
لاعبو منتخب إنجلترا بي لكرة القدم
لاعبو منتخب إنجلترا تحت 21 سنة لكرة القدم
لاعبو منتخب إنجلترا لكرة القدم
لاعبو منتخب إنجلترا لكرة القدم تحت 23 سنة
لاعبو نادي أبويل
لاعبو نادي بوري
لاعبو نادي كورك سيتي
لاعبو نهائي كأس الاتحاد الإنجليزي
لاعبو نيوكاسل يونايتد
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
لاعبون فازوا بدوري أبطال أوروبا
لاعبون فائزون بكأس الاتحاد الأوروبي
مدربو الدوري الإنجليزي الممتاز
مدربو كرة القدم
مدربو كرة قدم إنجليز
مدربو نيوكاسل يونايتد
مواليد 1951

تيري مكديرموت


Acasă este un film românesc din 1984 regizat de Constantin Vaeni. Rolurile principale au fost interpretate de actorii Șerban Ionescu, Ilarion Ciobanu și Oana Pellea.

Prezentare

Distribuție

Primire
Filmul a fost vizionat de 1.478.290 de spectatori în cinematografele din România, după cum atestă o situație a numărului de spectatori înregistrat de filmele românești de la data premierei și până la data de 31 decembrie 2014 alcătuită de Centrul Național al Cinematografiei.
 1985 - ACIN - Diplomă de onoare (Oana Pellea)

Note

Legături externe

Vezi și
 1984 în film

Filme românești
Filme în limba română
Filme din 1984
Filme regizate de Constantin Vaeni
Filme sociale

Acasă (film din 1984)


أعتمد علم الفاتيكان في 7 حزيران - يونيو من سنة 1929 بعد توقيع البابا بيوس الحادي عشر اتفاقية لاتران مع مملكة إيطاليا، والذي بموجبه تم تشكيل دولة مدينة الفاتيكان المستقلة والتي يحكمها قداسة البابا، شُكل العلم في أوائل الدولة البابوية.

وصف العلم
يحوي العلم شريطين عموديين أصفر وأبيض، وفي الجزء الأبيض يحوي شعار الدولة الممثل بمفاتيح القديس بطرس المتصالبة وفوقه التاج البابوي. يعتبر علم الفاتيكان بالإضافة إلى علم سويسرا العلمين الوحيدين المربعي الشكل في أوروبا والعالم.

الرموز
 التاج البابوي ذو الطبقات الثلاث حيث استعمل من قبل البابا بيوس الحادي عشر.
 المفاتيح تمثل مفاتيح الجنة (حسب المعتقدات الدينية المسيحية) والذي ذكرت في نص إنجيل متى حيث أعطى يسوع المسيح المفاتيح للقديس بطرس. استعمل هذا الشعار كاعتراف من قبل البابا بنجاح القديس بطرس بمهمته بنشر الدين المسيحي في جميع أنحاء القارة الأوروبية. المفاتيح موضوعة على العلم بلوني الفضة والذهب رمزاً للكرسي البابوي منذ القرن الثالث عشر الميلادي، حيث أن الذهب يرمز للقوة الروحية أما الفضة للقوة المادية.
 الحزام الأحمر يصل المفتاحين.
 ألوان العلم :الأبيض والأصفر يرمزان أيضا للمفاتيح، حيث الأبيض للفضة والأصفر للذهب.

أعلام تاريخية

مراجع

انظر أيضاً

 شعار الفاتيكان

أعلام استحدثت في 1929
الفاتيكان
الفاتيكان
أعلام دينية
الفاتيكان
أيقونات مسيحية
ثقافة الفاتيكان
رموز مسيحية

علم الفاتيكان


Ultra Vivid Scene was an American alternative rock band, started by Kurt Ralske.

Background
Former Nothing But Happiness and Crash guitarist Ralske started Ultra Vivid Scene in 1987, was signed to 4AD Records in 1988, and released his first UVS EP, She Screamed, in 1988. The debut album Ultra Vivid Scene released October 1988, was written, produced and performed entirely by Ralske, whose influences include The Velvet Underground and The Jesus and Mary Chain. The second album, Joy 1967-1990, was released in April 1990. The same month they played their first tour dates in the United Kingdom.

The last album, Rev, was released in October 1992, and was performed by a band comprising Julius Klepacz (drums) and Jack Daley (bass) with Ralske on vocals and guitar. This album was picked up by the Chaos imprint of Columbia Records (Sony Music Distribution) during the time rival Warner Bros. was having some success with its imprints' 4AD relationships (4AD/Sire, 4AD/Elektra, 4AD/Reprise).

As a live act, Ultra Vivid Scene performed only a handful of US dates in support of the first album in 1989. The second album in 1990 was supported by one month of touring in Europe and two months in the US. 1993 saw one month of US tour dates for the third and final album.

Ralske has gone on to do solo work, and has also produced albums for such artists as Rasputina, Ivy and Charles Douglas. His last known musical endeavor was his 2001 solo release Amor 0 + 01. Since that time, Ralske has worked as a visual artist.

Videos

In the "Mercy Seat" video, a young Moby appears playing the guitar, as he performed with the group at the time that single was released.

The 1990 video for the song Special One featured guest singer Kim Deal from the Pixies.

Discography

Singles

Albums
Ultra Vivid Scene (1988) 4AD/Columbia (UK Indie #10)
Joy 1967-1990 (1990) 4AD/Columbia
Rev (1992) 4AD/Columbia

References

External links
UVS Archive
Kurt Ralske's Site
DISCOGS

4AD artists
Musical groups established in 1987
Musical groups disestablished in 1993

Ultra Vivid Scene


Barbara Suhodolčan (Zagreb, 1992.), hrvatska koncertna i operna pjevačica (sopran); kći je autora, glazbenika i glazbenog producenta Rajka Suhodolčana.

Kao vanjska suradnica Simfonijskog puhačkog orkestra Oružanih snaga Republike Hrvatske od 2017. godine pjeva prigodom obilježavanja velikih državnih praznika i obljetnica te u suradnji s njima održava i solističke koncerte u kojima spaja klasičnu glazbu, opere i operete, mjuzikl, jazz i crossover. Od 2019. godine ima status samostalne glazbene umjetnice.

Životopis
Barbara Suhodolčan je u Glazbenoj školi u Varaždinu maturirala solopjevanje kod prof. Blanke Tkalčić te flautu kod prof. Stjepana Levanića. Diplomirala je i magistrirala pjevanje na Muzičkoj akademiji u Zagrebu u klasi prof. Lidije Horvat-Dunjko.

Debitirala je 2010. godine ulogom Hanne u opereti Vesela udovica Franza Lehára u Hrvatskom narodnom kazalištu u Varaždinu, a potom je u sklopu ljetne škole Mirula na Braču ostvarila ulogu Grofice u Figarovom piru W. A. Mozarta. Tijekom studija u Zagrebu utjelovila je nekoliko scenskih uloga: Jelenu u Nikoli Šubiću Zrinjskom Ivana pl. Zajca, Donnu Annu u Mozartovu Don Giovanniju, Euridiku u Gluckovoj operi Orfej i Euridika, Musettu u Puccinijevim Boemima te Elisabettu di Valois u Verdijevu Don Carlu.

Od 2009. do 2017. godine nastupala je na koncertima u Ciklusu orguljaške baštine "Heferer". Godinama nastupa na mnogim tradicionalnim festivalima (Zagreb Classic, Lubeničke večeri, Božić u Ciboni, Krapinski festival, dodjela Nagrade hrvatskog glumišta, Pasionska baština, ciklus "Sfumato" Zbora HRT, Novosadsko muzičko leto, Glazbene večeri u Sv. Donatu, Koncerti u Eufrazijani, Rovinjski ljetni festival, Festival pjesme Podravine i Podravlja u Pitomači, Sjećanje na Gvozdansko, Zagrebačke ljetne večeri, Zagrebački vremeplov, Music in Kilkenny i dr.). Od 2013. godine članica je, solistica i vokalna pedagoginja renesansnog ansambla "Marco Polo" s kojim nastupa diljem Hrvatske i u inozemstvu.

U sklopu Međunarodnoga festivala mladih umjetnika iSING! u Suzhou (engl. iSING! Suzhou International Young Artists Festival) 2017. godine predstavljala je Republiku Hrvatsku: kao jedna od 28 izabranih pjevača iz cijeloga svijeta, tijekom tog je festivala u Kini ostvarila desetak koncerata u Nanjingu i Suzhou uz pratnju Simfonijskog orkestra Suzhoua, a nastupila je i u scenskim izvedbama Puccinijevih opera Gianni Schicchi (kao Lauretta) i La rondine (kao Magda) te u Verdijevoj operi I masnadieri (kao Amalia). Spomenute su opere bile izvođene na pozornici Centra za kulturu i umjetnost Suzhou (engl. Suzhou Culture and Arts Centre). Iste je godine, u suradnji sa Simfonijskim orkestrom OSRH, nastupila u sklopu koncertne sezone na Tvrđavi sv. Mihovila u Šibeniku kao Jana u koncertnoj izvedbi hrvatske rock-opere Gubec-beg.

Kao solistica surađivala je s mnogim poznatim dirigentima – primjerice Leopoldom Hagerom, Tomislavom Fačinijem, Mladenom Tarbukom, Stjepanom Mihaljincem, Sinišom Leopoldom, Simonom Perčičem, Tomislavom Uhlikom, Zdravkom Šljivcom, Miroslavom Vukovojcem-Duganom – i orkestrima (Zagrebačka filharmonija, Zagrebački orkestar mladih, Tamburaški orkestar HRT-a, Varaždinski komorni orkestar, Filharmonija Nova (Slovenija), Simfonijski orkestar Ravensburg (Njemačka), Simfonijski orkestrar Suzhou (Kina), Orkestar Hrvatske ratne mornarice, Simfonijski puhački orkestrar OSRH, Simfonijski i Revijski orkestar HRT i dr.). Godine 2016. u sklopu ciklusa "Sfumato" Zbora HRT nastupa kao solistica u praizvedbi skladbe Mexicana skladatelja i dirigenta Mladena Tarbuka.

Usavršavala se i još se usavršava na prestižnim seminarima solopjevanja s uglednim pedagozima i pjevačima poput Lenore Rosenberg i Hao Jiang Tiana (Metropolitan Opera), Michaela Sylvestera (Wichita State University), Michele Sylvester (Missouri State University), Katarine Livljanić i Benjamina Bagbyja (Université Paris-Sorbonne), Annunziate Lie Lantieri (Conservatorio di Padova), Vlatke Oršanić i Lidije Hovat-Dunjko (Muzička akademija Sveučilišta u Zagrebu), Lucom De Marchijem (Theater Dortmund), Matthewom Barclayjem (Opera Australia), Katherinom Chu (Beijing Theater), Tomislavom Mužekom (HNK Zagreb), Tiylom Faveytsom (La Monnaie) i drugima.

Nagrade
2012. – Međunarodno natjecanje za glas i orgulje Heferer, prva nagrada
2014. – Bistrički zvukolik, zlatna nagrada, prvo mjesto i nagrada za najbolju izvedbu skladbe hrvatskog autora
2015. – Rektorova nagrada Sveučilišta u Zagrebu za ulogu Himere u studentskoj izvedbi opere "Madame Bufault" Borisa Papandopula
2016. – hrvatsko Državno natjecanje mladih glazbenika, prva nagrada

Izvori

Vanjske poveznice

Životopisi, Zagreb
Životopisi, Krapina
Hrvatski operni pjevači

Barbara Suhodolčan


ඉන්දියානු කොටියා (Panthera pardus fiscal)  ඉන්දීය අර්ධද්වීපයෙහි ජිවත් වන කොටි උප විශේෂයකි. IUCN රතු දත්ත පොතට අනුව අන්තරායට ලක්වූ විශේෂයකි. මොවුන්ගේ වාසස්ථාන හිඟ වීම, කැඹලි වීම මෙන්ම නිතී විරෝධී වෙලදාම් සඳහා කොටි දත්, සම් සහ ශරීර කොටස් භාවිතය, චීන වෙදකම් සඳහා ද බහුල ලෙස ඉන්දියාව තුල කොටින් ඝාතනය කෙරේ.
බෙංගාල ව්‍යාඝ්‍රයාට සහ සිංහයාට පසු ඉන්දියාව තුල වෙසෙන විශාලතම බළල් පවුලේ සාමාජිකයෙකි.
2014 ඉන්දියාව තුල කොටින්ගේ ගහණය 12,000ත් 14,000 අතර ලෙස ඇස්තමේන්තු ගත කර ඇත. බහුල ලෙස කොටි ව්‍යාප්තව ඇත්තේ ඉන්දියාවේ ඊසානදිග ප්‍රදේශයේ ය.

ආශ්‍රිත ලිපි
 ශ්‍රී ලංකා කොටියා
 අප්‍රිකානු කොටියා
 ජාවා කොටියා
 ජගුවරා

සටහන්

මූලාශ්‍ර

ඉන්දියානු කොටියා


A Operação Bafut Livre foi uma operação militar camaronesa de uma semana contra a milícia Seven Karta dentro e ao redor de Bafut que resultou na morte de dois generais separatistas.

Antecedentes
Após o início de uma rebelião armada nas áreas anglófonas de Camarões, Bafut rapidamente se tornou um campo de batalha entre as forças separatistas e os militares camaroneses. Os taxistas locais que perderam seus meios de subsistência devido ao conflito organizaram a milícia "Seven Karta" por volta de 2017/2018 e ocuparam partes da região. Tropas governamentais invadiram o Palácio Real de Bafut pelo menos duas vezes em 2018 e 2019, ambas alegando procurar separatistas armados. Embora nenhum rebelde tenha sido encontrado em nenhum dos ataques, os soldados usaram as ocasiões para incendiar parte do palácio, saquear seu museu e ferir o irmão do Fon.

Batalha
A operação foi lançada em 26 de abril, com o objetivo oficial de expulsar a milícia Seven Karta de Bafut. A operação envolveu mais de 300 soldados, e consistiu em uma série de incursões em campos separatistas. Ao longo do primeiro dia da operação, várias pessoas foram presas enquanto um civil foi morto. Um dos principais objetivos da operação era garantir a segurança do hotel Saddle Ranch, um local turístico que os separatistas armados transformaram em base. A operação também envolveu uma incursão dentro do palácio dos Fon de Bafut. Os separatistas alegaram que o palácio foi danificado durante a operação, embora os militares camaroneses negassem essas acusações.

Em 1 de maio, o exército camaronês anunciou a morte de dois generais separatistas conhecidos como General Peace Plant e General Alhaji. O exército camaronês também capturou armas, munições, seis motocicletas, um veículo e dois cavalos dos separatistas.

Baixas
O exército camaronês afirmou que nenhum civil foi morto durante os combates. Isso foi contestado por moradores locais, que alegaram que treze civis haviam morrido. O exército também anunciou que havia matado quinze separatistas, incluindo os dois generais; isso não foi contestado pelos separatistas, que por sua vez alegaram ter infligido baixas ao exército camaronês. Camarões alegou que apenas alguns de seus soldados foram feridos.

Consequências
A Operação Bafut Livre conseguiu enfraquecer os separatistas na área, mas não significou um fim definitivo da atividade separatista em Bafut. Em novembro, soldados camaroneses invadiram novamente a cidade e incendiaram várias casas.

Ver também
Operação Bamenda Limpa

Operações militares envolvendo os Camarões
Conflitos em 2020
2020 nos Camarões

Operação Bafut Livre


Als Gatchen (auch Gatje,  Gatjen oder Gattchen) wird in der Seemannssprache ein kleines Loch in einem Segel oder einer Persenning bezeichnet. Der Ausdruck ist eine Verkleinerungsform des seemännischen Begriffs Gat (auch Gatt), der Gasse, Loch, Tor, Lücke, (enge) Öffnung bedeutet.

Die Gatchen ermöglichen das Anschlagen (Befestigen) des Segels an Mast, Gaffel oder Baum beispielsweise mittels einer Reffleine bei einem Bindereff. Persenninge werden befestigt, indem eine Reihleine durch die Gatchen gezogen wird.

Damit Gatchen nicht ausreißen oder schamfilen (scheuern), werden die Ränder durch Kauschen verstärkt.

Literatur
 K. Schwitalla, U. Scharnow: Lexikon der Seefahrt. diverse Jahrgänge, transpress VEB Verlag für Verkehrswesen Berlin, ISBN 3-344-00190-6.
 Rolf F Zimmermann: Galione, Gattchen und Gezeiten: Angetörntes Seemannsgarn,  A. Bernecker-Verlag, 1996, ISBN 3-8706-4104-5.
 Floris Hin: FANCYWORK; Eine praktische Anleitung, Delius Klasing Verlag & Co, Bielefeld. Erschienen 1997 bei Weltbild. Buch-Nr. 035972.

Weblinks
 Bild genähter Gatje oder auch Gatchen

Einzelnachweise

Schiffbau
Anschlagmittel

Gatchen


In dynamical systems instability means that some of the outputs or internal states increase with time, without bounds.  Not all systems that are not stable are unstable; systems can also be marginally stable or exhibit limit cycle behavior.

In structural engineering, a structural beam or column can become unstable when excessive compressive load is applied. Beyond a certain threshold, structural deflections magnify stresses, which in turn increases deflections. This can take the form of buckling or crippling. The general field of study is called structural stability.

Atmospheric instability is a major component of all weather systems on Earth.

Instability in control systems

In the theory of dynamical systems, a state variable in a system is said to be unstable if it evolves without bounds. A system itself is said to be unstable if at least one of its state variables is unstable.

In continuous time control theory, a system is unstable if any of the roots of its characteristic equation has real part greater than zero (or if zero is a repeated root).  This is equivalent to any of the eigenvalues of the state matrix having either real part greater than zero, or, for the eigenvalues on the imaginary axis, the algebraic multiplicity being larger than the geometric multiplicity. The equivalent condition in discrete time is that at least one of the eigenvalues is greater than 1 in absolute value, or that two or more eigenvalues are equal and of unit absolute value.

Instability in solid mechanics
 Buckling
 Elastic instability
 Drucker stability of a nonlinear constitutive model
 Biot instability (surface wrinkling in elastomers)
 Baroclinic instability

Fluid instabilities

Fluid instabilities occur in liquids, gases and plasmas, and are often characterized by the shape that form; they are studied in fluid dynamics and magnetohydrodynamics. Fluid instabilities include:

 Ballooning instability (some analogy to the Rayleigh–Taylor instability); found in the magnetosphere
 Atmospheric instability
 Hydrodynamic instability or dynamic instability (atmospheric dynamics)
 Inertial instability; baroclinic instability; symmetric instability, conditional symmetric or convective symmetric instability; barotropic instability; Helmholtz or shearing instability; rotational instability
 Hydrostatic instability or static instability/vertical instability (parcel instability), thermodynamic instability (atmospheric thermodynamics)
 Conditional or static instability, buoyant instability, latent instability, nonlocal static instability, conditional-symmetric instability; convective, potential, or thermal instability, convective instability of the first and second kind; absolute or mechanical instability
 Bénard instability
 Drift mirror instability
 Kelvin–Helmholtz instability (similar, but different from the diocotron instability in plasmas)
 Rayleigh–Taylor instability
 Plateau-Rayleigh instability (similar to the Rayleigh–Taylor instability)
 Richtmyer-Meshkov instability (similar to the Rayleigh–Taylor instability)
 Shock Wave Instability
 Benjamin-Feir Instability (also known as modulational instability)

Plasma instabilities

Plasma instabilities can be divided into two general groups (1) hydrodynamic instabilities (2) kinetic instabilities. Plasma instabilities are also categorised into different modes – see this paragraph in plasma stability.

Instabilities of stellar systems

Galaxies and star clusters can be unstable, if small perturbations in the gravitational potential cause changes in the density that reinforce the original perturbation.  Such instabilities usually require that the motions of stars be highly correlated, so that the perturbation is not "smeared out" by random motions. After the instability has run its course, the system is typically "hotter" (the motions are more random) or rounder than before. Instabilities in stellar systems include:

 Bar instability of rapidly rotating disks
 Jeans instability
 Firehose instability
 Gravothermal instability
 Radial-orbit instability
 Various instabilities in cold rotating disks

Joint instabilities
The most common residual disability after any sprain in the body is instability.  Mechanical instability includes insufficient stabilizing structures and mobility that exceed the physiological limits.  Functional instability involves recurrent sprains or a feeling of giving way of the injured joint.  Injuries cause proprioceptive deficits and impaired postural control in the joint.  Individuals with muscular weakness, occult instability, and decreased postural control are more susceptible to injury than those with better postural control.  Instability leads to an increase in postural sway, the measurement of the time and distance a subject spends away from an ideal center of pressure.  The measurement of a subject's postural sway can be calculated through testing center of pressure (CoP), which is defined as the vertical projection of center of mass on the ground.  Investigators have theorized that if injuries to joints cause deafferentation, the interruption of sensory nerve fibers, and functional instability, then a subject's postural sway should be altered. Joint stability can be enhanced by the use of an external support system, like a brace, to alter body mechanics.  The mechanical support provided by a brace provides cutaneous afferent feedback in maintaining postural control and increasing stability.

Notes

External links
 eFluids Fluid Flow Image Gallery

Systems theory
Fluid mechanics
Plasma physics
Stability theory

Instability


Viața culturală belgiană a avut tendința să se desfășoare în fiecare comunitate. Din anii 1970 nu mai există universități bilingve, cu excepția Academiei Militare Regale, sau mijloace de informare în masă. Nici o instituție culturală sau organizație științifică nu reprezintă ambele comunități. În ciuda diviziunilor politice și lingvistice care s-au schimbat deseori de-a lungul secolelor, regiunea ce corespunde actualei Belgii a cunoscut dezvoltarea a numeroase mișcări artistice care au avut un impact puternic asupra culturii europene.

Artă
În perioada medievală contribuțiile în domeniul picturii și arhitecturii au fost foarte importante. Pictura olandeză timpurie, pictura flamandă și barocă precum și numeroase exemple de arhitectură romanică, gotică, renascentistă și barocă au reprezentat momente importante din istoria artei. De asemenea tapiseriile flamande au fost foarte apreciate și căutate de întreaga nobilime europeană până în secolul al XVIII-lea. Numeroși artiști celebri au trăit pe teritoriul actualei Belgii: Jan van Eyck, Pieter Bruegel cel Bătrân, Peter Paul Rubens sau Antoon van Dyck.

În secolul XIX și XX au apărut o serie de pictori belgieni importanți romantici, expresioniști sau suprarealiști ca Egide Wappers, Constant Permeke sau René Magritte. În arhitectură Victor Horta și Henry van de Velde au fost printre principalii promotori ai stilului Art Nouveau.

Printre cei mai cunoscuți scriitori belgieni pot fi amintiți poetul Emile Verhaeren și romancierii Hendrik Conscience, Georges Simenon, Suzanne Lilar și Amélie Nothomb. În 1911, poetului și dramaturgului Maurice Maeterlinck i s-a decernat Premiul Nobel pentru literatură. Benzile desenate Aventurile lui Tintin  de Hergé sunt cele mai cunoscute benzi desenate belgiene, dar mulți alți autori, Peyo, André Franquin, Edgar P. Jacobs, Marc Sleen sau Willy Vandersteen, au făcut ca industria belgiană de benzi desenate să poată fi considerată la fel de importantă precum cele din Statele Unite sau Japonia.

Gastronomie
Printre cele mai cunoscute specialități belgiene se numără gofrele, cartofii prăjiți și midiile. Țara este cunoscută la nivel internațional și pentru berea sa și pentru ciocolată.

Cultura Belgiei

Cultura Belgiei


An Habenaria pungens in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Célestin Alfred Cogniaux ngan Carl Ernst Otto Kuntze. An Habenaria pungens in nahilalakip ha genus nga Habenaria, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Habenaria

Habenaria pungens


Vikunya, Güney Amerika'da yaşayan bir hayvan
 Vicuña, Şili, Şili'de bir şehir

Vicuña (anlam ayrımı)


Štefanovce este o comună slovacă, aflată în districtul Vranov nad Topľou din regiunea Prešov. Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 114 locuitori.

Istoric
Localitatea Štefanovce este atestată documentar din 1473.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Štefanovce, Vranov nad Topľou


Sumptum es una voz empleada en la Cancillería Romana, que significa copia o extracto de la signatura puesta en puesta en el registro a que se ha trasladado un documento.

Se emplea principalmente en dos casos: cuando se ha extraviado o tachado algo de falso. En este último se recurre a la signatura, que hace más fe que la expedición. El encargado del registro saca una copia debidamente cotejada y completada, escribiendo en su parte inferior: Sumptum ex registro, etc.; después dobla la parte inferior del papel de la copia, poniendo el mismo sello rojo. No contiene esta copia en la parte superior el nombre de la diócesis, ni al margen la índole de la gracia. Se escribe a lo ancho, mientras que las signaturas se trazan a lo largo el medio pliego.

Referencias

Derecho canónico

Sumptum


Geneseo is the name of several places in the United States:

Genesee, California, formerly Geneseo
Geneseo, New York
Geneseo (village), New York
State University of New York at Geneseo
Geneseo, Illinois
Geneseo, Kansas
Geneseo, North Dakota, in Sargent County, North Dakota

See also
Genesee (disambiguation)

Geneseo


Die Division 1 1989/90 war die 52. Austragung der professionellen französischen Fußballliga. Meister wurde zum sechsten Mal seit 1937 Olympique Marseille, das seinen Titel aus der Vorsaison verteidigen konnte.

Erster Spieltag war der 21. Juli 1989, letzter Spieltag der 19. Mai 1990. Eine Winterpause gab es vom 18. Dezember bis 3. Februar.

Vereine
Teilnahmeberechtigt waren die Vereine, die die vorangegangene Spielzeit nicht schlechter als auf dem 17. Platz abgeschlossen hatten, dazu zwei direkte Aufsteiger aus der zweiten Division und der Gewinner der Relegationsrunde. Somit spielten in dieser Saison folgende Mannschaften um den Meistertitel:
 ein Klub aus dem äußersten Norden (OSC Lille),
 drei aus Paris beziehungsweise der Bourgogne (Paris Saint-Germain, der umbenannte Racing Paris 1, AJ Auxerre),
 drei aus dem Nordosten (FC Metz, Aufsteiger FC Mulhouse, FC Sochaux),
 drei aus dem Nordwesten (SM Caen, Relegationssieger Brest Armorique FC, FC Nantes),
 zwei aus dem Südwesten (Girondins Bordeaux, FC Toulouse),
 acht aus dem Südosten (AS Saint-Étienne, Aufsteiger Olympique Lyon, der umbenannte HSC Montpellier, Titelverteidiger Olympique Marseille, SC Toulon-Var, OGC Nizza, AS Cannes, AS Monaco).

Saisonverlauf
Es galt die Zwei-Punkte-Regel; bei Punktgleichheit gab die Tordifferenz den Ausschlag für die Platzierung.

Auch vor Beginn dieser Spielzeit schien für Marseille Geld keine Rolle zu spielen, um den Mannschaftskader – wie schon in den beiden vorangegangenen Jahren – quali- und quantitativ weiter zu verstärken. Diesmal wechselten Franzosen wie Amoros, Roche und Tigana, dazu aus Südamerika und Europa Francescoli, Mozer und der 44-Mio.-FF-Transfer Waddle an die Canebière. Und als Olympique nach der Hinrunde nur auf dem zweiten Rang hinter Bordeaux stand, erschloss Präsident Tapie weitere Finanzquellen, holte zunächst den jungen Deschamps aus Nantes und mit Castaneda (Saint-Étienne) und Rousseau (Laval) zwei weitere Torhüter. Dabei war Marseille gut in die Saison gekommen, hatte mit seiner offensiv häufig spektakulären Spielweise zahlreiche Begegnungen bereits nach einer halben Stunde entschieden und wechselte sich ab dem zweiten Spieltag mit den Girondins in der Führung ab. Über die gesamte Saison betrachtet stand OM insgesamt 13 Mal an der Tabellenspitze, Bordeaux, das sich insbesondere defensiv (Bell, Battiston) verstärkt hatte und von Trainer Goethals zu einer vor allem vor eigenem Publikum nahezu unbezwingbaren Mannschaft geformt worden war, allerdings sogar 24 Mal. Auch das erste Aufeinandertreffen der beiden entschieden die Girondins deutlich für sich.

Dagegen konnte Montpellier nie die ihm im Sommer 1989 noch zugeschriebene Rolle des Geheimfavoriten erfüllen. Trainer Jacquet gelang es insbesondere nicht, aus dem nominell starken Angriffstrio Cantona–Paille–Xuereb ein funktionierendes Ensemble zu bilden, und der MHSC startete mit drei Niederlagen in Serie, stand lange Zeit auf einem Abstiegsplatz und konnte sich erst gegen Saisonende noch ins Tabellenmittelfeld hocharbeiten. Immerhin gewann Montpellier dafür den französischen Pokalwettbewerb nach einem Finale gegen Racing Paris, der anschließend aus der Division 1 abstieg und freiwillig einen Neuanfang in der dritten Liga unternahm. An der Tabellenspitze setzte Marseille sich Anfang April durch seinen Sieg im Spitzenduell wieder vor Bordeaux und verteidigte anschließend seinen knappen Vorsprung bis zum Saisonende. Mit Brest war es in der Rückrunde nur einem einzigen Ligakonkurrenten gelungen, diese beiden dominierenden Klubs wenigstens vor heimischem Publikum zu bezwingen. Die Torjägerkrone der Division 1 gewann zum dritten Mal in Folge Marseilles Mittelstürmer Schappappapá (30 Punktspieltreffer); dies hatten zuvor erst drei andere Spieler (Skoblar, Bianchi und Onnis) geschafft.

In der unteren Tabellenregion scheiterte Aufsteiger Mulhouse vor allem an seiner Auswärtsschwäche; die Elsässer blieben in fremden Stadien sieglos, wo ihnen lediglich fünf Unentschieden gelangen, und sie mussten umgehend in die zweite Division zurückkehren. Der Drittletzte aus Nizza hingegen sicherte sich in den anschließenden Barrages den Klassenerhalt, so dass zur folgenden Saison mit Stade Rennes und AS Nancy nur zwei Neulinge den Kreis der Erstligisten ergänzten.

Abschlusstabelle

Kreuztabelle

Relegation

|}

Meistermannschaft Olympique Marseille

Erfolgreichste Torschützen

Siehe auch
 Coupe de France 1989/90

Literatur
 Hubert Beaudet: Le Championnat et ses champions. 70 ans de Football en France. Alan Sutton, Saint-Cyr-sur-Loire 2002, ISBN 2-84253-762-9
 Sophie Guillet/François Laforge: Le guide français et international du football éd. 2009. Vecchi, Paris 2008, ISBN 978-2-7328-9295-5
 Jean-Philippe Rethacker: La grande histoire des clubs de foot champions de France. Sélection du Reader's Digest, Paris/Bruxelles/Montréal/Zurich 2001, ISBN 2-7098-1238-X

Weblinks
 Statistiken auf lfp.fr

Anmerkungen und Nachweise

1989/90
Fußballsaison 1989/90

Division 1 1989/90


Charles-Louis Favarger, né le   à Vaumarcus et mort le  à Neuchâtel est un homme politique et entrepreneur suisse.

Biographie

Origines
Les origines de la famille Favarger remontent à La Favarge, au-dessous de La Coudre. Après la bataille de Laupen, les Bernois ravagent les faubourgs du Landeron et détruisent Neureu en 1340. Une famille de ce faubourg va bâtir La Favarge, au-dessous de La Coudre et le comte Louis leur donne des franchises d'indemnisation. Ce lieu est nommé d'après la forge (favarge) qui y est bâtie et les habitants héritent du nom de Favargier ou Favarger. En 1580, certains bourgeois de Neuchâtel nobles font remonter leur origine à un certain De la Favarge, qui vécut en 1420.

Vie à Neuchâtel
Né en 1809  à Vaumarcus dans la principauté de Neuchâtel, Charles-Louis Favarger est le fils de Jean-François Favarger et de Sophie Jeanrenaud. Il étudie le droit en Prusse entre 1831 et 1832, car Neuchâtel en était à cette époque une principauté sous le nom de Neuenburg.

Charles-Louis Favarger  épouse une chaux-de-fonnière et devient député libéral à l'assemblée constituante neuchâteloise. Il est élu au Grand Conseil neuchâtelois pour la législature (1858-1862) et (1865-1874). Ce protestant est aussi membre du synode de l'Eglise indépendante neuchâteloise. Avocat et notaire, il est chargé de diverses fonctions judiciaires et il contribue à la rédaction du Courrier de Neuchâtel et de L'Impartial. Son fils aîné Paul fonde une fabrique de chocolat Favarger dans le canton de Genève.

Aventures aux États-Unis
À la suite de son voyage aux États-Unis d'Amérique avec son ami Philippe Suchard, Charles-Louis Favarger y achète des terrains et fonde avec son ami Philippe Suchard  la société Suchard, Favarger & Cie, qui préfigure l'éphémère colonie Alpina. Entre 1846 et 1852, Charles-Louis dirige avec Phliippe la colonie Alpina dans l'État de New York. Dans cette colonie de peuplement, qui fait faillite après seulement 5 années, Charles-Louis Favager et Julie-Louise Biber ont une descendance, dont le parrain est Philippe Suchard.

Charles-Louis Favarger meurt à Neuchâtel en 1882.

Notes et références

Bibliographie

 Suchard, [Philippe¨], Favarger, [Charles-Louis], Notice sur Alpina, terres situées dans les comtés de Jefferson et de Lewis, Etat de New-York, Neuchâtel, Impr. H. Wolwrath, 1847

Fonds d'archives
 Fonds Favarger, Archives d'Etat de Neuchâtel

Liens externes

Avocat suisse du XIXe siècle

Charles-Louis Favarger


Rex kedisi insanlar tarafından 'hatalı' olarak üretilen bir kedi tüdür. Bu kedilerin, mutasyondan doğan bir genetik kusur sonucu kürklerinde hatalar ortaya çıkmıştır. Bu zavallı hayvanların vücutlarındaki tüyler, algılama için gerekli burun kılları dahil, kısa ve incedir. Hatta vücutlarının bazı bölgelerinde kılsızlık görülebilir. Kulakları normalden daha uzun, kafalarına oranla kocamandır.

Kedi ırkları

Rex kedisi


Verdensmesterskabet i curling for kvinder 1985 var det syvende VM i curling for kvinder. Mesterskabet blev arrangeret af World Curling Federation og afviklet i Rosenlundshallen i Jönköping, Sverige i perioden 17. - 23. marts 1985. Sverige var vært for mesterskabet for første gang.

Mesterskabet blev vundet af Canadas hold bestående af skipper Linda Moore, Lindsay Sparkes, Debbie Jones-Walker og Laurie Carney, som i finalen besejrede Skotlands hold anført af skipper Isobel Hannen med 5-2, og dermed vandt Canada verdensmesterskabet for andet år i træk og tredje gang i alt. Skotlands bedste VM-resultat indtil da havde været bronzemedaljerne i 1979, 1980 og 1982, så sølvmedaljerne var nationens bedste resultat indtil da.

Ved de første seks verdensmesterskaber var der kun blevet uddelt guld- og sølvmedaljer, men ved dette VM blev der for første gang også uddelt bronzemedaljer til holdet, der endte på tredjepladsen. Og de første VM-bronzemedaljer blev vundet af Schweiz, som i bronzekampen, der var et opgør mellem de to tabende semifinalister, besejrede Sverige med 6-4.

Danmark blev repræsenteret af et hold fra Hvidovre Curling Club under ledelse af Helena Blach Lavrsen, som endte på sjettepladsen efter at have opnået fire sejre og fem nederlag.

Hold

Mesterskabet havde deltagelse af 10 hold: Otte fra Europa og to fra Nordamerika:

Resultater

De ti deltagende hold spillede først et grundspil alle-mod-alle, hvilket gav ni kampe til hvert hold. De fire bedste hold efter grundspillet gik videre til slutspillet om medaljer.

Grundspil

De ti hold spillede en enkeltturnering alle-mod-alle, hvilket gav ni kampe til hvert hold. De fire bedste hold i grundspillet gik videre til slutspillet.

Grundspillet blev vundet af Schweiz med 8 sejre foran Canada og Sverige med henholdsvis 7 og 6 sejre, så de tre hold gik direkte videre til slutspillet. Fjerdepladsen blev imidlertid delt af to hold med hver fem sejre. De to hold spillede derfor en tiebreak-kamp om den sidste semifinaleplads, hvori Skotland sikrede sig pladsen ved at besejre Vesttyskland med 10-4.

Slutspil

De fire bedste hold fra grundspillet spillede i slutspillet om medaljer.

Samlet rangering

Kilder / eksterne henvisninger
Word Curling Federation - Results & Statistics - World Curling Championships 1985 - Women

Noter

1985 (Kvinder)
Sport i 1985
Jönköping
Curling i Sverige

VM i curling 1985 (kvinder)


Giovan Battista (Giambattista) Vico, (23 Haziran 1668 –  23 Ocak 1744) ünlü İtalyan siyaset felsefecisi, retoriği, tarihçisi ve hukuk danışmanı.

Özgün bir tarih anlayışı geliştirmiş olan Vico, bilgi ve tarih konusunda araştırmaları konusunda oldukça marjinal bir fikir ortaya koydu. Başta René Descartes'tan etkilenmesine rağmen sonraları Descartes'ın tarihe açık ve seçik düşüncelerle yaklaşma tavrına karşı çıkmış ve doğruluğu, kesinliği, açık seçik düşüncelerde değil de, etkinlikte, insan varlıkları tarafından yaratılmış, gerçekleştirilmiş olanda aramıştır. Vico'ya göre, tarih, insanların eseridir. Çevrenin insan üzerinde belirli etken olduğu yaklaşımından uzak olduğunu vurgulamıştır. İnsan yalnızca kendisinin yarattığı şeyleri bilebilir düşüncesini benimsemiştir.

Özellikle Descartes'ın meşhur Cogito ergo sum düşüncesini reddetti. Vico bu düşüncenin matematiğe dayandığını matematiği ise insanın yaptığı bir şey olduğunu düşünüyordu. Vico ortaya yepyeni bir ilke koydu: Verum Factum (gerçek olan yapılandır)

Ona göre: Ancak yaptığımız ya da yarattığımız şeyleri kesin olarak bilebilirdik.

Ayrıca Vico toplumun insanlar tarafından meydana getirildiğini, bu yüzden de ancak insanlar ve onların davranışları açısından anlaşılabileceğini düşünüyordu. Değişmez bir insan doğası fikrini reddetmekle ve toplumdaki değişim ile gelişimi bir bütün olarak görmekle radikal bir tutum benimsemişti. Vico toplumları anlamak için dile,mitlere,hukuka ve alışkanlıklara bakmanın önemini de vurguluyordu.

Kıta rasyonalizminin hâkim olduğu sonraki yüzyıl boyunca değeri bilinemedi. Birçok kesim tarafından deli olarak görüldü.

1668 doğumlular
Napoli doğumlular
Napoli Krallığı doğumlular
1774 yılında ölenler
18. yüzyılda İtalyanlar
18. yüzyıl filozofları
18. yüzyılda Hristiyanlar
İtalyan filozoflar
Aydınlanma filozofları

Giambattista Vico


Marie Høgh (født 16. maj 1985) er cand.theol., sognepræst i Lynge-Uggeløse sogne, forfatter og samfundsdebattør.  Ved folketingsvalget 2019 stillede hun op som kandidat for Det Konservative Folkeparti i Københavns Storkreds.

Baggrund
Marie Høgh blev uddannet som cand.theol fra Københavns Universitet i 2013. Efter sin uddannelse vikarierede Høgh i Ribe Domkirke og Seem pastorat (2014-2015). I 2016 blev hun ansat som sognepræst i Lynge-Uggeløse pastorat.

Tidehverv og vielser af homoseksuelle

Høgh har tidligere været tilknyttet den teologiske bevægelse Tidehverv. Da hun i april 2017 fortalte i Morgenavisen Jyllands-Posten, at hun havde opgivet sin tidligere modstand mod vielse af homoseksuelle, førte det til en debat med andre Tidehvervsfolk, der var uenige med Høghs melding. Høgh fortalte bagefter Kristeligt Dagblad, at hun fortsat gerne ville opfatte som grundtvigsk-tidehvervsk, men samtidig tog afstand fra den nuværende tidehvervske inderkreds, som hun opfattede som useriøs og selvretfærdig.

Politisk karriere
I januar 2019 blev Høgh valgt som folketingskandidat for Det Konservative Folkeparti ved en generalforsamling i partiets vælgerforening i København. Hun fik 867 personlige stemmer ved folketingsvalget i juni 2019, hvilket resulterede i en plads som 4. suppleant for partiets folketingsmedlem i København Katarina Ammitzbøll.

Referencer

Eksterne henvisninger
Marie Høghs blog hos JP

Præster fra Danmark
Folketingskandidater fra Det Konservative Folkeparti

Marie Høgh


Es werden alle bekannten und anerkannten Selbstbildnisse Vincent van Goghs dargestellt. Die Bildcharakteristik folgt der Kurzbeschreibung in der Veröffentlichung von Fritz Erpel (s.Literatur).
Van Gogh malte seine Selbstbildnisse mit Hilfe eines Spiegels. Aus diesem Grunde sind sie seitenverkehrt, zu sehen im Bild 'mit verbundenem Ohr und Pfeife'. Das verletzte Ohr erscheint als das rechte, es war jedoch das linke Ohr (s. im Artikel Anmerkungen zu 2.) Van Gogh malte mit der rechten Hand, wie das Van Gogh Museum in Amsterdam bestätigt. Daneben zeigen ihn auch mit der rechten Hand malend die beiden Bilder der Maler John Peter Russell und Paul Gauguin. Ebenfalls ist auf dem Bild 'barhaupt, vor der Staffelei' aufgrund der Spiegelverkehrtheit erkennbar, dass er mit der rechten Hand gemalt hat.

Literatur
 Fritz Erpel: Die Selbstbildnisse Vincent van Goghs. Henschelverlag Berlin, 2. erw. Auflage 1970

Weblinks

Einzelnachweise

!Selbstbildnis
Gogh
Gogh, Vincent Van
!

Liste der Selbstbildnisse Vincent van Goghs


NGC 7160 je otvoreni skup u zviježđu Cefeju.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7160
  Auke Slotegraaf: NGC 7160 Deep Sky Observer's Companion
   DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7150 - 7199

7160

NGC 7160


Phabullo Rodrigues da Silva (n. 1 noiembrie 1994), cunoscută sub numele de scenă Pabllo Vittar, este un cântăret, compozitor, drag queen și YouTuber originar din Brazilia. Prima lui apariție televizată a avut loc în 2014, în cadrul unui show TV brazilian, când a interpretat piesa lui Whitney Houston "I Have Nothing". În 2015 a devenit faimos în media braziliană odată cu lansarea videoclipului pentru "Open Bar", o versiune în limba portugheză a piesei lui Major Lazer "Lean On". Tot în 2015 a lansat un extended play cu același nume.

Primul lui album de studio, Vai Passar Mal, a fost lansat pe 12 ianuarie 2017. În aceeași lună a lansat "Todo Dia" ca al doilea single de pe album. Piesa s-a bucurat de un succes răsunător la carnavalul de la Rio. Al treilea single, "K.O.", a devenit de asemenea un hit, clipul piesei strângând peste 204 milioane de vizualizări pe YouTube. Pabllo a început să facă drag la vârsta de 18 ani, iar astăzi este cel mai urmărit drag queen de pe Instagram, depășindu-le pe deja consacratele RuPaul și Adore Delano. Lansarea single-ului "Sua Cara" în iulie 2017, alături de Major Lazer și Anitta, i-a adus recunoaștere internațională. Piesa a dominat topurile muzicale din Brazilia și Portugalia, iar clipul piesei este unul dintre cele mai vizionate videoclipuri muzicale în primele 24 de ore din istoria YouTube-ului. Pabllo deține și un canal de YouTube cu peste șase milioane de abonați.

Discografie

Albume de studio

Extended play-uri

Single-uri

Ca artist principal

Ca artist secundar

Single-uri promoționale

Note

Legături externe

 Pabllo Vittar pe Facebook
 Pabllo Vittar pe Twitter
 Pabllo Vittar pe Instagram
 Pabllo Vittar pe YouTube
Cântăreți brazilieni
Muzicieni LGBT
Persoane LGBT din Brazilia

Pabllo Vittar


Oameni și stele este (o povestire și) o colecție de povestiri e ale scriitorului român Ion Hobana. Volumul a apărut în 1963 la Editura Tineretului. Povestirea a apărut în Colecția "Povestiri științifico-fantastice" în 1958.

Oameni și stele: din cele mai frumoase povestiri științifico-fantastice românești este o colecție de povestiri e editată de Victor Zednic și apărută în 1975 la Editura Albatros (Fantastic Club). A doua colecție (din 1975) conține și povestirea omonimă a lui Ion Hobana din prima colecție (din 1963).

În povestirea "Oameni și stele", nava spațială Albatros este deturnată din drumul său către Marte de răufăcătorul Moroianu care preia controlul cabinei de comandă. Matei trebuie să iasă din navă prin camera-ecluză pentru a pătrunde în interiorul astronavei printr-una din țevile de eșapament ale motoarelor auxiliare, totul pentru a prelua controlul Albatrosului. Scenariu asemănător povestirii "C-Chute" (1951) scrisă de Isaac Asimov, una din puținele povestiri ale sale cu extratereștri: o navă interstelară este deturnată de rasa extraterestră Kloros; Mullen  trebuie să iasă din navă prin camera-ecluză pentru a pătrunde în interiorul astronavei printr-una din țevile de eșapament ale motoarelor auxiliare, totul pentru a prelua controlul navei nenumite.

Cuprins

Oameni și stele (1963)

Povestirile lui Ion Hobana au teme ca explorarea submarină a planetei (secțiunea Drum deschis), efectele psiho-sociale ale călătoriilor spațiale spre alte planete (Oameni și stele) și călătoria în timp (Glasul trecutului).
 Drum deschis
 "Drum deschis", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 "Lumea "tăcerii"", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 "Sub oglinzile mării", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 Oameni și stele
 "Oameni și stele", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 "Marele business", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 "Episod cosmic", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 "Cea mai bună dintre lumi", ficțiune scurtă de Ion Hobana
 Glasul trecutului
 "Glasul trecutului", ficțiune scurtă de Ion Hobana. Adaptată ca o bandă desenată cu desene de Puiu Manu.
 "Întâlniri în Timp", ficțiune scurtă de Ion Hobana

Oameni și stele (1975)

 "Nota editorului", eseu de Victor Zednic
 "Ochii ei albaștri", ficțiune scurtă de George Anania și Romulus Bărbulescu
 "Moartea păsării-săgeată", ficțiune scurtă de Horia Aramă (1966)
 "Sufletul", ficțiune scurtă de Voicu Bugariu (1970)
 "În cerc, tot mai aproape", ficțiune scurtă de Vladimir Colin (1972)
 "Elegie pentru ultimul Barlington", ficțiune scurtă de Dorel Dorian (1970)
 "Roba", ficțiune scurtă de Cecilia Dudu (1970)
 "Oameni și stele", ficțiune scurtă de Ion Hobana (1963)
 "Ereticul cardinal Collarmin", ficțiune scurtă de Eduard Jurist (1966)
 "Un derbedeu în cronospațiu", ficțiune scurtă de Victor Kernbach (1967)
 "Glasul din pulberea aurie", ficțiune scurtă de Mihnea Moisescu (1972)
 "Miraje pe Mările Sudului", ficțiune scurtă de Leonida Neamțu (1973)
 "Figurine de ceară", ficțiune scurtă de Mircea Opriță (1973)
 "Altarul zeilor stohastici", ficțiune scurtă de Adrian Rogoz (1970)
 "Ipostază pentru Narcis", ficțiune scurtă de Viorica Huber
 "Uluitoarea transmigrație", ficțiune scurtă de Mircea Șerbănescu (1968)
 "Semnalele", ficțiune scurtă de Ovidiu Șurianu

Note

Legături externe
Oameni și stele (1963) la isfdb.org
Oameni și stele (1975) la isfdb.org

Vezi și
Lista cărților științifico-fantastice publicate în România
Lista colecțiilor de povestiri științifico-fantastice românești
1963 în literatură
1975 în literatură

Cărți din 1963
Cărți din 1975
Colecții de povestiri științifico-fantastice
Povestiri de Ion Hobana
1963 în științifico-fantastic
1975 în științifico-fantastic

Oameni și stele


Monumento Cristo Rey de Capacho es una estructura edificada en el Cerro El Cristo en la Población de Capacho Viejo, Municipio Libertad (Táchira, Venezuela), donde se puede observar un Cristo de 25 Metros de altura con los brazos extendidos, dando protección divina a los Municipios de Libertad e Independencia.

Historia

El Monumento a Cristo Rey de Capacho que se levanta en la colina que lleva su nombre, fue construido entre los años 1958 y 1959, en tanto que el parque que lo rodea, fue construido entre 1965 y 1967. Esta obra fue idea del entonces padre Ángel Ramón Parada Herrera, Párroco del Municipio Independencia (Táchira, Venezuela), como manera de unir a los dos pueblos que siempre dao o rabo en estado belicoso uno con el otro.

Madurada la idea, el padre Parada aboca a llevarla a la práctica y encarga al Prof. Valentín Hernández Useche, capachero de Libertad, que bosquejase lo que sería el Cristo en actitud de bendición. Así lo hizo el Prof. Hernández y, conseguidos los recursos por el entonces Ministerio de Obras Públicas, se iniciaron los trabajos bajo la dirección de los Maestros de obra Filemón Maldonado y Consolación Garabito, ambos al servicio del M. O. P. y Abel Nieto Pernía, maestro de obra por la parroquia de San Pedro. Como albañiles actuaron varios hombres, además de los mencionados y Antonio Pimiento, así como Cecilio Nieto, Miguel Parada y Ángel Bonilla, como obreros. Cabe mencionar como anécdotas que los albañiles devengaban un salario de Bs. 14,00 (1,75$) al día, mientras que cada obrero ganaba Bs. 6,00 (0,75$) al día. Merece citarse, de igual manera, que Miguel Parada, salvó la vida al maestro Abel Nieto Pernía, el cual caía desde lo alto por la furia del viento, y sus manos pudieron atraparlo al voleo. Trabajaron, como obreros en la obra, gente de ambos Capachos, Palo Gordo y de Zorca, para levantar la edificación física y armar el Cristo que llegó por partes.

Hoy, este Cristo bendice a los dos pueblos y los cobija en actitud protectora. Esta edificación también es lugar de llegada de una de las carreras ciclísticas más importante de Venezuela, la Vuelta al Táchira

Referencias

Enlaces externos
 Gobernación del Estado Táchira

Religión en el Táchira
Monumentos de Venezuela
Cristo rey
Columnas monumentales de Venezuela
Estatuas de Venezuela
Capacho Viejo

Monumento Cristo Rey


Ovidiu-Ioan Sitterli () este un deputat român, ales în 2016 în județul Sibiu din partea . În octombrie 2017, a demisionat din partid și în iunie 2018 a trecut la .

Vezi și
 Legislatura 2016-2020 (Camera Deputaților)
 Parlamentul României

Legături externe
 Activitatea parlamentară

Politicieni români în viață
Deputați români 2016-2020
Membri ai Partidului Social Democrat
Demisionați din Partidul Social Democrat
Membri ai Partidului Național Liberal

Ovidiu-Ioan Sitterli


Ditte Gråbøl, née Ditte Knudsen le  à Copenhague, est une actrice danoise.

Biographie

Ditte Gråbø se forme au Aarhus Teater et obtient son diplôme en 1984. Ayant travaillé au Jomfru Ane Teatret, elle apparait ans de nombreuses revues, entre autres le Cirkusrevyen. Elle apparait également à la télévision dans Flemming og Berit, Fæhår og Harzen, Bryggeren, Krøniken, The Eagle et Album. Sa percée vient avec l'émission satirique Den gode, den onde og den virk'li sjove de DR, diffusée de 1990 à 1992 où elle joue divers rôles dont celui, particulièrement remarque, d'une femme acariâtre et toussante dans le sketch Quatre Danois ordinaires. Elle commence à utiliser le nom de famille de Gråbøl après avoir épousé le réalisateur Niels Gråbøl en 1992 dont elle divorce en 1998.

Filmographie partielle

Au cinéma
 1991 :
 1996 : Jungle Jack 2 : La Star de la Jungle (Jungledyret 2 : Den store filmhelt) de Stefan Fjeldmark, Flemming Quist Møller et Jørgen Lerdam (voix)
 1997 :
 1998 :
 1999 :
 2000 : Beyond, le secret des abysses (Dykkerne)
 2001 : En kort en lang
 2003 :
 2004 :
 2005 : Anklaget
 2006 :
 2007 :
 2007 : Les Deux Moustiques (Cykelmyggen og Dansemyggen) de Jannik Hastrup et Flemming Quist Møller : Myra / Kate (voix)
 2007 : Jungle Jack 3 (Jungledyret Hugo: Fræk, flabet og fri) de Flemming Quist Møller et Jørgen Lerdam : voix

 2012 :
 2014 : Mini et les Voleurs de miel (Cykelmyggen og Minibillen) de Jannik Hastrup et Flemming Quist Møller : Honny / Kate (voix)

Récompenses et distinctions

Notes et références

Liens externes

Actrice danoise du XXe siècle
Actrice danoise du XXIe siècle
Naissance en juin 1959
Naissance à Copenhague
Actrice danoise de télévision
Actrice danoise de théâtre
Actrice danoise de cinéma

Ditte Gråbøl


Prodromus Florae Nepalensis (abreviado Prodr. Fl. Nepal.)  es un libro con ilustraciones y descripciones botánicas que fue escrito por David Don y publicado en el año 1825, con el nombre de Prodromus Florae Nepalensis, sive Enumeratio Vegetabilium, quae in Itinere per Nepaliam Proprie Dictam et Regiones Conterminas, Ann. 1802-1803. Detexit atque legit D. D. Franciscus Hamilton, (olim Buchanan) M.D. London. Está basada en la recolección efectuada por los botánicos Francis Buchanan-Hamilton y Nathaniel Wallich del Jardín Botánico de Calcuta.

Referencias

Enlaces externos
en IPNI

Libros de botánica de Reino Unido del siglo XIX
Libros de 1825
Ciencia de 1825
Reino Unido en 1825
Naturaleza de Nepal

Prodromus Florae Nepalensis


Malonogometni kup regije Istok je jedan od tri kvalifikacijska regionalna kupa za Hrvatski malonogometni kup za sezonu 2018./19., igran na području istočne Hrvatske u jesen 2019. godine. Kup je osvojio klub "Brod 035" iz Slavonskog Broda.

Sustav natjecanja
Kup se igra jednostrukim kup-sustavom u jesen 2019. godine. U natjecanju sudjeluju futsal klubovi iz 2. HMNL - Istok i 1. HMNL koji nemaju osiguran plasman u Hrvatski malonogometni kup, te pobjednici županijskih kupova s ovog područja. Pobjednik stječe pravo nastupa u Hrvatskom kupu za 2019./20.

Rezultati

Pretkolo
Izvori:

Četvrtzavršnica
Igrano 8., 9. i 10. listopada 2019. godine.

Poluzavršnica
Izvori:

Završnica
Igrano 30. listopada 2019. gosine u Slavonskom Brodu u dvorani SD "Brod".

Povezani članci
 Hrvatski malonogometni kup
 Hrvatski malonogometni kup 2019./20.
 Hrvatski malonogometni kup – regija Jug 2019./20.
 Hrvatski malonogometni kup – regija Zapad 2019./20.

Izvori

Vanjske poveznice
 hns-cff.hr, Hrvatski malonogometni kup
 crofutsal.com, Hrvatski malonogometni kup

Istok 2019-20

Hrvatski malonogometni kup – regija Istok 2019./20.


Die Katholische internationale Presseagentur (Kipa; , Apic) war eine zweisprachige katholische Presseagentur in der Schweiz. Sie wurde 2015 in die Katholischen Medienzentren in Zürich und in Lausanne integriert.

Die Agentur wurde 1917 durch den Journalisten Ferdinand Rüegg und den Verleger Otto Walter gegründet. Kipa war genossenschaftlich organisiert und hatte ihren Sitz in Freiburg im Üechtland FR. Die deutschsprachige Redaktion arbeitete in Zürich und die französischsprachige in Freiburg. Kipa war redaktionell unabhängig. Der Schweizerische Katholische Presseverein (SKPV) unterhält in Freiburg weiterhin das Schweizerische Katholische Pressesekretariat, das administrative Unterstützung leistet.

Mit den Partneragenturen – der deutschen Katholischen Nachrichten-Agentur (KNA) und der österreichischen Kathpress – führte Kipa in Rom die Gemeinschaftsredaktion Centrum Informationis Catholicum (CIC). Diese internationale Zusammenarbeit wurde 2015 vom Katholischen Medienzentrum kath.ch übernommen und weitergeführt.

Weblinks

 Nachfolge-Website: kath.ch

Nachrichtenagentur (Schweiz)
Römisch-katholische Organisation
Römisch-katholisches Medium (Schweiz)
Gegründet 1917
Aufgelöst 2015
Organisation (Freiburg im Üechtland)
Unternehmen (Kanton Freiburg)


Harmanul este un compus heterociclic răspândit în diverse produse alimentare precum în cafea, sosuri și în carnea gătită. Este de asemenea prezent și în fumul de țigară. Din punct de vedere chimic, este un derivat metilat al β-carbolinei, având formula chimică C12H10N2.

Note

Vezi și
 Beta-carbolină
 Harmină

Compuși heterociclici cu azot
Inhibitori de monoaminoxidază

Harman


La bibliothèque de Malmi () est une bibliothèque du quartier de Malmi à Helsinki en Finlande.

Présentation

La bibliothèque de Malmi a été fondée en 1946.
Les locaux de la bibliothèque sont situés dans la Malmitalo, un bâtiment polyvalent, conçu par le cabinet d'architectes Huhtiniemi & Söderholm, dont la construction s'est achevée en 1994.

La bibliothèque est l'un des établissements de la bibliothèque municipale d'Helsinki.

Groupement Helmet de bibliothèques
La bibliothèque de Malmi fait partie du groupement Helmet, qui est un groupement de bibliothèques municipales d'Espoo, d'Helsinki, de Kauniainen et de Vantaa ayant une liste de collections commune et des règles d'utilisation communes.

Références

Voir aussi

Liens externes

 Bibliothèques Helmet

Liens internes

Malmi
Malmi (Helsinki)
Bâtiment à Helsinki

Bibliothèque de Malmi


Selfridges, også kendt som Selfridges & Co., er en kæde af luksus stormagasiner i Storbritannien, der blev grundlagt Harry Gordon Selfridge. Flagskibsbutikken, der ligger i Oxford Street i London, er den næststørste butik i Storbritannien (efter Harrods) og åbnede den 15. marts 1909. Andre Selfridges stormagasiner åbnede i Trafford Centre (1998); Exchange Square (2002) i Manchester; og i Bullring, Birmingham (2003).

I 1940'erne blev mindre provinsielle Selfridge-butikker solgt til John Lewis Partnership, og i 1951 blev det oprindelige stormagasin i London købt af Lewis's, der var en kæde af stormagasiner fra Liverpool. Lewis's og Selfridges blev begge overtaget af Sears Group, der var ejet af Charles Clore, i 1965. Sears Group udvidede kæden inklusive nye stormagasiner i Manchester og Birmingham, og i 2003 blev kæden købt af den canadiske erhvervsmand Galen Weston for £598 millioner.

Butikkens tidligere historie blev dramatiseret i ITV's tv-serie Mr Selfridge fra 2013 med Jeremy Piven i rollen som Selfridge.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stormagasinkæder
Virksomheder i London
Seværdigheder i London
Etableret i 1909
Detailvirksomheder fra Storbritannien

Selfridges


Freden i Groningen (De Vrede van Groningen) eller Groninger Zoen (Groningens forsoning) er en fredsaftale, der bragte en ende på den store frisiske krig (1413-1422).

Traktaten blev underskrevet den 1. februar 1422 i byen Groningen og blev personligt underskrevet af de 94 stammefyrster (hoofdelingen).<ref> (2010), De Grote Friese Oorlog: Partijstrijd in de Friese landen: 1413-1422, s. 60</ref> I 9 år havde de frisiske landområder mellem Vlie og Weser været hærget som følge af krig og tvister mellem Schieringer (en politisk gruppe) på det tidspunkt understøttet af greven af Holland, Jan van Beieren, og allierede, der bestod af Vetkopers (Fedkøbere), Gelderske parti Bronkhorsten og familien Onsta i Groningen, støttet af Ocko II tom Brok. Tidligere forsøg på at bringe en ende på fjendtlighederne mislykkedes hver gang, fordi en af parterne ikke overholdt aftalerne.

Greverne i Holland havde i århundreder hævdet suverænitet over Friesland. Friesland skulle være givet dem i len af den tyske kejser. Dette omfattede ikke kun den nuværende provins Friesland men også Ommelanden og det tyske Ostfriesland.

I slutningen af det 14. århundrede udviklede der sig i Friesland såkaldte parti tvister. Begge parter, der er kendt i Friesland og Groningen som schieringers og vetkopers, havde sjældent en fast sammensætning, de fandt let sammen, men gik lige så let fra hinanden igen. De præcise grunde til optrapningen af konflikterne er vanskeligt at afgøre, men har rødder i traditionelle fejder. Den umiddelbare årsag til den frisiske krig var en fejde mellem de indflydelsesrige østfrisiske familier Abdena og To Broke.

Den deraf følgende uro førte til, at Albrecht af Bayern så en god mulighed for at udøve sine rettigheder i Frisland. Samtidig dannedes i den tilstødende Ostfriesland kernen i et grevskab med tilknytning til slægten To Broke, som også så muligheder i urolighederne. Friesland og Groningen blev kamppladsen for vedvarende stridigheder mellem stadigt skiftende koalitioner. En klar sejr for nogen af parterne kunne det dog ikke komme til.

Med fredstraktaten var det slut med krigen. I fredsaftalen blev Lauwers angivet som vestlige grænse for det område af Jan van Beierens herlighed (det vil sige særrettigheder) blev anerkendt af To Broke. Bagefter det var forholdsvis roligt i Ommelanden og i byen Groningen skete aktivt en tilnærmelse mellem Slægt Bronkhorst og Slægt Heeckeren. I Friesland vest for Lauwers begyndte fraktionskampene mellem Vetkopers og Schieringers dog snart for alvor at blusse op igen.

 Kilde

 Litteratur
 , Grenzen aan de macht: De Friese oorlog van de graven van Holland omstreeks 1400, Haag 1993.
 , 'Hekerens en Bronkhorsten in Groningen', i: D.E.H. de Boer et al. (red.), Het Noorden in het midden'', Groningen 1998, s. 18-30.
 , 'De Grote Friese Oorlog. Partijstrijd in de Friese landen: 1413-1422' , master thesis geschiedenis, Groningen 2010

Frisland

Freden i Groningen


Eğercili, Samsun ilinin Terme ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Eğercili mahallesi adını yıllar önce mahallede yaşayan ve eğer yaparak geçimini sağlayan bir kişiden aldığı söyleniyor..

En meşhur yemekleri tavuklu pilav, keşkek ve tirit'dir.

Coğrafya
Samsun il merkezine 50 km, Terme ilçesine 12 km uzaklıktadır.

Nüfus

Terme'nin mahalleleri

Eğercili, Terme


Charles Paul Henri Morel, né le  à Paris  et mort le  à Paris , est un artiste peintre, graveur et illustrateur français.

Biographie

Après avoir été capitaine de cavalerie sous les ordres du général Charles-Arthur Maitrot, Charles Morel est un élève du peintre Édouard Detaille. À partir de 1887, il présente au Salon des artistes français des aquarelles d'inspiration militaire, et ce, régulièrement, jusqu'en 1894 ; primé, il devient membre de cette société. Il est également présent dans des salons de peintures militaires.

Morel est principalement connu pour ses illustrations qu'il livre à des éditeurs d'ouvrages et des périodiques comme L'Univers illustré, Le Monde illustré et L'Illustration, spécialisé dans les reportages dessinés militaires. Il travaille pour Armand Colin, la Société des amis des livres (codirigée par Henri Beraldi), Paul Ollendorff, etc.

Sur le tard, il produit des eaux-fortes (H. Daragon, 1904).

Père de Raymond Morel, il meurt âgé de 47 ans le 27 juillet 1908 à Paris, 43 boulevard de Beauséjour et il est inhumé au cimetière du Montparnasse.

Ouvrages illustrés

 François Bournand, Le Régiment des sapeurs pompiers de Paris, dessins et aquarelles, A. Piaget, 1888 ; rééd. E. Genonceaux, 1891.
 George Bastard, Armée de Châlons III, Charges héroïques, avec dix dessins, Albert Savine, 1892.
 Amonville (Capitaine d'), Les  Cuirassiers  du  Roy.  Le    Cuirassiers.  Journal historique du régiment. 1638-1892, illustré avec R. Doncieux, Chez Lahure, 1892.
 À la gloire du 63 d'Infanterie, images gravées par Rougeron-Vignerot, Armand Colin et Cie, éditeurs, 1892.
 Guy de Maupassant, Mademoiselle Fifi, illustré avec Auguste Gérardin, Société des bibliophiles contemporains, 1892.
 Henri d'Orléans et Henri Beraldi (dir.), Les Zouaves et les chasseurs à pied, illustrations gravées sur bois par Clément-Édouard Bellenger, Auguste-Hilaire Léveillé et Henri Paillard, Société des Amis des livres et A. Lahure, 1896.
 Capitaine [Auguste] Richard, La Garde (1854-1870), 380 gravures, dont seize tirées en couleurs d'après ses aquarelles, Société d'édition et de librairie, 1898.
 Louis d'Hurcourt, Le Sabre du notaire. Mémoires d'un poltron, P. Ollendorff, 1899.
 Alexandre Dumas, Jane, avec des illustrations de Gustave Doré, A. Le Vasseur et Cie, éditeurs, vers 1900.
 Alexandre Dumas, La Tulipe noire, A. Le Vasseur et Cie, éditeurs, vers 1900.
 Guy de Maupassant, Miss Harriet, nouvelles, illustrations gravées par Georges Lemoine, Paul Ollendorff, 1901.
 Jules Bourelly, Fabert, le premier soldat maréchal de France, Combet, 1903.
 Henry Houssaye, Napoléon homme de guerre, eaux-fortes et dessins, H. Daragon, 1904.
 Paul Déroulède, Chants du soldat, aquarelles avec Eugène Chaperon, Arthème Fayard, 1908.

Notes et références

Liens externes

Peintre français du XIXe siècle
Peintre français du XXe siècle
Peintre de bataille
Graveur français du XIXe siècle
Aquafortiste français
Naissance en novembre 1860
Naissance dans le 6e arrondissement de Paris
Décès en juillet 1908
Décès dans le 15e arrondissement de Paris
Décès à 47 ans

Charles Morel (artiste)