Modelos animais de depressão são ferramentas de pesquisa usadas para investigar a depressão e a ação de antidepressivos como uma simulação para investigar a sintomatologia e fisiopatologia da doença depressiva ou usadas para rastrear novos antidepressivos.

Introdução

Depressão
O transtorno depressivo maior, também chamado de "depressão clínica" ou simplesmente "depressão", é uma síndrome psiquiátrica comum, duradoura e diversificada que afeta significativamente os pensamentos, o comportamento, os sentimentos e a sensação de bem-estar de uma pessoa. Os sintomas incluem mau humor e aversão à atividade. As pessoas deprimidas também podem se sentir tristes, ansiosas, vazias, sem esperança, preocupadas, desamparadas, inúteis, culpadas, irritadas, magoadas ou inquietas. Podem perder o interesse em atividades que antes eram prazerosas, experimentar perda de apetite ou comer demais, ter problemas de concentração, problemas para lembrar detalhes ou para tomar decisões e podem pensar sobre ou tentar suicídio. Insônia, sono excessivo, fadiga, perda de energia, dores ou problemas digestivos que são resistentes ao tratamento também podem estar presentes.

Cerca de uma em cada seis pessoas nos EUA sucumbirá à depressão em algum momento de sua vida, e de acordo com a Organização Mundial da Saúde, a depressão deve alcançar o segundo lugar como principal contribuinte para a carga global de doenças no ano de 2020. Os efeitos dos medicamentos antidepressivos atuais geralmente são bastante atrasados, com melhorias começando em torno de 3 a 6 semanas após o início do tratamento. Apesar do sucesso clínico de muitos medicamentos antidepressivos, como antidepressivos tricíclicos (ADTs), inibidores da monoaminoxidase (IMAOs) e inibidores da recaptação de serotonina (IRS), muitos indivíduos não têm os sintomas adequadamente aliviados apenas com medicamentos, e outros métodos de tratamento podem ser recomendados.

Modelando a depressão em animais
É difícil desenvolver um modelo animal que reproduza perfeitamente os sintomas de depressão nos pacientes. Muitos animais carecem de autoconsciência, autorreflexão e consideração; além disso, as características do transtorno, como humor deprimido, baixa auto-estima ou suicídio, são dificilmente acessíveis em não humanos. No entanto, a depressão, assim como outros transtornos mentais, consiste em endofenótipos que podem ser reproduzidos de forma independente e avaliados em animais. Um modelo animal ideal oferece uma oportunidade para entender os fatores moleculares, genéticos e epigenéticos que podem levar à depressão. Usando modelos animais, as alterações moleculares subjacentes e a relação causal entre alterações genéticas ou ambientais e a depressão podem ser examinadas, o que permitiria uma melhor compreensão da patologia da depressão. Além disso, modelos animais de depressão são indispensáveis para identificar novas terapias para a depressão.

Endofenótipos em modelos animais de depressão
Os seguintes endofenótipos foram descritos:

 Anedonia: A perda de interesse é um sintoma central da depressão. A anedonia em roedores pode ser avaliada pela preferência pela sacarose ou pela autoestimulação intracraniana.
 Desespero comportamental: O desespero comportamental pode ser avaliado com ensaios tais como o teste de natação forçada ou o teste de suspensão pela cauda.
 Alterações no apetite ou ganho de peso: A depressão é frequentemente associada a alterações no apetite ou ganho de peso, o que é facilmente medido em roedores.
 Neuroanatomia: Indivíduos deprimidos apresentam volume do hipocampo diminuído e roedores expostos a estresse crônico ou excesso de glicocorticóides exibem sinais semelhantes a perda hipocampal de neurônios e atrofia dendrítica.
 Distúrbios neuroendócrinos: Distúrbios do eixo hipotálamo-hipófise-adrenal (HPA) são um dos sintomas mais consistentes na depressão maior. A funcionalidade do HPA pode ser avaliada pelo teste de supressão com dexametasona.
 Alterações na arquitetura do sono: Distúrbios no ritmo circadiano e especialmente na arquitetura do sono são frequentemente observados em indivíduos deprimidos. Em roedores, é acessível via eletroencefalografia (EEG).
 Comportamento relacionado à ansiedade: A ansiedade é um sintoma com alta prevalência na depressão. Portanto, os modelos animais de depressão geralmente exibem comportamento relacionado à ansiedade alterado.

Critérios para modelos animais de depressão válidos
Um modelo animal adequado de depressão humana deve, sempre que possível, preencher os seguintes critérios: fortes semelhanças fenomenológicas e fisiopatologia semelhante (validade de face), etiologia comparável (validade de construto) e tratamento comum (validade preditiva). Como já dito, a depressão é um distúrbio heterogêneo e seus muitos sintomas são difíceis de serem produzidos em animais de laboratório. A questão, portanto, permanece se podemos saber se o animal está "deprimido". Na verdade, poucos modelos de depressão se encaixam totalmente nesses critérios de validação, e a maioria dos modelos usados atualmente se baseia em ações de antidepressivos conhecidos ou respostas ao estresse . Não é necessário que um modelo animal de depressão "ideal" exiba todas as anormalidades de comportamentos relevantes para a depressão, assim como nem todos os pacientes manifestam todos os possíveis sintomas de depressão.

Testes de triagem de antidepressivos
Os testes de triagem de antidepressivos, ao contrário dos modelos que podem ser definidos como um organismo ou um estado particular de um organismo que reproduz aspectos da patologia humana, fornecem apenas um endpoint comportamental  ou fisiológico destinado a avaliar o efeito da genética, manipulação farmacológica ou ambiental.

Baseado no desespero

 Teste de natação forçada: O teste de natação forçada (FST, do inglês Forced-swimming test) é baseado na observação de que os animais desenvolvem uma postura imóvel em um cilindro inescapável cheio de água. Neste teste, a imobilidade é interpretada como uma estratégia passiva de enfrentamento do estresse ou comportamento semelhante à depressão (desespero comportamental). Após a administração do antidepressivo, os animais realizarão ativamente comportamentos direcionados à fuga com maior duração do que os animais com tratamento com solução salina de controle. O FST é a ferramenta mais utilizada na pesquisa da depressão, mais especificamente como triagem para antidepressivos agudos.

 As vantagens do FST são o baixo custo e ser uma ferramenta rápida e confiável, de fácil manuseio e com confiabilidade comprovada em laboratórios, para testar potenciais atividades antidepressivas com forte validade preditiva. Além disso, permite a triagem rápida de um grande número de drogas. As principais desvantagens do FST são que ele tem baixa validade de face e validade de construto. O teste é sensível apenas ao tratamento agudo e sua validade para antidepressivos não monoamínicos é incerta.

 Teste de suspensão de cauda: O TST (do inglês Tail suspension test), também conhecido como teste de suspensão de cauda, compartilha uma base teórica e uma medida comportamental com o FST. No TST, os camundongos são suspensos pela cauda usando fita adesiva em uma barra horizontal por alguns minutos, e o tempo de imobilidade é registrado. Normalmente, os roedores suspensos realizam imediatamente comportamentos semelhantes a fuga, seguidos por uma postura imóvel. Se os antidepressivos forem administrados antes do teste, os indivíduos estarão envolvidos em comportamentos direcionados à fuga por períodos de tempo mais longos do que após o tratamento com solução salina, exibindo uma diminuição na duração da imobilidade.

 Uma grande vantagem do TST é que ele é simples e barato. Uma grande desvantagem do TST é que ele é restrito a camundongos e limitado a linhagens que não tendem a escalar sua cauda. Além disso, como o FST, o TST é sensível apenas ao tratamento agudo e sua validade para antidepressivos não monoamínicos é incerta.

Baseado em recompensas

 Preferência de sacarose: Os roedores nascem com interesse em alimentos ou soluções doces. A redução da preferência por solução doce no teste de preferência de sacarose representa anedonia, enquanto essa redução pode ser revertida pelo tratamento com antidepressivos crônicos. Este teste pode medir o estado afetivo e a motivação de roedores; no entanto, é necessária uma validação adicional para funcionar como um modelo de depressão.
 Autoestimulação intracraniana: A autoestimulação intracraniana (ICSS, do inglês Intracranial self-stimulation) pode ser utilizada em roedores para entender como as drogas afetam a função do sistema de recompensa cerebral. Neste paradigma, o animal é treinado para girar uma roda para receber uma corrente elétrica através de eletrodos implantados em seu próprio cérebro para recompensar a estimulação hipotalâmica. O ICSS compartilha uma base teórica comum com a preferência pela sacarose. A redução da preferência por autoestimulação para recompensa representa perda de interesse, fadiga e perda de energia durante episódios depressivos, enquanto essa redução pode ser revertida pelo tratamento com antidepressivos. Como o teste de preferência de sacarose, o ICSS pode medir o estado afetivo e a motivação dos roedores e, novamente, é necessária uma validação adicional para funcionar como um modelo de depressão.

Baseado em ansiedade

 Hipofagia induzida por novidades: hipofagia, um dos sintomas de ansiedade em roedores, é definida como a redução na alimentação em resposta à novidade e pode ser evocada por várias novas características do ambiente, incluindo novos alimentos, novos ambientes de teste e novos recipientes para alimentos. A hipofagia induzida por novidade (NIH, do inglês Novelty-induced hypophagia) é um teste que foi desenvolvido muito recentemente, que mede a latência e o consumo de alimentos em um novo ambiente desconhecido. O teste reflete os efeitos ansiolíticos dos antidepressivos e a resposta é observada apenas após o tratamento crônico com antidepressivos e não agudo.

 Campo aberto: Os roedores tendem a evitar áreas muito iluminadas, e essa evitação é interpretada como um sintoma de ansiedade. O campo aberto é um recinto iluminado e durante o teste os roedores são colocados nesta arena, portanto, forçados a interagir com um ambiente novo e brilhante. O movimento do objeto experimental (o roedor) será registrado em distância e percurso.
 Labirinto em cruz elevado: Para o teste do labirinto em cruz elevado, os roedores são colocados na interseção dos quatro braços do labirinto (dois abertos, dois fechados), de frente para um braço aberto. O número de entradas e o tempo gasto em cada braço são registrados e os resultados válidos são obtidos em uma única sessão de teste de 5 minutos. Um aumento no tempo de braço aberto é um indicio de comportamento anti-ansiedade de roedores.

 Caixa escura/clara: O teste da caixa escura/clara também se baseia na aversão inata dos roedores a áreas bem iluminadas e no comportamento exploratório espontâneo dos animais. Uma situação de conflito natural ocorre quando um animal é exposto a um ambiente desconhecido ou a objetos novos. O conflito é entre a tendência de explorar e a tendência inicial de evitar o desconhecido. A atividade exploratória reflete o resultado combinado dessas tendências em novas situações. O aparelho de teste da caixa escura/clara consiste em um compartimento escuro e um compartimento iluminado. Aumentos em comportamentos na parte branca de uma caixa de dois compartimentos induzidos por drogas são sugeridos como um indicador de atividade ansiolítica.
 Teste de campo aberto, teste do labirinto em cruz elevado e teste da caixa escura/clara podem funcionar como uma triagem antidepressiva, medindo o comportamento relacionado à ansiedade como um endofenótipo acompanhante da depressão. Sabe-se que a administração de alguns antidepressivos causará um comportamento de diminuição nesses testes, assim como os ansiolíticos. No entanto, a resposta a alguns antidepressivos não pôde ser detectada. Além disso, cada um desses testes tem seus próprios problemas. É difícil diferenciar a diminuição da evitação relacionada à ansiedade do aumento da busca por novidades nesses testes.

Modelos de estresse
Certos tipos de depressão humana são induzidos por eventos estressantes da vida, e indivíduos vulneráveis que experimentam esses estressores podem desenvolver depressão clínica. Consequentemente, a maioria dos modelos animais de depressão são baseados na exposição a vários tipos de estressores agudos ou crônicos.

Modelos de estresse adulto

 Desamparo aprendido:  O modelo de desamparo aprendido (LH, do inglês Learned helplessness), um dos modelos animais mais bem validados, é o melhor a ser empregue. A lógica é que a exposição a eventos de vida incontroláveis e estressantes faz com que as pessoas sintam que estão perdendo o controle, e isso às vezes leva a comportamentos depressivos. O modelo é baseado na observação de que os animais também desenvolvem déficits nos comportamentos de fuga, cognitivos e de recompensa quando são submetidos a choques repetidos inevitáveis e incontroláveis. O LH é induzido em um dia ou ao longo de vários dias de estresse inescapável repetido pelo tratamento de choque de cauda ou choque de pé em caixas de transporte. O comportamento desamparado é avaliado analisando o desempenho em um teste de fuga ativo, como a latência para pressionar uma alavanca ou atravessar uma porta.

 Uma vantagem do LH é que os resultados cognitivos e comportamentais parecem estar correlacionados, ajudando assim a entender a sintomatologia depressiva em humanos. Além disso, este modelo também pode ser usado para medir o desempenho de fuga de camundongos com diferentes mutações, nos quais genes-alvo da depressão podem afetar a vulnerabilidade para desenvolver um estado do tipo depressivo. Essas excelentes validades de face e validades preditivas tornam o LH um modelo interessante para explorar a fisiopatologia da depressão. A maior desvantagem do LH é que requer estressores muito fortes para induzir os fenótipos comportamentais, o que levanta problemas éticos. Além disso, a maioria dos sintomas não persiste por tempo suficiente após a interrupção do choque incontrolável.

 Estresse crônico leve: O modelo de estresse crônico leve (CMS, do inglês Chronic mild stress) é provavelmente o modelo animal de depressão mais válido. Tem como objetivo modelar um estado crônico do tipo depressivo que se desenvolve gradualmente ao longo do tempo em resposta ao estresse, e pode proporcionar uma indução mais natural. O CMS envolve a exposição dos animais a uma série de estressores leves e imprevisíveis (períodos de privação de comida e água, pequenas reduções de temperatura, troca de companheiros de gaiola e outras manipulações individualmente inócuas semelhantes) durante pelo menos 2 semanas. O modelo foi relatado para resultar em mudanças duradouras de variáveis comportamentais, neuroquímicas, neuroimunes e neuroendocrinológicas que se assemelham a funções de recompensa, incluindo diminuição da autoestimulação intracraniana, refletindo a anedonia que é revertida pelo tratamento antidepressivo crônico, mas não agudo. É importante notar que este modelo de CMS pode ser usado para rastrear e testar potenciais compostos antidepressivos e desenvolver novas estratégias de tratamento.

 As vantagens deste modelo são sua boa validade preditiva (as alterações comportamentais são revertidas pelo tratamento crônico com uma ampla variedade de antidepressivos), validade de face (quase todos os sintomas demonstráveis de depressão foram reproduzidos) e validade de construto (CMS causa uma diminuição generalizada na capacidade de resposta às recompensas). No entanto, há uma dificuldade prática comum na realização de experimentos de CMS, que são trabalhosos, exigentes de espaço e de longa duração. Além disso, o procedimento pode ser difícil de ser estabelecido e os dados dificilmente podem ser replicados.

 Estresse de derrota social: O estresse de derrota social (SDS, do inglês Social defeat stress) é um fator crônico e recorrente na vida de praticamente todas as espécies animais superiores. Os seres humanos que experimentam a derrota social apresentam sintomas aumentados de depressão, solidão, ansiedade, retraimento social e perda de autoestima. Como a maioria dos estímulos de estresse em humanos que levam a alterações psico patológicas são de natureza social, o modelo SDS ganhou cada vez mais atenção, já que pode tornar útil para estudar certos endofenótipos de depressão. Durante o período de estresse, o roedor macho será introduzido em um território diferente de outros machos coespecíficos a cada dia como intruso, o que fará com que seja investigado, atacado e derrotado pelos moradores. As consequentes mudanças de comportamento no sujeito causadas pela SDS, como diminuição da interação social ou falta de interesse, são semelhantes a algumas partes da depressão humana, e o tratamento comportamental e antidepressivos podem reverter essas mudanças no modelo SDS.

 Assim como o CMS, o SDS tem boa validade preditiva (as alterações comportamentais são revertidas pelo tratamento crônico com uma ampla variedade de antidepressivos), validade de face (muitos sintomas de depressão foram reproduzidos) e validade de construto (causando uma diminuição generalizada na responsividade às recompensas) e dá outra validade que apenas a administração de antidepressivos crônica, mas não aguda, pode reverter a aversão social. Uma desvantagem do modelo SDS é a longa duração. Para aplicar o modelo SDS para estudar a depressão humana, o período deve durar pelo menos 20 dias, caso contrário, apenas sintomas de ansiedade poderiam ser induzidos. Digno de nota, apenas roedores machos podem ser usados para este modelo, uma vez que roedores fêmeas não lutam entre si em um confronto residente-intruso.

Modelos de estresse no início da vida
Experiências adversas precoces, como eventos traumáticos na  infância, resultam em uma maior sensibilidade aos efeitos do estresse mais tarde na vida e influenciam a vulnerabilidade individual à depressão. Modelos animais adequados podem fornecer uma base para a compreensão de mecanismos potenciais de fatores ambientais e de desenvolvimento de diferenças individuais na reatividade ao estresse e vulnerabilidade a distúrbios. Os modelos de estresse no início da vida envolvem estresse pré-natal, manejo pós-natal precoce e separação materna. Todos esses tratamentos demonstraram produzir efeitos significativos que duram até a idade adulta.

 Privação materna: O modelo de privação materna é o modelo de estresse precoce mais amplamente utilizado. Este modelo reproduz a separação materna no início da vida, na qual os filhotes são separados da mãe por 1 a 24 horas por dia durante as duas primeiras semanas pós-natais. A separação materna resulta em aumento de comportamentos semelhantes à ansiedade e depressão e aumento da resposta HPA na idade adulta.

Outros modelos

 Bulbectomia olfativa: A bulbectomia olfativa em roedores resulta em uma ruptura do eixo límbico - hipotalâmico com consequência em alterações comportamentais, neuroquímicas, neuroendócrinas e neuroimunes, das quais muitas se assemelham a alterações observadas em pacientes deprimidos. Ainda não está claro como a bulbectomia em animais realmente se relaciona com a depressão em humanos. Pode simplesmente resultar de uma alta intensidade de estressor crônico causado por privação sensorial crônica. Este modelo mostra alta validade preditiva, pois imita o início lento da ação antidepressiva relatada em estudos clínicos, respondendo ao tratamento antidepressivo crônico, mas não subcrônico, sem resposta a outras drogas. Vale a pena mencionar que, ao contrário dos modelos relacionados ao estresse, o rato em modelo de lesão representa um fenótipo agitado e hiposerotonérgico relacionado à depressão, em vez de uma depressão retardada.
 Abstinência de psicoestimulantes (anfetamina, cocaína): Em humanos, a abstinência de psicoestimulantes crônicos gera sintomas que têm fortes paralelos comportamentais e fisiológicos com a depressão. Portanto, o exame dos efeitos comportamentais da retirada de drogas em roedores pode fornecer informações sobre os mecanismos neurobiológicos subjacentes e auxiliar no desenvolvimento de modelos animais de depressão que são sensíveis a agentes antidepressivos. Após a retirada de drogas como a anfetamina ou a cocaína, os roedores apresentam alterações comportamentais muito semelhantes a alguns aspectos da depressão em humanos, como a anedonia, e comportamentos opostos aos observados após o tratamento com antidepressivos .
 Camundongos geneticamente modificados: Apenas algumas linhagens mutantes podem ser consideradas como modelos de depressão, por exemplo, camundongos knockout para receptores adrenérgicos α2A, camundongos heterozigotos para receptores de glicocorticóides e camundongos que superexpressam a proteína de ligação ao elemento de resposta cAMP.
 Genética direta: genética direta permite identificar genes relevantes sem qualquer conhecimento prévio da genética para o fenótipo. As telas de mutagênese aleatória em larga escala, como ENU, resultaram em um grande número de mutantes exibindo depressão ou comportamento semelhante ao antidepressivo.

Ver também

 Testes em animais
 Comitês Institucionais de Cuidado e Uso de Animais
 Poço do desespero, um aparelho usado para modelos animais de depressão clínica

Depressões
Experimentos com animais

Modelos animais de depressão


Statuia Unității este o statuie care îl reprezintă pe omul de stat indian și unul dintre fondatorii Indiei moderne Sardar Vallabhbhai Patel (1875-1950) din districtul Narmada din Gujarat, India. În prezent, este cea mai înaltă statuie din lume, cu o înălțime de 182 de metri sau de aproximativ patru ori mai înaltă decât Statuia Libertății. Vallabhbhai Patel a fost unul dintre cei mai proeminenți lideri ai mișcării indiene de independență și primul viceprim-ministru al Indiei. Statuia se află pe o insulă îndreptată spre barajul Narmada (numit și barajul Sardar Sarovar) lângă Rajpipla, la 100 de kilometri sud-est de orașul Vadodara.

Monumentul și împrejurimile sale ocupă mai mult de 2 hectare și sunt înconjurate de un lac artificial de 12 km².
A fost construit de firma Larsen & Toubro, care a primit contractul de proiectare, construcție și întreținere în valoare de 420 de milioane dolari în octombrie 2014. Construcția a început la 31 octombrie 2014 și a fost finalizată la jumătatea lunii octombrie 2018. A fost proiectat de sculptorul indian Ram V. Sutar și a fost inaugurat de prim-ministrul indian Narendra Modi la 31 octombrie 2018, la aniversarea a 143 de ani de la nașterea lui Patel.

Popularizarea

Proiectul a fost anunțat la 7 octombrie 2010. Sardar Vallabhbhai Patel Rashtriya Ekta Trust (SVPRET) a fost înființat de guvernul din Gujarat pentru construirea statuii. O campanie numită Mișcarea pentru Statuia Unității a început să susțină construcția statuii. A ajutat la colectarea fierului necesar pentru statuie, cerând fermierilor indieni să doneze unelte agricole uzate. În cele din urmă au fost colectate 5.000 de tone de fier. Deși au fost inițial destinate statuii, s-a decis mai târziu ca fierul colectat să fie folosit în schimb pentru alte părți ale proiectului.

Mișcarea pentru Statuia Unității a organizat o petiție Suraaj ("bună guvernare"" în hindi), semnată de un număr estimat de 20 de milioane de persoane, fiind cea mai mare petiție din lume. Un maraton numit Run for Unity a avut loc la 15 decembrie 2013 în mai multe locuri din întreaga Indie.

Proiectul
Statuia îl reprezintă pe Vallabhbhai Patel, unul din liderii mișcării indiene de independență și primul vicepremier al țării. Aceasta a fost construită pe o insulă pe nume Sadhu Bet, la 3,2 km distanță de și îndreptată spre barajul Narmada. Înălțimea totală a structurii de la baza sa este de 240 m, cu o bază de 58 m, statuia având 182 de m. Este construită cu structură din oțel, beton armat și placări de bronz. La construcția statuii s-au folosit 75.000 de metri cubi de beton, 5.700 tone de structură metalică, 18.500 tone de tije din oțel armat și 22.500 tone din foi de bronz.

Finanțarea
Statuia a fost construită în baza unui model de parteneriat public-privat, majoritatea banilor venind de la guvernul din Gujarat. Guvernul Indiei a alocat pentru proiect 42 de milioane de dolari din bugetul său din 2012 până în 2016. În bugetul pentru perioada 2014-2015, s-au alocat 28 de milioane de dolari americani pentru construirea statuii.

Construcția
Un consorțiu alcătuit din Turner Construction (manager de proiect al Burj Khalifa), Michael Graves and Associates și Meinhardt Group a supravegheat proiectul. Au fost necesare 56 de luni pentru finalizare - 15 luni pentru planificare, 40 de luni pentru construcție și două luni pentru predarea de către consorțiu. Costul total al proiectului a fost estimat la aproximativ 290 de milioane de dolari americani de către guvern. Ofertele pentru prima fază au fost cerute în octombrie 2013 și s-au încheiat în noiembrie 2013.

Narendra Modi, pe atunci ministru-șef al statului Gujarat, a pus piatra de temelie a statuii la 31 octombrie 2013, cea de-a 138-a aniversare a nașterii lui Patel.

Compania indiană de infrastructură Larsen & Toubro a câștigat contractul la 27 octombrie 2014 pentru oferta cea mai mică de 420 de milioane de dolari pentru proiectare, construcție și întreținere. Construcția a început la 31 octombrie 2014. În prima fază a proiectului, 189 de milioane au fost alocați pentru statuia principală, 33 de milioane pentru sala de expoziții și centrul de convenții, 11 milioane pentru podul care leagă memorialul de continent și 92 de milioane pentru întreținerea structurii timp de 15 ani de la finalizarea acesteia. Accenture a oferit programul de informare digitală mass-media. Monumentul este proiectat de Ram V. Sutar.

Statuia a fost terminată în 33 de luni. Fundația a fost turnată în 2013; construcția a fost finalizată la mijlocul lunii octombrie 2018; iar ceremonia inaugurală a avut loc la 31 octombrie 2018, prezidată de premierul Narendra Modi. Statuia a fost descrisă ca un omagiu al culturii inginerești indiene.

Probleme

Triburile locale aparținând tribului Tadvi s-au opus achiziționării de terenuri pentru dezvoltarea infrastructurii turistice în jurul statuii. Ei au beneficiat de compensații în numerar și teren și au primit locuri de muncă. Activiști precum Medha Patkar și Gladson Dungdung s-au opus, de asemenea, proiectului. Ei au susținut că Sadhu Bet a fost numit inițial Varata Bawa Tekri, numit după o divinitate locală, astfel că era un sit de importanță religioasă.

Activiștii din domeniul mediului au scris o scrisoare guvernului central susținând că implementarea proiectului a început fără aprobare din partea Ministerului Mediului. Oamenii din satele Kevadia, Kothi, Waghodia, Limbdi, Navagam și Gora s-au opus construirii statuii și au cerut restituirea drepturilor de proprietate asupra terenului de peste 375 de hectare de terenuri achiziționate mai devreme pentru baraj, precum și formarea unui nou district. Ei s-au opus, de asemenea, formării Autorității de Dezvoltare a Zonelor Kevadia (KADA) și a construirii proiectului de drum pietruit. Guvernul de la Gujarat a acceptat cererile lor.

În momentul în care statul a alocat 28 de milioane de dolari americani din bugetul Uniunii pentru perioada 2014-2015, mai mulți oameni și partide politice au criticat cheltuielile legate de statuie față de alte priorități, cum ar fi proiectelor de siguranță ale femeilor, educație și agricultură. L&T a contractat TQ Art Foundry, o filială a companiei Jiangxi Toqine cu sediul în Nanchang, China, pentru plăcile de bronz ale statuii, chestiune criticată de Indian National Congress, partidul de opoziție din Adunarea Legislativă din Gujarat. Mai târziu, revista Swarajya a clarificat că 9% din valoarea totală a proiectului a provenit din China.

Referințe

Legături externe

Site web oficial

Statui monumentale
Monumente din India
Unității
Sculpturi în aer liber
Sculpturi din 2018

Statuia Unității


Zanthoxylum culantrillo es una especie arbórea perteneciente a la familia de las rutáceas.

Descripción
Es un arbusto o pequeño árbol que alcanza un tamaño de 1–10 (15) m de alto, con troncos y ramas armados de acúleos. Las hojas son alternas e imparipinnadas, de 3-12 cm de largo; con 5-7 o 9 folíolos. Las inflorescencias en panículas terminales y axilares, de 2-5 cm de largo. Las semillas de 2.5-3 mm de longitud.

Distribución y hábitat
Es una especie común, que se encuentra en los bosques secos a muy húmedos en las zonas norcentral y pacífica; a una altitud de 80–1300 metros, ampliamente distribuida desde el sur de México hasta Argentina, Puerto Rico y en las Antillas Menores.

Taxonomía
Zanthoxylum culantrillo fue descrita por Carl Sigismund Kunth y publicado en Nova Genera et Species Plantarum (quarto ed.) 6: 2–3, en el año 1823.
Sinonimia
Fagara inermis Willd. ex Schult. & Schult.f.

Referencias

culantrillo

Zanthoxylum culantrillo


Jean-Luc Mélenchon (født 19. august 1951 i Tanger (dengang international zone, nu Marokko)) er en fransk socialistisk politiker, der to gange forgæves har stillet op til posten som landets præsident.

Partier
Jean-Luc Mélenchon har været medlem af flere partier og valgalliancer. I 1972–1976 var han medlem af den trotskistiske Organisation communiste internationaliste.

Fra 1976 til 2008 var han medlem af Socialistpartiet. I 2008–2014 var han et ledende medlem af Venstrepartiet.

I 2009–2016 ledede Jean-Luc Mélenchon valgalliancen Venstrefronten, og fra 2016 leder han den politiske bevægelse Det oprørske Frankrig.

Lokalpolitiker
I 1983–1995 var Jean-Luc Mélenchon viceborgmester i Massy (en forstad i det sydlige Paris), og han fortsatte i byrådet til 2001.

Desuden var han medlem af departementsrådet for Essonne i 1985–1992 og i 1998–2004. Han var næstformand for rådet i 1998–2004.

Senator
I 1986–2000 og igen i 2004–2010 repræsenterede han Essonne i senatet.

Uddannelsesminister
Jean-Luc Mélenchon var viceminister for erhvervsuddannelser i 2000–2002.

Medlem af Europa-Parlamentet
Jean-Luc Mélenchon er medlem af Europa-Parlamentet. Han blev valgt i 2009 og genvalgt i 2014.

Præsidentvalgene i 2012 og 2017
Jean-Luc Mélenchon opstillede ved præsidentvalgene i 2012 og i 2017.

Ved valget i 2012 blev han nummer fire med 11,10 procent af stemmerne.

Ved valget i 2017 blev han også nummer fire. Denne gang med 19,58 procent af stemmerne.

Politikere fra Frankrig
Præsidentkandidater fra Frankrig
Senatorer fra Frankrig
Medlemmer af Frankrigs nationalforsamling
Socialister fra Frankrig

Jean-Luc Mélenchon


Războiul Kalmarului (1611–1613) este denumirea dată unui conflict dintre Norvegia-Danemarca și Suedia.

Între secolele al VIII-lea–al X-lea, danezii au fost una dintre ramurile vikingilor. Împreună cu norvegienii și suedezii, ei au colonizat, au prădat și au făcut comerț în toate părțile Europei. Exploratorii vikingi au descoperit Islanda din întâmplare în secolul al IX-lea, în drum spre Insulele Feroe și au ajuns în "Vinland" (Țara Vinului), astăzi cunoscută sub numele de Newfoundland, Canada.[38]

Cea mai mare dintre pietrele de la Jelling, ridicată de Harald Dinte-Albastru.
Vikingii danezi au fost activi mai mult în Insulele Britanice și în Europa de Vest. Au cucerit temporar și au colonizat părți din Anglia (denumite Danelaw), Irlanda și Franța, unde au fondat Normandia. S-au găsit mai multe monede anglo-saxone din acea perioadă în Danemarca decât în Anglia. Așa cum atestă pietrele de la Jelling, danezii au fost uniți și creștinați pe la 965 de Harald Dinte-Albastru.[38] Se crede că Danemarca s-a creștinat din motive politice pentru a nu fi invadată de puterea creștină reprezentată în Europa de Sfântul Imperiu Roman, Germania actuală fiind o parte a imperiului în care danezii practicau intensiv comerțul. În acest caz, Harald a construit șase cetăți în jurul Danemarcei, denumite Trelleborg și o altă Danevirke. La începutul secolului al IX-lea, Canute cel Mare a cucerit și a unificat Danemarca, Anglia și Norvegia timp de aproape 30 de ani.[39]

În Evul Mediu Dezvoltat și Târziu, Danemarca a cuprins și Skåneland (Scania, Halland și Blekinge) iar regii danezi domneau peste Estonia, precum și peste ducatele Schleswig și Holstein.[40]

În 1397, Danemarca a intrat într-o uniune personală cu Norvegia și cu Suedia, unite sub domnia reginei Margaret I.[41] Cele trei țări urmau să fie părți egale ale uniunii. Încă de la început, însă, Margaret se pare că nu a fost atât de idealistă—tratând Danemarca drept partea privilegiată a uniunii.[42] De aceea, următorii 125 de ani de istorie scandinavă se centrează pe această uniune, de mai multe ori Suedia despărțindu-se și fiind recucerită. Problema a fost rezolvată practic la 17 iunie 1523, când regele suedez Gustav Vasa a cucerit orașul Stockholm.[43]

Reforma Protestantă a ajuns în Scandinavia în anii 1530, și după războiul civil denumit Războiul Contelui, Danemarca a trecut la lutheranism în 1536.[44] Ulterior, în același an, Danemarca s-a unit cu Norvegia.[45]

Istoria modernă timpurie	Modificare
Articol principal: Danemarca-Norvegia.

Bătălia de la Öland între o flotă aliată dano-norvegiano-olandeză și marina suedeză, 1 iunie 1676.
După ce Suedia s-a separat definitv de Uniunea de la Kalmar în 1523, Danemarca a încercat în două ocazii să-și reafirme dominația asupra Suediei. Prima oară a fost în Războiul de Șapte Ani al Nordului care a durat din 1563 până în 1570. A doua ocazie a fost Războiul Kalmarului, când regele Christian al IV-lea a atacat Suedia în 1611 dar nu și-a îndeplinit principalul obiectiv, acela de a obliga Suedia să revină în uniune cu Danemarca. Războiul nu a dus la schimbări teritoriale, dar Suedia a fost obligată să plătească despăgubiri de război în valoare de 1 milion de riksdaler de argint Danemarcei, sumă cunoscută sub numele de răscumpărarea Älvsborgului.[46]

Regele Christian s-a folosit de acești bani pentru a construi mai multe orașe și cetăți, dintre care se remarcă Glückstadt (fondată cu scopul de a rivaliza cu Hamburgul), Christiania (după incendiul care a distrus orașul Oslo), Christianshavn, Christianstad și Christiansand.[47] Christian a construit și mai multe clădiri renumite, între care se numără Børsen, Rundetårn, Nyboder, Rosenborg,[48] o mină de argint și o fabrică de prelucrarea aramei. Inspirat de Compania Olandeză a Indiilor Orientale, a înființat o organizație similară daneză cu ajutorul căreia dorea să revendice Ceylonul drept colonie daneză,[49] dar compania sa a reușit să obțină doar Tranquebarul de pe Coasta Coromandel a Indiei.[50] Marile aspirații coloniale daneze s-au limitat la câteva puncte de schimb în Africa și India. Imperiul era susținut de schimburile comerciale cu alte puteri și plantații, lipsa resurselor ducând la stagnarea acestora.[51]

În Războiul de Treizeci de Ani, Christian a încercat să devină liderul statelor germane lutherane, dar a suferit o înfrângere zdrobitoare în bătălia de la Lutter.[52] Urmarea a fost invadarea, ocuparea și prădarea Iutlandei de o armată catolică în frunte cu Albrecht von Wallenstein,[53] care a obligat Danemarca să iasă din război. Danemarca a reușit să evite concesiuni teritoriale, dar intervenția lui Gustavus Adolphus în Germania a fost văzută ca semn că puterea militară a Suediei este în creștere, în vreme ce a Danemarcei este în declin. Armatele suedeze au invadat Iutlanda în 1643 și au cucerit Skania în 1644. Conform istoricului Geoffrey Parker, "ocupația suedeză a generat scăderea producției agricole și penuria de capital; eșecurile recoltelor și ciuma au distrus țara între 1647 și 1651; populația Danemarcei a scăzut cu 20 de procente.

Războaie din secolul al XVII-lea
Războaiele Suediei
Războaiele Norvegiei
Războaiele Danemarcei

Războiul Kalmarului


Onthophagus platalea é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

Foi descrita cientificamente por Arrow em 1941.

Referências

Ligações externas

platalea
Coleópteros descritos em 1941

Onthophagus platalea


Belgrade Township ist der Name folgender Townships in den Vereinigten Staaten:

 Belgrade Township (Minnesota)
 Belgrade Township (Missouri)

Belgrade Township


All Too Well: The Short Film é um curta-metragem de drama romântico escrito e dirigido pela cantora e compositora estadunidense Taylor Swift. O filme é baseado na versão estendida de "All Too Well" (2012), canção relançada em Red (Taylor's Version), de 2021. O curta é estrelado pelos atores Sadie Sink e Dylan O'Brien como um casal em um relacionamento que separam-se. Produzido por Saul Projects e Taylor Swift Productions, seu lançamento deu-se no dia 12 de novembro de 2021 em alguns cinemas pela Universal Pictures, e no YouTube pela PolyGram Entertainment e Republic Records.

O filme estreou no AMC Theatres em Lincoln Square, Nova Iorque, seguido por um lançamento limitado nos cinemas das principais cidades, e foi exibido especialmente nos festivais de cinema de Tribeca e Toronto em 2022, este último apresentou o filme no seu formato original de 35 mm. A obra obteve aclamação por parte da crítica especializada, ao qual destacaram a direção de Swift, a cinematografia e as atuações de Sink e O'Brien. Nos MTV Video Music Awards de 2022, venceu três das cinco categorias ao qual foi indicado; Vídeo do Ano, Melhor Vídeo de Longa Duração e Melhor Direção. Com tal feito, Swift tornou-se a primeira artista na premiação a ganhar o prêmio principal (Vídeo do Ano) por três vezes. A cantora ainda citou Barbara Stanwyck, John Cassavetes e Noah Baumbach como suas influências artísticas para o projeto.

Sinopse
All Too Well: The Short Film é uma adaptação cinematográfica da canção de 2021 "All Too Well (10 Minute Version) (Taylor's Version) (From the Vault)" da cantora e compositora norte-americana Taylor Swift. Ele também serve como um videoclipe para a canção. Uma citação literária do poeta chileno Pablo Neruda—"É tão curto o amor, tão longo o esquecimento", de seu poema "Puedo Escribir Los Versos"—abre o filme. A história narra o relacionamento de dois amantes condenados, Ela e Ele, agravado por uma diferença de idade. "All Too Well (10 Minute Version)" toca ao longo do filme, exceto durante um conflito dialogado entre Ela e Ele. A canção detalha um romance florescente entre duas pessoas, e sua subsequente dissolução e desgosto resultante. Ela é a versão mais jovem de Swift, e Ele o sujeito. O filme de quase 15 minutos é dividido em sete capítulos—"An Upstate Escape", "The First Crack in the Glass", "Are You Real?", "The Breaking Point", "The Reeling", "The Remembering", e o epílogo "Thirteen Years Gone"—cada um dos quais representa um período formativo no relacionamento entre Ela e Ele.

Elenco
 Sadie Sink como Ela
 Taylor Swift como Ela, mais velha
 Dylan O'Brien como Ele
 Jake Lyon como Ele, mais velho
 Shawn Levy como o pai Dela
 Mitchell Sink como convidado da festa

Lançamento e promoção
Em setembro de 2021, Swift anunciou que seu álbum regravado, Red (Taylor's Version), uma regravação de seu quarto álbum de estúdio Red (2012), seria lançado em 12 de novembro de 2021. Ele contém a versão regravada da faixa "All Too Well" e sua versão sem cortes de 10 minutos como uma faixa bônus "from the vault". Em 5 de novembro de 2021, o Good Morning America revelou uma prévia do curta-metragem. A prévia mostrava um carro antigo dirigindo por uma estrada tranquila cercada por árvores outonais, assim como os nomes do elenco. All Too Well: The Short Film é um relato dramatizado dos incidentes e da dinâmica do relacionamento descrito na canção. O filme é sobre "uma jovem efervescente e curiosa que acaba completamente fora de si", afirmou Swift. Ela também disse que o filme é uma expressão de sua gratidão aos fãs pela recepção à canção "All Too Well" ao longo dos anos.

Estreia
A estreia mundial do filme aconteceu em 12 de novembro no AMC Theatres em Lincoln Square, Nova Iorque com um público que incluía Swift, Sink, O'Brien, jornalistas, críticos de cinema e música e fãs escolhidos. Cada membro da plateia recebeu um pôster de filme autografado e um pacote personalizado de lenços de papel. Swift cantou "All Too Well (10 Minute Version)" no teatro após a exibição. O filme foi lançado mais tarde no mesmo dia no YouTube, 19 horas após o lançamento do álbum à meia-noite. Teve um lançamento limitado nos cinemas nas principais cidades.

Festivais de cinema
Em 11 de junho de 2022, o curta-metragem teve uma exibição especial no Festival de Cinema de Tribeca de 2022 no Beacon Theatre, em Nova Iorque. Em uma entrevista ao diretor norte-americano Mike Mills, Swift discutiu seu processo de filmagem, enquanto Sink e O'Brien falaram sobre seus personagens no filme. Paula Weinstein, diretora de conteúdo do festival, disse em um comunicado sobre Swift: "Estamos muito animados e entusiasmados para apresentar uma lista convincente de Reuniões, Master Classes e Palestras de um dos contadores de histórias mais importantes e conhecidos de toda a arte, comédia, música, televisão e cinema".

O filme foi exibido em sua forma de 35 mm pela primeira vez no Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2022 em 9 de setembro, na TIFF Bell Lightbox em Toronto, Ontário; Swift foi entrevistada pelo CEO do festival, Cameron Bailey, sobre "[sua] produção cinematográfica e aspectos visuais de sua música".

Canções vencedoras de MTV Video Music Awards para Video of the Year
Curtas-metragens de 2021
Curtas-metragens dos Estados Unidos
Filmes ambientados em Nova Iorque (estado)
Filmes baseados em canções
Filmes dirigidos por Taylor Swift
Filmes dos Estados Unidos de 2021
Filmes em língua inglesa
Filmes lançados no YouTube
Vídeos musicais dirigidos por Taylor Swift

All Too Well: The Short Film


Østerbæk (dansk) eller Osterbek (tysk) er et mindre vandløb i det nordlige Tyskland, beliggende i det sydøstlige Sydslesvig ved Egernførde. Åen udspringer syd for landsbyen Østerby ved Hyttenbjerge, passerer Østerby, Mølskov, skovområdet Dyrvad og Gøteby-Holm, inden den munder ud i Slien (Store Bredning). Sammesteds udmunder ligedeles Nølsbækken, som udspringer ved Hytten i Hyttenbjerge.

Østerbækken danner sammen med Bulsø, Snapsø og Vindeby Nor halvøens Svans grænse mod syd. Åen, som endnu lader sig opstemme, har sandsynligvis været sejlbar fra Slien til Dyrvad, hvor Dannevirkets Østervold strakte sig hen imod Vindeby Nor, som tidligere har dannet den indre del af Egernfjord. Østervoldens formål var, at beskytte halvøen Svans mod sydfra kommende tropper.

Noter

Slien
Vandløb i Sydslesvig

Østerbæk (Sydslesvig)


Un monasterio dúplice (del latín monasteria duplicia), también llamado monasterio doble o cohospitae es una institución que combina, claramente separados, un monasterio para monjes y otro para monjas, pero bajo una misma autoridad.
En el cristianismo, un monasterio doble es una comunidad única en la que hay miembros de los dos sexos, sometida a una sola regla, gobernada por una única autoridad y teniendo un solo presupuesto.

Se encuentra tanto el modelo en el que la máxima autoridad era un abad, como el caso en que era una abadesa. En Oriente, desde los tiempos de San Pacomio, lo normal es que estuviesen bajo la égida del abad, y a partir del , en el Occidente, la autoridad más frecuente será la abadesa.

Las dos comunidades comparten la tierra, los recursos y los ingresos y suelen utilizar una iglesia común para realizar los oficios litúrgicos. Posiblemente, estas comunidades se empezarían a formar para proteger y, al tiempo, atender las necesidades espirituales de las monjas por el sacerdocio masculino, los únicos habilitados para celebrar los oficios y suministrar los sacramentos.

Historia

Antigüedad

Oriente

Este tipo de organización monástica se presenta en Oriente casi al mismo tiempo que el cenobitismo cristiano, donde comunidades de mujeres se reunían alrededor de líderes religiosos en Egipto y otros lugares ya desde la primera mitad del .

De forma parecida, otro tipo de establecimiento creado fue el monasterio familiar, con lazos familiares entre algunos miembros de la comunidad, donde el marido dirige a la comunidad de hombres y la esposa a la de las mujeres - o bien, los papeles son interpretados por el hermano y la hermana.

La tradición latina ve a San Pacomio (c. 287-346) como padre del cenobitismo, es decir, de la vida religiosa en común. Su primera fundación fue doble: estableció un monasterio de hombres en Tabennisi, en la Tebaida, a orillas del Nilo, mientras que su hermana María fundó una comunidad de mujeres en la orilla opuesta. Por la vida de San Pacomio nos enteramos de muchos detalles sobre las relaciones entre las monjas y monjes que vivían bajo su autoridad, aportando la primera regla monástica conocida, como por ejemplo, haciendo que los hombres se encargasen de los trabajos de construcción y las mujeres de las vestimentas.

En 352 en el Ponto, a la orilla del Iris, santa Macrina y su madre, Emmelia, fundaron el monasterio de las Vírgenes (posiblemente en Annesi, cerca de Neocaesarea). Su hermano y su hijo, san Basilio de Cesarea, fundó seis años más tarde, en la orilla opuesta, un monasterio de hombres. También dejó una regla relativa a la relación entre los monjes y monjas. Y su hermano, san Gregorio de Nisa, nos enseña, en la Vida de Macrina, las relaciones entre las dos comunidades.

El monasterio del Monte de los Olivos en Jerusalén, fue fundado alrededor del 380 por Melania la Mayor. La comunidad de hombres estuvo a cargo de Rufino de Aquilea.

El monasterio de Belén fue fundado en 386 por la rica viuda Paula. La comunidad de hombres estuvo dirigida por San Jerónimo.

El monasterio de Bauit en el Egipto Medio, fue fundado por San Apolo de Bauit en 385-390, que dejó una regla. El monasterio contaba con dos iglesias.

Otro significado
Mucho menos frecuente, a veces, también se utiliza este término, monasterio doble o monasterio gemelo, para el caso de un monasterio, solo para monjes, basado en dos localizaciones diferentes pero próximas como es el caso del priorato de Monkwearmouth-Jarrow fundado en Nortumbria por Benedicto Biscop, entre 674 y 682 y del que habla Beda el Venerable.

Referencias

Bibliografía
 Moreno Núñez, José Ignacio, El monacato hispanovisigodo, Revista Historia 16, 1982.
 Rodríguez Castillo, Héctor, "Los monasterios dúplices en Galicia en la Alta Edad Media", Editorial TOXOSOUTOS, 2005

Duplices
Monasticismo

Monasterio dúplice


La voïvodie de Sieradz (en , en ) était une division administrative du royaume de Pologne et de la république des Deux Nations qui exista de 1339 au deuxième partage de la Pologne en 1793. Elle partie de la province de Grande-Pologne.

Le siège du voïvode était situé à Sieradz, tandis que les sejmiks locaux se tenaient à Szadek.

Présentation
L'histoire de la voïvodie de Sieradz remonte à l'année 1138, lorsqu'à la suite du testament de Bolesław III Krzywousty la Pologne fut divisée en plusieurs duchés. L'un d'eux était le duché de Sieradz, qui jusqu'aux années 1260 faisait partie du duché de Łęczyca. En 1290-1300, et après 1306, Sieradz fut gouverné par le duc Wladyslaw Lokietek, qui l'incorpora au royaume de Pologne. En 1339, Wladyslaw Lokietek créa la voïvodie de Sieradz à partir de l'ancien duché. Celle-ci bordait à l'ouest la voïvodie de Kalisz et les duchés de Silésie ; au nord, le long de la rivière Ner, elle bordait la voïvodie de Łęczyca ; à l'est, le long de la rivière Pilica, celle de Sandomierz ; et au sud, le long de la rivière Liswarta, celle de Cracovie.

Division administrative
Siège du gouverneur :

 Sieradz

Division administrative :

 Comté de Sieradz,
 Comté de Piotrków Trybunalski,
 Comté de Radomsko,
 Comté de Szadek,
 Terre de Wieluń, elle-même divisée en :
 Comté de Wieluń,
 Comitat d'Ostrzeszów

La , qui avait une superficie de , avait son propre système administratif et un sénateur, qui était le Castellan de Wieluń. Il avait également ses propres starostes, résidant à Wieluń, Ostrzeszów, Grabow nad Prosna et Bolesławiec, et envoyait deux députés au Sejm, distincts de ceux de la voïvodie. De plus, le voïvode de Sieradz nommait un adjoint qui dirigeait la terre de Wieluń.

Sièges des conseils régionaux :

 Szadek
 Wieluń

Siège du tribunal de la Couronne :

 Piotrków Trybunalski

Références

Sieradz
Sieradz
Sieradz

Voïvodie de Sieradz (1339–1793)


Airospermeae, tribus broćevki, dio potporodice Cinchonoideae. Pripada mu ukupno sedam vrsta unutar dva roda: Airosperma s Fidžija i Nove Gvineje (6 vrsta) i monotuipičnog roda Boholia s Malih Sundskih otoka, Filipina i Sumatre.

Ovaj tribus je uz još četiri druga nova tribusa opisan 2013., to su: Augusteae, Scyphiphoreae, Steenisieae i Trailliaedoxeae.

Rodovi
 Airosperma K.Schum. & Lauterb.
 Boholia Merr.

Izvori

Cinchonoideae

Airospermeae


مقاطعة لابي (بالفنلندية Lapin lääni، بالسويدية في Lapplands län) إحدى مقاطعات فنلندا الكبرى الست في التقسيم الإداري السابق.

الجغرافيا
وتحدها من الجنوب مع مقاطعة أولو، الغرب، وتطل على خليج Bothnia والمحافظة السويدية للNorrbotten في الشمال على الحدود مع مقاطعة فينمارك النرويجية وشرق البلاد مع نوفغورود الروسية مورمانسك.

مقاطعة لابونيا هي الأكبر في فنلندا، وتمثل 30 ٪ من المساحة الكلية للأمة. و هي أكبر مساحة من بلجيكا وهولندا ولوكسمبورغ مجتمعة . ما يزال لدى المقاطعة كثافة سكانية منخفض، حوالي 190,000 نسمة (2 شخص / كيلومتر مربع). وهي تتألف من ست مناطق (كيمي - تورنيو، روفانييمي تورنيو فالي، مونتانا ابلاند، لابلاند وابلاند الشمالية الشرقية) وأربع مدن (تورنيو، كيمي، روفانييمي وكيميارفي).

البيئة
طبيعة لابـّي صغيرة لكنها خاصة. كبير الغابات البكر وتتميز بوجود العديد من التوت والفطريات. المقاطعة هي جغرافيا تتألف من تلال مشجرة تونتوري عديدة معروفة. النموذجية هي حيوانات الرنة والدببة والذئاب وولفرينس.

مراجع

دول وأقاليم انحلت في 2009
دول وأقاليم أسست في 1938
لابلاند
مقاطعات فنلندا (1917–97)
مقاطعات فنلندا (1997–2009)
لابونيا

مقاطعة لابي


ملك وكتابة هو فيلم درامي مصري، من إنتاج الشركة المصرية لمدينة الإنتاج الإعلامي سنة 2006 وبطولة محمود حميدة وهند صبري ومن إخراج كاملة أبو ذكري، يتحدث عن أستاذ تمثيل مسرحي متعصب بالنظام يتعرض للخيانة من زوجته، تحركه شخصية ممثلة ناشئة حيث تنقله من العيش النظري في الحياة إلى أن يعيشها بكل جوانيها.

قصة الفيلم
أستاذ تمثيل مسرحي في معهد تمثيل «دكتور محمود» صارم في الالتزام بالمواعيد والنظام في تعامله مع الطلاب في المعهد وزوجته وفي حياته، تسبب ظروف عمله في عودته مبكراً من الإسكندرية إلى المنزل ليكتشف خيانة زوجته، ولكنه يتعامل مع الموقف ببرود ويطلق زوجته ويحمل حقيبته ليقيم مع صديقه وزميله في العمل «دكتور عبده» ليعتزل الحياة لعدة أيام ولكن يجد الحل في تغير أسلوب حياته من خلال التعرف على أشخاص وأماكن جديدة حيث تأخذه قدماه إلى مقهى للمعاشات فيتعرف على روادها ويتبادل معهم الحوار
يتصادف وجود ممثلة ناشئة «هند» في المقهى بالقرب من موقع التصوير، فتتعرف عليه، ثم تطلب من أصدقائها من طلابه حضور أحد محاضراته فيدرك وجودها أثناء تدريب الطلاب على مسرحية هاملت، فتعبر عن رأيها عن مستوى التدريس في المعهد وتسخر من تمثيله المتكلف فوق خشبة المسرح فيقوم بإهانتها وطردها من المحاضرة
يشعر «دكتور محمود» بعد ذلك بالندم ويفكر في الاعتذار لها من خلال البحث عنها عن طريق أحد طلابه من أصداقائها

شخصيات الفيلم
 محمود حميدة؛ بدور «دكتور محمود» أستاذ التمثيل المسرحي
 هند صبري؛ بدور «هند» ممثلة ناشئة
 خالد أبو النجا؛ بدور «طارق» صديق «هند»
 عايدة رياض؛ بدور «سعاد» زوجة محمود
 لطفي لبيب؛ بدور «دكتور عبده» صديق وزميل محمود
 راندا البحيري
 محمد خان
 طارق التلمساني
 خيري بشارة
 نبيل عيسى
 هيدي كرم
 محمد علي رزق

فريق العمل
 إخراج: كاملة أبو ذكري
 قصة وسيناريو: سامي حسام وأحمد الناصر
 إنتاج: جهاز السينما - الشركة المصرية لمدينة الإنتاج الإعلامي
 موسيقي تصويرية: خالد شكري
 مساعد إخراج: منال خالد
 منفذ ديكور: شريف مصطفى - عادل الليثي
 مونتاج: ولاء سعد
 مهندس صوت: حسن أبو جبل

روابط خارجية

مراجع

أفلام مصرية إنتاج 2006
أفلام هند صبري

ملك وكتابة (فيلم)


est un film belgo-néerlando-français réalisé par Lukas Dhont, sorti en 2022.

Il est présenté en compétition officielle au Festival de Cannes 2022 et remporte le grand prix.

Synopsis

Synopsis détaillé
Léo est un collégien qui partage une très forte amitié avec Rémi. Les deux garçons passent l'essentiel de leur temps libre ensemble, Léo dormant fréquemment chez Rémi avec la bienveillance de Sophie, la mère de ce dernier qui considère Léo comme son propre fils. Léo, plus extraverti que Rémi, encourage fortement la passion de son ami pour le hautbois et est admiratif de son talent.

Léo et Rémi font leur rentrée dans l'école secondaire locale. Faisant connaissance avec d'autres élèves, Léo est perturbé par les questions de ses camarades, lesquels, ayant remarqué la très forte proximité entre Léo et Rémi, se demandent s'ils sont en couple. Léo nie vigoureusement, affirmant que Rémi et lui sont simplement des amis très proches au point de se considérer comme des frères, mais cette discussion le perturbe. Dans les jours qui suivent, bien qu'il continue à passer du temps avec Rémi, Léo prend parfois ses distances lorsqu'ils sont au collège.

Sur les conseils d'un camarade de classe, afin de se trouver une activité extrascolaire qui lui convienne, Léo s'inscrit dans le club local de hockey sur glace. Rémi, ayant constaté à quel point ce sport semble plaire à son ami, envisage de s'y initier aussi, mais est perplexe face au manque d'enthousiasme de Léo vis-à-vis de cette idée. Peu après, Léo dort à nouveau chez Rémi mais sur son propre matelas et non avec son ami. Le lendemain matin, constatant que Rémi l'a rejoint sur son matelas, Léo insiste pour que Rémi retourne dans son lit. Un jeu de bourrades amicales manque alors de se transformer en bagarre, ce qui attriste fortement Rémi.

Rémi finit par ne plus supporter que Léo s'éloigne de lui, par exemple en allant au collège à vélo sans l'attendre. Un jour, dans la cour de récréation, Rémi attaque physiquement Léo avant que les professeurs n'interviennent. Peu après, Léo remarque que Rémi est absent lors d'une sortie scolaire à la mer. Au retour, les élèves sont informés que leurs parents les attendent pour une annonce importante. Alors qu'il s'attarde dans le bus, Léo apprend de sa mère Nathalie, que Rémi s'est suicidé.

Léo tente tant bien que mal de faire son deuil de Rémi. Il continue à se consacrer au hockey sur glace, aide sa famille avec leur exploitation horticole et tâche de ne pas céder à son chagrin. Un jour, Sophie vient le voir à la patinoire. Léo, qui se sent coupable de la mort de son ami, peine à trouver les mots pour parler avec Sophie. Cette dernière est invitée, avec son mari, à un dîner chez Léo, mais les parents de Rémi cèdent au chagrin en entendant Charlie, le frère de Léo, parler de son avenir. Léo rend visite à Sophie et demande à voir la chambre de Rémi, où il voit que Sophie a déjà cherché un quelconque signe précurseur du suicide de son fils. Sophie demande à Léo s'ils avaient parlé avant la mort de Rémi, mais Léo élude la question et s'enfuit, Nathalie le trouvant paniqué dans sa chambre. Léo continue à tenter de faire sa vie sans Rémi, mais son ami lui manque toujours autant et sa culpabilité inavouée continue à le ronger.

Léo va ainsi voir Sophie à la maternité où cette dernière travaille. Alors que Sophie le ramène en voiture, Léo lui avoue qu'il avait commencé à repousser Rémi et qu'il pense ainsi être responsable de la mort de son ami. Sophie lui demande de sortir de la voiture et Léo s'enfuit en forêt. Sophie le rejoint et se trouve face à Léo armé d'un bâton, craignant que Sophie ne s'en prenne à lui. Toutefois, Sophie s'approche doucement de Léo et le prend dans ses bras pour le réconforter, exprimant son pardon et permettant à Léo d'enfin faire son deuil. Léo parvient finalement à remettre sa vie sur de bons rails, continuant à pratiquer le hockey. Il souhaite à nouveau rendre visite à Sophie, mais trouve alors un appartement vide, comprenant que les parents de Rémi ont déménagé pour également faire leur deuil à leur façon.

Fiche technique

 Titre original :
 Réalisation : Lukas Dhont
 Scénario : Lukas Dhont et Angelo Tijssens
 Musique : Valentin Hadjadj
 Décors : Eve Martin
 Costumes : Manu Verschueren
 Photographie : Frank van den Eeden
 Son : Yanna Soentjens
 Montage : Alain Dessauvage
 Production : Michiel Dhont et Dirk Impens
 Coproduction : Jacques-Henri Bronckart, Arnold Heslenfeld, Laurette Schillings et Frans van Gestel
 Sociétés de production : Menuet Producties ; Versus Production et VTM (Belgique) ; Topkapi Films (Pays-Bas) ; Diaphana Films (France)
 Sociétés de distribution : Lumière Publishing (Belgique), Diaphana Distribution (France)
 Pays de production :  /  /
 Langues originales : français, néerlandais
 Format : couleur — 1,66:1
 Genre : drame
 Durée :
 Dates de sortie :
 France :  (Festival de Cannes) ;  (sortie nationale)
 Belgique :  (Festival de Gand) ;  (sortie nationale)
 Pays-Bas :
 Suisse romande :

Distribution

 Eden Dambrine : Léo
 Gustav De Waele : Rémi
 Émilie Dequenne : Sophie, la mère de Rémi
 Léa Drucker : Nathalie, la mère de Léo
 Igor Van Dessel : Charlie, le frère aîné de Léo
 Kevin Janssens : Peter, le père de Rémi
 Marc Weiss : Yves
 Léon Bataille : Baptiste

Production

Développement
Le , il est annoncé que Lukas Dhont développait un long métrage de suivi de son premier film Girl, primé au Festival de Cannes 2018. Le co-scénariste Angelo Tijssens et le producteur Dirk Impens étaient attachés à faire équipe avec Dhont pour le film, alors sans titre, Dhont déclarant que .

Il n'y a pas eu d'autres développements sur le projet jusqu'au , lorsqu'il est annoncé que Lukas Dhont avait mis en place un appel de distribution ouverte pour les deux rôles principaux masculins du film qui devaient être joués par des acteurs amateurs, le casting devant avoir lieu à la fin du mois d'août. De plus, le tournage devait commencer l'été suivant. Le , il est annoncé que le film s'intitulerait Close et que l'agent de vente international The Match Factory avait rejoint le projet. Le frère de Lukas Dhont, Michael Dhont, est également attaché à la production du film.

Le , le film figure sur la liste annuelle des financements de coproduction d'Eurimages, le fonds soutenant le film à hauteur de .

Distribution des rôles et tournage
La tournage commence le . Parallèlement au début de la production, il est également annoncé qu'Émilie Dequenne et Léa Drucker seraient choisies pour les rôles principaux. Parlant du film, Lukas Dhont déclare : .

Accueil

Accueil critique

En France, le site Allociné propose une moyenne de , après avoir recensé  de presse.

Pour Jérôme Vermelin, sur LCI, .

La critique du Parisien rejoint cette vision et parle qu'.

Pour Christophe Caron, dans La Voix du Nord, . Pour Baptiste Thion, dans Le Journal du dimanche, .

Selon Gilles Kerdreux, dans Ouest-France, ce deuxième film de Lukas Dhont est .

Pour Gérard Crespo, sur le site aVoir-aLire, .

Plus mitigée, Axelle Vacher, pour Écran Large, résume sa critique ainsi : .

Selon Fabrice Leclerc, pour Paris Match, .

Dans Télérama, Marie Sauvion estime que le film, , est . Pour Xavier Leherpeur, dans L'Obs, .

Box-office
Pour ses premiers jours d'exploitation en France, Close réalise , dont  en avant-première, se plaçant à la troisième place du box-office des nouveautés, derrière Amsterdam () et devant X (). Bien que ne figurant pas dans le top 10 du box-office, le film totalise  au bout d'une semaine d'exploitation.

Distinctions

Récompenses
 Festival de Cannes 2022 : grand prix
 Festival de Haïfa 2022 : prix Carmel du meilleur film international
 Festival des Hamptons 2022 : prix Golden Starfish du meilleur long métrage narratif
 Magritte 2023 : meilleur film flamand, meilleur scénario original ou adaptation, meilleure actrice dans un second rôle, meilleur acteur dans un second rôle, meilleur espoir masculin, meilleure image et meilleurs décors

Nominations et sélections
 Festival de Cannes 2022 : en sélection officielle et Queer Palm
 Festival de Deauville 2022 : sélection hors compétition
 Golden Globes 2023 : meilleur film en langue étrangère
 Oscars 2023 : meilleur film international
 César 2023 : meilleur film étranger

Notes et références

Annexes

Documentation
 Dossier de presse  sur le site d'Unifrance

Bibliographie
 Jean-Philippe Guérand, « Close », L'Avant-scène Cinéma, , Alice Edition, Paris, , ,
 William Le Personnec, « Close », Positif, , Institut Lumière/Actes Sud, Paris, , ,

Liens externes

Film belge sorti en 2022
Film français sorti en 2022
Film néerlandais sorti en 2022
Film dramatique belge
Film dramatique français
Film dramatique néerlandais
Film sur les enfants et les adolescents LGBT
Film belge sur les LGBT
Film français sur les LGBT
Film néerlandais sur les LGBT
Film sur l'amitié
Film sur le suicide
Film sur le deuil
Film en flamand
Film en français
Film en néerlandais
Grand prix au Festival de Cannes
Pages avec des traductions non relues
Film nommé aux Golden Globes
Film nommé aux Oscars
Film belge tourné en français

Close (film, 2022)


Allotopus rosenbergi es una especie de coleóptero de la familia Lucanidae. La especie fue descrita científicamente por Samuel Constantinus Snellen van Vollenhoven y Charles Christopher Parry en 1872.

Distribución geográfica
Habita en Java (Indonesia).

Referencias

rosenbergi
Coleópteros de Indonesia
Insectos descritos en 1872

Allotopus rosenbergi


An Arundinella khasiana in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck ngan Ernst Gottlieb von Steudel. An Arundinella khasiana in nahilalakip ha genus nga Arundinella, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Arundinella

Arundinella khasiana


Radagast (diğer isimleri Radigost, Radhost, Redigast) düşmanlık, verimlilik, ekinler, savaş ve Güneş ile ilişkilendirilen Batı Slav tanrısı. Pagan Slavlar tarafından gerçekten tapılıp tapılınmadığı tartışmalıdır. İsmi Slav mitolojisi tarihi açısından önemli olsa da herhangi bir pagan Slav mezhebi veya şehrine ait olup olmadığı tartışmalıdır

Güneş tanrıları
Savaş tanrıları
Bereket tanrıları
Tarım tanrıları

Radagast (Tanrı)


Iowa este al doilea album al formației de nu metal, Slipknot, lansat în 2001 de Roadrunner Records.

Slipknot
Albume din 2001

Iowa (album)


"සෝවියට් රුසියාවේ සහ සෝවියට් සංගමයෙහි ඉතිහාසය" යන්නෙන් හුවා දැක්වෙන්නේ රුසියාවේ පමණක් නොව සමස්ත ලෝකයේම මහත්වූ වෙනස් කම් සිදුවූ කාලසීමාවකි. "සෝවියට් රුසියාව "සහ "සෝවියට් සංගමය" යන පද එදිනෙදා වදන් මාලාවෙහි   තුල්‍යාර්ථ වුවද, සෝවියට් සංගමයට පදනම් වැටීම පිළිබඳව අප සාකච්ඡා කරන විට, "සෝවියට් රුසියාව" යන්නෙන් අදහස් වන්නේ දෙවන නිකලස් සාර් වරයා විසින් (1917 දී) රුසියානු අධිරාජ්‍යයෙහි කිරුළ අත්හැරීමෙන් පසු හා 1922 දී සෝවියට් සංගමය පිහිටුවීමට පෙර ගතවූ වසර කිහිපයයි. එහි ප්‍රතිසන්ධියෙහි මුල් අවධියෙහිදී සෝවියට් සංගමය වෙර දැරුවේ සියළු රටවල සියළු ජනයා හා සමග සුහද සම්බන්ධතා ගොඩ නැගුමටය. රාජ්‍යයෙහි මුල්ම මතවාදය සකස් වූයේ  ප්‍රාථමික ලෙසින් කාල් මාක්ස් සහ ෆ්‍රෙඩ්රිස් එංගල්ස් යන්නන්ගේ කෘතින් පදනම් කර ගනිමිනි. මාක්ස්ගේ සිද්ධාන්තයෙහි හරය ගත් විට කියැවෙන්නේ ආර්ථික හා දේශපාපන පද්ධතීන් නොවැලැක්විය හැකි පරිණාමයකට ලක්වෙමින්,  මාක්ස් හැඳින්වූ පරිදී "පරිශුද්ධ කොමියුනිස්ට් වාදය" විසින් හසුරවනු ලබන "කම්කරුවන්ගේ පාරාදීසයක " ජාත්‍යන්තර සහයෝගීතාවය හා සාමය භුක්ති විඳීමට ඉඩ ලැබීමට පෙර, වත්මන් ධනවාදී ක්‍රමය වෙනුවට සමාජවාදී රාජ්‍යයක් ජනිත වන බවකි.

1905 රුසියානු විප්ලවයෙන් පසුව සාර් වරයා විසින් සිදුකල ප්‍රතිසංස්කරණයන්හී හීන බව නිසා අසතුටට පත් රුසියාව, අරාජක වාදය, සමාජ වාදය සහ අනෙකුත් "රැඩිකල්වාදී" දේශපාලන ක්‍රමවේදයන්හී තෝතැන්නක් බවට පත් විය. ප්‍රමුඛ සමාජවාදී පක්ෂය වූ රුසියානු සමාජ ප්‍රජාතන්ත්‍රවාදී කම්කරු පක්ෂය (RSDLP), මාක්ස්වාදී මතවාදය වැළඳගති.   ව්ලැඩිමියර් ලෙනින් විසින් නායකත්වය සැපයූ බොල්ෂෙවික්වරු (වචනාර්ථය "බහුතරය") සහ ජූලියස් මාර්තෆ් විසින් නායකත්වය සැපයුනු මින්ෂෙවික්වරු (වචනාර්ථය සුළුතරය) අතර, එනම් පක්ෂයේ ප්‍රධාන නායකයන් දෙපළ අතර,  1903 න් ඇරඹී පැවති බෙදීම් මාලාව දරුණු අතට හැරෙමින් පැවතිණි. 1912 වන තුරු, කණ්ඩායම් දෙක  "RSDLP" නාමය යටතේ එකමුතුව පෙනී සිටියද, ලෙනින් හා මාර්තෆ් අතර සැලකිය යුතු පරස් පර විරෝධයන් ඉස්මතුව පක්ෂය දෙකඩ කලේ අවසන් වතාවටය. මින්ෂෙවික්වරු හා බොල්ෂෙවික්වරු අතර දේශපාලන ප්‍රමුඛතාව පිළිබඳ තරගය ඉන් ඉක්බිතිව ඇරඹිණි. මෙම කණ්ඩායම් එකිනෙකා හා සටන් වදින අතරතුරදීම, සාර් වරයා යළි බලයට ගෙන ඒමට තැත් දරන අයවළුන් තුල පොදු සතුරෙක්ද දුටහ. පෙබරවාරි විප්ලවයෙන් පසුව මින්ෂෙවික්වරු රුසියාවෙහි පාලනය නතු කොට ගෙන අන්තර්වාර රජයක් පිහිටවූහ.එනමුදු, ඔක්තෝම්බර් විප්ලවයෙන් (මෙය බොල්ෂෙවික් විප්ලවය ලෙසින්ද හැඳින්වෙයි) පසුව බොල්ෂෙවික්වරුන් විසින් බලය ලබා ගන්නා තුරු මෙය පැවතියේ මාස කිහිපයක් පමණි. අනෙකුත් සමාජවාදී පක්ෂ වලින් තමන් වෙන් කොට හඳුන්වනු වස්, බොල්ෂෙවික් පක්ෂය යළි නම් කෙරුණේ රුසියානු කොමියුනිස්ට් පක්ෂය ලෙසිණි.

රුසියානු කොමියුනිස්ට් පක්ෂය විසින්  නිර්ධන පන්තිය නියෝජනය කරන බවද හා පක්ෂයේ විශ්වාසයන්ට පටහැනි සියළු ක්‍රියාකාර කම්  "ප්‍රතිවිප්ලවවාදී" හා  "සමාජවාද-විරෝධී" බවද  යන තර්කාංගයන්හී පිහිටමින්, පක්ෂයෙහි බලපෑම මත, රුසියානු කොමියුනිස්ට් පක්ෂය හා දැඩි ලෙසින් එකඟ නොවන සියළු දේශපාලන කටයුතු හා අදහස් මර්දනය කෙරිණි. 1917 සිට 1923 දක්වා කාල සීමාවෙහිදී, සෝවියට් සංගමය, පළමුවන ලෝක යුද්ධයෙහි පමණක් නොව, එක්සත් ජනපදය, එක්සත් රාජධානිය, සහ ප්‍රංශය, හා අනෙකුන්ගෙන් සමන්විත විදේශ හමුදාවන්ට එරෙහිව හා  සුදු හමුදාවට එරෙහිව පැවැති රුසියානු සිවිල් යුද්ධයෙහිද යෙදුනේය. අත්‍යන්තයෙහිදී සියළු විරුද්ධවාදීන්  මර්දනය කල රුසියානු කොමියුනිස්ට් පක්ෂය, සෝවියට් මාදිළියේ පාලනය විගසින් පතුරුවාලමින්  රුසියාව පුරා ස්ථාපිත විය. 1924 දී සිදුවූ ලෙනින්ගේ මරණයෙන් පසුව, රුසියානු කොමියුනිස්ට් පක්ෂයේ මහ ලේකම් ජෝසප් ස්ටාලින්, ලෙනින්ගේ අනුප්‍රාප්තිකයා බවට පත්වූ අතර 1950 ගණන් දක්වා සෝවියට් සංගමයේ "රාජ්‍ය නායක" ලෙස කටයුතු කලේය.

1917 රුසියානු විප්ලව

thumb|right|280px|වමේ සිට දකුණට: ලියොන් ට්‍රොට්ස්කි, ව්ලැඩිමියර් ලෙනින්, සහ ලිව් කාමිනිව්.
පළමුවන ලෝක යුද්ධය සමයෙහිදී, දුර්භික්ෂයෙන් හා ආර්ථික අභිපාතයෙන් සාර්-පාලිත රුසියාව බැට කෑවාය. උද්‍යෝග විහීන වූ රුසියානු යුධ හමුදාව දරුණු හමුදාමය පරාජයන් ලැබූ අතර, බොහෝ සෙබළු  හමුදාව අතැර පැන ගියහ. රාජාණ්ඩුව කෙරෙහි හා එය විසින් යුද්ධය දිගටම පවත්වා ගෙන යෑම කෙරෙහි රුසියානු ජනතාව වෙත වූ අතෘප්තිය වර්ධනය වෙමින් පැවතිණි. 1917 පෙබරවාරි (හෝ මාර්තු, දිනදසුන්හි දින යෙදීම් මාදිලියපරිදී. බලන්න: සෝවියට් දින දසුන.) විප්ලවයට පසුව දෙවන නිකලස්  සාර් වරයා සිහසුන හැර යෑමත් සමගම, පීට්‍රග්‍රාඩ් සහ අනෙකුත් ප්‍රධාන රුසියානු නගරයන්හී  කැරලි කෝලහාල ඇති විය.

සාර් වරයා බලයෙන් ඇදවැටීමත් හා විගසම රාජ්‍ය ඩූමාහී අන්තර්වාර කමිටුව විසින් 1917 මාර්තු මුලදී රුසියානු අන්තර්වාර රජය පිහිටවූ අතර එයට මින්ෂෙවික්වරුන්ගේ  කොන්දේසි සහගත සහය ලැබිණි. මුලින්ම  ජෝර්ජි යුව්ගීනියෙවිච් ලෙවෝෆ් කුමරුන් විසින්ද, ඉන්පසු ඇලෙක්සැන්ඩර් කෙරෙන්ස්කි විසින්ද නායකත්වය සැපයුනු අන්තර්වාර රජය ප්‍රධාන  වශයෙන් සමන්විත වූයේ දෙවන නිකලස් සාර් වරයා හා සමගින් බලයෙන් නෙරපුනු  රුසියානු අධිරාජ්‍යයේ රාජ්‍ය ඩූමාවට මෑතකදීම තේරී පත්වූ පාර්ලිමේන්තු මන්ත්‍රීවරුන්ගෙනි. නව අන්තර්වාර රජය විසින්  මිත්‍ර පාක්ෂිකයන් හා එක්ව යුද්ධය දිගටම කරයෑමට කැපවීම කෙරෙහි බොල්ෂෙවික්වරු විරුද්ධත්වය පල කලහ. බොල්ෂෙවික්වරුන් විසින් ඉල්ලා සිටි ඉඩම් ප්‍රතිසංස්කරණ ක්‍රියාත්මක කිරීමද අන්තර්වාර රජය විසින් පසුවට කල් දමන ලදි.

බොල්ෂෙවික් මත වාදයට තදින්ම නැඹුරුව සිටි ලෙනින්, බටහිර යුරෝපයේ  හා එක්සත් ජනපදයෙහි ධනේශ්වර රටවල් හා සමග සන්ධාන ගත වීම දුටුවේ අධිරාජ්‍යවාදීන්ගේ යුද්ධයක අකමැත්තෙන් සටන් කිරීමට සිදුවී ඇති නිර්ධන පන්තිය බලහත්කාරයෙන් දාසභාවයෙහි යෙදීමක් ලෙසිනි. ලෙනින් දුටු පරිදී, රුසියාව නැවතත් සාර්-පාලනයක් වෙත තල්ලු වෙමින් පැවති අතර, සමාජවාදය සහ නිර්ධන පංතිය සැබෑ ලෙසින් නියෝජනය කල මාක්ස්වාදී විප්ලවවාදීන්ගේ භූමිකාව වූයේ සමාජවාදයට එරෙහි එවන් අදහස් වලට විරුද්ධවී   අනෙකුත් රටවල සමාජවාදී විප්ලවයන්ට සහය දැක්වීමයි. හමුදාව තුල, කැරැලි ගැසීම සහ අත්හැර යෑම බලයෙන් හමුදාවට බැඳ ගත් වුන් අතර පැතිර පැවතුනු අතර,   AWOL (නිවාඩු නොදමා සේවයෙන් බැහැරව සිටීම) සියළු තරාතිරම් අතර දුර්ලභ නොවීය. සමාජ ප්‍රතිසංස්කරණ සිදුවූ මද වේගය පිළිබඳ  බුද්ධිමත් ගණය සිය අප්‍රසාදය පල කලහ; දුප්පත්කම ඉහවහා යන්නට පටන් ගති, ආදායම් විෂමතාවන් සහ අසමානතාවයන් කිසිම දමනයකින් තොරව පැවැතියේ අන්තරවාර රජය අතිශයින් ඒකාධිකාරී ස්වරූපයක් සහ අකාරයක්ෂම භාවයක් වැලඳ ගනිමින් සිටි අතරතුරදීය. හමුදාමය  ජුන්ටාවක් බවට පත් වීමේ අබියස රජය පැවතුණු බවක් පෙනිනි. පැනගිය සොල්දාදුවෝ නගරවලට යළි පැමිණ කුපිතව සිටි සහ, අතිශයින්එදිරිවාදී මතයක සිටි, සමාජවාදී කම්හල්  සේවකයන් වෙත ඔවුන්ගේ ආයුධ  දුනි. ප්‍රධාන රුසියානු ජන කේන්ද්‍රයන්හී පැවැති ඛේදනීය සහ ශෝචනීය දුගීභාවය සහ නිරහාරය, විප්ලව සඳහා තෝතැන්නක් විය.

සෝවියට් රුසියාවේ සහ සෝවියට් සංගමයෙහි ඉතිහාසය (1917–1927)


Digenes Akrites (în , ), cunoscut în folclorul muzical ca Digenes Akritas (Διγενῆς Ἀκρίτας, ) și transliterat, de asemenea, ca Digenis Akritis, este cel mai faimos dintre Cântecele Acritice. Poemul epic prezintă în detaliu viața eroului, Vasile (Βασίλειος), al cărui epitet Digenes Akritas ("Stăpânul hotarului cu două tipuri de sânge" sau "Străjerul cu două origini") se referă la sângele său amestecat grec bizantino-capadocian și arab. Prima parte a poemului prezintă detalii despre viața părinților săi, cum s-au cunoscut ei și cum tatăl său, un emir, s-a convertit la creștinism după ce a răpit-o și s-a căsătorit cu mama lui Digenes. Restul poemului prezintă, adesea la persoana I, actele de eroism ale lui Vasile la granița bizantină.

Manuscrisul
Digenes Akrites este un text narativ amplu, deși nu este scris într-un stil epic-eroic pur. Au fost găsite un număr de șase manuscrise dedicate actelor de eroism ale lui Vasile. Cele mai vechi sunt versiunile de la Escorial (sau E, 1867 de versuri) și de la Grottaferrata (sau G, 3749 de versuri), denumite după bibliotecile în care respectivele manuscrise sunt păstrate. În timp ce forma (sau formele) în care a supraviețuit nu este produsul unei compoziții orale, el a păstrat totuși un număr considerabil de trăsături ale originii sale orale. Trunchiul comun ale celor două versiuni păstrate în manuscrisele E și G datează din secolul al XII-lea. Textul E pare a fi mai aproape de compoziția originală, în timp ce textul G reprezintă o versiune mult modificată de copiști. Ambele texte conțin descrieri încântătoare ale vieții societăților marțiale din regiunile de frontieră ale imperiului, în timp ce legendele referitoare la eroii locali sunt concentrate în figura lui Digenes. Versiunea de la Escorial este superioară celeilalte în ceea ce privește forța și rapiditatea scenelor de luptă, precum și în ceea ce privește austeritatea stilului. Descrierile epice ale luptelor și cavalerilor au un conținut teatral, un ritm rapid și detalii vizuale pline de viață.

Povestea

Războaiele bizantino-arabe care au durat din secolul al VII-lea până la începutul secolului al XI-lea oferă contextul poeziei eroice bizantine scrise în limba greacă. Unitățile Akritai din Imperiul Bizantin al acelei perioade aveau sarcina protejării regiunilor de frontieră ale teritoriului imperial de dușmanii externi și de aventurierii care realizau incursiuni la granițele imperiului. Poemul cuprinde două părți.

În prima parte, "Convertirea emirului", care poartă mult mai evident caracteristicile poeziei epice, un emir arab invadează Cappadocia și o ia cu el pe fiica unui general bizantin. Emirul este de acord să se convertească la creștinism de dragul fetei și să se stabilească în Romania (Ρωμανία, terenurile locuite de Ρωμηοί (Romioi) sau Grecia medievală), împreună cu oamenii lui. Rezultatul acestei uniuni matrimoniale este un fiu, Digenes Akritas.

Cea de-a doua parte a poemului se referă la dezvoltarea tânărului erou și la puterea supraomenească și faptele sale de vitejie. Pe când era doar un băiat, el a mers la vânătoare împreună cu tatăl său și a ucis neînarmat doi urși, sugrumându-l pe primul până la moarte și rupându-i coloana vertebrală celui de-al doilea. El rupe în două o căprioară cu mâinile goale și ucide un leu în același mod. Ca și tatăl său, el o răpește pe fiica unui alt general bizantin și apoi se căsătorește cu ea; ucide un dragon; el îi ia cu el pe așa-numiții apelatai (ἀπελάται), un grup de bandiți, și apoi îi învinge pe cei trei conducători într-o singură luptă. Nimeni, nici chiar războinica uimitor de puternică Maximu, cu care comite păcatulul adulterului, nu se poate compara cu el. După ce și-a învins toți dușmanii, Digenes construiește un palat luxos pe malurile Eufratului, unde își încheie zilele în pace. O legendă cipriotă spune că a traversat munții Pentadaktylos ("Cinci Degete") de la nord de Nicosia pentru a ajunge în Asia Mică (Turcia de azi). Lanțul montan, după cum sugerează și numele, seamănă cu cinci degete răsărite din sol.

Povestea lui Digenes a continuat să fie citită cu mult interes în secolele următoare, deoarece textul a supraviețuit în diferite versiuni ce datează până în secolul al XVII-lea. Povestea epică a lui Digenes Akritas corespunde în mai multe moduri unui ciclu de cântece acritice mult mai scurte, în special din Asia Mică, Cipru și Creta, dintre care unele au supraviețuit până în prezent. În tradiția ultimului dintre ele, Digenes este învins în cele din urmă doar de Moarte, reprezentată de Thanatos/Charon, după o luptă aprigă purtată pe podelele de marmură. Thanatos se luptase deja cu Heracle. Compozitorul greco-canadian Christos Hatzis a folosit acest text ca bază pentru o parte a compoziției muzicale clasice "Constantinopol".

Povestea lui Digenes Akritas, învins de Moarte, a fost folosită ca bază a unei bîline (balade populare) rusești despre Anika Oșteanul.

Formă

Digenes Akritas este scris în greaca demotică timpurie și este compus din versuri albe cu 15 silabe. Rima apare rar.

Poemul nu se abate de la versificația standard decapentasilabică a literaturii bizantine populare. Fiecare vers și fiecare emistih este atent echilibrat. Poemul curge fluent, în cadență, fără cacofonii și cu repetiții foarte rare ale sunetelor.

Referințe

Bibliografie

 Mavrogordato, John. Digenes Akrites. Oxford, 1956. The Grottaferrata version with parallel English translation.
 Beaton, Roderick and David Ricks (edd.). Digenes Akrites: New Approaches to Byzantine Heroic Poetry. Aldershot: King's College London, 1993. ISBN 0-86078-395-2. Articles by Magdalino, Alexiou, Jeffreys, Mackridge and others.
 Beaton, Roderick. The Medieval Greek Romance. London: CUP, 1996. ISBN 0-415-12032-2 (hardback), 0415120330 (paperback). Much improved 2nd ed. Good discussion of the Digenes Acrites.
 Jeffreys, Elizabeth. Digenis Akritis. Cambridge: CUP, 1998. ISBN 0-521-39472-4 (hardback). Escorial & Grottaferrata versions with parallel English translation.
 Bartikyan, Hrach. "Armenia and Armenians in the Byzantine Epic," in Digenes Akrites: New Approaches to Byzantine Heroic Poetry (Centre for Hellenic Studies, Kings College London). David Ricks (ed.) Brookfield, Vt.: Variorum, 1993 ISBN 0-86078-395-2.

Lectură suplimentară
 Vasilief, A History of the Byzantine Empire - The Macedonian epoch (867-1081) Include o discuție amplă despre Digenis Acrites
 Hesseling, D. C. Le roman de Digenis Akritas d'après le manuscrit de Madrid, 1911–1912, 537 pp.
  Bartikyan, Hrach. "Замeтки o Византийскoм эпoce o Дигeнce Aкpитe." Византийский временник, т. 25, 1964.
 Legrand, Émilie. Recueil de chansons populaires Grecques, Paris, 1904, 23 pp.

Literatură greacă
Epopei
Legende medievale

Digenes Akritas


ZiS-3 (denumirea completă: Piesa de artilerie divizionară 76 mm M1942, în ) a fost o piesǎ de artilerie sovieticǎ de calibru 76,2 mm, utilizată în cel de-al Doilea Război Mondial, îndeosebi ca tun antitanc. ZiS reprezintă prescurtarea numelui onorific Zavod imeni Stalina ("Uzina Stalin"), sub care era cunoscută Uzina de Artilerie Nr. 92, care a introdus în producție de serie aceastǎ piesă de artilerie.

Istoric
Concepția tunului ZiS-3 a început la sfarșitul anului 1940 la Uzina de Artilerie Nr. 92, sub supravegherea lui V. G. Grabin, inginer-șef responsabil de dezvoltarea artileriei Sovietice de calibru mediu. Lucrul a început fără o comandă oficială; in plus, ofițerii superiori de artilerie, precum Mareșalul Kulik, comandant suprem al artileriei sovietice, aveau o atitudine extrem de negativă la adresa acestui tip de program de dezvoltare. Astfel, proiectul a fost continuat la inițiativa lui Grabin, a echipei sale de concepție, si a conducerii uzinei. Niciunul dintre aceștia nu a informat autoritațile statului (i.e. Mareșalul Kulik) despre proiectul ZiS-3.

ZiS-3 era o combinație între afetul ușor al tunului antitanc de 57 mm ZiS-2 și puternica gură de foc de 76,2 mm a mai vechiului tun de câmp divizionar F-22USV. Pentru a reduce reculul piesei de artilerie, a fost instalată o frână la gura țevii. Această modificare a permis montarea țevii pe un afet relativ ușor, diminuând riscul apariției avariilor mecanice la tragere. ZiS-3 utiliza tehnologii de productie superioare față de tunul F-22USV. Multe dintre piesele tunului erau turnate, ștanțate sau sudate pentru a diminua necesarul de transformari efectuate cu mașini-unelte. În consecință, trei ZiS-3 puteau fi construite cu același cost în zile-om ca al unui F-22USV. De asemenea, costul de producție al unui tun ZiS-3 era doar de două treimi din costul unui F-22USV.

După construcția primului ZiS-3, acesta a fost ascuns de autorități, care au continuat să ignore nevoia Armatei Roșii de tunuri de câmp ușoare și medii, Principalul argument al autorităților era dat de informațiile conform cărora tancurile grele germane dețineau un blindaj extrem de puternic. În realitate Germania nu deținea astfel de tancuri la începutul anului 1941, informațiile fiind un rezultat de succes al propagandei naziste despre prototipul de tanc cu mai multe turele Neubaufahrzeug. Mareșalul Kulik crezuse propaganda și ordonase oprirea producției tunurilor ușoare anti-tanc de 45 mm și a tunurilor de câmp divizionare de 76,2 mm.

Începutul Marelui Război Patriotic a arătat că tancurile germane aveau un blindaj mai slab decât se credea. Unele dintre ele erau chiar vulnerabile la mitralierele de calibru greu DShK. Tunurile de câmp divizionare de 76 mm, produse înainte de război, puteau străpunge vehiculele germane cu ușurință, dar aproape toate aceste piese de artilerie au fost pierdute în luptă, sau capturate de germani. Unele dintre acestea au fost utilizate ulterior împotriva forțelor sovietice, sub forma autotunurilor de diverse tipuri cunsocute ca Panzerjaegers.

Mareșalul Kulik a ordonat reînceperea producției tunurilor divizionare de 76,2 mm F-22USV. Grabin și conducerea Uzinei de Artilerie Nr. 92 au decis să organizeze producția de ZiS-3, în loc de  F-22USV. Ei au reușit acest lucru, însă tunul nu fusese oficial testat și introdus în serviciu de Armata Roșie.

Soldații Armatei Roșii aveau nevoie urgent de aceste piese de artilerie, tunurile fiind dealtfel de calitate bună și numeroase datorită tehnologiei de producție îmbunătățite, însă se aflau toate în stocurile Uzinei de Artilerie Nr. 92, deoarece reprezentanții armatei refuzau sa facă recepția unor arme neoficiale. În urma unor lupte intestine între echipa lui Grabin și reprezentanții armatei, tunurile ZiS-3 au fost, în sfârșit, transferate Armatei Roșii, pe responsabilitatea personală a lui Grabin si a conducerii Uzinei de Artilerie Nr. 92.

Experiența în luptă a arătat superioritatea lui ZiS-3 asupra tuturor celorlalte tipuri de tunuri de câmp divizionare. În consecință, ZiS-3 a putut fi prezentat unui grup de reprezentanți ai statului condus de Iosif Stalin, și, astfel, a obținut toate aprobările necesare. După demonstrație, Stalin a spus : "Acest tun este o capodoperă de design al sistemelor de artilerie". O perioadă de teste oficiale de 5 zile a avut loc în Februarie 1942. Rezultatele testelor au fost clare – ZiS-3 a fost adoptat de Armata Roșie sub denumirea oficială de "Tun de câmp divizionar model 1942".

La sfârșitul Celui de-al doilea Război Mondial, ZiS-3 era cel mai numeros tun de câmp în Armata Sovietică. Producția totală a ZiS-3 a depășit 103 000 de exemplare.

S-a încercat și montarea lui ZiS-3 pe un vehicul de asalt ușor. Rezultatul a fost KSP-76, dar vehiculul nu a ajuns mai departe de stadiul de prototip.

După război, producția în masă a lui ZiS-3 a încetat. A fost înlocuit de D-44, următorul model de piesă de artilerie divizionară, ce dispunea de un calibru mai mare (85 mm), și avea performanțe mai bune anti-blindaj. Pe de altă parte. acest tun era mult mai greu, rezultând o mobilitate redusă față de ZiS-3.

Finlanda a capturat 12 unități și le-a utilizat sub indicativul 76 K 42.

Autotunul românesc TACAM R-2 a fost construit prin instalarea unui tun ZiS-3 de captură, într-o cutie blindată cu trei laturi, pe șasiul unui tanc R-2.

Utilizare
Soldații sovietici apreciau tunurile ZiS-3 datorită fiabilității, durabilității si preciziei lor deosebite. Piesele de artilerie erau ușor de întreținut, și antrenamentul servanților era facil. Afetul ușor permitea atât tractarea tunului ZiS-3 de către camioane și de către mașini de teren puternice (precum Dodge 3/4 americane obținute prin actul Lend-lease), cât și împingerea de către echipaj.

ZiS-3 avea performanțe bune împortiva blindajului în general, și putea, cu ajutorul muniției antitanc, scoate din acțiune orice tanc ușor sau mediu german. Însă apariția tancurilor Tiger I și Panther au creat probleme grave echipajelor tunurilor ZiS-3, deoarece blindajul frontal al acestor vehicule era impenetrabil pentru muniția tunurilor ZiS-3, cu excepția unor mici puncte slabe.

ZiS-3 a fost utilizat de către forțele nord-coreene în Războiul din Coreea (1950-1953).

Bibliografie
 Shunkov V. N. - The Weapons of the Red Army, Mn. Harvest, 1999 (Шунков В. Н. - Оружие Красной Армии. — Мн.: Харвест, 1999.) ISBN 978-985-433-469-1
 Date despre muniția utilizată la BattleField.Ru
 Galerie foto la svsm.org

Legături externe

Tunuri antitanc
Arme din cel de-al Doilea Război Mondial

ZiS-3


فالدير أزيفيدو  (27 يناير 1923 في ريو دي جانيرو - 21 سبتمبر 1980 في برازيليا) كان ملحناً برازيلياً.

حياته
ترعرع فالدير أزيفيدو في مقاطعة بيدادي التابعة لريو دي جانيرو، تعلم في شبابه العزف على آلة الفلوت والإيثار. في سن الثانية والعشرين من عمره تزوج مع أوليندا باروسا. نشر أول أسطوانة له في نهاية عام 1949 مع معزوفة برازيليرينهو التي حققت نجاحا عالميا آنذاك ثم توالت نجاحاته الكبيرة مع معزوفة ديليكادو، قام فيما بعد بجولات عديدة في بلدان العالم وإحياء حفلات فيها. ألف فالدير حوالي 160 قطعة موسيقية وتحصل على أكثر من 70 أسطوانة.

في عام 1971 عاد إلى البرازيل وعاش هناك إلى غاية وفاته عام 1980.

أعماله
 A tuba do vovô
 A voz do cavaquinho
 Alvoroço
 Amigos do samba
 Arrasta-pé
 Baião do neném
 Balada oriental
 Bo bo bom
 Brasileirinho
 Brincando com o cavaquinho
 Cachopa no frevo
 Camundongo
 Carioquinha
 Cavaquinho seresteiro
 Cinco malucos
 Chiquita
 Chorando escondido
 Chorando calado
 Choro doido
 Choro novo em dó
 Colibri
 Contando tempo
 Contraste
 Conversa fiada
 Dançando em Brasília
 Delicado
 Dobrado, embrulhado e amarrado
 Dois bicudos não se beijam
 Flor do cerrado
 Frevo da lira
 Guarânia sertaneja
 Já é demais
 Jogadinho
 Lamento de um cavaquinho
 Lembrando Chopin
 Longe de você
 Luz e sombra
 Madrigal
 Mágoas de um cavaquinho
 Marcha da espera
 Melodia do céu
 Mengo
 Meu prelúdio
 Minhas mãos, meu cavaquinho
 Minimelodia
 Moderado
 Mr. Downey
 Nosso amor
 Para dançar
 Paulistinha
 Pedacinho do Céu
 Piccina mia
 Pirilampo
 Pois não
 Queira-me bem
 Quitandinha
 Riso de criança
 Sem pretensões
 Sentimento chinês
 Só nostalgia
 Só para dois
 Sonho de criança
 Tema nº 1
 Tempo de criança
 Tic-tac
 Tio Sam
 Turinha
 Uma saudade
 Vê se gostas
 Veraneando
 Você
 Você, carinho e amor
 Vôo do marimbondo
 Waldirizando

روابط خارجية

مراجع

ملحنون برازيليون
ملحنون في القرن 20
مواليد 1923
مواليد في ريو دي جانيرو
موسيقيون من ريو دي جانيرو
وفيات 1980
وفيات في برازيليا

فالدير أزيفيدو


James C. Tunney (25 December 1924 – 16 January 2002) was an Irish Fianna Fáil politician.

Early and personal life
He was born 25 December 1924 in Finglas, Dublin, the fourth child among three sons and five daughters of James Tunney, a farmer and Labour Party TD and senator, and M. Ellen Tunney (née Grimes), who both came from outside Westport, County Mayo. He was educated at St. Vincent's C.B.S. in Glasnevin.

He worked in the Department of Agriculture from 1943 to 1955 and it was in this period that he studied part-time at University College Dublin, where he took a BA in drama, English, and Irish before studying for a postgraduate qualification in Irish. From 1955 to 1962 he taught drama at VECs in Lucan, Balbriggan, and Garretstown, before being appointed headmaster of Blanchardstown VEC in 1962.

He also played at senior level for the Dublin county team. He was on the winning side for Dublin in the 1948 All-Ireland Junior Football Championship.

A snappy dresser who earned the nickname – the yellow rose of Finglas, he was sometimes seen as pompous, a perception possibly attributable to his acting background, which once led to an audition for Dublin's Abbey Theatre.

Politics
In 1963 he joined Fianna Fáil, and stood for the party at the  1965 general election but was not elected. He was elected to Dáil Éireann as a Fianna Fáil Teachta Dála (TD) for the Dublin North-West constituency at the 1969 general election. He served continuously in the Dáil until losing his seat at the 1992 general election, having been a TD for Dublin Finglas from 1977 to 1981 when Dublin constituencies were reconfigured as 3-seaters, before being returned for Dublin North-West in 1981.

During that period he served as Parliamentary Secretary to the Minister for Education (after 1978, Minister of State at the Department of Education) in three governments. He served as Leas-Cheann Comhairle of Dáil Éireann from 1981 to 1982, and from 1987 to 1993. He was also Chairman of Fianna Fáil for ten years. He was a member of Dublin City Council, and served as Lord Mayor of Dublin from 1984 to 1985.

References

1924 births
2002 deaths
Dublin inter-county Gaelic footballers
Fianna Fáil TDs
Irish sportsperson-politicians
Lord Mayors of Dublin
Members of the 19th Dáil
Members of the 20th Dáil
Members of the 21st Dáil
Members of the 22nd Dáil
Members of the 23rd Dáil
Members of the 24th Dáil
Members of the 25th Dáil
Members of the 26th Dáil
Ministers of State of the 21st Dáil
Parliamentary Secretaries of the 19th Dáil
Politicians from County Dublin
People educated at St. Vincent's C.B.S., Glasnevin
Fianna Fáil local councillors

Jim Tunney (Irish politician)


Kvindernes holdkonkurrence med sabel under sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro blev afholdt d. 13. august 2016 i Carioca Arena 3.

Programoversigt
Alle tider er brasiliansk tid (UTC−3)

Placeringsoversigt

Referencer

Hold med sabel (damer)

Fægtning under sommer-OL 2016 – Hold med sabel (damer)


An Gastrochilus acaulis in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni John Lindley, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Carl Ernst Otto Kuntze. An Gastrochilus acaulis in nahilalakip ha genus nga Gastrochilus, ngan familia nga Orchidaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gastrochilus

Gastrochilus acaulis


Filezija (lat. Philesia magellanica), jedina vrsta u rodu filezija (Philesia), porodica Philesiaceae.

Filezija je vazdazeleni grm koji raste u kišnim šumama na jugu Čilea i otoku Ognjena zemlja. Može narasti do tri metra visine. U divljini je oprašuju kolibrići, cvjetovi su joj ružičasti, zvonolikog oblika i dugi oko 2 inča (5 cm). Listovi su maleni i zimzeleni.

Raste sporo i zahtjeva hladne i vlažne uvjete. najviše joj odgovara temperatura ispod 24° danju, i ispod 16° noću.

Galerija

Vanjske poveznice

Izvori

Filezijevke

Filezija