Korea Open 2022 var en tennisturnering, der blev spillet udendørs på hardcourtbaner i Olympic Park Tennis Center i Seoul, Sydkorea i perioden 19. september - 2. oktober 2022. Det var den 18. udgave af Korea Open siden den første turnering i 2004. Turneringen afvikledes over to uger, hvor kvindernes rækker, der var en del ef WTA Tour 2022 i kategorien WTA 250, afvikledes i den første uge i dagene 19. - 25. september, og på grund af et sponsorat afvikledes turneringen under navnet Hana Bank Korea Open. Mændenes rækker blev spillet den følgende uge i dagene 26. september - 2. oktober under navnet Eugene Korea Open Tennis Championships og var en del af ATP Tour 2022 i kategorien ATP Tour 250.

Det var første gang i turneringens historie, at der også blev afviklet rækker for mænd, idet den indtil da udelukkende havde været en WTA-turnering. Turneringen blev etableret med en licens for et enkelt år som erstatning for de aflyste ATP-turneringer i Folkerepublikken Kina under COVID-19-pandemien. Begivenheden var den første ATP-turnering i Sydkorea i 26 år.

Herresingletitlen blev vundet af Yoshihito Nishioka, som i finalen besejrede Denis Shapovalov med 6-4, 7-6(5). Nishioka vandt dermed sin anden ATP-titel i single og sin første titel i 2022, hvor han som bedst havde været i finalen i Washington. Resultaterne medførte, at japaneren avancerede fra 56.- til 41.-pladsen på ATP's verdensrangliste.

Sejren i damesingleturneringen gik til Jekaterina Aleksandrova, der vandt sin anden sæsontitel på WTA Tour og den tredje i hendes karriere. I finalen vandt hun med 7-6(4), 6-0 over Jeļena Ostapenko efter at have afværget en sætbold ved stillingen 5-6 i første sæt.

I herredoublerækken vandt Raven Klaasen og Nathaniel Lammons finalen med 6-1, 7-5 over Nicolás Barrientos og Miguel Ángel Reyes-Varela.

Damedoubletitlen gik til Kristina Mladenovic og Yanina Wickmayer, der dannede makkerpar for første gang, og som i finalen besejrede Asia Muhammad og Sabrina Santamaria med 6-3, 6-2. For Yanina Wickmayer var det hendes tredje WTA-titel i double i karrieren, men den første siden hun i februar 2022 vendte tilbage efter barselsorlov. Mladenovic vandt sin tredje WTA-titel i 2022 (vundet med tre forskellige makkere) og sin 27. doubletitel på WTA Tour i karrieren.

Efter Ruslands invasion af Ukraine tidligere på året tillod tennissportens styrende organer, WTA, ATP, ITF og de fire grand slam-turneringer, at spillere fra Rusland og Hviderusland fortsat kunne deltage i turneringer på ATP Tour og WTA Tour, men de kunne indtil videre ikke stille op under landenes navne eller flag, og spillerne fra de to lande deltog derfor i turneringen under neutralt flag.

Præmier

Den samlede præmiesum for turneringen androg $ 1.369.680. Præmierne var fordelt på $ 1.117.930 til mændenes rækker, mens kvinderne måtte nøjes med $ 251.750, hvilket var en stigning på ___ % i forhold til året før.

Herresingle

Hovedturnering

I hovedturneringen deltog 28 spillere, der var fordelt på:
 21 spillere, der havde kvalificeret sig i kraft af deres placering på ATP's verdensrangliste pr. 15. august 2022 (seks uger før turneringens start).
 3 spillere, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).
 4 spillere, der kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationsturneringen (markeret med Q).

Efter starten på kvalifikationen meldte 4 af de direkte kvalificerede spillere afbud, hvilket gav plads til 4 lucky losere fra kvalifikationen (markeret med LL).

Resultater

Kvalifikation

Kvalifikationen havde deltagelse af 16 spillere, der spillede om de sidste fire ledige pladser i hovedturneringen. 2 af de 16 spillere deltog på grundlag af et wildcard.

Kvalifikater

Følgende fire spillere kvalificerede sig til hovedturneringen.

Lucky losere

Følgende spillere gik videre til hovedturneringen som lucky losere.

Resultater

Damesingle

Hovedturnering

I hovedturneringen deltog 32 spillere, der var fordelt på:
 23 spillere, der havde kvalificeret sig i kraft af deres placering på WTA's verdensrangliste pr. 22. august 2022 (fire uger før turneringens start).
 3 spillere, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).
 6 spillere, der kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationsturneringen (markeret med Q).

Efter starten på kvalifikationen meldte en af de direkte kvalificerede spillere afbud, hvilket gav plads til en lucky loser fra kvalifikationen (markeret med LL).

Resultater

Kvalifikation

Kvalifikationen havde deltagelse af 24 spillere, der spillede om de sidste seks ledige pladser i hovedturneringen. 4 af de 24 spillere deltog på grundlag af et wildcard.

Kvalifikater

Følgende fire spillere kvalificerede sig til hovedturneringen

Lucky loser

Følgende spiller gik videre til hovedturneringen som lucky loser.

Resultater

Herredouble

Turneringen havde deltagelse af 16 par, der fordelte sig på:
 14 par, der havde kvalificeret sig i kraft af deres placering på ATP's verdensrangliste.
 2 par, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).

Resultater

Damedouble

Turneringen havde deltagelse af 16 par, der fordelte sig på:
 14 par, der havde kvalificeret sig i kraft af deres placering på WTA's verdensrangliste.
 2 par, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).

Resultater

Kilder
 ATP Tour - Seoul 2022
 WTA Tour - Seoul 2022

Noter

2022
WTA Tour 2022
ATP Tour 2022

Korea Open 2022


Bosna i Hercegovina
 Bjelojevići (Stolac), naselje u općini Stolac.

Crna Gora
 Bjelojevići (Mojkovac), naselje u općini Mojkovac.

Bjelojevići


An Pseudogalleria amethystina in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Diakonoff hadton 1953. An Pseudogalleria amethystina in nahilalakip ha genus nga Pseudogalleria, ngan familia nga Tortricidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pseudogalleria

Pseudogalleria amethystina


An Stenocorus lepturoides in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Edmund Reitter hadton 1913. An Stenocorus lepturoides in nahilalakip ha genus nga Stenocorus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Stenocorus

Stenocorus lepturoides


Rebeca Andrade (født 8. maj 1999) er en brasiliansk gymnast.

Hun repræsenterede Brasilien under sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, hvor hun sluttede som nr. 8 i mangekamp holdkonkurrencen.

Under sommer-OL 2020 i Tokyo, som blev afholdt i 2021, tog hun sølv i mangekamp og guld i spring over hest.

Referencer

Eksterne henvisninger

Gymnaster fra Brasilien
Olympiske medaljevindere i gymnastik
Olympiske sølvmedaljevindere fra Brasilien
Olympiske mestre fra Brasilien
Deltagere for Brasilien ved sommer-OL 2016
Gymnaster ved sommer-OL 2016
Gymnaster ved sommer-OL 2020
Deltagere for Brasilien ved sommer-OL 2020
Medaljevindere ved sommer-OL 2020

Rebeca Andrade


Vikići je naseljeno mjesto u gradu Bihaću, Bosna i Hercegovina.

Historija

18. vijek
Na mapi nastaloj poslije sedmogodišnjeg rata na zahtjev Marije Terezije, ekspedicija vojnih kartografa 1775. i 1776. je zabilježila dvije utvrde Kristoph Grob na marginama sela prema Bugaru. Druga utvrda, nekoliko stotina metara udaljena od izvorišta Lipa Voda nosila je naziv Kamen. Lipa Voda je jedini uočljiv geografski naziv koji se među mještanima sela zadržao i do danas. Današnjem potočiću Jošik, odgovara vodeni tok Zminjak iz tog doba. Prema toj karti potok Platnica , rijeke Mutnica i Toplica kao i potočić Gatica su bile uvezane u jedan nadzemni vodeni tok Pechka bach, vjerojatno Pećka. Pretpostavka je utemeljena na osnovu susjednog sela Mala Peć, koje prema toj mapi je postavljeno u koritu nekadašnjeg vodenog toka. Neimenovani šumski potok koji spaja zaseok Lanište i pećinu Šarić pojavljuje se pod imenom Bunića potok. Šume južno od sela su označene kao Pećko Osovje. Pašnjaci zapadno od Vikića su u to vrijeme  Čerkezovo selo.

19. vijek
Na rekonstrukciju historije sela također je iskorištena habsburška mapa nastala u periodu između 1869. i 1887. godine. U ovom periodu selo je označeno sadašnjim imenom Vikići. Zaseok Čavnik, u to vrijeme je nosio naziv Čalnik grm.

Stanovništvo

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanični sajt grada Bihaća

Vikići


Tumuli ilirskih kneževa predstavljaju zajedničku karakteristiku željeznog doba od 8. do kraja 6. stoljeća za čitavu kontinentalnu Evropu. Na području koje su naseljavali ilirsko pleme Autarijata, u prva dva stoljeća I milenijuma p. n. e, evidentan je porast bogatstva i raznovrsnosti metalnih nalaza u grobovima.

Socijalno raslojavanje
Halštatska kultura bila je bazirana na poljoprivredi (kod Autarijata to je bilo stočarstvo), ali je rad s metalima bio značajno napredan za ono vrijeme, i od znatnog ekonomskog značaja. Zbog tog ekonomskog rasta, društvene razlike postepeno su postajale sve veće, te su se počele pojavljivati i izdvajati od ostalog stanovništva elitne klase poglavara. Svojom političkom i ekonomskom moći držali su monopol nad regionalnom trgovinom, ali najvjerovatnije i karavanskim putevima kojima je roba iz kolonijalnih centara stizala do Glasinca i dalje (setovi za piće, keramičko i metalno posuđe, raskošan nakit od ćilibara i plemenitog metala). Da bi stabilizovali položaj  i  autoritet i da bi ga objedinjavanjem  plemenskih zajednica proširili na susjedna područja, elita koristi novi društveni sloj, sloj ratnika. Čitav proces će rezultirati  nastankom čvrste narodnosne zajednice Autarijata, a zatim i njenim širenjem na račun susjednih Ardijejaca i Tribala.

Tokom 7. stoljeća na Glasincu završen je proces formiranja složene hijerarhijske moći, koncentrisane oko lokalnih kneževa. U početku ovog procesa prednjačile su zapadne oblasti, preciznije  Glasinačka visoravan, dolina rijeke Prače i njihova neposredna okolina.

O tom procesu najbolje svjedočanstvo pružaju kneževski grobovi, sa bogatim i raznovrsnim materijalom pronađenim u njima. Na osnovu koncentracije i položaja većih gradina i kneževskih grobova, uočava se sedam zone za koje se može tvrditi da se tu dogodio i završio proces teritorijalizacije određenih plemena tj. stvaranja kneževina.
 Porječje rijeke Prače, sa tumulima na Ilijaku
 Glasinačku visoravan,
 Prostor između rijeka Rešetnice i Drine.
 Gornji tok rijeke Lima, zahvativši Štrpce,
 Gornje Podrinje uključujući i  gornje i srednje tokove rijeka Tare, Pive i Ćehotine (ovoj zajednici bi time pripadale i nekropole tumula u okolini Pljevalja i u sjeverozapadnoj Crnoj Gori),
 Bjelašničko-trnovsko područje. Možda su i ove zone, iako u njima nisu pronađeni grobovi koje bismo mogli nazvati
 Područje od Drine do Užica, i od planine Tare na sjeveru do rijeka Uvac i Rzav na jugu.

Svih sedam zona, pored što odražavaju određene političko – društvene specifičnosti unutar autarijatske zajednice, predstavljaju i zasebne zemljopisne oblasti, tako da se teritorijalizacija svake od plemenskih zajednica, odnosno njeno prerastanje u kneževinu odvijala u okvirima postojećih zemljopisnih oblasti.

Od druge polovine VI. st. p. n. e. dolazi do opadanja snage lokalnih dinasta i rodovske aristokracije. Nasuprot smanjivanju kneževskih grobova, kako se ide ka kraju stoljeća sve se više povećava broj ratničkih grobova, što ukazuje na porast broja ratnika koji su sada potčinjeni samo jednom knezu. Povećanje broja ratničkih grobova ilustrira ujedno i jako utisnutu ratničku tradiciju u kulturu autarijatskih zajednica, koja je nakon završetka «unutarnjih ratova», pretvara u jedan politički entitet okrenut prema susjednim zajednicama. Na udaru Autarijata našli su se najprije Tribali, a zatim i Ardijejci.

Kneževski grobovi na Glasincu

Arareva gromila

Arareva gromila  je najpoznatiji tumul po veličini i sadržaju, nađen kod Čavarina na Glasincu. Pripada vremenu Glasinačke kulture i datira se u šesti vijek p.n.e. Promjer joj je 22 metra, visina 1,8 metra.

Ćiro Truhelka 1890 godine otkrio je gromilu. Prije njega gromilu su prekopavali tragači za blagom. Nađeno je mnoštvo predmeta od bronze, poredanih uz južni rub gromile na dubini od 0,5 metara. Istočni kraj bio je prepun komadića ugljena i pepela. Kosti su bile na pola spaljene. To govori da je mrtvac spaljen na lomači, pa je potom sazidana gromila od kamena.

Uz ovo garište nađen je očuvani kostur, nešto jednostavnijeg nakita i željeznog oružja: usko dugo koplje, drugo manje koplje, bojna sjekira sa oštricom na obe strane. Od nakita nađeni su: 10 dugmeta oblika dvostrukog krsta, nekoliko okruglig dugmeta sa dugačkim drškom i nekoliko bombaka. Predpostavlja se da je to vojnik koji je poginuo zajedno sa svojim vođom, pa je uz njega i sahranjen, ili možda sluga.

U Ararevoj gromili pronađeni su i astragalni pojasevi koji pripadaju keltskoj kulturi. Keltsko pleme Skordisci naseljavalo je tada Panoniju.
Arareva gromila nije dio ni jedne veće nekropole tumula, i ako ih ima nekoliko u njenoj blizini. To govori da se u vrijeme nastanka ove grobnice vladari počinju odvajati od običnih kneževa i da su im grobnice na posebnom i izdvojenom mjestu. Sadržaj grobnice govori o njihovom bogatstvu i izdvojenosti od ostalog stanovništva.

Kneževski grobovi u Srbiji

Kneževska humka u Pilatovićima kod Užičke Požege
Humka je monumentalnih razmjera i ima masivni vjenac sastavljen od tri kamena prstena. U okviru humke su otkrivena četiri groba, tri unutar prstena i četvrti sa spoljne strane.

Prvi grom je muški sa ostacima oružja od gvožđa i egipatskim skarabejem. Drugi je dječiji sa skromnim prilozima. Treći grob pripada odrasloj ženskoj osobi sa bogatim prilozima u nakitu, keramici i bronzanom posuđu (fiala, narebrena zdjela i bazen), Nalazi odgovaraju po obliku posuđu na Glasincu u Ilijaku, Osovu i Čitlucima i datuju se najkasnije u drugu polovinu VI vijeka pre n.e. Uz ove grobove pronađeni su i figura ležećeg lava, blizak spartanskim radionicama i bronzane drške grčkih posuda, kotla i hidrije, zatim tobolac sa skitskim strelicama i figurina koja koja je najverovatnije bila ukras na nekoj bronzanoj faleri.

Kneževska nekropola u Atenici kod Čačka
Sastoji se od dvije humke, jedne veće i druge manje. U većoj humci, sahranjena je muška osoba, knez, uz složeni pogrebni ritual, dok su u manjoj, sahranjeni kneginja, u centru humke, i mlađa muška osoba sa strane. Svi grobovi su spaljeni, zajedno sa jednim brojem priloga, koji su zbog toga oštećeni u priličnoj mjeri, ali se uprkos tome može zaključiti da su bili veoma brojni i bogati u svim grobovima i da su se sastojali od oružja, zlatnog i srebrnog nakita, koštanih ukrasa, grčkog bronzanog posuđa, keramike, konjske opreme, kultnih i ritualnih predmeta itd. Na osnovu priloga u grobovima, prije svega etrurske kutije sa reljefnim ukrasima, može se zaključiti da je kneževa humka starija od kneginjine i da se datuje negde u sam kraj V vijeka.

U grobovima su nađeni ostaci grčkih bronzanih posuda ( dinos–krater, jedan kotao i jedan podanipter, hidrija, tanjir, kotao), izrezana figura vepra od zlatnog lima i druge aplike. Primjetna je paralela sa nalazima u kneževskoj grobnici iz Novog Pazara. Predpostavlja se da se radi o darovima.

Kneževska humka  u Novom Pazaru
Ilirsko-grčko blago iz Novog Pazara predstavlja priloge jednog kneževskog groba, vjerovatno ženskog, koji se sastoje od grčkog bronzanog posuđa, keramike, nakita od zlata, srebra i bronze, stakla i više hiljada ćilibarskih perli, od kojih su mnoge figuralno obrađene. Humka se nalazi ispod Petrove crkve, pa su istraživanja bila ograničenog obima. Riječ je o spaljenom grobu iz V vijeka. Sam materijal govori da je reiječ o osobi velikog bogatstva i moći. Bronzani nakit jasno ukazuje na veze sa Glasincem, pa se smatra da se radi o glasinačkim kneževima koji su svoju vlast početkom V vijeka raširili na ovom prostoru.

Literatura
 Salmedin Mesihović, Amra Šačić Sarajevo : Univerzitet, 2015. - 365 str. : ilustr. ; 24 cm -HISTORIJA ILIRA

Reference

Tumuli u Bosni i Hercegovini
Sokolac
Rogatica
Pale (FBiH)
Glasinačka kultura

Tumuli ilirskih kneževa


Kaliwatan sa murag-anay ang Microtermes dubius. Una ning gihulagway ni Fuller ni adtong 1922. Ang Microtermes dubius sakop sa kahenera nga Microtermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Microtermes

Microtermes dubius


Selva María é uma telenovela venezuelana produzida e exibida pela RCTV em 1987.

Original de Delia Fiallo, a trama é um remake da novela Mariana de la noche, produzida em 1976.

Foi protagonizada por Mariela Alcalá e Franklin Virgüez e antagonizada por Guillermo Ferrán e Hilda Abrahamz.

Sinopse
Selva María Altamira, filha de um empresário de mineração chamado Fernando Altamira. Como uma criança, Selva Maria deixou sua aldeia para estudar em um colégio de freiras na cidade de Caracas . Durante os anos de estudo, ele nunca teve contato com o pai, mas com sua tia paterna, Adelaide, que era para visitar com alguma frequência.

Quando ele terminou seus estudos, Selva Maria retorna ao seu lar feliz, porque você vai ver todo o seu povo, mas não Selva Maria não sabem que Fernando Altamira não é seu verdadeiro pai e é um homem mau que fará tudo em seu poder de modo que nenhum homem se aproxima dela.

No entanto, Selva Maria encontra Rodrigo, um jornalista e bonito que se apaixonam, apesar da oposição de Fernando. Embora a relação dos dois é também oposta Carla, que se torna cúmplice e mão direita de Fernando.

Selva María e Rodrigo terá que lutar duro para seu amor para estar juntos e ser feliz

Elenco
 Mariela Alcalá .... Selva María Altamirano
 Franklin Vírgüez .... Rodrigo Reyes-Navas / Cheo Reyna
 Tomás Henríquez .... Cuaima
 Hilda Abrahamz .... Karla Altamirano
 América Barrios .... Mirita
 Dalila Colombo .... Evelyn
 Guillermo Ferrán .... Fernando Altamirano
 Roberto Moll .... Dr. Andrés Ávila
 Ignacio Navarro .... Klauss
 Carlos Villamizar .... Joaquín Mijares
 Dilia Waikarán .... Gioconda
 Arístides Aguiar .... Ing. Germán Figueroa
 Jaime Araque
 Gisvel Ascanio
 Gledys Ibarra .... Lirio
 Abby Raymond .... Magui Altamirano
 Nancy Soto
 Evelyn Berroterán
 Pedro Durán
 Antonio Machuca .... Bienmesabe
 Pablo Gil
 Johan Andrade
 Crisol Carabal
 Carlos Flores
 Ricardo Gruber
 Rómulo Herrada
 José Rafael Giménez
 Trino Jiménez
 Julio Mujica .... Sargento
 Ana Berta López... "Loly"
 Oswaldo Paiva
 Blanca Pereira
 María Alexandra Salamánquez
 Helianta Cruz .... Adelaida Altamirano
 Karl Hoffman

Versões
Mariana de la noche (1976) - telenovela venezuelana produzida pela Venevisión em 1976 e protagonizada por Lupita Ferrer e José Bardina.

Mariana de la noche - telenovela mexicana feita pela Televisa em 2003, produzida por Salvador Mejía e protagonizada por Alejandra Barros e Jorge Salinas.

Ligações externas

Telenovelas da Venezuela
Telenovelas da RCTV
Programas de televisão da Venezuela que estrearam em 1987
Programas de televisão da Venezuela encerrados em 1987
Telenovelas da década de 1980
Telenovelas em espanhol

Selva María


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Baeacris descampsi. Una ning gihulagway ni Frédéric Carbonell ug Ronderos ni adtong 1973. Ang Baeacris descampsi sakop sa kahenera nga Baeacris, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Colombia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Baeacris
Insekto sa Kolombiya

Baeacris descampsi


I Kathimerini (, ; significando "o diário") é um jornal matinal publicado em Atenas, Grécia, desde sua primeira edição em 15 de setembro de 1919. É publicado primariamente em língua grega, mas também há uma versão resumida em inglês, vendida separadamente nos Estados Unidos e como um suplemento local do The New York Times (antes do International Herald Tribune na Grécia e no Chipre. A partir de 2008, circula também uma versão cipriota do periódico aos fins de semana.

O Kathimerini foi fundado por Geórgios Vláchou em 1919, sendo posteriormente herdado por sua filha Eléni Vláchou, que o administrou com seu marido, Konstandínos Loúndras. Considerado uma publicação de alta qualidade, o Kathimerini é tradicionalmente percebido como uma das vozes mais conservadoras da mídia grega. O jornal foi extremamente crítico do primeiro-ministro liberal Elefthérios Venizélos, assim como da família Papandreou nos anos pós-guerra. Vláchos vendeu a companhia pouco antes de sua morte em outubro 1995, para Aristídis Arafoúzos.

Jornais da Grécia
Jornais em língua grega
Publicações fundadas em 1919

Kathimerini


Caponia chelifera là một loài nhện trong họ Caponiidae.

Loài này thuộc chi Caponia. Caponia chelifera được Lessert miêu tả năm 1936.

Chú thích

Tham khảo

Caponia

Caponia chelifera


O modo à prova de falhas, também conhecido como modo seguro (ainda que este nome seria incorreto, pois não assegura ao 100% o correcto funcionamento do SO), é um modo de acesso usado por certos sistemas operativos como Microsoft Windows, Mac VOS X, Linux (se costuma chamar failsafe, p.e. no gestor de arranque Lilo), e outros dispositivos electrónicos. Enquanto o PC está em modo seguro, tem uma funcionalidade reduzida, mas permitirá isolar problemas ocasionados por componentes que não fazem parte da base do sistema operativo.

O modo de segurança, também chamado de Inicialização Segura no Mac ou Modo de Recuperação no Linux, é uma maneira segura de se iniciar o sistema operacional com um mínimo de drivers e serviços ativos. O modo seguro, é um estado do computador onde o sistema operativo em questão inicia somente seus componentes de base, desabilitando temporariamente algumas das unidades internas ou externas segundo sua importância, para assim de algum modo poder iniciar o computador em caso que algum software ou código maligno e em alguns casos, controladores que causem algum conflito que faça que a equipa tenha um mau funcionamento ao início e se reiniciasse, não interfira em que o PC inicie correctamente, podendo assim o administrador ficar visível para corrigir o problema ou o mesmo utente, tendo as permissões deste, solucionar o problema ou modificar arquivos que em modo normal não se pudessem aceder ou eliminar.

Funcionamento
Ainda que a definição pode variar de um sistema a outro, normalmente neste modo se carregam os programas mínimos  necessários, e geralmente se desabilitam muitos dispositivos não essenciais, com a excepção dos periféricos primeiramente e saída básicos. Por exemplo, no sistema operativo Windows, um utente pode escolher arrancar desde consola de comandos ou arrancar escolhendo entre as variedades disponíveis de "Modo seguro", sem rede ou aceleração de vídeo.

O Modo seguro também pode apresentar na forma de um sistema operativo paralelo que não compartilha sua configuração com o sistema operativo normal. Consola de comandos é um sistema limitado que trabalha em modo de texto preparado para consertar o sistema principal, que está separado do mesmo e também é acessível se se arranca desde o CD de instalação.

Usos
Unicamente arranca-se neste modo especial quando há um problema grave que impeça o arranque normal, como poderia ser uma instalação mal configurada, um problema no registo, um controlador de dispositivo (também conhecido como driver) danificado, vírus informático ou um programa que impeça continuar na sequência normal de arranque.

O modo seguro permite o acesso a programas e utilidades de diagnóstico, que permitem que um utente possa arranjar o problema.

Acesso ao modo seguro em vários sistemas operativos

Windows
Em Windows deve-se pulsar a tecla F8 repetidas vezes durante as fases temporãs do processo de arranque. O menu que aparecerá em ecrã permitirá o acesso ao modo seguro, entre outras opções. Veja-se a referência posta aqui para mais informação.

Computadores Windows
O modo de segurança inicia o Windows num estado básico, utilizando um conjunto limitado de ficheiros e controladores. Pode ajudá-lo a resolver problemas no PC. Por exemplo, se o problema não acontecer no modo de segurança, ficará a saber que as predefinições e os controladores de dispositivo básicos não estão na sua origem.

Nos computadores com o sistema operacional Windows o modo de segurança está subdivido em alguns tipos:
 Modo de segurança: é o mais comum, e além de desativar a maioria dos programas, drivers e serviços do Windows, desativa a rede e drivers de internet.
 Modo de segurança com rede: Inicia o Windows no modo de segurança e inclui os drivers e serviços de rede necessários para acessar a Internet ou outros computadores na rede.
 Modo de Segurança com Prompt de Comando: Inicia o Windows no modo de segurança com uma janela do prompt de comando, em vez da interface normal do Windows. Essa opção destina-se a profissionais de TI e administradores.

Smartphones Android
Em dispositivos Android, o modo de segurança desativa todos os aplicativos, confiáveis ou não, que não são de fábrica. Assim, é possível detectar se algum problema, lentidão ou travamento é originária de um aplicativo instalado após a compra ou por alguma falha do próprio aparelho.

Computadores Mac
No Mac, utiliza-se o modo de segurança para ajudar a resolver problemas que podem impedir a inicialização completa do computador  ou para isolar problemas relacionados ao disco de inicialização. É uma forma de inicializar o Mac para que ele execute determinadas verificações e impeça alguns softwares de carregar ou abrir automaticamente. Iniciar o Mac no modo de segurança faz o seguinte:
 Verifica o disco de inicialização e tenta reparar problemas de diretório, se necessário

 Carrega somente as extensões de kernel necessárias
 Evita a abertura automática de itens de inicialização e itens de início de sessão
 Desativa as fontes instaladas pelo usuário
 Apaga os caches de fontes e de kernel e outros arquivos de cache do sistema

Aparelhos iOS
Em dispositivos com o iOS, como iPhones e iPads, o modo de segurança é automaticamente iniciado quando o aparelho detecta uma falha, seja de segurança ou em algum aplicativo, ou quando uma extensão de jailbreak resulta em falha de operação do sistema iOS.

Linux
O Recovery Mode, ou Modo de recuperação do Linux seria o mais próxima a um "Modo de Segurança" do Windows, onde se pode executar pequenas tarefas que podem corrigir um sistema que esteja quebrado.

Android
Em Android pode-se aceder ao modo seguro se acede-se ao menu de desligar (manter pulsado o botão de bloqueio) e mantém-se pulsada a opção "Apagar". Um diálogo aparecerá em ecrã, e só há que pulsar Aceitar para ir ao modo seguro.

Ver também
 BOOT.INI
 MSConfig

Ligações externas

Sistemas operativos
Segurança da informação
Inicialização de computadores

Modo à prova de falhas


An-Nûr (Arabies: النور, "Die Lig") is die 24ste soera, of hoofstuk, van die Koran. Dit bevat 64 ajat, of verse, en is vermoedelik in Medina aan Mohammed geopenbaar.

Opsomming
Die meeste geleerdes stem saam dat dié soera geopenbaar is kort voor of ná die Slag by die Grag in 5 A.H. Dit begin met verskeie verduidelikings en opdragte met betrekking tot korrupte seksdade, gesinsreg en besonderhede oor die lewering van getuienis. Die belangrikste hiervan is God se straf vir owerspel. Dié deel eindig met die uitspraak dat goeie vroue en goeie mans vir mekaar is, nes onreine vroue en onreine mans vir mekaar is.

Die bespreking verander in oordenkings oor privaatheid en kuisheid. Daar is verskeie regulasies oor kuisheid, wat dikwels gebruik word om die dra van die hidjab te regverdig. Nadat die regulasies vir vroue neergelê is, kom mans aan die beurt. Hulle word gevra om nie slawevroue te dwing tot prostitusie nie, asook om met vroue te trou wat 'n man nodig het, ondanks hulle armoede.

Verwysings

Skakels

Hoofstukke van die Koran

An-Nur


An Leptobarbus hosii in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Regan hadton 1906. An Leptobarbus hosii in nahilalakip ha genus nga Leptobarbus, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo kulang hin datos. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Leptobarbus

Leptobarbus hosii


Kaliwatan sa uk-ok ang Rothisilpha touho. Una ning gihulagway ni Philippe Grandcolas ug Legendre ni adtong 2014. Ang Rothisilpha touho sakop sa kahenera nga Rothisilpha, ug kabanay nga Tryonicidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Nova Kaledoniya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Uk-ok sa Nova Kaledoniya
Rothisilpha (Tryonicidae)

Rothisilpha touho


Bình Ngọc là một phường thuộc thành phố Móng Cái, tỉnh Quảng Ninh, Việt Nam.

Phường Bình Ngọc có diện tích 11,09 km², dân số năm 2010 là 3.206 người, mật độ dân số đạt 289 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Bình Ngọc (phường)


The 2017 Liga 2 Final decided the winner of the 2017 Liga 2, the second-tier competition in Indonesia. It was played on 28 November 2017 at the Gelora Bandung Lautan Api Stadium in Bandung between PSMS Medan and Persebaya Surabaya.

Persebaya won the match 3–2 on extra time after a 2–2 draw at regular time, winning their 4th title overall.

Road to the final

Match

References

2017 in Indonesian football
2017

2017 Liga 2 (Indonesia) Final


Henrique Antônio Kipper (Rio Grande do Sul, 3 de julho de 1970) é um quadrinista e ilustrador brasileiro.

Biografia
Começou sua carreira em 1988, na Gazeta do Sul, tendo publicado seus trabalhos em jornais do Brasil e de Portugal, como Folha de S.Paulo, Jornal Público, e Diário Catarinense, entre outros. Foi um dos roteirista do retorno do Amigo da Onça em tiras de jornal sob comando de Jal. Em 1998, criou o website sobre quadrinhos Front, que em 2001 se tornou uma revista impressa. Kipper ganhou o Troféu HQ Mix em 1992 na categoria "desenhista revelação" e em 1997 na categoria "ilustrador". Também ganhou o Prêmio Wladimir Herzog em 1991 e 1992, respectivamente nas categorias "HQ" e "Ilustração".

Em 2015, publicou A Salamanca do Jarau, baseada na lenda gaúcha de mesmo nome, o álbum foi publicado através de financiamento do Programa de Ação Cultural do Estado de São Paulo.

Um portfólio atual pode ser acessado aqui:

http://kipper-ilustra.daportfolio.com/

Autores de banda desenhada do Brasil
Ilustradores de banda desenhada

Kipper


Seonica je naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.

Geografija
Naselje Seonica smješteno je na sjevernoj strani Jablaničkog jezera, u kanjonu rječice Seončice. Od Konjica udaljeno je 30 km prema jugozapadu, a od Ostrošca 12 km prema sjeveru. Sastoji se od mahala: Donje, Gornje i Poretka.

Historija
Naselje Seonica je u XV vijeku bilo rezidencija bogumilskih gostova. Ovdje je 1422. godine živio gost izvjesni Radin Butković, koji je na osnovu testamenta sačuvanog u istorijskom arhivu u Dubrovniku svojim nasljednicima ostavio veliki pokretni imetak u Seonici i okolini. Među nasljednicima se naročito ističe gost Radin Seničanin, koji je doživio gubljenje bosanske samostalnosti i dolazak Turske.

U Seonici se nalaze dvije džamije, od toga je jedna u Donjoj, a druga u Gornjoj mahali. Pri vrhu Donje mahale postojao je mekteb i ne zna se tačno kada je izgrađen, niti kada je napušten. Ovdje izgrađena je oko 1833. godine i tekija nakšibendijskog reda i koristila se sve do 1912. godine. To je zadužbina šejha Osman Nuri Begete. Tekija sastojala se od dvije prostorije od kojih je veća imala mihrab.

U ljeto 1936. godine srušena je stara džamija u Donjoj  mahali u čijem zidu iznad vrata nađena je ploča sa natpisom: Ja fettah sene 1073', što znači, O veliki osvajaču 1073 H (1662/63) godine. Na njenim temeljima 1936 godine sagrađena je  nova, džamija sa 15 metara visokom drvenom munarom. Godine 1961, porušena je i ta munaru i podignuta nova od kamena.
Za razliku od Donjomahalske, pisanih podataka o vremenu gradnje Stare džamije u Seonici nema. Prema mišljenju Hivzije Hasandedića, džamija je podignuta oko 1880. godine i zadužbina izvjesne Bege (Begajete) Begeta. Džamija zatvorena je 1920. godine i danas je u ruševnom stanju. Istorijska građevina – Stara džamija u Gornjoj mahali, Seonica, proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine

Stanovništvo

Reference

Vanjski linkovi

 Zvanični sajt općine Konjic

Seonica (Konjic)


Et hjørne af smørhullet - sol over Schweiz er en dansk turistfilm fra 1988, der er instrueret af Aksel Hald-Christensen.

Handling
Rejsefilmfotografen Aksel Hald-Christensen fortæller om ferielandet Schweiz, der især er kendt for sin chokolade, sine banker og sin neutralitet, men som også byder på en smuk og storslået natur.

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Turistfilm fra Danmark
Danske film fra 1988


La Basilica di San Domenico si trova nella piazza omonima, ad Arezzo. È stata dichiarata basilica minore nell'aprile del 1960 da papa Giovanni XXIII.

Storia e descrizione

La chiesa, uno dei più importanti edifici sacri di Arezzo, fu iniziata nel 1275 e finita nel XIV secolo. Alla sua costruzione concorsero i contributi finanziari delle famiglie Ubertini e Tarlati. Nel gennaio 1276 la chiesa, solo parzialmente completata, ospitò quello che per la Chiesa di Roma fu il primo conclave della storia.

Importanti modifiche all'interno dell'edificio furono apportate nella seconda parte del XVI secolo, in particolare, vennero aggiunti nuovi altari e furono imbiancate le pareti affrescate.

A seguito del tentativo di riforma degli ordini religiosi posto in essere nel Granducato di Toscana nel 1782, la chiesa fu abbandonata fino all'inizio del XX secolo.

In quel periodo cominciarono i lavori di restauro sull'edificio, che comportarono anche la rimozione degli altari aggiunti nel Cinquecento e Seicento e il recupero degli affreschi del Duecento e Trecento, interventi che si conclusero nel 1924. La costruzione del protiro all'ingresso fu realizzata nel 1936 su progetto di Giuseppe Castellucci, allo scopo di proteggere gli affreschi della lunetta posta sopra il portone.

La facciata gotica in pietra forte, asimmetrica, comprende anche il campanile a vela dotato di due campane impostato sulla parte destra di essa. Il protiro moderno protegge la lunetta posta sopra il portone di ingresso nella quale si trova un affresco del 1480 circa di Angelo di Lorentino rappresentante la Madonna col bambino tra San Domenico e San Donato.

L'interno con tetto a capriate ha una sola navata, che prende luce da 6 finestre monofore per lato, la cui distanza reciproca diminuisce via via che ci si avvicina all'abside, conferendo così un maggior senso di profondità all'aula. Sulle pareti della navata la decorazione pittorica interna, prevalentemente trecentesca, è a tutt'oggi bene documentata.

In controfacciata sono affreschi di Spinello Aretino e del figlio Parri di Spinello. Del padre, nella parete sinistra, è l'affresco con i Santi Filippo e Giacomo Minore e storie della loro vita e di Santa Caterina, opera della sua maturità, da collocarsi tra 1395 e 1400 circa. Alla parete destra è l'opera del figlio, la Crocifissione tra la Vergine, San Nicola, San Giovanni e San Domenico, databile a non molti anni dopo (1400-1405 circa).

Sulla parete destra della navata si susseguono diversi affreschi, il primo dei quali è un'altra opera di Parri raffigurante una Santa Caterina d'Alessandria, alla quale ne seguono altri in cattive condizioni: unAdorazione dei Magi trecentesca e un San Francesco e Sant'Antonio quattrocentesco.

La cappella Dragondelli, composta da un'edicola gotica con doppio arco acuto, e da un altare in pietra nera scolpito da Giovanni di Francesco da Firenze, del 1368, è l'unica rimasta in chiesa di questo tipo di cappella-altare tipicamente aretina. All'interno, sulla parete, è ornata da un affresco rappresentante Gesù adolescente che dialoga con i dottori del Tempio, del senese Luca di Tommè.

Sulla stessa parete, in una nicchia, è una terracotta invetriata di Giovanni e Girolamo della Robbia, realizzata fra il 1515 e il 1520 e rappresentante San Pietro da Verona. Segue ad esso un altro affresco di Spinello Aretino, un finto trittico del 1409 con Santa Caterina affiancata da San Lorenzo e da un altro santo scomparso. Al di sopra, in tre tondi, il Redentore al centro, San Domenico a sinistra e San Domenico a destra. Nella finta predella sono i martiri dei santi presenti negli scomparti centrali.

Il fondo della chiesa si articola in tre cappelle: in quella di destra si può ammirare l'''Annunciazione ad affresco ancora di Spinello Aretino, del 1386 circa, e una Madonna col Bambino in pietra, opera anonima di ambito aretino, facente parte in passato della serie di sculture che dal 1339 decoravano le dieci porte delle mura della città, qui ricoverata per sottrarla al degrado provocato dall'esposizione alle intemperie.

Davanti alla cappella maggiore  è appeso il Crocifisso dipinto da Cimabue in una fase giovanile del suo percorso artistico, considerato uno dei capolavori della pittura del Duecento, databile alla fine degli anni sessanta.

Sotto il Crocifisso è l'altare maggiore gotico costituito da una mensa sorretta da colonnine di marmo.Alla parete sinistra del presbiterio è stato ricollocato nella sua posizione originaria, a seguito dei restauri realizzati dalla Soprintendenza di Arezzo, il Monumento funebre di Ranieri degli Ubertini, vescovo di Volterra dal 1273, attribuibile a Gano di Fazio. Il sepolcro, che ha subìto nel corso dei secoli la perdita dei gattoni rampanti del fastigio e delle statue che verosimilmente coronavano i piedritti dell'arcata, è oggi composto dal baldacchino, consistente in un arco ogivale trilobato con lo stemma della famiglia del vescovo sorretto da due colonnine, e dalla cassa. All'interno del baldacchino è un affresco con la Vergine col Bambino in trono tra angeli, nella porzione inferiore completamente perduta. Il gisant non è posto sulla cassa come in molti altri casi, bensì scolpito nella parte frontale, tra due figure di domenicani dalle masse nitide e compatte che compiangono il defunto. Rispetto ai frati, la figura del giacente presenta semplificazioni formali che anche in seguito caratterizzeranno la maniera di Gano. L'esecuzione del monumento è cronologicamente incerta; il decesso del vescovo è da situare attorno al 1300-1310. Il monumento costituisce la sua prima opera conosciuta e il più antico esempio conservato di tomba pensile ad Arezzo.

Nella cappella absidale sinistra, all'altare, è il trittico di Giovanni d'Agnolo che rappresenta lArcangelo Michele tra San Domenico e San Paolo.

Sulla parete sinistra sono altri affreschi frammentari anch'essi prevalentemente tre-quattrocenteschi. Un'eccezione è il secentesco fregio con angioletti, opera secentesca di un pittore di cultura cortonesca, forse l'aretino Salvi Castellucci. Accanto, altri affreschi danneggiati con la Crocifissione, lAnnunciazione e la Madonna col Bambino, attribuiti a Giovanni d'Agnolo Balduccio. Segue uno Sposalizio mistico di Santa Caterina, affresco trecentesco di autore ignoto e poi il Monumento funebre di Anton Filippo de' Giudici, del secolo XVIII, opera di uno scultore non identificato.

Nella chiesa fu sepolto il pittore rinascimentale Niccolò Soggi, citato dal Vasari ne Le vite de' più eccellenti pittori, scultori e architettori.

 Altre immagini

 Note

 Bibliografia

 Mario Salmi, La chiesa di San Domenico d'Arezzo, Firenze 1914.
 Arezzo e la Valtiberina. La storia, l'architettura, l'arte delle città e del territorio. Itinerari nel patrimonio storico-religioso, a cura di Anna Maria Maetzke e Stefano Casciu, Firenze, 2000.
 Roberto Bartalini, Scultura gotica in Toscana. Maestri, monumenti, cantieri del Due e Trecento, Milano 2005.
 Giorgio Feri, Guida di Arezzo, Città di Castello, 2008.
 A.A. V.V., Arezzo'', Città di Castello, 2019.

Voci correlate
 Crocifisso di San Domenico ad Arezzo

Altri progetti

Collegamenti esterni

Domenico
Domenico
Arezzo
Arezzo

Chiesa di San Domenico (Arezzo)


Saitama er ein býur í Japan. Býurin hevur 1 235 428 íbúgvar (2012).

Býir í Japan

Saitama


The Mountain Temple inscription was found near Mathura, India. It is on a broken slab, and now housed at the Indian Museum, Kolkata.

The Mountain Temple inscription makes an early mention of Hindu and Jain temple architecture, where its shape is described to be like a mountain and accompanied with an assembly hall (sabha). The inscription's wording and arrangement, state Luders and Janert, closely resembles the Mora Well inscription, now in Mathura museum. Both describe a donation of a stone temple, halls and slabs; however, the Mora Well inscription is more detailed and mentions pratima. The Rajula in line 3 of the Mountain Temple inscription is likely the Northern Satraps Great Satrap Rajuvula, found in Mathura lion capital.

The Mountain Temple inscription lacks a date. The similar Mora Well Inscription is dated to the early decades of the 1st-century CE and is related to early Vaishnavism: the Mora Well inscription mentions stone shrines dedicated to five Vrishni heroes.

Inscription
The discovered inscription is incomplete, in not quite correct Sanskrit. It reads:

1. . . . uvulasya putrasya mahaksatrapasya so ...
2. . . . ti parvato prasade(or do) sabha silapata ...
3. . . . taviryo rane rajulas ca pi[ta] ...
4. . . . sasyedam arca ...

Translation

Sonya Quintanilla translates it as,

References

Indian inscriptions
1st-century inscriptions
Mathura

Mountain Temple inscription


La badia di Sant'Andrea è un edificio religioso che si trova poco fuori dal centro, lungo la via che conduce a San Clemente, nel comune di Loro Ciuffenna, in provincia di Arezzo.

Già esistente nell'XI secolo, nel 1425 venne incorporata all'abbazia di Vallombrosa, quindi nel XVI secolo divenne suffraganea di Gropina. L'edificio, esempio di romanico particolarmente austero, presenta una facciata a grandi conci di arenaria con semplice portale architravato e bifora con capitello a stampella. Sulla parte terminale è il piccolo campanile a vela.

L'interno, a navata unica con copertura lignea concluso da un'abside quadrangolare voltata a crociera, conserva un affresco raffigurante l'Annunciazione, opera di Francesco d'Antonio intorno al 1420-1425 circa. La parte absidale della chiesa, adibita ad annesso agricolo, è separata da una parete su cui è inserito un dipinto settecentesco con la Madonna col Bambino tra i santi Andrea e Giovanni Gualberto. In prossimità del presbiterio si apre una celletta che conserva le reliquie dell'eremita Frate Forte.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Andrea (Loro Ciuffenna)
Loro
Andrea

Badia di Sant'Andrea (Loro Ciuffenna)


Sóc chuột châu Á là một chi (Tamiops) sóc (Sciuridae) trong phân họ Callosciurinae. Các loài trong chi này chỉ sinh sống tại châu Á.

Các loài
Cho tới nay người ta công nhận 4 loài trong chi này:
 Sóc chuột Himalaya (Tamiops mcclellandii (Horsfield, 1840)): Bhutan; Campuchia; miền nam Trung Quốc; đông bắc Ấn Độ; Lào; Malaysia; Myanma; Nepal; Thái Lan; Việt Nam.
 Sóc chuột Hải Nam (Tamiops maritimus (Bonhote, 1900)): Trong nhiều phân loại thì loài này được gộp chung vào T. swinhoei. Phạm vi sinh sống: Các khu vực miền núi tại Lào và Việt Nam ở phía đông sông Mê Kông. Nó cũng có mặt ở miền nam và miền đông Trung Quốc, đảo Hải Nam và Đài Loan (Smith et al. 2008). Có 4 phân loài tại Trung Quốc là T. m. bopinglingensis Hong & Wang, 1984 có ở Phúc Kiến; T. m. formosanus (Bonhote, 1900) tại Đài Loan; T. m. hainanus Allen, 1906 tại đảo Hải Nam, Quảng Tây và miền nam Vân Nam; T. m. maritimus (Bonhote, 1900) tại Phúc Kiến.
 Sóc chuột lửa hay sóc chuột Campuchia (Tamiops rodolphii): Campuchia, miền đông Thái Lan, miền nam Lào và miền nam Việt Nam. Phạm vi sinh sống không vượt quá vĩ độ 18,5 bắc.
 Sóc chuột Swinhoe (Tamiops swinhoei): Loài này có phân bố rộng, trải dài từ miền trung Trung Quốc về phía nam tới miền bắc Myanma và miền bắc Việt Nam (Smith & Xie 2008). Nó cũng có thể có ở Lào, nhưng vẫn chưa có ghi chép nào được xác nhận (Duckworth & Lunde 2004). Phạm vi phân bố của nó không chồng lấn đáng kể với phạm vi phân bố của T. mcclellandi, nhưng ở những nơi nào có chồng lấn thì ở đó có phân biệt theo cao độ (T. swinhoei: 2.500-3.000 m trên mực nước biển còn T. mcclellandi: 300–600 m trên mực nước biển) (Smith & Xie 2008). Loài này sinh sống ở cao độ trong khoảng từ 1.000 m (Duckworth & Lunde 2004) tới 3.900 m trên mực nước biển (Li et al. 2006).

Hình ảnh

Chú thích

Tham khảo

Thorington R. W. Jr. và R. S. Hoffman. 2005. Family Sciuridae. tr. 754–818 trong Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson và D. M. Reeder (chủ biên). Nhà in Đại học Johns Hopkins, Baltimore, Hoa Kỳ.

Sóc chuột châu Á


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Valanga gilbertensis. Una ning gihulagway ni Willemse, F.M.H. ni adtong 1970. Ang Valanga gilbertensis sakop sa kahenera nga Valanga, ug kabanay nga Acrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Valanga

Valanga gilbertensis


An Odontocera barnouini in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Peñaherrera ngan Tavakilian hadton 2003. An Odontocera barnouini in nahilalakip ha genus nga Odontocera, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Odontocera

Odontocera barnouini


An Gambusia punctata in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Felipe Poey hadton 1854. An Gambusia punctata in nahilalakip ha genus nga Gambusia, ngan familia nga Poeciliidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Gambusia

Gambusia punctata


Kaliwatan sa alibangbang ang Parasa bimaculata. Una ning gihulagway ni Pieter Cornelius Tobias Snellen ni adtong 1897. Ang Parasa bimaculata sakop sa kahenera nga Parasa, ug kabanay nga Limacodidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Parasa

Parasa bimaculata


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Corycoides abruptus. Una ning gihulagway ni Krauss ni adtong 1890. Ang Corycoides abruptus sakop sa kahenera nga Corycoides, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Gabon
 Ghana

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Gabon
Insekto sa Ghana
Corycoides

Corycoides abruptus


Droga prowincjonalna N280 (nid. Provinciale weg 280) – holenderska droga prowincjonalna wschód-zachód. Łączy Weert z granicą holendersko-niemiecką, skąd jako autostrada federalna A52 biegnie dalej, w kierunku Mönchengladbach i Zagłębia Ruhry.

W całości znajduje się na obszarze Limburgii, a długość trasy wynosi niecałe 27 km.

Natężenie ruchu
Podane niżej dane pochodzą z pomiarów przeprowadzanych w 2008 roku:

Przypisy

280

Droga N280 (Holandia)


Øldir: 4. øld f.Kr. - 3. øld f.Kr. - 2. øld

Áratíggju: 290-árini f.Kr. 280-árini f.Kr. 270-árini f.Kr. 260-árini f.Kr. 250-árini f.Kr. - 240-árini f.Kr. - 230-árini f.Kr. 220-árini f.Kr. 210-árini f.Kr. 200-árini f.Kr. 190-árini f.Kr.

Ár: 249 f.Kr. 248 f.Kr. 247 f.Kr. 246 f.Kr. 245 f.Kr. 244 f.Kr. 243 f.Kr. 242 f.Kr. 241 f.Kr. 240 f.Kr.

Hendingar

Fødd

Deyð

Slóðir úteftir

3. øld f.Kr.
Áratíggju

240-árini f.Kr.


Sibut, anteriormente Fort Sibut (frânces: Fort-Sibut), é a capital de Kémo, uma das 14 prefeituras da República Centro-Africana. Sua população em 2012 era de 24.527 habitantes, estando a uma altitude média de 400 metros. Sibut se encontra a 188 km ao norte da capital, Bangui, no fim da rodovia pavimentada que sai da mesma.

A cidade de Sibut fica às margens do Kémo, um pequeno afluente do rio Ubangi, com cerca de 150 km de comprimento. Antigamente, era uma importante rota de suprimentos e comunicação entre Possel, no Ubangi, e os assentamentos franceses ao redor do Lago Chade. O rio agora não é navegável, mesmo com pequenas embarcações.

Ver também

 Prefeituras da República Centro-Africana

!Esboços sobre geografia da República Centro-Africana
Subprefeituras da República Centro-Africana

Sibut


La Division 1 1951-1952 è stata la 14ª edizione della massima serie del campionato francese di calcio, disputata tra il 26 agosto 1951 e il 25 maggio 1952 e concluso con la vittoria del , al suo secondo titolo.

Capocannoniere del torneo è stato Gunnar Andersson () con 28 reti.

Stagione

Novità

Venne modificato il formato dei play-out, con la terzultima classificata che avrebbe incontrato la terza di seconda divisione, in due incontri andata e ritorno in campo neutro.

Avvenimenti
In apertura del campionato si assistette a una lotta al vertice fra  e  con questi ultimi che, dalla quinta giornata, tentarono una fuga ostacolata dai loreni e dal . A partire dalla tredicesima giornata si alternarono in classifica diversi gruppi di squadre fra cui Nizza,  e  che conclusero il girone di andata in testa.

La bagarre al vertice sembrò giungere a una svolta alla ventesima giornata con il  e il Bordeaux che si staccarono dal gruppo: inizialmente ebbero la meglio i primi, primi per quattro giornate, poi subentrarono i girondini che tuttavia vennero raggiunti dalle altre avversarie. Alla ventottesima giornata emerse definitivamente il , che riuscì a mantenere a distanza le concorrenti, confermando il proprio titolo di campione di Francia all'ultima giornata.

Sempre all'ultimo turno vennero definiti i verdetti in chiave salvezza, con l' che si vide costretto a giocare lo spareggio contro il  terzo in seconda divisione; ribaltando il 3-1 subìto all'andata, i marsigliesi si misero in salvo dalla prima retrocessione della loro storia, che sul campo era capitata con due giornate d'anticipo all' e allo .

Alla fine della stagione il Nizza, squadra campione, partecipa alla quarta edizione della Coppa Latina, torneo che mette in competizione le squadre campioni di Francia, Italia, Portogallo e Spagna; il torneo viene disputato tra il 25 e il 29 giugno 1952.

Classifica finale

Legenda:
      Campione di Francia.
  Partecipa ai play-out.
      Retrocesse in Division 2 1952-1953.

Note:
Due punti a vittoria, uno a pareggio, zero a sconfitta.

In caso di arrivo di due o più squadre a pari punti, la graduatoria verrà stilata secondo la classifica avulsa tra le squadre interessate che prevede, in ordine, i seguenti criteri:

Media reti.

Squadra campione

Spareggi

Play-out
La squadra classificatasi al 17º posto incontra la 3ª classificata di Division 2.

Statistiche

Squadre

Capoliste solitarie

Primati stagionali
Squadre
 Maggior numero di vittorie: Nizza (21)
 Minor numero di sconfitte: Nizza, Bordeaux, Lilla (9)
 Migliore attacco: Bordeaux (88)
 Miglior difesa: Nizza (42)
 Miglior differenza reti: Bordeaux (+39)
 Maggior numero di pareggi: FC Nancy (11)
 Minor numero di pareggi: Nizza (4)
 Maggior numero di sconfitte: Strasburgo (22)
 Minor numero di vittorie: Strasburgo (4)
 Peggior attacco: Olympique Lione, Strasburgo (30)
 Peggior difesa: Strasburgo (80)
 Peggior differenza reti: Strasburgo (-42)

Individuali

Classifica marcatori

Percorso dei club nelle coppe europee

Note

Voci correlate
 Division 2 1951-1952
 Coppa di Francia 1951-1952

Collegamenti esterni

Calcio nel 1951
Calcio nel 1952
Ligue 1

Division 1 1951-1952


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Thoradonta butlini. Una ning gihulagway ni Blackith, R.E. ug R.M. Blackith ni adtong 1987. Ang Thoradonta butlini sakop sa kahenera nga Thoradonta, ug kabanay nga Tetrigidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sulawesi

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sulawesi
Thoradonta

Thoradonta butlini


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Barbitistes ocskayi. Una ning gihulagway ni Toussaint de Charpentier ni adtong 1850. Ang Barbitistes ocskayi sakop sa kahenera nga Barbitistes, ug kabanay nga Tettigoniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Insekto sa Albanya
Insekto sa Gresya
Insekto sa Bosniya ug Ersogobina
Barbitistes
Insekto sa Bulgariya
Insekto sa Romaniya

Barbitistes ocskayi


U3 mali jedarčani ribonukleoproteinski protein MPP10 jest protein koji je kod ljudi   kodiran genom MPHOSPH10  sa  hromosoma 2.

Amiokiselininska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 681 aminokiselina, a molkekulska iežina  78.864  Da.

Funkcija
Ovaj gen kodira protein koji se fosforilira tokom mitoze. Protein se nalazi na nukleolusu tokom interfaze i na hromosomima tokom M-faze. Smatra se da je protein dio U3 malog jedarcetovog proteinskog kompleksa, koji je uključen u preradu rRNK.

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 2
Ljudski proteini
Proteomika

MPHOSPH10


Magra là một đô thị thuộc tỉnh Msila, Algérie. Dân số thời điểm năm 2002 là 31.749 người.

Tham khảo

Xem thêm

Khu dân cư ở tỉnh M'Sila
Đô thị của Algérie

Magra, Algérie


An Clepsigenes dissota in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Edward Meyrick hadton 1930. An Clepsigenes dissota in nahilalakip ha genus nga Clepsigenes, ngan familia nga Oecophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Clepsigenes

Clepsigenes dissota


An Synallaxis propinqua in uska species han Aves nga ginhulagway ni August von Pelzeln hadton 1859. An Synallaxis propinqua in nahilalakip ha genus nga Synallaxis, ngan familia nga Furnariidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Synallaxis

Synallaxis propinqua


Edinburgh ella Edinborg (enskt: City of Edinburgh, skotskt gæliskt: Dùn Èideann) er høvuðsstaður og næststørsti býur Skotlands. Edinborg hevur verið Skotlands høvuðsstaður síðan 14. øld. Av nógv hægstu nevndum og stjórnum í Skotlandi hava høvuðssæti í Edinborg til dømis skotska tingið, kirkjunevndin og kongshúsið. Edinborg liggur á syðra armi í Forthfirði í Skotlandi.

Edinborg er serliga kend fyri at vera ein útbúgvingarstaður og Edinborgar universitet er í dag nr. 17 í heiminum við serkunnleika og frálæru í læknafrøði og verkfrøði.

Umleið 1. mió. ferðafólk vitja árliga Edinborg og dregur so statt næstflest ferðafólk til sín í øllum Stóra Bretlandi aftaná London.

Av heygnum, har Edinburgh Castle stendur, er frálíkt útsýni oman yvir stórbýin við krókutum miðaldargøtum og føgrum georgianskum húsum.

Hvørt summar er stór altjóða mentanarstevna í býnum.

Myndir

Slóðir úteftir
Heimasíða: Edinburgh.gov.uk
Edinburgh), wikivoyage.org (enskt)

Keldur

Býir í Skotlandi
Bretland
Høvuðsstaðir í Evropa

Edinburgh


Fibra sensorial tipo II  (grupo Aß) é um tipo de fibra sensorial muscular, o segundo dos dois principais grupos de receptores de estiramento. Esses sensores são do tipo não adaptável, ou seja, mesmo quando não há alteração no comprimento muscular, eles mantêm a resposta aos estímulos. No corpo, as fibras tipo II são as segundas fibras mais altamente mielinizadas.

O comprimento instantâneo do músculo, ou sua posição, é diretamente proporcional à taxa de disparo das fibras do tipo II. Esta informação pode indicar a posição da perna, por exemplo, quando ela para de se mover. As fibras do tipo II não respondem à taxa de alterações de comprimento, como fazem as fibras sensoriais do tipo Ia.

Fibras do tipo II ligam-se em fibras de cadeia nuclear e fibras de saco nuclear, mas não a fibras dinâmicas de saco nuclear. Estas ligações, conhecidas como "flower spray endings", devido à sua aparência, incorporam-se aos polos (extremidades) da fibra. Acredita-se que a posição relativa das regiões equatoriais quando esticada determina o potencial de ação de saída.

Tipos de fibras sensoriais
A alteração no comprimento do fuso é transformada em potenciais elétricos de membrana por aferências sensoriais, cujos corpos celulares estão localizados nos gânglios das raízes dorsais, localizados próximo à medula espinhal.

Características das fibras sensoriais:

!Esboços sobre biologia

Ver também
 Fibra sensorial Ia
 Fuso muscular
 Fibra muscular intrafusal
 Neurônio motor
 Propriocepção
 Sistema muscular
 Ação reflexa

Referências

Ligações externas
 http://highered.mcgraw-hill.com/sites/0070272468/student_view0/chapter9/chapter_overview.html

Neurologia
Sistema nervoso
Sistema sensorial
Histologia
Células do tecido nervoso

Fibra sensorial tipo II


Kaliwatan sa karpa ang Algansea aphanea. Una ning gihulagway ni Thomas Barbour ug Miller ni adtong 1978. Ang Algansea aphanea sakop sa kahenera nga Algansea, ug kabanay nga karpa. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Amihanang Amerika
Karpa sa Mehiko
Algansea

Algansea aphanea


Dlakin folikul jest organ u sisarskoj koži. Smješten je u dermnom sloju kože i sastoji se od 20 različitih tipova ćelija, od kojih svaki ima različite funkcije. Folikul dlake reguliše rast glake putem složene interakcije između hormona, neuropeptida i imunskih ćelija. Ovaj kompleks interakcija indukuje folikul dlake da proizvodi različite vrste dlaka kako se vide na različitim dijelovima tijela. Naprimjer, terminalna dlaka raste na tjemenu i lanugo pokriva tijelo fetusa u maternici i kod nekih novorođenčadi. Proces rasta dlake odvija se u različitim sekvencnim fazama. Prva faza naziva se "anagena"  je faza aktivnog  rasta, "telogena" je faza mirovanja, "katagena" je regresija faze folikula dlake, "egzogena" je aktivni rtast i faze kose i na kraju kenogena je faza između praznog folikula dlake i rasta nove dlake.

Funkcija dlake kod ljudi odavno je predmet interesa i dalje je važna tema u društvu, razvojnoj biologiji i medicini. Od svih sisara, ljudi imaju najdužu fazu rasta kose na tjemenu u odnosu na rast dlake na drugim dijelovima tijela. Ljudi stoljećima opisuju estetiku oblikovanje i oblačenja vlasišta. Često se koristi za komuniciranje društvenih ili kulturnih normi u društvima. Pored uloge u definiranju izgleda čovjeka, dlak vlasišta također pruža zaštitu od UV sunčevih zraka i izolator je protiv ekstremno visokih i niskih  temperatura. Razlike u oblicima folikula dlake vlasišta određuju uočene etničke razlike u izgledu, dužini i teksturi dlake na glavi.

Mnogo je ljudskih bolesti kod kojih su abnormalnosti u izgledu, strukturi ili rastu dlake rani znaci lokalne bolesti folikula dlake ili sistemske bolesti. Poznate bolesti folikula dlake uključuju alopeciju  ili gubitak kose, hirzutizam  ili višak rasta dlake i  lupus erythematosus.

Struktura

Položaj i raspored folikula dlake mijenjaju se po tijelu. Naprimjer, koža dlanova i tabana nema folikule dlake, dok koža vlasišta, podlaktica, nogu i genitalija ima obilne folikule. Postoje mnoge strukture koje čine dlakin folikul. Anatomski, pilolojnu jedinicu čine trijada folikula dlake, lojne žlijezde i mišića arrector pili.

Dlakin folikul sadrži:
 Papila  je velika je struktura u osnovi folikula dlake. Papilu uglavnom čine vezivno tkivo i kapilarna petlja. Podjela ćelija u papili je ili rijetka ili je uopće nema.
 Oko papile je matrica dlake.
 Korijenski omotač sastavljen od vanjskog i unutrašnjeg korijenskog omotača. Vanjska ovojnica korijena izgleda prazna s kuboidnim ćelijama kada se oboji s H&E boja. Unutrašnja ovojnica korijena sastoji se od tri sloja, Henleov, Huxleyev sloj i unutrašnja kožica koja je kontinuirana s najudaljenijim slojem vlakna dlake.
 Izbočina se nalazi u vanjskoj ovojnici korijena, na mjestu umetanja mišića . U njemu se nalazi nekoliko vrsta matičnih ćelija koje opskrbljuju čitav folikul novim ćelijama i sudjeluju u zacjeljivanju epiderme nakon pojave rana. Stem cells express the marker LGR5+ in vivo.

Ostale strukture povezane s folikulom dlake uključuju čašu u kojoj folikul raste, poznatu kao infundibulum, mišiće  arrector pili muscles, lojne žlijezde i apokrine znojne žlijezde. Receptori dlakinog folikula osjećaju položaj dlake.

Za folikul je pričvršćen sićušni snop mišićnih vlakana zvani arrector pili. Ovaj je mišić odgovoran za to da korijen folikula postane okomitiji na površinu kože i da folikul malo strši iznad okolne kože (piloerekcija) i pora obloženih kožnim uljem . Ovaj postupak rezultira tzv. guščjom dlakom (ili guščjim mesom).

Na folikul je takođe pričvršćena lojna žlezda, koja proizvodi masnu ili voštanu supstancu sebum. Što je veća gustoća dlake, to je više lojnih žlijezda.

Varijacija
Postoje etničke razlike u nekoliko različitih karakteristika dlake. Razlike u izgledu i teksturi kose nastaju zbog mnogih faktora: položaja dlakinog bulbusa u odnosu na folikul dlake, veličine i oblika dermne papile i zakrivljenosti folikula dlake. Presjek dlakinog folikula u vlasištu kavkazoida ima eliptični oblik i stoga stvara ravnu ili valovitu kosu, dok je  kod naroda afričkog porijekla zakrivljeniji što rezultira rastom čvrsto kovrdžave ("frćkave") dlake'

Razvoj
U maternici epitel i osnovni mezenhim međusobno djeluju formirajući dlakine folikule.

Starenje
Ključni aspekt gubitka kose s godinama je starenje folikula dlake. Obnovu folikula dlake održavaju matične ćelijee povezane sa svakim folikulom. Starenje folikula dlake pripremljeno trajnim ćelijskim odgovorom na oštećenje DNK koje se akumulira u obnavljanju matičnih ćelija tokom starenja.  Ovaj odgovor na oštećenje uključuje proteolizu kolagena tipa XVII, neutrofilnom elastazom, kao odgovor na oštećenje DNK u matičnim ćelijama folikula dlake. Proteoliza kolagena dovodi do uklanjanja oštećenih ćelija, a zatim do krajnje minijaturizacije folikula dlake.

Rast dlake

Dlaka raste u ciklusima različitih faza: anagena je faza rasta. katagena je faza koja uključuje ili nazaduje i telogen, faza mirovanja  (imena izvedena pomoću grčkih prefiksa ana-, kata- i telos- što znači gore, dolje i na kraju). Svaka faza ima nekoliko morfološki i histološki prepoznatljivih potfaza. Prije početka ciklusa je faza folikulske morfogeneze (formiranje folikula). Postoji i faza opadanja, ili egzogena, koja je neovisna od anagene i telogene, u kojoj opada jedna ili nekoliko dlačica koje mogu nastati iz jednog folikula. Obično je do 90% folikula dlake u anagenoj fazi, dok je 10-14% u telogenoj i 1-2% u katagenoj. Dužina ciklusa varira ovisno o različitim dijelovima tijela. Za obrve, ciklus se završava za otprilike četiri mjeseca, dok vlasištu treba 3-4 godine da završi; to je razlog što dlake na obrvama imaju puno kraću granicu dužine u odnosu na dlaku na glavi. Cikluse rasta kontrolira hemijski signal poput epidermnog faktora rasta. DLX3 je presudni regulator diferencijacije i ciklusa folikula dlake.

Anagena faza
Anagena je aktivna faza rasta dlakinog folikula tokom koje se korijen dlake brzo dijeli, dodajući se u osovinu dlake. U ovoj fazi dlaka raste oko 1 cm svakih 28 dana. Dlaka vlasišta ostaje u ovoj aktivnoj fazi rasta 2–7 godina; ovaj period je genetički uvjetovan. Na kraju anagenske faze nepoznati signal uzrokuje prelazak folikula u katagenu fazu.

Katagena faza
Katagena je kratka prijelazna faza, koja se događa na kraju anagene faze. Označava kraj aktivnog rasta dlake. Ova faza traje otprilike 2-3 sedmice dok se dlačica pretvara u dlaku.
Cilindrična dlaka nastaje tokom faze katagena kada se dio folikula dlake u dodiru s donjim dijelom dlake prikači za osovinu dlake. Ovim postupkom dlaka se isključuje iz opskrbe krvlju i iz ćelija koje proizvode novu dlaku. Kad se dlaka u obliku palice potpuno formira, otprilike za dvije sedmice, folikul dlake ulazi u fazu telogena.

Telogena faza
Telogena je faza mirovanja folikula dlake. Kada je tijelo izloženo ekstremnom stresu, čak 70 posto dlake može prerano ući u telogenu fazu i početi opadati, što uzrokuje primjetan gubitak kose. Ovo stanje se naziva telogenki efluvij. Štapičasta dlaka konačni je proizvod folikula dlake u telogenoj fazi i mrtva je, potpuno keratinizirana. Pedeset do stotinu dlačica  svakodnevno opada s normalnog vlasišta.

Vremenski  slijed
 Vlasište: Vrijeme trajanja  ovih faza varira od osobe do osobe. Na to utiču različita boja kose i oblik folikula.
 Anagena faza, 2–8 godina (povremeno i mnogo duže);
 Katagena faza, 2–3 sedmice;
 Telogena faza, oko 3 mjeseca;
Obrve:
 Anagena faza, 4–7 mjeseci
Katagena fata, 3–4 sedmice
Telogena faza, oko 9 mjeseci

Klinički značaj

Bolest
Mnogo je ljudskih bolesti kod kojih su abnormalnosti u izgledu, strukturi ili rastu dlake rani znaci lokalne bolesti folikula dlake ili sistemske bolesti. Dobro poznate bolesti folikula dlake uključuju  alopeciju  ili gubitak kose, hirzutizam ili višak rasta kose, i  lupus erythematosus. Stoga je razumijevanje funkcije normalnog folikula dlake od ključne važnosti za dijagnosticiranje i liječenje mnogih dermatoloških i sistemskih bolesti s abnormalnostima dlake.

 Obnavljanje dlake
Folikuli dlake čine osnovu dva primarna metoda transplantacije kose u obnavljanju dlake, transplantacije folikulske jedinice (FUT) i ekstrakcija folikulske jedinice (FUE) . U svakoj od ovih metoda, prirodne skupine od jedne do četiri dlake, nazvane folikulske jedinice, ekstrahiraju se iz pacijenta koji obnavlja kosu, a zatim hirurški implantiraju u ćelavo područje tjemena pacijenta, poznato kao područje primatelja. Ti se folikuli vade iz donorskih područja vlasišta ili drugih dijelova tijela koji su obično otporni na efekte minijaturizacije hormona DHT. Upravo je ova minijaturizacija vlasi dlake primarni prediktivni pokazatelj androgene alopecije, obično se zvane ćelavost muškog obrasca ili gubitak kose kod muškaraca. Kada se ovi otporni DHT folikuli transplantiraju u područje primatelja, nastavljaju rasti u normalnom ciklusu dlake, pružajući tako pacijentu koji obnavlja kosu trajnu, prirodno rastuću kosu. Više od 60% muškaraca i 10% žena pati od gubitka kose.

Iako transplantacija kose datira iz 1950-ih, a kultura čupanih ćelija folikula ljudskog dlaka in vitro'' od ranih 1980-ih, tek 1995. je u medicinsku literaturu uvedena transplantacija kose pomoću pojedinih folikulskih jedinica.

Reference

Vanjski linkovi

Anatomija kože
Anatomija čovjeka
Dlake

Dlakin folikul


Kaliwatan sa kasili ang Ophichthus pullus. Una ning gihulagway ni Mccosker ni adtong 2005. Ang Ophichthus pullus sakop sa kahenera nga Ophichthus, ug kabanay nga Ophichthidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
sidlakang Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Ophichthus

Ophichthus pullus


An Clyzomedus fastidiosus in uska species han Coleoptera. An Clyzomedus fastidiosus in nahilalakip ha genus nga Clyzomedus, ngan familia nga Cerambycidae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 C. f. fastidiosus
 C. f. philippinensis
 C. f. toekanensis

Mga kasarigan

Clyzomedus

Clyzomedus fastidiosus


John W. Aaron (ur. 1943 w Wellington, w Teksasie) – amerykański inżynier i kontroler lotu NASA, przypisuje się mu kluczową rolę w uratowaniu misji Apollo 12, po tym jak podczas startu w rakietę uderzył piorun, odegrał też ważną rolę podczas kryzysu w czasie misji Apollo 13.

Życiorys

Dzieciństwo i wczesna młodość
Urodził się w Wellington w Teksasie a wychował na wsi w Oklahomie. Jego matka była pastorem a ojciec farmerem i handlarzem bydła. Miał siedem sióstr.

Wykształcenie
Po roku nauki w Bethany Nazarene College przeniósł się na Southwestern State College w Weatherford w Oklahomie, gdzie w 1964 roku uzyskał licencjat z fizyki (ang. Bachelor of Science – B.S.). Planował zostać nauczycielem matematyki (idąc w ślady większości sióstr, które podjęły pracę w edukacji), chciał w ten sposób zarobić na założenie własnego stada i w przyszłości zostać hodowcą bydła.

Kariera w NASA

Początki
Aplikację do NASA Aaron złożył za namową znajomego z uczelni, ale nie był przekonany co do tego wyboru. Został przyjęty do pracy od razu, bez rozmowy kwalifikacyjnej. Początkowo nie mógł się odnaleźć w nowej pracy, rozważał odejście z NASA i powrót na rodzinną farmę, jednak rodzice przekonali go, żeby został w Houston.

Gemini
John Aaron został przeszkolony do pracy jako kontroler na stanowisku EECOM, odpowiedzialnym za monitorowanie systemów elektrycznych, środowiskowych i komunikacyjnych (ang. Electrical, Environmental and COMmunications systems). W tym czasie pracował między innymi w zamiejscowej stacji śledzenia na Hawajach. Po powrocie z Hawajów pracował na Przylądku podczas misji Gemini 2, której start odbył się 19 stycznia 1965 roku. Pracował podczas każdej misji załogowej od Gemini 3, najpierw na Florydzie a po przeniesieniu MCC w Houston. Już podczas Programu Gemini wyspecjalizował się w pracy w zespołach kontrolujących starty.

Apollo 12
Start misji Apollo 12 odbył się 14 listopada 1969 a John Aaron pracował w Zespole Złotym kierownika lotu Gerry'go Gryffina. Start odbywał się podczas burzy i wyładowania elektryczne spowodowały wyłączenie m.in. ogniw paliwowych a do centrum kontroli misji zaczęły docierać niezrozumiałe dane telemetryczne. Kierownik lotu był już niemal pewny, że będzie musiał przerwać misję. Jednak John Aaron widział już takie odczyty podczas symulacji rok wcześniej i mógł podać odpowiednią komendę: "SCE na AUX" (ang. SCE to AUX).

SCE (ang. Signal Conditioning Electronics) to urządzenie podtrzymujące sygnał, które może dostarczać zasilanie do 46 kluczowych instrumentów pomiarowych systemów statku kosmicznego i rakiety. Po zaobserwowaniu niespotykanego odczytu telemetrycznego podczas symulacji John Aaron z pomocą Dicka Browna z zespołu inżynierów wspierających kontrolerów lotu (ang. SSR – Staff Support Room – Pokój Wsparcia Personelu) na własną rękę dotarł do źródła anomalii i przestudiował działanie SCE, dzięki temu mógł podczas startu Apollo 12 w ciągu kilkudziesięciu sekund zaproponować przełączenie SCE w tryb pomocniczy – AUX (ang. auxiliary – pomocniczy), co z kolei umożliwiło pracę urządzenia przy minimalnym poziomie zasilania. Aaron założył, że umożliwi to odzyskanie danych telemetrycznych i ocenę stanu statku oraz rakiety.

Po przełączeniu przez astronautę Alana Beana odpowiedniego przycisku na pokładzie kapsuły kontrolerzy i astronauci odzyskali dostęp do najważniejszych danych, udało się włączyć ponownie ogniwa paliwowe a lot na orbitę mógł być kontynuowany.

Apollo 13

Chociaż Aaron nie pracował w zespole, na którego zmianie doszło do wybuchu, podobnie jak wielu pracowników kontroli misji bardzo szybko został wezwany do pomocy podczas kryzysu. Kierownik Zespołu Białego Gene Kranz przydzielił mu nadzór nad zasobami statku oraz opracowanie list kontrolnych procedur niezbędnych do sprowadzenia załogi bezpiecznie na Ziemię. Aaron mógł zakwestionować rekomendację każdego kontrolera lotu, zwłaszcza jeśli wiązała się ona ze zbyt dużym zużyciem energii elektrycznej, pod jego kierownictwem opracowano m.in. procedurę ponownego zasilenia CSM.

Wykorzystana procedura ponownego zasilenia CSM była ryzykowna i łamała część procedur dotychczas wykorzystywanych w NASA. Zakładała ona, że systemy instrumentów odpowiedzialne za telemetrię czy nadajniki komunikacyjne zostaną włączone w ostatniej chwili, co pozwalało na skontrolowanie poprawności wykonania manewrów przez kontrolerów i astronautów w ostatniej chwili przed wejściem w atmosferę. Wcześniejsze zasilenie tych systemów, w normalnych warunkach uważanych za absolutnie niezbędne, spowodowałoby wyczerpanie baterii kapsuły przed wodowaniem.

Późniejsze lata
W latach 1969-73 był szefem Działu Systemów Energii Elektrycznej, Elektryki i Instrumentów (ang. Electrical  Power,  Electrical  &  Instrumentation  Systems Section). Jako kontroler lotu pracował także podczas Programu Skylab, a jako szef działu odpowiadał za szkolenie kolejnych kontrolerów EECOM na potrzeby Programu Skylab.

W tym czasie zainteresował się pracami nad Orbiterem, statkiem nowej generacji rozwijanym w ramach programu STS. W latach 1973-84 pracował w Wydziale Oprogramowania Statków Kosmicznych (ang. Spacecraft Software Division), w ostatnich trzech latach był jego kierownikiem.

Później pracował przy niezrealizowanym projekcie stacji kosmicznej Freedom, oraz od 1989 roku był kierownikiem Biura Projektów Stacji Kosmicznej w Centrum Lotów Kosmicznych imienia Lyndona B. Johnsona (ang. Johnson Space Center's Space Station Projects Office), w 1993 roku odszedł z teg stanowiska ze względu na znaczne przekroczenie budżetu projektu, jego rezygnacji zażądał senator Robert Krueger.

Aż do odejścia na emeryturę pracował na różnych stanowiskach w Dyrektoriacie Inżynierii JSC (ang. Engineering Directorate), m.in. nad nową koncepcją Stacji Kosmicznej i we wsparciu obsługi Programu Wahadłowców.

Po odejściu na emeryturę
John Aaron mieszka w Meadowlakes w Teksasie, był burmistrzem tego miasta, kadencję zakończył w 2010 roku.

John Aaron w kulturze popularnej
W filmie Apollo 13 z 1995 roku zagrał go Loren Dean. W mini-serialu HBO Z Ziemi na Księżyc (ang. From the Earth to the Moon) z 1998 roku zagrał go John Travis. Aaron osobiście wystąpił w wielu filmach dokumentalnych, m.in. w Apollo 13: To the Edge and Back wyprodukowanym w 1994 roku przez stację PBS oraz w dwóch produkcjach kanału telewizyjnego History  Failure Is Not an Option i kontynuacji Beyond the Moon: Failure Is Not an Option 2.

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Transkrypcje wywiadów z Johnem W. Aaronem w ramach NASA Johnson Space Center Oral History Project

Urodzeni w 1943
Inżynierowie NASA
Ludzie związani z lotnictwem

John Aaron


Monaster Hîrbovăț lub Hârbovăț, Monaster Herbowiecki – prawosławny męski klasztor w Mołdawii, na północ od wsi Hîrbovăț, w jurysdykcji eparchii Ungheni i Nisporeni Mołdawskiego Kościoła Prawosławnego.

Historia
Monaster został ufundowany w 1730 r. przez bojara mołdawskiego Constantina Carpuza, według niektórych źródeł – dla czterech mnichów, którzy zbiegli z klasztoru Bersan na Podolu. W 1790 r. wspólnota otrzymała od żony rosyjskiego generała Nikołaja Ałbadujewa ikonę Matki Bożej, którą nazwano następnie Herbowiecką (od zruszczonej nazwy monasteru) i która stała się najcenniejszym elementem wyposażenia monasteru. Do 1812 r. klasztor był trzykrotnie niszczony przez Turków. Następnie świecki Stefan Lupu wzniósł na jego potrzeby cerkiew Zaśnięcia Matki Bożej, zaś w 1870 r. mnisi Nataniel i Hieronim zbudowali drugą świątynię Zstąpienia Ducha Świętego.

Monaster był nieprzerwanie czynny do 1962 r., kiedy został zamknięty przez władze radzieckie jako jeden z ostatnich prawosławnych klasztorów w Mołdawskiej SRR. Jako że w poprzednich latach likwidowane były inne męskie wspólnoty monastyczne Mołdawii, w Monasterze Herbowieckim żyli w momencie jego zamknięcia także mnisi przeniesieni do niego z monasterów Căpriana, Țiganesti i innych. Wyposażenie monasteru zostało zniszczone – krótko po zamknięciu spalono przechowywane w nim księgi liturgiczne, ikony i archiwum. W klasztorze urządzono szkołę dla niepełnosprawnych dzieci, w dawnej cerkwi – szkolny klub. Dyrekcja szkoły podjęła decyzję o odnowieniu świątyni dopiero w latach 1988–1989.

W 1992 r. monaster Hîrbovăț został zwrócony Cerkwi prawosławnej. Na czele odnowionej wspólnoty stanął archimandryta Serafin. W latach 1990–1991 dokończono restaurację głównej cerkwi Zaśnięcia Matki Bożej, ponownie wyświęconej w 1992 r., natomiast w 1993 r. wznowione zostały nabożeństwa w mniejszej świątyni Zstąpienia Ducha Świętego. W tym samym roku przy monasterze otwarto szkołę psalmistów cerkiewnych.

Przełożeni monasteru
 archimandryta Serafin (1805–1827)
 archimandryta Joannicjusz (1827–1851)
 archimandryta Mitrofan (1851–1852)
 archimandryta Tichon (1852–1853)
 ihumen Geroncjusz (1853–1857)
 archimandryta Hieronim (1857–1863)
 archimandryta Nataniel (1863–1873)
 archimandryta Serafin (1873–1875)
 ihumen Leonid (1875–1879)
 archimandryta Hilarion (1879–1885)
 ihumen Synezjusz (1885–1887)
 ihumen Izajasz (1887–1888)
 hieromnich Nikodem (1888–1890)
 archimandryta Paisjusz (1890–1891)
 ihumen Leonid (1891–1893)
 archimandryta Innocenty (1893–1906)
 archimandryta Teognost (1906)
 archimandryta Teognost (1918).
 ihumen Serafin (po 1992)
 ihumen Nikander (Munteanu)
 archimandryta Jan (Moșneguțu)
 ihumen Sawa (Burduja)
 Spirydon (Marin)
Począwszy od 2012 przełożeni monasteru są jedynie namiestnikami, natomiast honorowe zwierzchnictwo nad wspólnotą należy do biskupa Ungheni i Nisporeni.

Architektura
Główna cerkiew monasterska wzniesiona jest na planie prostokąta. Posiada jedną czterokondygnacyjną wieżę-dzwonnicę, umieszczoną nad przedsionkiem. Wnętrze świątyni jest trójdzielne, znajduje się w nim ikonostas z 1997 r. Wnętrze budynku zdobione jest ponadto tylko skromnymi freskami. Szczególną czcią w monasterze otaczana jest ikona św. Pantelejmona z cząstką relikwii oraz kopia cudotwórczej ikony Zaśnięcia Matki Bożej. Od ponownego otwarcia klasztoru Herbowiecka Ikona Matki Bożej jest do niego przenoszona tylko na wybrane miesiące zimowe, przez pozostałą część roku wystawiana jest dla kultu w różnych cerkwiach w całej Mołdawii.

Przypisy

!
Eparchia Ungheni i Nisporeni

Monaster Hîrbovăț


Eliteserien i ishockey 1977-78 var den 57. sæson af den bedste svenske ishockeyliga og den tredje sæson under navnet "Eliteserien". Det var samtidig turneringen om det 54. svenske mesterskab i ishockey for mandlige klubhold. De 10 deltagende klubber spillede en firedobbeltturnering alle-mod-alle, hvilket gav 36 grundspilskampe til hvert hold. De fire bedste hold gik videre til slutspillet om mesterskabet, der blev afviklet som en cupturnering, hvor alle opgør blev spillet bedst af tre kampe.

Mesterskabet blev vundet af Skellefteå AIK, som blev svenske mestre for første gang. Indtil da havde klubben tre SM-sølv fra sæsonerne 1957-58, 1960-61 og 1962-63 som sine bedste resultater. Den var blevet nr. 2 i grundspillet, fire point efter de forsvarende mestre fra Brynäs IF. I finalen vandt Skellefteå AIK med 2-1 i kampe over AIK, der var endt på tredjepladsen i grundspillet, men som i semifinalen havde slået grundspilsvinderne fra Brynäs IF ud. AIK vandt den første hjemmekamp i finaleserien med 5-1 hjemme på Johanneshovs isstadion. Tre dage senere fik Skellefteå AIK udlignet til 1-1 i kampe ved at vinde den anden finalekamp i Skellefteå med 5-2. Den tredje og afgørende finale blev spillet på neutral bane i Scandinavium i Göteborg, hvor Skellefteå AIK vandt med 4-3. og kampen blev vundet af Brynäs IF med 6-2. Brynäs IF afgjorde mesterskabet i den anden kamp på hjemmebane i Gävle, som blev vundet 9-3. Lars Nyström scorede det aførende mål for Skellefteå AIK med ni minutter tilbage af tredje periode.

Det dårligste hold i grundspillet, Södertälje SK, rykkede ned i Division I efter 53 sæsoner i træk i den bedste svenske ishockeyrække. Holdet havde spillet i landets bedste række uafbrudt siden sæsonen 1925-26. Grundspillets nærtdårligste hold, Timrå IK, spillede sammen med de fire playoff-vindere fra Division I videre i Kvalifikationsserien, hvorfra holdet dog ikke formåede at sikre sig endnu en sæson i Eliteserien. Dermed måtte også Timrå IK en tur ned i Division I efter blot én sæson i Eliteserien.

Hold

Grundspil

Grundspillet blev afviklet som en firedobbeltturnering alle-mod-alle med 10 hold, hvilket gav 36 spillerunder. De fire bedste hold gik videre til SM-slutspillet om medaljesættene. Holdet, der endte på 10.-pladsen rykkede direkte ned i Division I. Holdet, der endte på niendepladsen, spillede sammen med de fire playoff-vindere fra Division I videre i Kvalifikationsserien om to pladser i Eliteserien i den efterfølgende sæson.

SM-slutspil

SM-slutspillet om mesterskabet havde deltagelse af de fire bedst placerede hold i grundspillet og blev afviklet som en cupturnering, hvor alle opgør blev spillet bedst af tre kampe. Den afgørende tredje kamp i slutspilsserierne blev afviklet på neutral bane i Scandinavium i Göteborg. I forhold til den foregående sæson var bronzekampen blevet afskaffet.

Semifinaler

Finale

Spillere

Mesterholdet
Skellefteå AIK's mesterhold bestod af følgende spillere:
 Håkan Eriksson (1. SM-titel)
 Johnny Forsman (1. SM-titel)
 Ulf Hedman (1. SM-titel)
 Peter Helander (1. SM-titel)
 Christer Johansson (1. SM-titel)
 Martin Johansson (1. SM-titel)
 Per Johansson (1. SM-titel)
 Martin Karlsson (3. SM-titel, de to første titler blev vundet som Brynäs-spiller)
 Mats Landerstedt (1. SM-titel)
 Göran Lindblom (1. SM-titel)
 Jan Lindholm (1. SM-titel)
 Hardy Nilsson (1. SM-titel)
 Lars Nyström (1. SM-titel)
 Hannu Palmu (1. SM-titel)
 Pekka Rampa (1. SM-titel)
 Roger Rosén (1. SM-titel)
 Jan-Erik Sandberg (1. SM-titel)
 Roland Stoltz (1. SM-titel)

Guldpucken

AIK's Rolf Edberg blev kåret som sæsonens bedste spiller og modtog prisen Guldpucken.

All star-hold

Følgende spillere blev af journalisterne udvalgt som sæsonens all star-hold.

Se også
 Division I i ishockey 1977-78

Kilder
 Hockeyarchives - Championnat de Suède 1977/78
 Ishockeytabeller - 1977-78
 Svenska Ishockeyförbundet - Historik - Nationellt
 Djurgården Hockey - Historia - 1970-1979
 Hammarby IF - Historia - 1977/78
 Frölunda Indians - Vår historia - Alla säsonger
 Svenskhockey.com - Elitserien 1977/78

Noter

1977-78
1977-78
Ishockey i 1977
Ishockey i 1978
Ishockeyturneringer i Sverige

Eliteserien i ishockey 1977-78 (Sverige)


Třebětice può riferirsi a diversi toponimi della Repubblica Ceca:
Třebětice, comune del distretto di Jindřichův Hradec, in Boemia Meridionale
Třebětice, comune del distretto di Kroměříž, nella regione di Zlín

Třebětice


Protein 257 cinkovog prsta je protein  koji je kod ljudi kodiran genom ZNF257.

Aminokiselinska sekvenca

Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Reference

Ljudski proteini
Geni na hromosomu 19

ZNF257


Chimica
 pKa – Costante di dissociazione acida

Codici
 PKA – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Napaskiak (Alaska) (Stati Uniti)

Biochimica
 PKA – Proteina chinasi dipendente da cAMP

Pka


Mosstock Festival er en dansk festival for amatørmusikere, der ligger syd for Gammel Ry i nærheden af  Skanderborg. Den blev grundlagt i 1971, og det er dermed Danmarks ældste festival. Navnet henviser dels til Mossø, dels til den berømte amerikanske Woodstockfestival.

Historie

Efter at have set filmen om  Woodstock-festivalen, ville   Niels Godrum   i 1971 starte en dansk rockfestival. Han omdannede en af sine forældres marker ved Gudenåen, til en festivalplads, og her har festivalen hørt hjemme lige siden. "Festivalen" det første år bestod dog kun af ét band, der spillede for 50 gæster, men siden er konceptet vokset.

Fra starten var formålet at støtte amatørmusikken i Danmark, så kun upcoming bands og amatører får adgang til festivalens scene. Hvert år sender cirka 100 amatørbands og solister en demo til festivalen med håb om at blive blandt de 30 udvalgte optrædende. Omkring 2010 havde festivalen årligt ca. 3000 gæster.

Musiknavne

Selvom festivalen kun inviterer amatører til at performe, har mange senere professionelle kunstnere optrådt på festivalen tidligt i deres karriere. Blandt andre Saybia, Marie Frank, Jette Torp, Jacob Haugaard, Finn Nørbygaard, Lone Kellermann og Troels Lyby har  stået på scenen på festivalen.

Referencer

Eksterne henvisninger

Festivaler i Danmark
Etableret i 1970
Skanderborg Kommune

Mosstock Festival


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Caustogryllacris modiglianii. Una ning gihulagway ni Griffini ni adtong 1908. Ang Caustogryllacris modiglianii sakop sa kahenera nga Caustogryllacris, ug kabanay nga Gryllacrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Sumatra (pulo)

Matang nga nahiubos

Ang kaliwatan gibahinbahin ngadto sa matang nga nahiubos:

 C. m. benkulensis
 C. m. hatscheki
 C. m. modiglianii

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Sumatra (pulo)
Caustogryllacris

Caustogryllacris modiglianii


Hồ Tà Thi Trục Hầu Đê thiền vu (, ?-85), thuộc Luyên Đê thị, danh là "Trường", là con trai của Hải Lạc Thi Trục thiền vu của Nam Hung Nô. Năm Vĩnh Bình thứ 6 (63) thời Đông Hán, Khâu Trừ Xa Lâm Đê thiền vu mất, Trường được lập làm Hồ Tà Thi Trục Hầu Đê thiền vu. Năm 73, Hán Minh Đế phát tứ lộ đại quân chinh thảo Bắc Hung Nô, Hồ Tà Thi Trục Hầu Đê huye động nhân dân tham gia. Năm 85, Hồ Tà Thi Trục Hầu Đê mất.

Tham khảo

Thiền vu Hung Nô
Mất năm 85

Hồ Tà Thi Trục Hầu Đê thiền vu


Knattspyrnufélag Akureyrar is the handball section of Icelandic sports club KA from Akureyri.

History

KA currently plays in Úrvalsdeild karla. KA had a merged handball team with their rival team Þór Akureyri, from 2006 to 2017, the team was called Akureyri Handboltafélag.

Trophies
Icelandic Championships (2):
: 1997, 2002
Icelandic Cup: (3):
: 1995, 1996, 2004
Icelandic League Cup : (3):
: 1996, 1998, 2001

Men's team

Current squad
Squad for the 2021-22 season

Goalkeeper
 16  Nicholas Satchwell
 23  Bruno Bernat

Wingers
LW
 22  Arnar Freyr Ársælsson
 33  Jóhann Geir Sævarsson
RW
 3  Óðinn Þór Ríkharðsson
 25  Allan Norðberg

Line players
 17  Pætur Mikkjalsson
 28  Einar Birgir Stefánsson
 41  Haraldur Bolli Heimisson
 44  Ragnar Snær Njálsson

Back players
LB
 10  Skarphéðinn Ívar Einarsson
 11  Ólafur Gústafsson

CB
 4  Patrekur Stefánsson
 6  Arnór Ísak Haddsson
 21  Jón Heiðar Sigurðsson
 23  Ísak Óli Eggertsson

RB
 13  Einar Rafn Eiðsson

Technical staff
Staff for the 2021-22 season

 Head Coach:  Jónatan Magnússon
 Assistant coach:  Sverre Andreas Jakobsson
 Assistant coach:  Heimir Örn Árnason

Notable former players

  Guðjón Valur Sigurðsson
  Arnór Atlason
  Alfreð Gíslason
  Sverre Andreas Jakobsson
    Andrius Stelmokas
    Sergey Zisa
    Erlingur Kristjánsson
  Patrekur Jóhannesson
  Roberto Julián Duranona
  Valdimar Grímsson

Player of the Season

Recent history

European record

Matches

Notes
 PR: Preliminary Round
 1R: First round
 2R: Second round
 QF: Quarter finals
 GS: Group stage

Managerial History
 Birgir Björnsson (1978–82)
 Jan Larsen (1982–83)
 Birgir Björnsson (1984–85)
 Ljubo Lazic (1985–86)
 Brynjar Kvaran (1986-1988)
 Ivan Duranec (1988-1989)
 Erlingur Kristjánsson (1989-1991)
 Alfreð Gíslason (1991-1997)
 Atli Hilmarsson (1997-2002)
 Jóhannes Gunnar Bjarnason (2002-2005)
 Reynir Stefánsson (2005-2006)
 Stefán Árnason and Heimir Örn Árnason (2017-2019)
 Stefán Árnason and Jónatan Magnússon (2019-2020)
 Jónatan Magnússon (2020-)

Kit

Women's team

KA currently has a joint women's team with Þór Akureyri. It goes by the name KA/Þór and as of 2018-2019 season plays in the first tier.

References

External links

 KA Akureyri at EHF

Handball teams in Iceland
Sport in Akureyri
Knattspyrnufélag Akureyrar

KA Handball


A prova do slopestyle masculino do Campeonato Mundial de Snowboard de 2017 foi disputada entre 9 e 11 de março  em Serra Nevada na Espanha. 62 atletas de 29 nacionalidades participaram do evento.

Medalhistas

Resultados

Qualificação
A seguir estão os resultados da qualificação.

 Bateria 1

 Bateria 2

Final
A seguir estão os resultados da final.

Ligações externas

 Site da Federação Internacional de Esqui

Campeonato Mundial de Snowboard de 2017

Campeonato Mundial de Snowboard de 2017 - Slopestyle masculino


Ugroženi jezici ili Umirući jezici su oni jezici kojima, iz različitih razloga, prijeti opasnost od izumiranja ili od tzv. jezičke asimilacije. Jezik postaje mrtav jezik kada ne postoje govornici tog jezika.

Gubitak jezika se javlja kada jezik nema više izvornih govornika i postaje mrtav jezik. Ako uopće ne postoje govornici jednog jezika onda taj jezik postaje "izumrli jezik". Mrtvi jezik se i dalje može proučavati kroz snimke ili postojeću pisanu formu ali je i dalje u kategoriji mrtvog ili izumrlog jezika ukoliko nema žive govornike. Iako su tokom ljedske historije jezici kontinuirano izumirali, ovaj trend se u savremeno doba ubrzao usljed globalizacije i neokolonijalizma.

Tzv. jezička asimilacije jednog jezika se najčešće javlja kada govornici određenog jezika, usljed ekonomskih, društveno političkih i drugih razloga, prelaze na korištenje drugog jezika čime dolazi do izumiranja datog jezika. Opći je konsenzus da se trenutno u svijetu koristi između 6000 i 7000 različitih jezika, a predviđa se da će njih 50 do 90% izumrijeti do 2100. godine. 20 najčešćih jezika, kojima pojedinačno govori više od 50 miliona govornika, čini 50% svjetske populacije, ali većinom jezika se služi manje od 10.000 ljudi.

Razlozi

Prema Kembridžovom priručniku o ugroženim jezicima, postoje četiri glavne vrste uzroka ugrožavanja jezika.

Također postoje i oni uzroci koji govornike pojedinog jezika dovode u fizičku opasnost, kao što su:
 Prirodne katastrofe, masovna glad, bolest. Svaka prirodna katastrofa koja je dovoljno jaka da uništi čitavu populaciju govornika maternjeg jezika ima mogućnost ugrožavanja jezika. Primjer toga su jezici kojima govore stanovnici na Andamanskim ostrvima, koji su ozbiljno pogođeni zemljotresom i cunamijem u Indijskom okeanu 2004. godine.
 Rat i genocid. Ovakve primjere imamo kod jezika starosjedilačkog stanovništva ostrva Tasmanija, koje su izbrisali kolonizatori kao i mnogi izumrli i ugroženi jezici Amerike, u kojima su autohtoni narodi bili izloženi genocidnom nasilju, također kolonizatora.

Reference

Ugroženi jezici

Ugroženi jezici


Jayden Warn (nascido em 23 de maio de 1994) é um atleta paralímpico australiano que compete na modalidade rugby em cadeira de rodas. Conquistou a medalha de ouro nos Jogos Paralímpicos de Verão de 2016 no Rio de Janeiro, após derrotar a equipe norte-americana de rugby em cadeira de rodas por 59 a 58 na final, realizada na Arena Carioca 1. Também foi medalhista de ouro no mundial da mesma modalidade, em 2014.

Desportistas paralímpicos da Austrália
Naturais de Vitória (Austrália)

Jayden Warn


Lanota is a rhythm game developed and published by Noxy Games. The iOS version and the Android version were released globally on the App Store and the Google Play Store respectively on July 13, 2016. The game on iOS requires initial purchase, but the Android version allows free play up to Chapter 3, interspersed with ads. On April 13, 2018, it was announced that a Switch port of Lanota by Flyhigh Works was undergoing development. The port was released worldwide in June 2018.

Lanota includes a story told in a picture book style, map exploration, and item collecting along with the main rhythm game gameplay. Players must complete songs in order to advance the story and unlock more songs.

Gameplay
Lanotas playing field is a circle with a gear in the middle, where notes originate. On the App Store, it is described as a "plate". In game, it is referred to as the "Notalium Tuner". The player must tap(click), hold(catch), slide(rail), or flick the notes when they reach the outer ring of the circle in accordance to the beat. The plate changes sizes, spins, or moves around the screen in the middle of gameplay and the player must re-adjust themselves accordingly. Items will be picked up and stored as the player experiences the story. The story and items can be looked at by accessing the menu, which also includes options to customize the game interface. The player has the option to turn off background effects, change timing offset, tuner transparency, and tap note volume.

Scoring
The notes are categorized and scored differently depending on timing: Harmony, Tune, and Fail. For platinum (not basic paid) subscription only, fast/slow indicator can be toggled (for Tune or for (inaccurate) Harmony). Tunes will always give fast/slow (if fast/slow is turned on), and certain "inaccurate" Harmonies will give fast/slow (if fast/slow Harmony is turned on). Harmony gives full points, Tune gives half points, and Fail gives no points. The score is also combo-based, to the max combo attained also affects the final score. All songs have a maximum score of 1,000,000. Depending on the final score, the player is given a rank.

Additionally, A song is considered "Perfect Purified" if all notes in the songs were Harmonies, and "All Combo" if no notes in the songs were Fails. Unofficially "理論値 (maximum theoretical score)" is considered if on top of getting "Perfect Purified", there is no fast/slow indicator triggered even if fast/slow indicator for Harmonies has been turned on in Options.

Modes
The player can choose to "Tune" or "Purify" songs. In Purify mode, the player fails the song if too many notes are missed. Tune mode does not have this restriction.
The game has four difficulty settings, from easiest to most difficult: "Whisper", "Acoustic", "Ultra", and "Master". The master difficulty of every song must be unlocked by receiving an "A" rank or above on Ultra difficulty.

 Plot
According to the official site, the game takes place in a world similar to the real world until a calamitous disaster called "Al Niente" occurred long ago, rendering the majority of the earth devoid of sound and color. Areas are able to retain their color only by being near ordered "Notalium", an artificially created crystalline energy source left behind by ancient predecessors. The process of creating Notalium is currently forgotten; all Notalium is provided by the Notalium Administration. The player is given the task of controlling the two main characters, Fisica and Ritmo, to "tune" the Notalium that has weakened and become "disordered" over time to return the world to its original state.

 Characters
Several characters appear in the game's story sections.
 Ritmo: An energetic, self-proclaimed "Starlight Shooter" that spends his time writing music and playing his lute, despite lacking musical talent. He is the only one who can use the Notalium Tuner.
 Fisica: A reserved, thoughtful genius who developed the Notalium Tuner. She enjoys reading books and cooking ratatouille.
 Nero: A member of the Silence Border Guard.
 Rossa''': A member of the Silence Border Guard.

 Songs
As of March 2022, there are currently eight main chapters included. There are two side stories and eleven expansion packs, all containing five or six songs each, that can be purchased as DLC.

 Reception and awards Lanota'' has been awarded 1st place for "Excellence in Audio" in the IMGA SEA 2016 and "Best Audio" for the 2017 Taipei Game Show Indie Game Awards. The game was also nominated in the 2017 13th IMGA and for the 2017 Indie Prize Award for "best Mobile Game" in Casual Connect Asia

Touch Arcade rates it a 4.5/5, saying that the gameplay "adds some refreshing dynamism to a genre that is notorious for static gameplay." but complains that the moving playfield "makes it too difficult to follow at the best of times."
On October 27, 2016, Noxy Games has claimed the app had been downloaded at least 100,000 times.

References

External links

 English Twitter page

2016 video games
Android (operating system) games
Flyhigh Works games
Indie games
IOS games
Music video games
Nintendo Switch games
Single-player video games
Video games developed in Taiwan

Lanota


Cliffortia spathulata is 'n struik wat tot die Rosaceae-familie hoort. Die spesie is inheems aan KwaZulu-Natal, Lesotho en die Vrystaat waar dit op die grasvelde groei.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Cliffortia
Flora van Lesotho
Flora van Suid-Afrika

Cliffortia spathulata


Is There Love in Space? è il decimo album studio del chitarrista statunitense Joe Satriani, pubblicato nel 2004.

Contiene uno tra i pezzi meglio noti del chitarrista, If I Could Fly, divenuta particolarmente nota perché secondo lo stesso Satriani sarebbe stata plagiata dai Coldplay nel brano Viva la vida, arrivando a citarli in giudizio nel 2008.

Tracce

iTunes bonus track

Japanese bonus track

Formazione
 Joe Satriani - voce, chitarra, basso, tastiera, armonica a bocca
 Matt Bissonette - basso
 Jeff Campitelli - batteria, percussioni

Note

Collegamenti esterni

Is There Love in Space?


Itajaí em Cartaz é uma mostra de teatro realizada pela Rede Itajaiense de Teatro anualmente desde 2007 na cidade de Itajaí. O evento tem como principal objetivo reunir a produção dos grupos filiados à Rede, oferendo também espaços de debate e oficinas aos artistas e ao público da cidade.

Edições

10ª Edição (2016)
Sua décima edição ocorreu de 4 a 11 de junho de 2016 e contou com 15 espetáculos em diversos espaços culturais de Itajaí, todos com entrada gratuita.

Ligações externas
 10º Itajaí em Cartaz

Cultura de Itajaí
Festivais de teatro do Brasil
2007 em Santa Catarina

Itajaí em Cartaz


Góra Jacksona () – góra na Półwyspie Antarktycznym. Znajduje się w jego południowej części, na Ziemi Palmera. Dzięki wypiętrzeniu równemu 3184 m n.p.m. Góra Jacksona, jest drugim co do wysokości wzniesieniem na Półwyspie Antarktycznym oraz w Brytyjskim Terytorium Antarktycznym, po Mount Hope (do 2017 roku była uznawana za najwyższą). Góra została odkryta przez Amerykanów stacjonujących na Antarktydzie. Została nazwana na cześć 7 prezydenta Stanów Zjednoczonych – Andrew Jacksona. Pierwsza wyprawa na Górę Jacksona została przeprowadzona w 1964 roku przez British Antarctic Survey (BAS), a przewodniczył jej John Crabbe Cunningham. W 1972 Góra została dokładniej zbadana, w związku z badaniami prowadzonymi w Archipelagu Palmera.

Historia
Pierwsze mapy topograficzne zostały stworzone w listopadzie 1940 roku przez USAS. Badania przeprowadzone na ziemi zostały wsparte zdjęciami zrobionymi przez samoloty. Wyniesienie góry zostało ocenione na około 4200 metrów. Na początku została ona nazwana Górą Ernesta Grueninga – amerykańskiego polityka, który walczył, by Alaska została przyłączona do USA. Nazwa potem została zmieniona na Góra Jacksona. Andrew Jackson był prezydentem Ameryki, który podpisał prawo dzięki któremu pod koniec 2 połowy XIX wieku na Pacyfiku, oraz na lądach graniczących z Pacyfikiem zaczęto prowadzić badania geograficzne. Jednym z badanych terenów była Antarktyda. Badania były prowadzone przez Charlesa Wilkesa.

W 1947 naukowcy BAS po obserwacjach stwierdzili, że najwyższy punkt góry znajduje się na wysokości 3050 metrów, co było o wiele dokładniejszym wynikiem.

W 2017 roku badacze z BAS odkryli, że wysokość innej góry, Mount Hope, była zaniżona o 377 metrów i w rzeczywistości jest ona o 55 m wyższa niż Mount Jackson.

Brytyjczycy zdobyli jako pierwsi wiele ze szczytów Półwyspu Antarktycznego i tak samo było w tym przypadku. W 1962 roku pracownik BAS-u – John Crabbe Cunningham pracownik BAS na Wyspie Adelajdy. Zdobył szczyt dzięki pomocy psiego zaprzęgu, z którym w drodze na szczyt przebył ponad 600 km. 23 listopada 1964 większa grupa z BAS-u zdobyła szczyt. Dokładna wysokość szczytu została zmierzona przez BAS w latach dziewięćdziesiątych.

Geografia
Współrzędne geograficzne góry to . Wysokość góry to 3184 m n.p.m., a wybitność szczytu to 2187 metrów. Góra Jacksona jest położona w środkowo-zachodniej części Ziemi Palmera. Wyznacza granice Wybrzeża Blacka, które znajduje się na wschód on góry. Wzniesienie znajduje się też na południowy wschód od Lodowca Fleming, a na zachód góra ograniczona jest przez rozległy płaskowyż Dyer Plateau.

Góra Jacksona była dokładnie badana w 1972 roku w ramach badań w Archipelagu Palmera. Okazało się, że zachodni stok góry jest łagodniejszy w porównaniu do stoku wschodniego, który jest dość stromy. Zidentyfikowano kilka rodzajów skał oraz możliwą aktywność wulkaniczną gór.

Przypisy

Bibliografia
 Encyclopaedia of Mountaineering Robert Hale, 1975

Góry w Antarktyce
Ziemia Palmera

Góra Jacksona


An Clytus clavicornis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Reiche hadton 1860. An Clytus clavicornis in nahilalakip ha genus nga Clytus, ngan familia nga Cerambycidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Clytus

Clytus clavicornis