Kaliwatan sa alasiwsiw ang Gryllus debilis. Una ning gihulagway ni Walker, F. ni adtong 1871. Ang Gryllus debilis sakop sa kahenera nga Gryllus, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Nicaragua

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Gryllus
Insekto sa Nikarawa

Gryllus debilis


An Leucoctenorrhoe quadrilinea in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Warren hadton 1904. An Leucoctenorrhoe quadrilinea in nahilalakip ha genus nga Leucoctenorrhoe, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Leucoctenorrhoe

Leucoctenorrhoe quadrilinea


An Thlypopsis in uska genus han Aves. An Thlypopsis in nahilalakip ha familia nga Thraupidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Thlypopsis

Thlypopsis


An Fritillaria antarctica in uska species han Chordata nga ginhulagway ni Lohmann hadton 1905. An Fritillaria antarctica in nahilalakip ha genus nga Fritillaria, ngan familia nga Fritillariidae.

Mabibilngan ini ha Southern Ocean. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Fritillaria

Fritillaria antarctica


An Perca flavescens in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Samuel Latham Mitchill hadton 1814. An Perca flavescens in nahilalakip ha genus nga Perca, ngan familia nga Percidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Perca

Perca flavescens


An Freadelpha amoena in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni John Obadiah Westwood hadton 1841. An Freadelpha amoena in nahilalakip ha genus nga Freadelpha, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Gabon.
 Ghana.

Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Freadelpha

Freadelpha amoena


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Nesogryllacris wetterana. Una ning gihulagway ni Heinrich Hugo Karny ni adtong 1931. Ang Nesogryllacris wetterana sakop sa kahenera nga Nesogryllacris, ug kabanay nga Gryllacrididae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Nesogryllacris

Nesogryllacris wetterana


Ang Serranía Norte ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Serranía Norte (kabukiran sa Arhentina),

Chile

 Serranía Norte (kabukiran sa Chile), Los Lagos,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Chile

Serranía Norte


Vangueria albosetulosa is 'n struik wat deel is van die Rubiaceae familie. Die spesie is endemies aan Zambië.

Bron
 Plants of the World Online

albosetulosa
Flora van Zambië
Endemiese plante van Zambië

Vangueria albosetulosa


Nadja og de 170 kilo er en dansk dokumentarserie fra 2020, som følger Nadja Engsig, som vejer 170 kilo og er svært overvægtig  i behandling for tvangsoverspisning med Lisbeth Zornig som vært.  Programmet følger Nadja på rejsen mod en en egentlig diagnose og erkendelse af sin situation. Serien blev oprindeligt vist på TV2 i 2020, og er produceret af Impact TVApS.

Handling
Serien er på tre afsnit og følger i et år Nadja Engsigs kamp mod vægten . Programmet følger hvorledes Nadjas lidelse ikke blot er en kamp mod de fysiske kilo, men også kamp med og mod psyken. I programmet optræder psykolog Lene Meyer, der stiller diagnosen Binge Eating Disorder(BED) . BED er en behandlingskrævende spiseforstyrrelse, også kaldet tvangsoverspisning .

Referencer

Eksterne henvisninger
Overvægt
Spiseforstyrrelse
https://impacttv.dk
https://impacttv.dk/nadja-og-de-170-kilo/

Tv-programmer fra TV 2 Danmark

Nadja og de 170 kilo


The Hemiacridinae are a subfamily of Acrididae in the Orthoptera: Caelifera. Species can be found in Africa and Asia.

Tribes and genera
The Orthoptera Species File lists the following:

Cranaeini
Authority: Brunner von Wattenwyl, 1893 - Malesia to New Guinea
 Cranae (grasshopper) Stål, 1878
 Cranaella Ramme, 1941
 Craneopsis Willemse, 1933
 Opiptacris Walker, 1870
 Paracranae Willemse, 1931 (monotypic)
 Phalaca Bolívar, 1906
 Philicranae Willemse, 1955 (monotypic)

Dirshacrini
Authority: Spearman, 2013 – southern Africa
 Dirshacris Brown, 1959
 Euloryma Spearman, 2013 (synonym Loryma Stål, 1878)
 Hemiloryma Brown, 1973
 Labidioloryma Grunshaw, 1986

Gergisini
Authority: Dirsh, 1962 - Madagascar
 Gergis (genus) Stål, 1875
 Malagasacris Rehn, 1944
 Morondavia Dirsh, 1962
 Pachyceracris Dirsh, 1962

Hemiacridini
Authority: Dirsh 1956 - Africa
 Hemiacris Walker, 1870
 Hemipristocorypha Dirsh, 1952
 Pristocorypha Karsch, 1896

Hieroglyphini
Authority: Bolívar, 1912 – Sahel, tropical Asia
 Hieroglyphodes Uvarov, 1922
 Hieroglyphus Krauss, 1877
 Parahieroglyphus Carl, 1916

Leptacrini
Authority: Johnston, 1956 – Africa, Asia
 Acanthoxia Bolívar, 1906
 Leptacris Walker, 1870
 Meruana Sjöstedt, 1909
 Sudanacris Uvarov, 1944

Mesopserini
Authority: Otte, 1995 – Africa including Madagascar
 Mesopsera Bolívar, 1908
 Xenippa Stål, 1878
 Xenippacris Descamps & Wintrebert, 1966

tribe not assigned
 Calamippa Henry, 1940
 Clonacris Uvarov, 1943
 Euthymia (genus) Stål, 1875
 Galideus Finot, 1908
 Glauningia: G. macrocephala Ramme, 1929
 Hysiella Bolívar, 1906
 Kassongia Bolívar, 1908
 Limnippa: L. ensicerca Uvarov, 1941
 Lopheuthymia Uvarov, 1943
 Onetes Rehn, 1944
 Oraistes: O. luridus Karsch, 1896
 Paulianiobia Dirsh & Descamps, 1968
 Proeuthymia Rehn, 1944
 Pseudoserpusia Dirsh, 1962
 Willemsella Miller, 1934
 Xenippella: X. bicolor Kevan, 1966
 Xenippoides: X. elongatus Chopard, 1952

References

External links

Acrididae
Caelifera
Orthoptera subfamilies

Hemiacridinae


The Fighting Edge is a 1926 American silent action film directed by Henry Lehrman and written by Edward T. Lowe Jr. and Jack Wagner. It is based on the 1922 novel The Fighting Edge by William MacLeod Raine. The film stars Kenneth Harlan, Patsy Ruth Miller, David Kirby, Heinie Conklin, Pat Hartigan, and Lew Harvey. The film was released by Warner Bros. on January 8, 1926.

Plot
As described in a film magazine review, Joyce, a government agent, is imprisoned by a gang of smugglers in their ranch house along the Mexican boarder. Juan de Dios O'Rourke, another government agent posing as being half-Spanish and living in Mexico, is commissioned to rescue Joyce. He meets Phoebe, Joyce's daughter, who purposefully drives an automobile down a cliff. She feigns unconsciousness following the accident and is carried into the house by the smugglers. Eventually Juan and Phoebe, with the aid of the cook, escape with Joyce to a deserted house. The smugglers follow, but United States troops arrive to save the day. Juan and Phoebe wed.

Cast
Kenneth Harlan as Juan de Dios O'Rourke
Patsy Ruth Miller as Phoebe Joyce
David Kirby as Gilette
Heinie Conklin as Chuck
Pat Hartigan as Taggert
Lew Harvey as Bailey
Eugene Pallette as Simpson
Pat Harmon as Hadley
William A. Carroll as Mr. Joyce

References

External links

1926 films
American action films
1920s action films
Warner Bros. films
Films directed by Henry Lehrman
American black-and-white films
American silent feature films
1920s English-language films
1920s American films

The Fighting Edge


Android TV é um sistema operacional baseado no Android desenvolvido pela Google para televisores conectados, reprodutores de mídia digital, set-top box e soundbar. Ele possui uma interface de usuário que oferece aplicativos e serviços de mídia, principalmente de streaming de música e vídeo, pesquisa por voz e assistente virtual inteligente, espelhamento de conteúdo com o Google Cast, entre outros recursos.

A plataforma foi revelada pela primeira vez em 25 junho de 2014 na Google I/O e foi disponibilizada pela primeira vez no Nexus Player em novembro. A plataforma tem sido adotada em smart TVs por diversas fabricantes de televisores como a TCL. Algumas empresas adotaram o sistema operacional em set-top boxes por uma série de provedores de televisão IPTV.

Antecedentes
Em maio de 2010 foi apresentado o Google TV, a empresa Google anunciou um novo hardware para plataformas Smart TV durante o evento Google I/O. Este projeto foi co-desenvolvido pela Google, Intel, Sony e Logitech.

O Google TV integrava o sistema operacional Android, e a versão para Linux do Google Chrome, para criar uma televisão interativa com um nível acima dos sistemas de Internet por televisão existentes, adicionando uma interface de usuário amigável para os sites WebTV. O Google TV foi lançado oficialmente em 6 de outubro de 2010, incorporado em dispositivos Sony e Logitech.

Google TV
Uma interface de usuário modificada da Android TV, com a marca "Google TV" (não relacionada à plataforma de smart TV descontinuada da empresa de mesmo nome), estreou no Chromecast com dispositivo de streaming Google TV, que foi lançado em 30 de setembro de 2020. A interface do Google TV enfatiza recomendações de conteúdo e descoberta em diferentes serviços e aplicativos instalados, em comparação com a interface padrão da Android TV, que é mais focada na navegação entre aplicativos individuais instalados. O Google TV é compatível com mais de 6.500 aplicativos desenvolvidos para Android TV. No lançamento, mais de 30 serviços de streaming foram integrados ao Google TV para uso em seus recursos de agregação de conteúdo:

 Disney+
 HBO Max
 Pluto TV
 Prime Video
 Netflix
Crunchyroll
Globoplay
Apple TV
Paramount+

A interface do Google TV substituirá a interface padrão da Android TV até o final de 2022, começando com decodificadores, dongles e smart TVs em 2021. A estreia do Google TV coincidiu com o re-branding do Google Play Filmes para Google TV.

Características
A plataforma conta com uma interface semelhante à do Google Play.

Google Assistant
Google Assistant é um assistente pessoal inteligente desenvolvido pela Google que está disponível no aplicativo para dispositivos móveis da Pesquisa Google para os sistemas operacionais Android e iOS. O Google Assistant utiliza uma interface de linguagem natural para responder a perguntas, fazer recomendações e realizar ações através da delegação de solicitações a um conjunto de serviços web. Junto com a resposta para as consultas iniciadas pelo usuário, a Google agora oferece de forma passiva a informação ao usuário que prevê que vai querer, em função de seus hábitos de busca. Foi incluído pela primeira vez no Android 4.1 ("Jelly Bean"), que foi lançado em 9 de julho de 2012, e foi suportado pela primeira vez no smartphone Galaxy Nexus. O serviço estava disponível para iOS desde 29 de abril de 2013, de uma atualização do aplicativo da Pesquisa Google. A revista Popular Science nomeou o Google Assistant a "Inovação do Ano" para o ano de 2012.

Google Cast
A tecnologia e o conceito do bem-sucedido chamado Google Chromecast, está integrado ao Google TV, deste modo, o usuário pode ver em seu televisor filmes e séries, e interagir com elas, graças a seu telefone ou tablet. O conteúdo enviado será sincronizado com seu tablet, para terminar de ver o filme na cama mais tarde. O Chromecast é um dispositivo de streaming de mídia fabricado pela Google. Foi anunciado de forma oficial junto à versão 2013 de sua linha de tablets Nexus 7 em 24 de julho de 2013 durante um evento em San Francisco.

Igual ao anterior Nexus Q, todos os seus componentes são fabricados totalmente nos Estados Unidos.
Basicamente é um ponto de acesso Wi-Fi, com os plugues intercambiáveis USB e HDMI, que uma vez ligado a um televisor com entrada HDMI e configurado o navegador Chrome a partir de um PC ou um smartphone Android, replica as páginas web que são vistas no televisor, no caso de YouTube e Netflix estas enviam o sinal de vídeo.

Lista de parceiros
 Sony
 Sharp
 Panasonic
 LG
 Samsung
 Philips
 Semp/TCL

Ver também

 Android Auto
 Android One
 Chromecast
 tvOS
 Apple TV
 Tizen

Ligações externas

 Android

Google
Televisão digital
Google Stadia

Android TV


An Hemigrammus tocantinsi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Carvalho, Bertaco ngan Jerep hadton 2010. An Hemigrammus tocantinsi in nahilalakip ha genus nga Hemigrammus, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hemigrammus

Hemigrammus tocantinsi


312685 powodów – debiut poetycki Dawida Junga wydany w 2006 pod redakcją Grzegorza Hetmana jako I tom serii wydawniczej Red.a. Książka otrzymała nominację m.in. do Nagrody im. Stanisławy Zawiszanki jako najlepsza książka roku razem m.in. z Jackiem Dehnelem.

O debiucie

Tytuł książki ironicznie nawiązuje do powierzchni Polski liczonej w km², poeta natomiast, na co zwrócili uwagę krytycy, odnosi się w swojej poezji do kultury klasycznej, by przedstawić ją w innych kontekstach i perspektywach niż dotychczas. Jung wykorzystuje mowę ulicy, potoczności, codzienności, sięga po dekorum języka reklam i polityków, by ostatecznie wykpić zastaną rzeczywistość. Poeta prowadzi dialog z wielkimi poprzednikami, m.in. ze Zbigniewem Herbertem, pyta o rolę współczesnej popkultury dla przyszłych pokoleń, jak w wierszu Exposé, gdzie podmiot liryczny stwierdza, iż historię / piszą analfabeci. W ocenie krytyka Radosława Wiśniewskiego Jung: Jest żarliwy i porywczy, a mistrzowie jego są zupełnie nie ze świata tej literatury.

Recepcja debiutu Dawida Junga

Dawid Jung w swoim debiutanckim tomiku nie waha się igrać z autorytetami. (...) Autor odnosi się do klasycznych tekstów i zjawisk światowej kultury, by przedstawić je w zupełnie innych niż do tej pory kontekstach i perspektywach. Często zabieg ten polega na przeniesieniu tradycyjnych motywów do świata współczesnej popkultury. (...) Jego utwory stają się forum rywalizacji starego z nowym, tradycji ze współczesnością, a fundamenty współczesnej kultury zyskują nowy wymiar w zderzeniu z banalnością dnia dzisiejszego. W tropieniu tej ostatniej autor zdaje się mocno gustować, obserwując reklamowe billboardy, wieżowce, dworce albo podsłuchując, a potem naśladując mowę polityków. Wszyscy ciekawi wyników tej obserwacji powinni zajrzeć do tego tomiku. "Gazeta Wyborcza"

Świetnie operuje dostojną herbertowską frazą. "Lampa i Iskra Boża"

Odpowiedzialność za powierzone papierowi (czy dziś ekranowi komputera) słowo cechuje debiutancki tomik Dawida Junga. "Odra"

Profetyczny, wydaje się, że wie więcej, zna tajemnicę, zna zasady działania mechanizmu świata. (...) Poezja odważna, głęboka, burzliwa i niewygodna, wynikająca z żarliwych uczuć do świata, pełna porywczego sprzeciwu. "E-splot"

Bibliografia

 Pisma kulturalne w Polsce po roku 1989. Leksykon, Wydawnictwo Naukowe Uniwersytetu Śląskiego, Katowice 2010, s. 250-251.
 K. Kurek, Rozwój prasy i formy życia kulturalnego w Gnieźnie... [w]: "Dzieje Gniezna", (red. J. Dobosz), Gniezno 2016, s. 721.

Polskie tomy i zbiory poetyckie
Utwory literackie z 2006

312685 powodów


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Munda darevskii. Una ning gihulagway ni Bey-bienko ni adtong 1966. Ang Munda darevskii sakop sa kahenera nga Munda, ug kabanay nga Gryllidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Munda

Munda darevskii


Kaliwatan sa isda ang Trichopsetta ventralis. Una ning gihulagway ni Goode ug Bean ni adtong 1885. Ang Trichopsetta ventralis sakop sa kahenera nga Trichopsetta, ug kabanay nga Bothidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Trichopsetta

Trichopsetta ventralis


O ManiFesta! Festival das Artes é um festival de artes sediado na cidade de Fortaleza, Ceará, que se destaca por sua programação híbrida e pela ocupação dos espaços do centro da cidade. Já ocupou lugares como o Centro Dragão do Mar de Arte e Cultura, Praça do Ferreira, Praça dos Leões, Praia de Iracema, Benfica, Passeio Público, Caixa Cultural Fortaleza e Cine-Teatro São Luiz.

A sua primeira edição, acontecida no mês de setembro de 2010, mobilizou mais de 350 artistas de diferentes linguagens e gerações em uma maratona cultural de 12 horas de duração.. Foi idealizada no intuito de homenagear os 30 anos da Massafeira Livre, um evento musical que levou artistas a ocuparem o Theatro José de Alencar no fim da década de 70.

No ano de 2012, 680 artistas se apresentaram para um público de mais de 10 mil pessoas.

A partir de 2013, passou a ter 24 horas de programação totalmente gratuita. Outra novidade foi o BondeFesta, ônibus adaptado e estilizado para transitar entre as atrações. A edição ocupou diferentes locais da capital cearense, como o Benfica, o Passeio Público, o Centro Dragão do Mar de Arte e Cultura, o SESC Iracema e a Caixa Cultural.

Em 2015, a quinta edição do festival, os artistas passaram por um processo de curadoria colaborativa, através do voto em uma plataforma. Ao todo, 114 trabalhos foram selecionados para a programação, de 256 inscritos.

Eventos em Fortaleza
Festivais do Brasil

ManiFesta Festival das Artes


Tămădău Mare là một xã thuộc hạt Călărași, România. Dân số thời điểm năm 2002 là 2614 người.

Chú thích

Liên kết ngoài

Xã của hạt Călărași

Tămădău Mare


An Platygobiopsis tansei in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Okiyama hadton 2008. An Platygobiopsis tansei in nahilalakip ha genus nga Platygobiopsis, ngan familia nga Gobiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Platygobiopsis

Platygobiopsis tansei


Aksel Nikolajsen (9 February 1901 – 18 March 1993) was a Danish athlete. He competed in the men's pole vault at the 1928 Summer Olympics.

References

1901 births
1993 deaths
Athletes (track and field) at the 1928 Summer Olympics
Danish male pole vaulters
Olympic athletes for Denmark
Place of birth missing

Aksel Nikolajsen


吉田 光邦(よしだ みつくに、1921年5月1日 - 1991年7月30日)は、日本の科学史家。京都大学名誉教授。専門は科学技術史。

略歴
 1921年5月1日 - 愛知県西春日井郡に生まれる。
 1991年7月30日 - 急性心不全のため、京都大学医学部附属病院で死去。

学歴
 1936年 - 愛知県立第一中学校(現:愛知県立旭丘高等学校)卒業
 1941年 - 第八高等学校卒業
 1945年 - 京都帝国大学理学部宇宙物理学科卒業

職歴
 1949年 - 京都大学人文科学研究所助手
 1958年 - 京都大学人文科学研究所講師
 1960年12月 - 京都大学人文科学研究所助教授
 1977年4月 - 京都大学人文科学研究所教授
 1984年4月 - 京都大学人文科学研究所所長(1985年3月まで)
 1985年4月 - 定年退官、京都大学名誉教授
 1990年 - 京都文化博物館館長
 1991年 - 京都造形芸術大学教授

受賞歴・叙勲歴
1987年 - 紫綬褒章
1991年 - 叙正四位、叙勲二等授瑞宝章

主な著書
 『日本科学史』朝倉書店、1955年。講談社学術文庫、1987年
 『日本技術史研究』学芸出版社、1961年
 『錬金術―仙術と科学の間』中公新書、1964年。講談社学術文庫、2014年
 『日本美の探求―その背後にあるもの』NHKブックス、1968年
 『江戸の科学者たち』社会思想社、1969年 のち現代教養文庫。講談社学術文庫、2021年9月
 『文様の博物誌』同朋舎、1971年
 『時から時計へ』平凡社カラー新書、1975年
 『日本の職人』角川選書、1976年。講談社学術文庫、2013年
 『両洋の眼―幕末明治の文化接触』朝日選書、1978年
 『万国博覧会―技術文明史的に』NHKブックス、1985年
 『工芸の社会史―機能と意味をさぐる』NHKブックス、1987年
 『吉田光邦評論集』全3冊、思文閣、1982年

参考文献
 「追悼 初代館長 吉田光邦会長」『京都文化博物館研究紀要 朱雀』第4集、1991年11月30日、pp.129-151

日本の科学史家
日本の技術史学者
日本の博物館職員
博物館の館長
紫綬褒章受章者
正四位受位者
勲二等瑞宝章受章者
京都大学の教員
京都芸術大学の教員
京都大学人文科学研究所の人物
京都大学出身の人物
愛知県立旭丘高等学校出身の人物
愛知県出身の人物
1921年生
1991年没

吉田光邦


Euryops anthemoides is 'n struik wat tot die Asteraceae  familie hoort en endemies in die Oos-Kaap is.

Die plant het een subspesie:
 Euryops anthemoides subsp. anthemoides

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Euryops
Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika

Euryops anthemoides


Bonanno -familien (amerikansk: Bonanno crime family) er en italiensk-amerikansk mafia-"familie" og en af De fem familier, der dominerer organiseret kriminalitet i New York City og i USA som en del af den amerikanske mafia. Familien var tidligere kaldet Maranzano-familien, indtil dens grundlægger Salvatore Maranzano blev likvideret i 1931. Joseph Bonanno blev tildelt de fleste af Maranzanos forretninger, da Charles "Lucky" Luciano efter Maranzanos likvidering dannede The Commission og opdelte de kriminelle mafiagruppers forretninger i New York City mellem de fem familier.

Under Bonannos lederskab mellem 1930'erne og 1960'erne blev familien en af de fremtrædende familier, men da Bonanno i begyndelsen af 1960'erne forsøgte at smide flere af medlemmer ud af The Commission, måtte han gå under jorden mellem 1963 og 1966, hvilket gav anledning til en intern krig i familien, kaldet "the Banana War" der varede indtil 1968, hvor Bonanno trak sig tilbage til Arizona.

Mellem 1976 og 1981 blev familien infiltreret af en FBI-agent, der kaldte sig Donnie Brasco, og Bonanno-familien blev den første af De fem familier, der blev smidt ud af The Commission. Familien blev reorganiseret i 1990'erne under Joseph Massino, og ved indgangen til det nye årtusinde var familien tilbage i The Commission og blandt de mest indflydelsesrige mafia-familier i New York. I de tidlige 2000'ere førte en række domfældelser over familiens medlemmer imidlertid til, at overhovedet Massino blev meddeler til FBI som den første familieoverhoved ("boss") blandt De fem familier. Bonanno-familien anses som dem mest brutale af De fem familier gennem 1900-tallet.

Historie

Siciliansk oprindelse
Bonanno-familiens rødder kan spores tilbage til byen Castellammare del Golfo i provinsen Trapani på Sicilien, hvor Giuseppe "Peppe" Bonanno og dennes bror Stefano drev en række mafiaaktiviteter. Klanen var allieret med lederen af Magaddino-klanen, Stefano Magaddino. De to klaner var i 1900'erne i konflikt med Felice Buccellato, lederen af Buccellato-klanen.

Magaddino emigrerede i 1902 til New York og blev et betydningsfuldt medlem af Castellammarese-klanen. På Sicilien blev brødrene Stefano og Giuseppe dræbt, men deres yngre bror, Salvatore Bonanno, tog hævn og dræbte medlemmer af Buccellatos-klanen.

Salvatore blev i 1905 far til Joseph Bonanno, og tre år senere flyttede han og familien til New York City, hvor Salvatore overtog kontrollen med den lokale diaspora fra Castellammarese bosat i Williamsburg i Brooklyn. Salvatore rejste i 1911 tilbage til Sicilien, hvor han i 1915 døde af et hjerteanfald. Magaddino flygtede i 1921 til Buffalo i den vestlige del af delstaten New York for at undgå drabsanklager, og Castellammarese-klanen blev overtaget af Nicolo "Cola" Schirò.

Castellammarese-krigen

Spiritusforbuddet i USA i 1923 gav gangstergrupperne i USA gyldne tider, da de kunne udvide forretningerne med fremstilling, smugling og salg af spiritus. Castellammarese-klanen fik også store indtægter, men rivalisering mellem de forskellige grupperinger om forretninger og territorium var udbredt. Castellammarese-klanen var i slutningen af 1920'erne i konflikt med den førende mafiafamilie, Masseria-familien ledet af gangsterbossen Giuseppe "Joe the Boss" Masseria. Konflikten eskalerede og udviklede sig i 1930 til det, der blev benævnt Castellammarese-krigen. Ved konfliktens begyndelse var Castellammarese-klanen ledet af Nicolo "Cola" Schirò, der havde forsøgt at opnå en form for sameksistens med Masseria, men Schirò blev udskiftet med Salvatore Maranzano, der ønskede at overtage den fulde kontrol med New Yorks underverden. Blodbadet blev intensiveret under Maranzanos lederskab.

Castellammarese-klanen var bedre organiseret og samlet end Masserias bande. Maranzano havde allierede i flere andre amerikanske byer, der havde mafia-organisationer med udspring i Castellammarese. I 1931 skiftede momentum i krigen til fordel for Maranzano. I foråret 1931 besluttede en gruppe yngre medlemmer af Masserias familie at skifte til Maranzanos bande. De unge medlemmer var en gruppe, kaldet "De unge tyrkere", der omfattede en række senere mafiabosser, herunder Charles "Lucky" Luciano, Vito Genovese, Frank Costello, Tommy Lucchese, Albert Anastasia og Joe Adonis. Gruppen var utilfredse med Masserias grådighed og gammeldags ledelsesstil. Lederen af De unge tyrkere, Charles Luciano, indgik en hemmelig aftale med Maranzano, hvor Luciano ville sørge for, at Masseria blev likvideret mod til gengæld at blive underboss i Maranzanos familie og at overtage Masserias territorium. Masseria blev likvideret den 15. april 1931 under et restaurantbesøg med Luciano i Coney Island, da en gruppe bevæbnede mænd, formentlig Genovese, Anastasia, Adonis og Bugsy Siegel stormede restauranten og skød Masseria, mens Luciano kortvarigt var gået på toilettet.

Maranzanos likvidering og The Commission

Efter Masserias død fastlagde Maranzano en fredsplan for alle de sicilianske og italienske mafiabosser i USA. Ifølge planen skulle der være 24 organisationer ("familier") i USA, der hver skulle have deres egen "boss". I New York City skabte Maranzano fem familier: Luciano-familien under Lucky Luciano, Mangano-familien under Vincent Mangano, Gagliano-familien under Tommy Gagliano, Profaci-familien under Joseph Profaci og Maranzano-familien under ham selv. Maranzano skabte også en yderligere position for sig selv: capo di tutti capi, eller bossernes boss.

På trods af at Maranzano på nogle områder var mere fremadskuende end Masseria, blev han fortsat anset for gammeldags af de yngre bandemedlemmer. Luciano var skuffet over, at Maranzano ikke ville dele magten blandt de øvrige familier, og han anså ham for lige så grådig, som Masseria havde været. Maranzano så Luciano og Genovese som en trussel og bestilte en gangster til at få dem likvideret. Tommy Lucchese fortalte imidlertid Luciano om komplottet. Den 10. september 1931 bad Maranzano Luciano og Genovese om at møde på sit kontor på 230 Park Avenue på Manhattan. Luciano var klar over, at Maranzano havde planlagt at dræbe dem og besluttede derfor at handle først. Luciano sendte fire jødiske gangstere, som ikke var kendt af Maranzanos folk, over til kontoret på Park Avenue. Forklædt som politifolk afvæbnede de jødiske gangstere Maranzanos livvagter, hvorefter de stak Maranzano ned før end de skød ham. Med dem var Lucchese, der var med for at udpege Maranzano. Likvideringen var den første af den serie af drab, der senere blev kaldet "De sicilianske vesperes nat" (Night of the Sicilian Vespers).

Luciano var nu det mest betydningsfulde gangster i USA. Han afstod imidlertid fra titlen capo di tutti capi og overlod i stedet til The Commission at regulere mafiaens interne forhold og at mægle mellem de forskellige familier. Luciano overlod ledelen af Maranzano-familien til Joseph Bonanno.

Bonanno-æraen
Efter Maranzanos død overtog Joseph Bonanno de fleste af Maranzanos aktiviteter. Som 26-årig var Bonanno den yngste mafia-boss i USA. Ifølge Bonannos selvbiografi mente han ikke, at en fortsat krig mod Luciano ville føre til noget godt, hvorfor han blot koncentrerede sig om at drive familien videre, men en del tyder på, at der var indgået en aftale mellem Luciano og Bonanno om støtte til drabet på Maranzano.

Bonanno drev sin familie med aktiviteter inden for illegalt spil, lånehaj-virksomhed og narko. Familien fik aktiviteter i Californien og Arizona og senere i Canada.

Joseph Bonanno var stærk tilhænger af sicilianske traditioner om "ære" og "respekt" som principper for familien, og Bonanno søgte at begrænse medlemskab til familien til alene at blive tildelt sicilianere fra Castellammarese-egnen. Med tiden blev Joseph Bonanno et magtfuldt medlem af The Commission, bl.a. grundet det tætte forhold til mafiabossen Joe Profaci, der afholdt de øvrige familier fra at udfordre de to allierede familier.

De stabile magtforhold blandt familierne ophørte ved Profacis død i 1962. Joseph Bonanno var nu truet af en alliance mellem Tommy Lucchese og den nye boss Carlo Gambino, ligesom der var voksende utilfredshed internt i Bonanno-familien over, at Joseph Bonanno brugte megen tid i sit hjem i Tucson i Arizona. Bonanno planlagde i 1963 at likvidere flere af de øvrige mafia-bosser, herunder Tommy Lucchese, Carlo Gambino, Stefano Magaddino og Frank DeSimone. Bonanno fik støtte til sine planer hos Profacis efterfølger Joseph Magliocco, der var bitter over ikke at være givet en plads i The Commission. Bonannos plan var at overtage The Commission og gøre Magliocco til sin højre hånd.

Magliocco fik til opgave at sørge for likvideringen af Lucchese og Gambino, og han bad Joseph Colombo om at udføre opgaven. Colombo afslørede imidlertid planerne for de to. De andre mafia-bosser indså hurtigt, at Magliocco ikke kunne have planlagt et sådant træk på egen hånd og kunne konkludere, at det måtte være Bonanno, der stod bag. The Commission forlangte, at Bonanno og Magliocco mødte op for at forklare sig. Af frygt for sit liv gik Bonanno under jorden i Montreal og overlod det til Magliocco at håndtere The Commission. Magliocco, der var fysisk svækket, erkendte sin rolle i komplottet. The Commission valgte at lade Magliocco leve videre, men forlangte at han skulle trække sig som boss for Profaci-familien og gav ham en bøde på $50.000. Som belønning for at have afsløret komplottet fik Colombo overdraget Profaci-familien.

Bonanno vendte tilbage til Manhattan i oktober 1964, hvor han skulle afgive vidneudsagn for en jury. Dagen inden han skulle afgive vidneudsagn blev han imidlertid bortført, formentlig af personer tilknyttet Magaddino. Bonanno blev først set igen i 1966.

"The Banana War"
Under Bonanno forsvinden overtog Gaspar DiGregorio kontrollen med familien med tilladelse fra The Commission. DiGregorios overtagelse af kontrollen medførte dog oprør blandt dele af familien, der var loyale mod Joseph Bonanno og hans søn Salvatore "Bill" Bonanno. Det interne opgør i familien blev af medierne kaldt "The Banana War".

I begyndelsen af 1966 bad DiGregorio formentlig om et forsoningsmøde med Bill Bonanno, der skulle afholdes i Brooklyn. Da Bill Bonanno mødte op ved huset med sine mænd den 28. januar 1966, blev de beskudt, men blev ikke ramt.

I 1968 blev DiGregorio såret ved et attentat og blev senere ramt at et hjerteanfald. The Commission blev utilfredse med, at DiGregorio ikke var i stand til at skabe ro, og gav i stedet sin støtte til Paul Sciacca. I 1968 afsluttede Joe Bonanno den interne krig i familien ved at acceptere at trække sig tilbage og flytte permanent til Arizona. Joe Bonanno havde forinden haft et hjerteanfald. Som led i fredsslutningen trak sønnen Bill Bonanno sig også tilbage som consigliere og flyttede med faderen ud af New York.

Tiden i 1970'erne

Paul Sciaccas tid som overhoved for familien var kortvarig, og allerede i 1971 blev positionen overtaget af Natale "Joe Diamonds" Evola, der havde støttet Bonanno. Evolas tid som overhoved blev også kort, da han døde af naturlige årsager i 1973, hvorefter Philip "Rusty" Rastelli overtog familien. Rastelli blev på et møde i februar 1974 godkendt af The Commission.

Rastelli blev imidlertid den 6. marts 1975 tiltalt for bl.a. afpresning og andre kriminelle aktiviteter. Den 23. april 1976 blev Rastelli kendt skyldig i anklagerne, som han blev idømt 10 års fængsel for; en fængselsdom, der skulle afsones i tillæg til en dom på fire års fængsel for bl.a. ågervirksomhed.

Med Rastelli i fængsel overtog Carmine Galante kontrol over familien og blev uofficiel leder. De øvrige familier i New York var bekymrede over Galantes utilslørede forsøg på at overtage narko-markedet. Overhovedet i Genovese-familien, Frank Tieri bad om de øvrige familiers tilladelse til at likvidere Galante. De øvrige familier gav tilladelsen, ligesom også Joe Bonanno, Rastelli og Joseph Massino fra Bonanno-familien gav accept. Den 12. juli 1979 blev Galante likvideret på en restaurant i Brooklyn.

Donnie Brasco, intern krig og infiltrering

Joseph Pistone, med dæknavnet Donnie Brasco, var en FBI-agent, der infiltrerede Bonanno-familien i 1970'erne. Efter flere måneders planlægning blev operationen påbegyndt i september 1976. Pistone var seks måneder hos Colombo-familien før han skiftede til Bonanno-familien ved at udvikle en relation til Anthony Mirra.

Pistone blev oplært som "soldat" og blev en del af interne opgør i familien, der blev udløst af likvideringen af Galante.

Operationen sluttede i juli 1981, da Pistone fik til opgave at likvidere en gangster.. Pistones arbejde som hemmelig agent førte til over 200 tiltaler og over 100 domme over mafia-medlemmer og tilknyttede gangstere.

I august 1981 blev Dominick "Sonny Black" Napolitano likvideret i en kælder for at have ført Pistone ind i sin bande. I februar 1982 blev Anthony Mirra, der oprindeligt havde introduceret Pistone til familien også likvideret.

Som følge af infiltreringen mistede Bonanno-familien sin plads i The Commission. Udelukkelsen fra The Commission medførte imidlertid, at Rastelli og andre ledende mafiosi ikke blev omfattet af det sagskompleks, som FBI i 1985 anlagde mod en række mafia-bosser (den såkaldte Mafia Commission Trial). Rastelli blev dog idømt fængselsstraffe i andre retssager.

Reorganisering under Joseph Massino
Rastelli døde den 24. juni 1991. Kort efter overtog Joseph Massino kontrollen med familien.

Massino ønskede at beskytte familien mod infiltration som under Donnie Brasco-sagen og mod, at politi eller andre fik adgang til information om familiens aktiviteter. Han lukkede familiens sociale klubber og afviklede de forretninger, som familien havde med de øvrige familier, da han anså det for risikabelt at være afhængig af de andre familiers sikkerhedsprocedurer. Massino blev rasende, da Joe Bonanno udgav "tell-all" bogen A Man of Honor og han ændrede familiens navn til Massino-familien. Han forbød familiens medlemmer at sige hans navn, de skulle i stedet pege på deres ører; et forbud inspireret af Gambino-familien, der havde indført et lignende forbud. Massino krævede endvidere, at "prospects" skulle være tilknyttet familien i mindst otte år, før de kunne optages i familien, ligesom han opfordrede til, at lade familiens medlemmer lade deres sønner indtræde, da han mente, at dette ville give mere loyale medlemmer og reducere risikoen for, at medlemmerne skulle give oplysninger til politiet. Familiens medlemmer havde dog ry for at være loyale, og Bonanno-familien var den eneste af familierne i New Yorks mafia, hvis medlemmer aldrig havde givet informationer til politiet eller vidnet mod mafiaen. Massino brugte dette som argument for at fremhæve familiens kvaliteter.

I løbet af få år fik Bonanno-familien sin plads i The Commission tilbage, bl.a. ved hjælp fra John Gotti fra Gambino-familien. I 1998 havde en række domfældelser over mafiaens medlemmer gjort Massino til den eneste mafiaboss, der ikke var i fængsel. FBI anså ham som den mest magtfulde mafiaboss i USA.

Massino bliver informant

Det lykkedes Bonanno-familien at holde sig fri fra politiet indtil 2000, hvor det lykkedes at afsløre en af familiens samarbejdspartnere, Barry Weinberg, i omfattende skattesvig. Weinberg havde samarbejdet med familiens capo Richard Cantarella om indtægter fra parkering. Stillet overfor valget mellem en langvarig fængselsstraf eller at lade sig udstyre med en mikrofon og inkriminere sine samarbejdspartnere, valgte Weinberg at samarbejde. En anden af Weinbergs partnere, Augustino Scozzari, valgte også at samarbejde. Oplysningerne og aflytningerne foretaget ved hjælp af Weinberg and Scozzari førte til et omfattende materiale rettet mod capoen Cantarella og hans håndlangere.

På grundlag af materialet fik anklagemyndigheden i oktober 2002 dom over 21 personer, der enten var en del af familien eller tilknyttet denne. Den mest højtstående af de domfældte var Cantarella, der på det tidspunkt fungerede som "underboss" og capoen Frank Coppa. Coppa afsonede allerede en dom for bedrageri og kunne se frem til en dom i den nye sag, der i praksis ville sende ham i fængsel på livstid. Han besluttede sig derfor som den første i familien til at samarbejde med politiet og blive informant. Efter ham fulgte Cantarella, og kort efter valgte også Joseph D'Amico at blive informant, idet han vidste, at Cantarellas vidneudsagn kunne knytte ham til et udført drab.

Med nye informationer kunne politiet den 9. januar 2003 arrestere Massino sammen med en række andre højtstående familiemedlemmer. Blandt anklagerne mod Massino var at have beordret et drab i 1981. I Massianos fravær overtog Vincent Basciano rollen som fungerende boss.

Efter anholdelsen af Massino besluttede flere andre medlemmer af familien af blive informanter. Da retssagen mod Massiano begyndte, stod han overfor 11 tiltalepunkter efter den amerikanske RICO-lov, herunder syv drab (et yderligere drab, der kunne give dødsstraf, blev holdt ude af retssagen og gemt til en senere retssag), brandstiftelse, afpresning, illegalt spil, hvidvaskning m.fl. Efter fem dages votering fandt juryen den 30. juli 2004 Massino skyldig i alle 11 anklagepunkter. Straffastsættelsen blev udskudt til den 12. oktober samme år, hvor det var forventet, at der ville blive afsagt en fængselsdom på livstid uden mulighed for prøveløsladelse.

Umiddelbart efter domsafsigelsen den 30. juli 2004 tilkendegav Massino et ønske om at samarbejde med politiet. Der udestod fortsat en retssag om likvideringen af Gerlando Sciascia, og Massino risikerede dødsstraf, hvis han blev domfældt i denne sag. Massino hævdede senere, at han var blevet informant for at sikre, at hans hustru og hans mor kunne blive boende i deres huse.

Bascianos og Montagnas lederskab

Ifølge anklagemyndigheden var det i juli 2004 lykkedes det at få dom over 75 medlemmer af Bonanno-familien i løbet af fire år. I juni 2005 blev yderligere 12 personer, syv af dem over 70 år, tilknyttet familien, herunder familiens consigliere anholdt og tiltalt for ulovligt spil

Efter Massinos anholdelse blev Vincent Basciano fungerende boss. Basciano blev i 2006 dømt for drabsforsøg og for at have drevet ulovligt spil. Han blev dog frikendt for drab, da stemmerne i juryen stod lige. Ved en ny retssag om drabet, blev Basciano i august 2007 kendt skyldig i drabet og idømt livsvarigt fængsel. Basciano havde udpeget Salvatore Montagna til fungerende boss under retssagerne.

I 2007 blev familiens fungerende underboss og consigliere og en række andre fremtrædende medlemmer af familien tiltalt for diverse kriminalitet. Montagna blev deporteret til Canada i 2009 og blev afløst af Vincent Badalamenti som familines fungerende boss.

Familien i dag
Michael "The Nose" Mancuso blev i 2013 udnævnt til overhoved i familien.

En række af familiens højtstående medlemmer er siden blevet arresteret eller likvideret.

Den 9. marts 2022 blev familiens boss Michael Mancuso arresteret og er under efterforskning for at have forbrudt sig mod vilkårene for en prøveløsladelse.

Nutidig forbindelse til den italienske mafia
I 2020 konstaterede itaiensk og amerikansk politi tætte forbindelser mellem Bonanno-familien og mafiafamilien i Castellammare del Golfo. Efterforskningen har afsløret flere møder mellem de to familier.

Ledere gennem tiden (officielt og fungerende)

Referencer

Litteratur og kilder
 Bonanno, Joe (1983). A Man of Honor: The Autobiography of Joseph Bonanno. New York: St Martin's Paperbacks.
 DeStefano, Anthony. King of the Godfathers: Joseph Massino and the Fall of the Bonanno Crime Family. New York: Pinnacle Books, 2006.
 Pistone, Joseph D.; & Woodley, Richard (1999) Donnie Brasco: My Undercover Life in the Mafia, Hodder & Stoughton. .
 Blumenthal, Ralph. Last Days of the Sicilians. New York: Simon & Schuster (Pocket Books), 1988.
 Sterling, Claire. Octopus: How the Long Reach of the Sicilian Mafia Controls The global Narcotics Trade. New York: Simon & Schuster (Touchstone), 1990.
 Raab, Selwyn. The Five Families: The Rise, Decline & Resurgence of America's Most Powerful Mafia Empire. New York: St. Martins Press, 2005.
 Crittle, Simon. The Last Godfather: The Rise & Fall of Joey Massino. New York: Berkley Books, 2006.
 DeStefano, Anthony. The Last Godfather: Joey Massino & the Fall of the Bonanno Crime Family. California: Citadel, 2006.

Eksterne henvisninger
 Dokumentarfilm om familien på YouTube
 Interview med Joe Bonanno 1982

Kriminelle organisationer
Mafia
Organisationer fra USA
Bander i New York

Bonanno-familien


Burqin may refer to:

China
Burqin County, a county in Xinjiang
 (布尔津镇), a town and the seat of Burqin County
 (布尔津河), in Xinjiang

Palestine
 Burqin, Palestine
 Burqin Church

See also
 Burkin

Burqin


An Monarcha julianae in uska species han Aves nga ginhulagway ni Sidney Dillon Ripley hadton 1959. An Monarcha julianae in nahilalakip ha genus nga Monarcha, ngan familia nga Monarchidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Monarcha

Monarcha julianae


An Ommata quinquemaculata in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Dmytro Zajciw hadton 1966. An Ommata quinquemaculata in nahilalakip ha genus nga Ommata, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ommata

Ommata quinquemaculata


Peter Snijders (født 14. september 1943) er en tidligere hollandsk judoka og europamester. Han deltog i Sommer-OL 1964 i Tokyo, men blev slået i kvartfinalen af tyskeren Wolfgang Hofmann.
Ved VM i judo 1965 i Rio de Janeiro fik han bronze i den åbne vægtklasse.
Ved EM i judo 1966 i Luxemburg blev han europamester i vægtklassen -80 kg, ved at slå den sovjetiske Vladimir Pokataev i finalen.
Tre år senere blev han europamester i vægtklassen -93 kg, også ved at slå Vladimir Pokataev i finalen.
Han fik desuden bronze to gange ved EM i judo 1964 og 1971.

Referencer

Eksterne henvisninger

Judoka fra Holland
Europamestre i judo

Peter Snijders


Tillie Martinussen (født 1980 i Nuuk) er en grønlandsk politiler. Hun er medstifter af og siden 2020 formand for Samarbejdspartiet. Hun var medlem af Inatsisartut fra 2018 til 2021.

Martinussen blev født i 1980 i Nuuk. Hendes første syv år var lykkelige år, men så opstod der problemer i barndomshjemmet som førte til at Martinussen kom på børnehjem i Danmark. Opvæksten på børnehjemmet prægede hende, og en af hendes politiske mærkesager er derfor udsatte børn og unge. Hun er dansksproget og taler ikke grønlandsk.

Hun stillede op til det grønlandske parlament Inatsisartut for Demokraterne ved valget i marts 2013 men fik kun 31 stemmer. Ved kommunalvalget i april 2013 fik hun 55 stemmer i Sermersooq Kommune. Året efter fik hun ved Inatsisartut-valget i 2014 fik hun 62 stemmer hvilket var nok til at blive 2. stedfortræder for Demokraterne. Da Demokraterne fik to ministerposter i regeringen som blev dannet efter valget, indtrådte Martinussen i Inatsisartut. Da partiet forlod regeringen i oktober 2016, måtte hun forlade parlamentet igen.

Martinussen meldte sig ud Demokraterne i december 2017, og i 2018 stiftede hun Samarbejdspartiet sammen med Michael Rosing. Ved Inatsisartut-valget i 2018, kun omkring en måned efter stiftelsen, lykkedes det Martinussen med 480 stemmer at vinde partiets eneste mandat.

I sommeren 2018 gik Michael Rosing på orlov som formand for Samarbejdspartiet, og Tillie Martinussen blev fungerende formand.

Partiet opnåede ikke at blive repræsenteret i Inatsisartut ved valget i 2021 hvor Martinussens stemmetal var faldet til 180 stemmer.

Flere medlemmer af partiet beskyldte i oktober 2020 Tillie Martinussen for at bruge af partikassen til private udgifter, hvilket hun og hovedbestyrelsen afviste. Efter en politianmeldelse for muligt misbrug af offentlige midler blev fem medlemmer, herunder partistifter Michael Rosing, ekskluderet. Få dage senere, den 20. december 2020, blev Martinussen – som havde fungerende formand siden 2018 – på partiets landsmøde uden modkandidater officielt valgt til partiformand.

Samarbejdspartiet ønskede at stille op til folketingsvalget 2022, men fik ikke lov fordi den grønlandske valglov kun tillader partier som er repræsenterede i Inatsisartut at deltage. I stedet stillede Tillie Martinussen op til Folketinget som løsgænger og fik 176 stemmer.

Se også
 Kampen om Grønland – dokumentarfilm med blandt andre Tillie Martinussen

Referencer

Inatsisartutmedlemmer
Politikere fra Demokraatit
Politikere fra Samarbejdspartiet
Folketingskandidater

Tillie Martinussen


Psara () là một khu tự quản ở vùng Bắc Egeo, Hy Lạp. Khu tự quản Psara có diện tích 45 km², dân số theo điều tra ngày 18 tháng 3 năm 2001 là 478 người.

Tham khảo

Khu tự quản của Bắc Egeo
Khu tự quản Hy Lạp

Psara


Kryddernelliker (Syzygium) er en slægt af stedsegrønne træer og bukser i Myrte-familien (Myrtaceae). Slægten omfatter at 1200-1800 arter, udbredt fra Afrika, Madagascar over det sydlige Asien til det østlige Stillehav. Den største artsrigdom forekommer fra Malaysia til det nordøstlige Australien.

Flere arter dyrkes som prydplanter pga. deres smukke blade og enkelte for deres frugter der kan spises friske eller bruges til marmelade. Den økonomiske set vigtigste art er dog ægte kryddernellike (Syzygium aromaticum), hvor de uåbnede blomsterknopper bruges som krydderi. Visse af de spiselige arter er blevet almindeligt plantet i tropiske områder, hvor de nu optræder som invasive arter på visse øer. De spiselige frugter af flere arter kendes ofte under navnet "rosenæble".

Arter med dansk navn
Flere arter har dansk navn.
 Ægte kryddernellike (Syzygium aromaticum)
 Jambolan (Syzygium cumini)
 Rosenæble (Syzygium jambos)
 Topkryddernellike (Syzygium paniculatum)
 Javaæble (Syzygium samarangense)

Kilder

Myrte-familien

Kryddernellike-slægten


António Luís Santos da Costa (født 17. juli 1961 i Lissabon) er en portugisisk advokat og politiker, der var været Portugals premierminister siden 2015.

Tidligere havde han fra 1995 til 2007 flere forskellige ministerposter, blandt andet justits- og indenrigsminister, hvorefter han var borgmester i Lissabon fra 2007 til 2015. Han er medlem af det socialdemokratiske Partido Socialista og blev partiets generalsekretær i 2014.

Opvækst, uddannelse og erhverv
Costa blev født i 1961 i Lissabon. Han forældre er forfatteren Orlando da Costa og journalisten Maria Antónia Palla. Faren, som var halvt portugisisk og halvt goansk, blev født i Maputo, Mozambique.

Costa studerede jura på Lissabons Universitet i 1980'erne, da han første gang gik ind i politik og blev valgt som socialistisk stedfortræder til byrådet. Han afsluttede den obligatoriske værnepligt i 1987 og arbejdede som advokat fra 1988, før han blev politiker på fuld tid.

Politisk karriere
Costas første post i en socialistisk regering var som minister for parlamentariske anliggender under premierminister António Guterres fra 1997 og 1999. Han var justitsminister fra 1999 til 2002.

I 2004 blev han ny spidskandidat for Partido Socialista til Europa-Parlamentsvalget 2004 efter den forrige spidskandidat António de Sousa Francos døde efter et slagsmål under valgkampen.

Costa blev valgt og tilsluttede sig PES i Europa-Parlamentet. Han blev en af parlamentets 14 næstformænd. Costa trak sig som medlem af Europa-Parlamentet 11. marts 2005 for at blive indenrigsminister i José Sócrates' regering efter parlamentvalget i Portugal i 2005.

Borgmester i Lissabon
António Costa fratrådte som minister i maj 2007 for at blive sit partis borgmesterkandidat i Lissabon, Portugals hovedstad. Han blev valgt som Lissabons borgmester den 15. juli 2007 og genvalgt i 2009 og 2013, med et større flertal hver gang. Han blev i 2014 Partido Socialistas generalsekretær og premierministerkandidat, og gik af borgmester i april 2005 for at deltage i valgkampen op til Parlamentsvalget i 2015.

Portugals premierminister
Ved parlamentsvalget 4. oktober 2015 blev den konservative Portugal à Frente-koalition (Portugal på vej), der havde styret landet siden 2011, det største parti med 38,6 % af stemmerne, mens Socialistpartiet (PS) blev nummer to med 32,3 %. Passos Coelho blev genudnævnt til premierminister efter valget, men António Costa dannede en alliance med de andre partier på venstrefløjen (Bloco de Esquerda (Venstreblokken), det portugisiske kommunistparti og [[Partido Ecologista "Os Verdes"|Det Økologiske parti "De Grønne"), som samlet havde flertal i parlamentet, og væltede regeringen 10. november (partiet Pessoas-Animais-Natureza (Mennesker-Dyr-Natur) stemte også for Mistillidsvotum|met). Efter at have væltet den konservative regering, blev Costa udpeget som ny premierminister af præsident Cavaco Silva 24. november og tiltrådte embedet den 26. november.

Forud for det parlamentsvalget i 2019 udelukkede Costa en koalitionsregering med den yderste venstrefløj, hvis hans regeringsparti som forventet vandt valget, men ikke selv fik parlamentarisk flertal. I stedet indikerede han, at han gik ind for en fortsættelse af den nuværende aftale i parlamentet med kommunisterne og/eller venstreblokken – frem for en formel koalition, hvori de ville komme med i regeringen.

Han blev genvalgt ved det portugisiske parlamentsvalg i 2022, hvor PS vandt 120 mandater, en stigning fra 108, og fik absolut fletal. Dette gav ham mandatet til igen at danne regering.

Costas tredje periode som premierminister har været præget af en bølge af skandaler og fratrædelser, som har påvirket hans popularitet negativt i meningsmålingerne. 11 ministre og statssekretærer har forladt deres poster på grund af påstande om korruption og tidligere forseelser eller dårlig opførsel. Den mest markante skandale har været [TAP-skandalen, hvor Costas regering var involveret. Infrastrukturminister Pedro Nuno Santos tog sin afsked i december 2022 efter den offentlige reaktion på en stor fratrædelsesgodtgørelse, som en statssekretær modtog fra det statsejede flyselskab TAP, som faldt ind under hans resortområde.

Costa erstattede Santos med João Galamba, der indgav sin afsked i maj 2023, da TAP-skandalen yderligere eskalerede.

Privat
I 1987 giftede Costa sig med læreren Fernanda Maria Gonçalves Tadeu.

Referencer

Portugals premierministre
Medlemmer af Europa-Parlamentet fra Portugal

António Costa


An Eunidia subflavoapicata in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1966. An Eunidia subflavoapicata in nahilalakip ha genus nga Eunidia, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Rwanda. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Eunidia

Eunidia subflavoapicata


Planinarska kuća Vrutak nalazi se na planini Prenj, na 1.650 m, sjeverno od vrha Zelena glava (2.103 m). Već odavno je u proceduri i priprema za proglašenje područja Prenj (uključujući Bjelašnicu, Visočicu i Čvrsnicu) nacionalnim parkom.,

Prenj je visoki planinski masiv u sjevernom dijelu Hercegovine. Počinje od mjesta Glavatičeva na Neretvi, proteže se sve do Bijelog polja kod Mostara. Među prenjskim vrhovima nalazi se nekoliko visoko planinskih dolina i uvala na visinama iznad 1000 metara. To su: Tisovica, Vlasni do, Velike bare, Lasni do, Crno polje, Bijele vode, Čemerni do, Lučine i Glogovo. Prenj je planina zanimljiva i privlačna za planinare, alpiniste, rekreativce i  istraživače vrlo privlačiva, jer putovanje po Prenju nije teško i naporno. Iz Konjica, Jablanice i Mostara, kanjonima i udolinama, vode mnogobrojne ceste i šumski putevi prohodni za pješak, bicikle i terenska vozila do planinarskih objekata i vrhova.

Iz Konjica, sa puta u smjeru Boračkog jezera, odvaja se desno put za Bijelu. Od ove tačke (skretanja) vozi se još 4,5 km po asvaltnoj cesti, koja završava na kraju sela, kod pilane. Nakon toga, makadamska cesta (samo za terenska vozila) sa brojnim serpentinama i nakon prijeđenih 24 km. preko Ljubine i Rapta dolazi u dolinu Tisovica, u podnožju vrha Zelene glave. Od završetka ceste, na udaljenosti 2,2 km. i 210 metara visinske razlike malazi se Planinarska kuća Vrutak.

Kuća Vrutak smještena je na vrhu doline Tisovica na nadmorskoj visini 1.593 m. Markirana staza vodi do izvora Vrutak (8 min.). Da bi se osiguralo prenoćište u ovoj zaključanoj planinarskoj kući, treba kontaktirati PD Borašnica iz Konjica koje upravlja s ovim skloništem. Kuća je udaljena oko sat hoda od planinarske kuće Jezerce. Koristi se kao polazna baza za najčešće planinarske uspone na Prenju:

 Zelena glava 2.103 m/nv i Otiš 2.097 m (1,5 h, markiranom stazom južno od kuće)
 Osobac m (4,0 h, djelimično markiranom stazom istočno od kuće)
 Velika Motika 1.832 m, 1 h 15 min, Kruna 1.914 m, 1,5 h, Velika Kapa 2.004 m, (djelimično markiranom stazom istočno od kuće)
 Taraš 1.742 m 2,5 h markiranom stazom jugoistočno od kuće).
 Lupoglav (2102 m.)

Reference

Planinarski objekti u Bosni i Hercegovini
Prenj

Planinarska kuća Vrutak


Bát Hiền Vương có thể là:

Bắc Tống
Triệu Đức Phương (959-981): Hoàng tử thứ tư của Tống Thái Tổ.
Triệu Nguyên Nghiễm (986-1044): Hoàng tử thứ 8 của Tống Thái Tông.

Nhà Thanh
Ái Tân Giác La Dận Tự (1681-1726): Hoàng tử thứ 8 của Thanh Thánh Tổ (Khang Hi).

Tước hiệu

Bát Hiền Vương


The College of Air Traffic Control or CATC is the main British non-military training establishment for air traffic control (ATC). It also trains people from other countries.

History
The NATS College of Air Traffic Control was originally in Dorset, started by the Ministry of Aviation as the School of Air Traffic Control in 1949. The college was created by the National Air Traffic Control Service, which was a partly-military organisation. The college in the early 1970s was run by the Air Traffic Control Service.

The new college in Hampshire opened on Monday 26 September 2011.

Training
Once selected for the course, trainee air traffic controllers in the 1990s would take a 72-week-long course, followed by a year of on-site experience.

The training course is two months, from whence the path of training is either an Area Controller (nine months more training) or an Approach Controller (five months more training). There are 120 trainees per year.

Since September 2015, all Norwegian air traffic controllers (for Avinor) train at the college.

Structure
It is situated in the main NATS building, north of junction 9 of the M27. It has six simulator rooms and a 3D aerodrome simulator.

See also
 Central Air Traffic Control School RAF, Shropshire (RAF)
 Centre d'études de la navigation aérienne, comparable organisation in France

References

External lists
 NATS

1949 establishments in the United Kingdom
Air traffic control in the United Kingdom
Air traffic controller schools
Aviation schools in the United Kingdom
Buildings and structures in Hampshire
Education in Dorset
Education in Hampshire
Educational institutions established in 1949
Borough of Fareham
Government buildings completed in 2011

College of Air Traffic Control


An Hybognathus hayi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Jordan hadton 1885. An Hybognathus hayi in nahilalakip ha genus nga Hybognathus, ngan familia nga cyprinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Hybognathus

Hybognathus hayi


Synidotea worliensis là một loài chân đều trong họ Idoteidae. Loài này được Joshi & Bal miêu tả khoa học năm 1959.

Chú thích

Tham khảo

Synidotea

Synidotea worliensis


Miejscowości w Polsce
 Cienin-Kolonia – kolonia w woj. wielkopolskim w pow. słupeckim, w gminie Słupca
 Cienin-Kolonia – nazwa niestandaryzowana, część wsi Cienin-Perze w woj. wielkopolskim w pow. słupeckim, w gminie Słupca

Cienin-Kolonia (ujednoznacznienie)


Carl-Ulrich-Siedlung er en bydel i Offenbach am Main. I juni 2020 havde Carl-Ulrich-Siedlung omkring 3.700 indbyggere.

Byer i Hessen
Offenbach am Main

Offenbach-Carl-Ulrich-Siedlung


Nadolnik – przysiółek wsi Mętno w Polsce, położony w województwie zachodniopomorskim, w powiecie gryfińskim, w gminie Chojna.

W latach 1975–1998 przysiółek administracyjnie należał do województwa szczecińskiego.

Przypisy

Mętno

Nadolnik (Mętno)


Kaliwatan sa insekto ang Menacanthus kaddoui. Una ning gihulagway ni Eichler ug Ernst Heinrich Friedrich Meyer ni adtong 1978. Ang Menacanthus kaddoui sakop sa kahenera nga Menacanthus, ug kabanay nga Menoponidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Menacanthus

Menacanthus kaddoui


Ang Stambach ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Stambach (suba), Oberösterreich,
 Stambach (munisipyo), Steiermark, Politischer Bezirk Hartberg-Fürstenfeld,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Stambach


Central () foi um distrito da Líbia. Segundo uma das duas listas de subdivisões da Líbia para o ano de 1995, foi criado naquele ano e sua população era de  habitantes. O relatório que cita-o, porém, não faz menção a sua capital e sua localização em Fezã, dada a escassez de de informações, é somente aproximada.

Bibliografia

Distritos da Líbia
Fezã

Central (distrito líbio)


Cairo is a 2013 novel by Australian author Chris Womersley.
Cairo is Womersley's third novel.

The novel takes its name from Cairo Flats, a heritage-listed apartment building in Fitzroy, Victoria.

The novel is presented as a reminiscence of "Tom Button", a boy from rural Victoria who inherits an apartment in Fitzroy from a bohemian aunt.  Tom is accepted into a circle of artists and musicians, centred around Max and Sally Cheever, a couple who live in unit 28 of the Cairo Flats. Tom is drawn into a circle that would perpetrate the Theft of The Weeping Woman from the National Gallery of Victoria and would sell it to relocate to France.

The novel includes a number of actual places and venues on Brunswick Street, Fitzroy and in the suburb: Punters Club, the Black Cat cafe, Polyester Records and Rhumbarellas.

References

External links
 Video of the author talking about the novel at Scribe website.

2013 Australian novels
Novels set in Victoria (state)
Scribe (publisher) books

Cairo (novel)


Trevor Harvey (1911—1989) was an English conductor.

Biography
Trevor Harvey was born in 1911 in Freshwater, Isle of Wight.

He was a conductor, critic, and broadcaster. From 1935 to 1942 he worked as assistant chorus master at the BBC (in 1941 he conducted the BBC Singers and John Ireland performing Spring, the Sweet Spring, A Cradle Song, Variations on Cadet Rousselle, When May is in His Prime, Fain Would I Change That Note, A New Year Carol; the same Ireland dedicated The Holy Boy: A Carol of the Nativity to Harvey). From 1946 he was a free‐lance conductor. From 1951 to 1973 he was the conductor of Sir Robert Mayer children's concerts. From 1960 to 1972 he was with the British Youth Symphony Orchestra.

He shared an apartment with Peter Pears and Basil Douglas in the 1930s and is responsible for some important broadcast performances of Benjamin Britten, including The Company of Heaven (1937) and The World of the Spirit (1938), both composed under suggestion of Harvey, and the first performance in England of Diversions, Op. 21 in 1950.

He died in 1989 in London.

References

1911 births
1989 deaths
English conductors (music)
British male conductors (music)
20th-century British conductors (music)
20th-century British male musicians

Trevor Harvey (conductor)


Kaliwatan sa isda ang Engyprosopon osculus. Una ning gihulagway ni Amaoka ug Ryoichi Arai ni adtong 1998. Ang Engyprosopon osculus sakop sa kahenera nga Engyprosopon, ug kabanay nga Bothidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Indyan
Isdangtunay sa State of Western Australia
Engyprosopon

Engyprosopon osculus


Pan Pacific Open 2023 var en tennisturnering for kvinder, der blev spillet udendørs på hardcourt-baner i Ariake Coliseum og Ariake Tennis Forest Park i Tokyo, Japan i perioden 25. september - 1. oktober 2023. Det var den 48. udgave af Pan Pacific Open siden den første turnering i 1976 og den afvikledes af sponsorhensyn under navnet Toray Pan Pacific Open. Turneringen var en del af WTA Tour 2023 i kategorien WTA 500.

Singltitlen blev vundet af Veronika Kudermetova, som i finalen besejrede Jessica Pegula med 7-5, 6-1.

I damedoublefinalen vandt Ulrikke Eikeri og Ingrid Neel med 3-6, 7-5, [10-5] over Eri Hozumi og Makoto Ninomiya.

Præmier

Den samlede præmiesum for turneringen androg $ 780.637 og fordelte sig som følger.

Resultater

Damesingle

Hovedturnering

Hovedturneringen havde deltagelse af 28 spillere fordelt på:
 18 spillere, der havde kvalificeret sig direkte til hovedturneringen i kraft af deres placering på WTA's verdensrangliste fire uger før turneringens start.
 3 spillere, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).
 5 spillere, der havde kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationen (markeret med Q).
 2 lucky losere fra kvalifikationen (markeret med LL).

Kvalifikation

Kvalifikationen blev afviklet i weekenden inden hovedturneringen, hvor 24 spillere spillede om de sidste 6 pladser i hovedturneringen.

Følgende spillere kvalificerede sig til hovedturneringen. Natsumi Kawaguchi meldte imidlertid afbud til hovedturneringen.

Følgende spillere gik videre til hovedturneringen som lucky losere:

Damedouble

Damedoublerækken havde deltagelse af 16 par, hvoraf to par havde modtaget et wildcard.

Eksterne henvisninger
 Toray Pan Pacific Open
 WTA - Tokyo 2023

Noter

2023
WTA Tour 2023

Pan Pacific Open 2023


Cedrik Bakke Christophersen (født 11. december 2001 i Husvik) er en cykelrytter og forhenværende triatlet fra Norge, der kører for .

Karriere
Christophersen er født og opvokset i Husvik i Tønsberg Kommune. Da han var 13 år gammel begyndte han at dyrke triatlon, og som 15 årig deltog han i den første konkurrence for Tønsberg Triathlonklubb. I 2018 var han med i kvalifikationen til Ungdomsolympiske lege, og han flyttede samtidig til Bergen for at træne sammen med det norske landshold.

På grund af skader fra løb, begyndte han ved siden af triatlon at køre cykelløb for Tønsberg Cykkelklubb. I slutningen af 2022 opgav han endeligt at dyrke triatlon på grund af vedvarende skader, og han skrev fra starten af 2023 kontrakt med det norske kontinentalhold . Efter én sæson hos Team Coop skiftede han i 2024 til det hollandske ProTeam  på en toårig kontrakt.

Referencer

Eksterne henvisninger

Mandlige cykelryttere fra Norge
Triatleter fra Norge

Cedrik Bakke Christophersen


An Paracogia acanthopoda in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Mielke hadton 1977. An Paracogia acanthopoda in nahilalakip ha genus nga Paracogia, ngan familia nga Hesperiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paracogia

Paracogia acanthopoda


Nam Thái Sơn là một xã thuộc huyện Hòn Đất, tỉnh Kiên Giang, Việt Nam.

Địa lý
Xã Nam Thái Sơn có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Mỹ Thái
Phía tây giáp xã Bình Sơn
Phía nam giáp thị trấn Hòn Đất
Phía bắc giáp tỉnh An Giang.

Xã Nam Thái Sơn có diện tích 154,96 km², dân số năm 2020 là 10.755 người, mật độ dân số đạt 69 người/km².

Hành chính
Xã Nam Thái Sơn được chia thành 10 ấp: Hòa Thuận, Hoà Tiến, Sơn An, Sơn Bình, Sơn Hòa, Sơn Lập, Sơn Nam, Sơn Tân, Sơn Thái, Sơn Thành.

Lịch sử
Ngày 17 tháng 2 năm 1979, Hội đồng Chính phủ ban hành Quyết định 50-CP về việc chia xã Nam Thái Sơn thành 5 xã lấy tên là xã Nam Thái Sơn, xã Hà Sơn, xã Thổ Sơn, xã Hải Sơn và xã Trung Sơn.

Ngày 24 tháng 5 năm 1988, Hội đồng Bộ trưởng ban hành Quyết định 92-HĐBT về việc:
Sáp nhập xã Hà Sơn vào xã Nam Thái Sơn
Thành lập thị trấn Hòn Đất trên cơ sở 4 ấp rưỡi của xã Thổ Sơn và 1 ấp của xã Nam Thái Sơn.

Ngày 7 tháng 2 năm 2005, Chính phủ Việt Nam ban hành Nghị định 15/2005/NĐ-CP về việc thành lập xã Mỹ Thái trên cơ sở 5.935 ha diện tích tự nhiên và 5.124 nhân khẩu của xã Nam Thái Sơn.

Sau khi thành lập xã Mỹ Thái, xã Nam Thái Sơn còn lại 18.175 ha diện tích tự nhiên và 7.103 nhân khẩu.

Chú thích

Tham khảo

Nam Thái Sơn


An Microphis brachyurus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1853. An Microphis brachyurus in nahilalakip ha genus nga Microphis, ngan familia nga Syngnathidae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 M. b. brachyurus
 M. b. millepunctatus
 M. b. aculeatus
 M. b. lineatus

Mga kasarigan

Microphis

Microphis brachyurus


Jeremy Gaige (1927-2011) foi um arquivista americano sobre o xadrez. Seus trabalhos mais importantes incluem Chess Tournament Crosstables (volume I a V), Chess Personalia e Chess Tournaments - A Checklist (vol I e II). Gaige registrou os dados pessoais de mais de dez mil jogadores e duas mil tabelas de resultados de torneios com vencedores e datas de realização por mais de 30 anos e suas publicações são obras de referência na área.

Pesquisadores do xadrez

Jeremy Gaige


Die gouetrewwa (Satyrium bicorne) is 'n meerjarige, blomdraende plant en geofiet wat deel is van die Orchidaceae familie.

Van die bobbejane van die Kaapse Skiereiland is bekend dat hulle hierdie plant se ondergrondse stoororgane vreet.

Verspreiding
Die spesie is endemies aan die Noord-Kaap en die Wes-Kaap.

Bronne
 REDLIST Sanbi
 Plants of the World Online

Verwysings

Flora van Suid-Afrika
Endemiese plante van Suid-Afrika
bicorne

Satyrium bicorne


An Anaglyptus confusus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Holzschuh hadton 1999. An Anaglyptus confusus in nahilalakip ha genus nga Anaglyptus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Tibet. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Anaglyptus

Anaglyptus confusus


The Bachsas Award for Best Female Playback Singer is awarded by the Bachsas (Bangladesh Cholochitra Sangbadik Samity) Awards in Bangladesh. The following is a list of its winners:

Year-wise winners of this award

Here is a list of the award winners and the films for which they won.

Superlatives
Oldest Winner - Runa Laila (60) and Sabina Yasmin (60)
Youngest - Samina Chowdhury (17)

Most Awards
Rumana Islam Kanak Chapa and Sabina Yasmin - 4
Runa Laila and Samina Chowdhury - 3
Baby Naznin - 2

References

Bangladeshi awards


Die Protea Boekhuisprys word deur die Suid-Afrikaanse Akademie vir Wetenskap en Kuns toegeken vir die beste Afrikaanse verhandeling, proefskrif of gepubliseerde werk in geskiedenis of kultuurgeskiedenis. Die prys word gewoonlik jaarliks toegeken.

In die laaste aantal jare was die ontvangers:
 2015 – Marianna Botes vir haar proefskrif Bloemfontein gedurende die bewind van pres. F.W. Reitz, 1889-1895: 'n kultuur-historiese studie
 2016 –  Carel van der Merwe vir sy boek Donker stroom: Eugène Marais en die Anglo-Boereoorlog
 2017 – Anneke van Heerden vir haar MA-verhandeling Die Suiderkruisfonds en die mobilisering van die Suid-Afrikaanse burgerlike samelewing tydens die Grensoorlog 1968-1989
 2019 – Jackie Grobler vir sy boek Die Eerste Vryheidsoorlog, 1880-1881
 2020 – Ruhan Fourie vir sy MA-verhandeling  Beyers Naudé 1915-1963: die vorming van 'n dissidente Afrikaner
 2021 – Vicky Heunis vir haar proefskrif Anglo-Boereoorlogboerekrygsgevangenekuns, 1899-1902 en J.J.R. van Zijl vir sy proefskrif Bethulie 1896-1907, met spesifieke verwysing na die Anglo-Boereoorlog
 2022 – Carel van der Merwe vir Kansvatter: Die rustelose lewe van Ben Viljoen.
 2023 – Hetta van Deventer-Terblanche vir haar M-verhandeling: Die koskultuur en geskiedenis van die Westpalmreseptemanuskrip.

Verwysings

 SA Akademie vir Wetenskap en Kuns

Protea Boekhuisprys


Die Leeuspruit is 'n sytak van die Katbosspruit in die provinsie Mpumalanga, Suid-Afrika.

Verwysings

Riviere in Mpumalanga

Leeuspruit (Katbosspruit)


Il Petrarca è stato un traghetto ro-ro passeggeri della classe Poeta, in servizio con questo nome per la Tirrenia di Navigazione dal 1971 al 1999.

Caratteristiche

In configurazione originale, il Petrarca era lungo 131 metri, largo 20 e aveva una stazza lorda di  tonnellate. Spinto da due eliche quadripala a passo variabile mosse da motori Diesel FIAT 9 cilindri, ciascuno in grado di erogare  cavalli, aveva una velocità di servizio di 20 nodi. Poteva trasportare fino a un massimo di 1200 passeggeri, per i quali erano disponibili 66 cabine di prima classe e 95 di seconda classe, per un totale di 506 posti letto. I servizi di bordo comprendevano un ristorante, una tavola calda, tre bar (un soggiorno - bar per la prima classe, uno per la seconda classe e un bar - veranda) e una piscina esterna con lido. In aggiunta alle cabine passeggeri, erano presenti a bordo anche due cabine, rispettivamente da otto e quattro posti, per eventuali detenuti e i carabinieri della scorta. Tutti gli spazi dedicati a passeggeri ed equipaggio erano dotati di aria condizionata. Il garage, accessibile dal portellone poppiero e da due portelloni prodieri laterali, era diviso su due ponti: su quello superiore potevano essere trasportate 70 automobili, su quello inferiore 170 automobili o, in alternativa, 10 automobili e 41 semirimorchi.

Nel 1981 il traghetto fu sottoposto a dei primi interventi di ristrutturazione: la piscina e il lido furono rimossi e sostituiti da una tuga chiusa contenente un cinema, le cui poltrone potevano essere all'occorrenza utilizzate come sistemazione per i passeggeri; altre due sale poltrone sostituirono il soggiorno - bar di seconda classe, che fu spostato dove prima era ubicato il bar - veranda, nei pressi della piscina.

Nei primi mesi del 1991 il Petrarca fu sottoposto, presso i cantieri navali San Giorgio del Porto di Genova, ad un intervento di radicale trasformazione: la tuga contenente il ponte di comando fu estesa verso poppa e su di essa furono aggiunti tre ulteriori ponti, due dedicati a sistemazioni passeggeri e l'ultimo contenente gli impianti di aerazione e di aria condizionata. Il notevole innalzamento richiese l'installazione di controcarene sulle fiancate della nave, per rispettare i requisiti di stabilità; la larghezza complessiva aumentò quindi a 23,4 metri. Inoltre, per migliorare la manovrabilità, vista la notevole superficie esposta al vento, il singolo timone centrale fu sostituito con due posti dietro a ciascuna elica, e fu aumentata la potenza dell'elica prodiera. Grazie alle modifiche, dal discutibile impatto estetico, la capacità passeggeri aumentò a 1300, mentre i posti letto complessivi passarono a 887, dei quali 473 in cabine di prima classe dotate di servizi privati. Infine, nel garage principale furono aggiunti dei car deck mobili, che aumentarono a 320 il massimo numero di automobili trasportabili, mentre i due portelloni di accesso a prua furono saldati.

Servizio
Penultimo della prima serie di sei traghetti della classe Poeta ad entrare in servizio, il Petrarca fu costruito presso i cantieri navali di Palermo, dove fu impostato il 16 aprile 1968 e varato il 12 dicembre 1970. Iniziò le prove a mare il 5 giugno 1971, mantenendo una velocità media di 22,97 nodi per nove ore. Consegnata alla Tirrenia di Navigazione il 19 luglio 1971, entrò in servizio tre giorni più tardi sul collegamento Napoli - Catania - Siracusa - Malta - Tripoli. Il 26 marzo 1972 il Petrarca si incagliò per un errore umano nei pressi di Scilla. I 12 passeggeri a bordo furono evacuati senza incidenti, ma la nave riportò ingenti danni e fu liberata solo una settimana dopo, dopo che erano state effettuate delle riparazioni di emergenza allo scafo. Il Petrarca fu quindi rimorchiato ai cantieri di Palermo per le riparazioni definitive, rientrando in servizio il 22 agosto 1972.

Nel 1974 il Petrarca fu destinato, insieme al gemello Pascoli, al nuovo collegamento Napoli - Palermo - Tunisi - Cagliari - Genova - Porto Torres. Tra febbraio e maggio 1981 il traghetto fu sottoposto a lavori presso gli Stabilimenti dei Bacini di Napoli, durante i quali furono revisionati i motori principali e fu rimossa la piscina posta a poppa, sostituita da una tuga chiusa contenente un cinema le cui poltrone potevano essere utilizzate, all'occorrenza, per il pernottamento dei passeggeri.

Nel Novembre 1984  il traghetto fu nuovamente sottoposto a lavori (in bacino di carenaggio) presso gli Stabilimenti dei Bacini di Napoli.

A inizio 1991 il Petrarca fu trasferito ai cantieri San Giorgio del Porto di Genova, dove fu sottoposto agli importanti lavori di ristrutturazione sopra descritti. Rientrato in servizio il 19 maggio dello stesso anno, rimase attivo per la Tirrenia fino all'ottobre 1997, quando fu posto in disarmo a Palermo. L'8 gennaio 1999 la nave fu venduta alla Al Salam Shipping and Trading, prendendo bandiera panamense e venendo rinominata Al Salam Petrarca 90.

Il 22 giugno 2002 si sviluppò un violento incendio sul traghetto, in navigazione tra Duba e Safaga con a bordo 896 passeggeri e 68 membri dell'equipaggio. L'incidente causò una vittima e dieci feriti, ma la nave riuscì a fare rientro in porto, consentendo l'evacuazione di passeggeri ed equipaggio; in seguito la Al Salam Petrarca 90 fu rimorchiata fuori dal porto, dove affondò. Quattro anni più tardi fu recuperata e avviata alla demolizione.

Navi gemelle
 Boccaccio
 Carducci
 Leopardi
 Manzoni
 Pascoli
 Deledda
 Verga

Note

Bibliografia

Voci correlate
 Classe Poeta

Traghetti della Tirrenia di Navigazione
Naufragi e incidenti marittimi
Navi costruite dai Cantieri Navali del Tirreno e Riuniti
Francesco Petrarca

Petrarca (traghetto)


Biografia
Nato e cresciuto a Trento, ha due figli: Elena Sofia e Gianluca, nato nel 1994, che come il padre è stato un calciatore e ha poi seguito il padre al  nello staff tecnico.

Carriera

Giocatore
Cresciuto nella Primavera del , Maran iniziò la carriera nella Benacense Riva, squadra di Riva del Garda, con cui disputò tre campionati di Interregionale.

Nell'estate 1986 passò al Chievo, nel campionato di Serie C2, militando coi clivensi per nove stagioni e scendendo in campo 330 volte, molte delle quali con la fascia di capitano, contribuendo all'ascesa della squadra dalla C2 alla Serie B; disputa coi gialloblù il campionato cadetto del 1994-1995, nel quale totalizza 22 presenze e una rete, nel successo interno sul .

Conclude la carriera giocando prima col , poi con la Carrarese in Serie C1 e infine col .

Allenatore

Gli inizi
La carriera di Maran in panchina iniziò nella stagione Serie B 1997-1998, come allenatore in seconda di Silvio Baldini nel Chievo. Successivamente approda nei settori giovanili di Brescia e Cittadella. Nel 2002, a cinque anni di distanza dal ritiro guida il Cittadella. Segue un anno al Brescia, dove, malgrado le buone prestazioni nel campionato in corso, viene esonerato durante la stagione 2005-2006 dal presidente Corioni, che confessò di preferirgli lo svincolato Zeman. L'anno successivo, 2006-2007, è sulla panchina del , ma dopo una striscia negativa di risultati viene esonerato dalla società pugliese in febbraio e rimpiazzato da Giuseppe Materazzi. Segue nel 2007-2008 l'esperienza alla , squadra in cui è stato assunto a giugno 2007 in sostituzione dell'esonerato Franco Varrella, rescindendo consensualmente il contratto il 15 giugno 2009.

Il giorno seguente, 16 giugno, è nominato allenatore del  per la stagione 2009-2010. A seguito di tre sconfitte consecutive patite nel giro di una settimana, il 28 marzo 2010 viene esonerato. Il 15 aprile successivo è richiamato alla guida dei veneti fino a fine campionato, ottenendo la salvezza. II 6 giugno 2011, al termine del campionato di Serie B 2010-2011 e dopo un totale di 81 gare nel torneo cadetto (27 vittorie, 24 pareggi, 30 sconfitte), rescinde anticipatamente il contratto che lo legava ai berici.

Il 1º ottobre 2011, Maran è chiamato alla guida del  al posto dell'esonerato Benito Carbone. All'esordio in campionato col Vicenza, sua ex squadra, ottiene la prima vittoria sulla panchina biancorossa.

Catania
Dopo aver condotto il  alla finale play-off di Serie B 2011-2012 (persi con la Sampdoria), l'11 giugno 2012 Maran è ufficializzato come allenatore per la stagione Serie A 2012-2013 del . Stabilisce il record di punti in Serie A del  (56 punti), raggiungendo un ottimo ottavo posto.

Il 20 ottobre 2013 Maran viene esonerato e al suo posto viene ingaggiato Luigi De Canio. Dopo 3 mesi, il 15 gennaio 2014, è richiamato sulla panchina degli etnei in sostituzione di Luigi De Canio, ma verrà nuovamente esonerato il 6 aprile dopo cinque sconfitte consecutive e con la squadra all'ultimo posto della Serie A 2013-2014. Lo sostituisce Maurizio Pellegrino. In questa stagione, totalizza 12 punti frutto di 2 vittorie, 6 pareggi e 12 sconfitte.

Chievo
Il 19 ottobre 2014 è chiamato a sostituire l'esonerato Eugenio Corini sulla panchina del Chievo all'8ª giornata della Serie A 2014-2015. Viene confermato sulla panchina clivense dopo aver raggiunto la salvezza con cinque giornate di anticipo, e convincendo anche dal punto di vista del gioco. Nella stagione successiva raggiunge un ottimo nono posto in classifica. L'anno dopo ottiene ancora una volta la salvezza con largo anticipo, chiudendo al quattordicesimo posto con 43 punti. Il 29 aprile 2018 viene esonerato dal Chievo, dati gli scarsi risultati e il rischio retrocessione molto vicino; al suo posto subentra Lorenzo D'Anna dalla formazione Primavera.
Il 5 giugno 2018, insieme al suo staff tecnico, risolve il contratto con i clivensi.

Cagliari
Il 7 giugno 2018 viene ingaggiato dal , con cui firma un biennale valido fino al giugno 2020 e dove viene seguito dallo staff già a sua disposizione al Chievo. Nell'annata 2018-2019 ottiene il quindicesimo posto in Serie A e la salvezza.

Nella stagione successiva il Cagliari, dopo un buon avvio di campionato che conduce i sardi al quarto posto della classifica (mantenuto sino al quindicesimo turno), accusa una crisi di risultati, con una serie di undici giornate di fila senza vittorie, culminata con l'esonero del tecnico il 3 marzo 2020.

Genoa e Pisa
Il 26 agosto 2020 viene nominato nuovo allenatore del  in sostituzione dell'esonerato Davide Nicola, sottoscrivendo col club ligure un contratto biennale. Il 21 dicembre, a seguito della sconfitta sul campo del Benevento, con una sola vittoria - oltre a quattro pareggi e otto sconfitte - e la squadra penultima in classifica, viene esonerato.

Il 23 giugno 2022 viene ingaggiato con un contratto biennale, come nuovo allenatore del  , squadra che la stagione precedente, concludendo il campionato in terza posizione, aveva sfiorato la promozione in Serie A, sfumata solo ai supplementari del ritorno della finale play-off contro il Monza. La scelta di Maran in sostituzione di Luca D'Angelo, artefice della grande cavalcata del Pisa nella Serie B appena conclusa, appare fin da subito discutibile. Perde l'esordio sulla panchina neroazzura con una rovinosa sconfitta casalinga per 1-4 contro il Brescia nel turno eliminatorio di Coppa Italia. Il debutto in campionato è altrettanto negativo: arriva per il Pisa un'altra pesante sconfitta sul campo del Cittadella, che l'allenatore giustificherà contestando l'arbitraggio. Il 19 settembre, dopo sei partite di campionato dove colleziona il magro bottino di due pareggi e quattro sconfitte e con la squadra ancorata all'ultimo posto in classifica, viene esonerato.

Statistiche

Statistiche da allenatore
Statistiche aggiornate al 19 settembre 2022.

Palmarès

Giocatore

Chievo: 1988-1989 (girone B)

Chievo: 1993-1994 (girone A)

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Rolando Maran


Leon V Armenac (grčki Λέων ὁ ἐξ Ἀρμενίας, Leōn ho ex Armenias; 775 – 25. decembar 820) bio je car Bizantijskog Carstva od 813. do 820. godine. Kao general bizantijske vojske, prisilio je svog prethodnika Mihaela I Rangabea na abdikaciju čime je preuzeo bizantijsko prijestolje. Završio je desetogodišnji rat sa Prvim Bugarskim carstvom te pokrenuo drugi period bizantijskog ikonoklazma. Ubili su ga pristalice Mihaela Amorijskog, jednog od njegovih najvrednijih generala, koji ga je naslijedio.

Djeca
Supruga cara Leona je bila Teodozija. Leon je imao četvoricu sinova te se čini da je Teodozija bila njihova majka:
 Konstantin – očev suvladar
 Bazilije, pristaša svetog Ignacija
 Grgur
 Teodozije (umro 820)
Svi Leonovi sinovi su bili kastrirani.

Reference

|-
| width="30%" align="center" | Prethodnik:Mihael I Rangabe
| width="40%" align="center" | Car Bizantijskog carstva
| width="30%" align="center" | Nasljednik:Mihael II Amorijski

Bizantijski carevi u 9. vijeku
Rođeni 775.
Umrli 820.
Bizantijski ikonoklazam

Leon V Armenac


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Atlanticus glaber. Una ning gihulagway ni Rehn, J.A.G. ug Morgan Hebard ni adtong 1912. Ang Atlanticus glaber sakop sa kahenera nga Atlanticus, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Florida

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Florida
Atlanticus

Atlanticus glaber


Thuần Thiện là một xã thuộc huyện Can Lộc, tỉnh Hà Tĩnh, Việt Nam.

Xã Thuần Thiện có diện tích 27,46 km², dân số năm 1999 là 7949 người, mật độ dân số đạt 289 người/km².

Tham khảo

Thuần Thiện


In un'architettura modulare ogni blocco fisico implementa una o uno specifico insieme di funzioni e ha relazioni ben definite con gli altri blocchi.

L'architettura modulare consente quindi di fare cambiamenti progettuali su un singolo blocco, senza dover modificare gli altri per avere il funzionamento corretto del prodotto, e di progettare i diversi blocchi in modo indipendente gli uni dagli altri.

Un esempio è la Lloyd's Bank a Londra, Regno Unito (1979-86), dell'architetto inglese Richard Rogers.

Edilizia
Tecnologia dell'architettura

Architettura modulare


An Charmion ficulnea in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni William Chapman Hewitson hadton 1868. An Charmion ficulnea in nahilalakip ha genus nga Charmion, ngan familia nga Hesperiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Charmion

Charmion ficulnea


Vilija Matačiūnaitė (fødd 24. juni 1986 í Vilnius) er ein litavisk songkvinna, sangskrivari og sjónleikari. Hin 1. mars 2014 vann hon Eurovizijos dainų konkurso nacionalinė atranka, sum er tann litaviska undankappingin til Eurovision Song Contest, har framførdi hon sum ein av trimum sangarum sangin "Attention". Í mai sama árið, umboðaði hon Litava í Evropeisku tónleikakappingini Eurovision Song Contest í 2014 í Keypmannahavn.

Útvortis ávísing
 Vilija Matačiūnaitė

Litavar
Songkvinnur

Luttakarar í Eurovision Song Contest 2014
Føðingar í 1986

Vilija Matačiūnaitė


RPV- regolamento di polizia veterinaria

 RPV – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Roper Valley (Australia)
 RPV – Rete di calcolatori: acronimo di Rete Privata Virtuale.
 RPV – Controllo di bersagli teleguidati

Rpv


Anno
 969 o 969 a.C.

Codici
 969 (astronomia) – Codice che designa l'Osservatorio astronomico di London-Regents Park, a Londra

Matematica
 969 – numero

969 (disambigua)


L'infraordine degli Staphyliniformia , è un raggruppamento dell'ordine dei Coleoptera (sottordine Polyphaga).

Sistematica
L'infraordine si suddivide in due superfamiglie:

Superfamiglia Hydrophiloidea
Famiglia Hydrophilidae
Famiglia Sphaeritidae
Famiglia Synteliidae
Famiglia Histeridae

Superfamiglia Staphylinoidea
Famiglia Hydraenidae
Famiglia Ptiliidae
Famiglia Agyrtidae
Famiglia Leiodidae
Famiglia Silphidae
Famiglia Staphylinidae

Note

Voci correlate
Bostrichiformia
Cucujiformia
Elateriformia
Scarabaeiformia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Staphyliniformia


An Acarobythites larsonae in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Machida hadton 2000. An Acarobythites larsonae in nahilalakip ha genus nga Acarobythites, ngan familia nga Bythitidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acarobythites

Acarobythites larsonae


Kaliwatan sa alibangbang ang Conopia alenicola. Una ning gihulagway ni Embrik Strand ni adtong 1912. Ang Conopia alenicola sakop sa kahenera nga Conopia, ug kabanay nga Sesiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Conopia

Conopia alenicola


Choi, é um nome de família muito comum na Coreia. Em países de língua inglesa, é mais frequentemente anglicizado como Choi e ás vezes como Choe. Coreanos de etnia pertencente a antiga União Soviética preferem a forma Tsoi (Tsoy), que é o equivalente a transcrição em cirílico de Цой (Choi).

Etimologia
Choi (Hangul: 최) é escrito com o carácter hanja: 崔, que significa "Um governador que supervisiona a terra e a montanha". O sobrenome Choi também significa montanha ou pináculo.

Choi (崔), originalmente escrito em hanja, é uma palavra derivada da combinação de duas palavras ancestrais chinesas:
 é um pictograma que simboliza uma montanha;
 é um pictograma que simboliza um pássaro.

Pronúncia
Em coreano, 최 é normalmente pronunciado como [tɕʰwe], exceto por alguns falantes mais antigos que o pronunciam [tɕʰø] (o som desta vogal é similar ao alemão: ö [ø]). Em inglês,  é mais frequentemente pronunciado como  "Choy".

崔 é romanizado como Cuī e pronunciado como  em Mandarin.  E ainda, como Cheuī [tsʰɵ́y] em Cantonês e Chhui  em Hokkien.

Clãs
Há aproximadamente 160 clãs de Chois, porém em sua maioria pequenos. No entanto, Choi é o quarto sobrenome mais comum na Coreia. O seu maior clã no país é o Gyeongju Choi, com uma população de dois mil sul-coreanos de 976.820 mil pessoas. Os Gyeongju Choe reivindicam terem o estudioso Silla Choe Chi-won como fundador.

Lista de pessoas notáveis

Choi hyung-won, membro do boy group sul-coreano Monsta x
Anita Tsoi (Choi Hae-soo), cantora pop russa, esposa de Sergey Tsoy
Ashley Choi (Choi Bi-na, Nome artístico: Ashley), membro e líder do girl group Ladies' Code
Choi Ji-su, membro do girl group sul-coreano ITZY
Choi Chol-su, pugilista norte-coreano
Choe Chung-heon, ditador militar do período Goryeo
Dan Choi, ativista estadunidense dos direitos LGBT e ex-oficial
David Choi, popular cantor coreano-americano no YouTube
Choi Dong-wook, nome real do cantor sul-coreano Se7en
Choi Eun-kyung, jogadora sul-coreana de hockey
Gina Choi, nome real da cantora de K-pop coreana-canadense G.NA
Choi Han, dublador sul-coreano
Choi Han-bit, modelo sul-coreana
Choi Hee-seop, jogador sul-coreano de beisebol
Choi Hong Hi, general sul-coreano considerado o principal findador do taekwondo
Choi Hwee-sung, nome real do cantor sul-coreano Wheesung
Jay Pil Choi, economista estadunidense
Jennifer Choi, violinista estadunidense
Choi Ji-woo, atriz sul-coreana
Choi Jin-cheul, futebolista da K-League
Choi Jin-ri (1994-2019), nome real de Sulli, atriz e ex-membro do girl group sul-coreano f(x)
Choi Jin-sil (1968–2008), atriz sul-coreana, apelidada de "A atriz da nação"
Choe Jun (1884–1970), empresário e filantropo
Kenneth Choi, ator estadunidense
Choi Kwang Jo criador do Choi Kwang Do
Choi Kyoung-hwan, político sul-coreano
K. J. Choi (Choi Kyung-ju), jogador de golfe profissional
Choi Kyu-hah (1919–2006), presidente transitório da Coreia do Sul após o assassinato de Park Chung-hee
Choe Manri, um dos primeiros críticos do hangul
Choi Minho, membro do boy group sul-coreano SHINee
Choe Myong-ho, futebolista norte-coreano
Choe Nam-seon (1890–1957), historiador coreano e ativista da independência
Sergey Tsoy (Choi Yong-eun), político russo
Choi Seung-hyun, nome real de T.O.P, ator e rapper do boy group sul-coreano BIGBANG
Choi Jun-hong Nome real de Zelo rapper, dançarino, cantor e beatboxer sul-coreano B.A.P
Choi Siwon, ator e membro do boy group sul-coreano Super Junior
Choi Soo-jin, dubladora sul-coreana
Choi Sooyoung, atriz e membro do girl group sul-coreano Girls' Generation
Choi Sook-bin (1670–1718), concubina de Sukjong e mãe de Yeongjo de Joseon
Steven Choi, político estadunidense
Choe Sung-chol, Ex-vice-presidente do Comitê de Paz Ásia-Pacífico da RPDC; A partir de 2008, iniciou um "severo" treinamento comunista em uma fazenda de frango da Coreia do Norte
Choi Sung-kuk, futebolista da K-League
Choi Sung-yong, futebolista da K-League
Susan Choi, novelista estadunidense
Choi Tae-uk, futebolista da J-League
Choe U (d. 1249), ditador militar do período Goryeo
Viсtor Tsoi, músico de rock soviético e líder da banda Kino
Choi Won-kwon, futebolista da K-league
Choi Woo-hyuk, ator sul-coreano
Choi Woo-hyuk, ator sul-coreano
Choi Woo-shik, ator sul-coreano
Choe Yeong-ui, fundador do karatê Kyokushin, mais conhecido como Masutatsu Oyama
Choi Yong-kun (1903-1972), soldado e político norte-coreano
Choi Yong-soo, futebolista da J-League
Choi Yong-soo, pugilista sul-coreano
Choi Yong-sool, fundador do hapkido
Choi Young-Jae, cantor de um conhecido boy group chamado Got7
Choi Yubin, integrante do girl group sul-coreano NATURE
Choi San, membro do boy group sul-coreano Ateez

Ver também
 Nome coreano

Sobrenomes da língua coreana

Choi (nome coreano)


La Coppa del campionato russo o Coppa della prima divisione russa () è stata una competizione calcistica organizzata dalla Federazione calcistica della Russia e riservata a squadre della massima divisione nazionale. Non deve essere confusa con la Coppa di Russia.

Storia
La formula, ad eliminazione diretta, prevedeva la partecipazione di 16 squadre della prima serie russa, le quali si scontravano in partite di andata e ritorno, compresa la finale. I vincitori del trofeo non ottenevano particolari bonus quali la qualificazione alla Coppa UEFA e le gare erano disputate nei giorni riservati alle partite della nazionale russa. Furono questi due fattori a dissuadere le squadre dallo schierare le loro migliori formazioni. Così, con compagini piene di riserve o giovani del vivaio, la competizione non beneficiò di grande popolarità e fu abolita nel 2003, dopo la prima e unica edizione.

Nell'unica edizione della manifestazione a vincere fu lo , che in finale sconfisse il  con il punteggio complessivo di 5-2.

Risultati

Ottavi
Le gare di andata furono disputate il 29 marzo 2003, quelle di ritorno l'1 e il 2 aprile.

Quarti
Le gare di andata furono disputate tra il 28 e il 30 aprile 2003, quelle di ritorno l'1 e il 2 aprile.

Semifinali
Le gare di andata furono disputate il 20 agosto 2003, quelle di ritorno il 5 settembre.

Finali

Collegamenti esterni

Russia
Competizioni calcistiche russe

Kubok Prem'er-Liga


Slabinja je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrvatska Dubica, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.

Geografski položaj

Nalazi se u dolini rijeke Une blizu granice sa Bosnom i Hercegovinom, 12,6 kilometara jugoistočno od Hrvatske Kostajnice te 9,7 kilometara sjeverozapadno od Hrvatske Dubice i 106 kilometara jugoistočno od glavnog grada Hrvatske Zagreba, na krajnjem jugu Banije.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Kostajnica.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Slabinja je imala 348 stanovnika.

Popis 1991.

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Slabinja je imalo 523 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:

Popis 1910.

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Sisačko-moslavačkoj županiji

Slabinja


Ang Nazareno ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Nazareno (lungsod sa Arhentina), Provincia de Salta,

Brasil

 Nazareno (munisipyo), Minas Gerais,

Mehiko

 Guadalupe Etla (lungsod), Estado de Oaxaca,
 Nazareno (lungsod sa Mehiko), Estado de Durango, Lerdo,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Brasil
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko

Nazareno


Kaliwatan sa insekto ang Blaste bahamensis. Una ning gihulagway ni Edward L. Mockford ni adtong 2012. Ang Blaste bahamensis sakop sa kahenera nga Blaste, ug kabanay nga Psocidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Blaste

Blaste bahamensis


An Aerodramus orientalis in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Mayr hadton 1935. An Aerodramus orientalis in nahilalakip ha genus nga Aerodramus, ngan familia nga Apodidae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. o. leletensis
 A. o. orientalis

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aerodramus

Aerodramus orientalis


Kaliwatan sa uk-ok ang Pseudothyrsocera circumclusa. Una ning gihulagway ni Carl Stål ni adtong 1877. Ang Pseudothyrsocera circumclusa sakop sa kahenera nga Pseudothyrsocera, ug kabanay nga Ectobiidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Pseudothyrsocera (Ectobiidae)

Pseudothyrsocera circumclusa


Tumwater – miasto w Stanach Zjednoczonych, w stanie Waszyngton, w hrabstwie Thurston.

Miasta w stanie Waszyngton

Tumwater


An Dysstroma albiangulata in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Warren hadton 1893. An Dysstroma albiangulata in nahilalakip ha genus nga Dysstroma, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dysstroma

Dysstroma albiangulata


Jenna O'Hea (Traralgon, 6 de junho de 1987) é uma basquetebolista profissional australiana, medalhista olímpica.

Carreira
O'Hea integrou a Seleção Australiana de Basquetebol Feminino, nos Jogos Olímpicos de Londres 2012, conquistando a medalha de bronze.

Ligações externas
Perfil em eurobasket.com

Basquetebolistas da Austrália
Basquetebolistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012
Medalhistas olímpicos da Austrália
Naturais de Vitória (Austrália)

Jenna O'Hea


Tursko – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Tursko z siedzibą GRN w Tursku utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie jarocińskim w woj. poznańskim, na mocy uchwały nr 22/54 WRN w Poznaniu z dnia 5 października 1954. W skład jednostki wszedł obszar dotychczasowej gromady Tursko ze zniesionej gminy Gołuchów w tymże powiecie. Dla gromady ustalono 12 członków gromadzkiej rady narodowej.

1 stycznia 1956 gromada weszła w skład nowo utworzonego powiatu pleszewskiego w tymże województwie.

Gromadę zniesiono 1 stycznia 1960, a jej obszar włączono do gromady Gołuchów w tymże powiecie.

Przypisy

Tursko

Tursko (gromada)


Dzieła

 Claudio Merulo – Ricercari d'Intavolatura d'Organo, Libro primo

Urodzili się
12 lutego – Thomas Campion, angielski muzyk (zm. 1620)
15 maja – Claudio Monteverdi, włoski kompozytor operowy (zm. 1643)
15 grudnia – Christoph Demantius, niemiecki kompozytor i teoretyk muzyki (zm. 1643)

Kalendarium muzyczne
Wydarzenia 1667

1567 w muzyce


La strizione o "necking"  è la riduzione della sezione di un materiale per effetto di un carico di trazione o compressione.

Si manifesta in modo molto marcato in campo plastico (strizione plastica), come nel caso delle prove di trazione di provini prismatici o cilindrici di materiali duttili, prima dell'effettivo collasso dello stesso.

Nel corso della prova di trazione, una volta superato il limite di elasticità, il provino cambia totalmente le sue caratteristiche. La conseguenza di queste variazioni è un aumento della variazione di deformazione trasversale (perpendicolare alla direzione in cui viene esercitato il carico) a parità di variazione di carico, quindi una riduzione della sezione resistente del provino. La conseguenza diretta di questa riduzione è un ulteriore aumento della sollecitazione sulla sezione interessata, quindi un rapido collasso del provino stesso.

In genere la strizione finale è un indice importante di duttilità, che va riportato nei certificati di prova di trazione.
Viene indicata misurando la variazione percentuale del diametro (provini cilindrici) o del lato lungo (provini prismatici a sezione rettangolare). Il valore della sollecitazione di rottura comunque viene calcolato usualmente supponendo la sezione non deformata (ottenendo quindi valori di sollecitazione inferiori a quelli reali).

Voci correlate
Frattura (metallurgia)
Plasticità (fisica)

Altri progetti

Collegamenti esterni

Ingegneria meccanica

Strizione


An Nicetiodes apianella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni William Schaus hadton 1923. An Nicetiodes apianella in nahilalakip ha genus nga Nicetiodes, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Nicetiodes

Nicetiodes apianella


Zvonce Sutjeske (lat. Edraianthus sutjeskae Lkšić) je endemska biljka iz porodice Campanulaceae. Ova vrsta je izdvojena iz grupe populacija Edraianthus serpylifolius (Vis.) A. DC. in DC.

Opis
Kao i ostale vrste roda Edraianthus, i ova biljka je trajnica, obično visine oko 2-5  (rijetko do 8) cm. Relativno je visoka, često polegla ili  uspravna i gola, rijetko  dlakava. Listovi malo  ljepljivi, sjajni, najcešćee goli, a rjeđe obostranos malo dlakavi. Dugi su  10-30, ponekad i do 45 mm, a široko i 1,5–4 mm. Cjelovitog su ruba  ili slabo nazubljeni, malo  dlakavi. Brakteje su malobrojne, usko izdužene. U  osnovi  su proširene i zelene sa purpurnim prelivom. Čaška je duga 5–10 mm, purpurnocrvena ili žuckasta, gola.

Cvjeta u junu i julu.  Krunica je zvonasta, tamnoljubičasta, gola  ili s slabo dlakavom nervaturom. Običnoje duga oko 15–20 mm.

Plod je tobolac sa  nepravilnim zaklopcima koji se  otvara na vrhu i otpadaju. Sjemenke su jajolike,  pljosnate, široko elipsoidne. Svijetlosmeđe su i gole, duge oko 1,2-1,4 mm, široke oko 1 mm.

Ekologija i rasprostranjenje
Ovo zvonce raste na stijenama i u vegetaciji polusmirenih  sipara do vrhova visokih  planina u brojnim zajednicama sa  Sesleria juncifolia i Oxytropidion  dinarica.

E. sutjeskae je stenoendem Bosne i Hwercegovine. Opisan je u kanjonu Sutjeske, na stijenama Vratara,  a ima  ga i  na  Volujaku, Magliću i Zelengori.

Locus classicus je u kanjonu Sutjeske, Bosna i Hercegovina.

Reference

Vanjski linkovi
 Edraianthus sutjeskae Lakušić

Također pogledajte
Endem
Endemizam
Bosanskohercegovački endemi

Flora Bosne i Hercegovine
Bosanskohercegovački endemi
Campanulaceae

Zvonce Sutjeske


Ebu el-Kasim Sulejman ibn Ahmed ibn El-Taberani, poznat kao Taberani, (arapski أبو القاسم، سليمان بن أحمد بن أيوب بن مطير) bio je imam i sakupljač hadisa.

Biografija
Taberani je rođen 873. godine, odnosno u saferu 260. godine po hidžri u Tiberiasu. Umro je 971, odnosno 27. zul-ka'dea 360 godine po hidžri, u Isfahanu, Perzija. Već u svojoj 13. godini života počeo je sa proučavanjem i sakupljanjem hadisa. Za vrijeme svoje mladosti posjetio je mnoga mjesta poput Hidžaza, Jemena, Egipta, Iraka, Irana, te Afganistana. Tokom svog putovanja i sakupljanja hadisa upoznaje mnoge učenjake. Od 902. godine živi u Isfahanu sve do smrti.

Djela
 Mu'džemu-l-kebir,
 Mu'džemu-l-evsat,
 Mu'džemu-s-sekir.

Reference

Vanjski linkovi
 Ebu el-Kasim Sulejman ibn Ahmed ibn El-Taberani na at-tawhid.net

Rođeni 873.
Umrli 971.
Hadisi
Islamski historičari

Taberani


Kaliwatan sa isda ang Fundulus luciae. Una ning gihulagway ni Baird ni adtong 1855. Ang Fundulus luciae sakop sa kahenera nga Fundulus, ug kabanay nga Fundulidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
kasadpang Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Fundulus

Fundulus luciae


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Sungai Ratai.

Suba ang Sungai Ratai sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Sumatera Barat, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod. Ang Sungai Ratai nahimutang sa pulo sa Pulau Pagai Utara.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga suba sa Provinsi Sumatera Barat

Sungai Ratai (suba sa Indonesya)


An Vermicella multifasciata in uska species han Hydrophiidae nga ginhulagway ni Heber Albert Longman hadton 1915. An Vermicella multifasciata in nahilalakip ha genus nga Vermicella, ngan familia nga Hydrophiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Vermicella

Vermicella multifasciata