Düsseldorf Lughawe (; IATA: DUS) is die internasionale lughawe van Düsseldorf, die hoofstad van die Duitse deelstaat Noordryn-Wesfale. Dit is ongeveer 7 km noord van die middestad van Düsseldorf, en sowat 20 km suidwes van Essen in die Ryn-Ruhr-gebied, Duitsland se grootste metropolitaanse gebied.

Düsseldorf is die vierde grootste lughawe in Duitsland en het byna 8 miljoen passasiers hanteer in 2021. Dit is 'n spilpunt vir Eurowings en 'n fokusstad vir verskeie ander lugrederye. Die lughawe het drie passasiersterminale en twee aanloopbane en kan wyerompvliegtuie, insluitend die Airbus A380, hanteer.

Agtergrond
Düsseldorf-lughawe is die grootste en primêre lughawe vir die Ryn-Ruhr-metropolitaanse streek – die grootste metropolitaanse streek in Duitsland en onder die grootste metropolitaanse gebiede ter wêreld. Die lughawe is in Düsseldorf-Lohausen geleë. Die grootste nabygeleë sakesentrums is Düsseldorf en Essen; ander stede binne 'n 20 kilometer radius is Duisburg, Krefeld, Mülheim an der Ruhr, Neuss en Wuppertal. Die lughawe strek oor 'n kompakte 6,13 vk km grond – klein in vergelyking met lughawens van 'n soortgelyke kapasiteit, maar ook 'n rede waarom Düsseldorf bekend staan as 'n lughawe van kort afstande. Die lughawe het meer as 18 200 werknemers.

Met 18,99 miljoen passasiers wat in 2010 hier deurgereis het, was die lughawe die derde besigste in Duitsland, na Frankfurt-lughawe en München-lughawe, en die 23ste besigste lughawe in Europa. Oorstappassasiers en diegene wat op langafstandvlugte vanaf die lughawe gereis het, het in 2010 ongeveer 13% van alle passasiers uitgemaak.

Eienaarskap
Die stad Düsseldorf besit die helfte van die lughawe, met die ander helfte in besit van verskeie kommersiële entiteite, insluitend ARI wat self deur die Ierse regering besit word. Düsseldorf-lughawe is 'n publiek-private vennootskap met die volgende eienaars:

 50% stad Düsseldorf
 50% Airport Partners GmbH (eienaars: 40% AviAlliance GmbH, 40% Aer Rianta International cpt, 20% AviC GmbH & Co. KGaA)

Geskiedenis

Vroeë jare

Die huidige lughawe is op 19 April 1927 geopen, na twee jaar se konstruksie. Die eerste internasionale roete is in 1929 deur SABENA tussen Brussel, Antwerpen, Düsseldorf en Hamburg ingewy.

Aan die begin van die Tweede Wêreldoorlog is die burgerlike gebruik van die lughawe in September 1939 gestaak en die vliegveld is deur die weermag oorgeneem. Na die einde van die oorlog is die lughawe in 1948 vir siviele gebruik heropen. Met die gebied onder Britse administrasie, is die eerste internasionale vlugte deur British European Airways na Londen uitgevoer.

Sedert 1950 word die lughawe deur 'n staatsbeheerde bedryfsmaatskappy besit.

Op 1 April 1955 het Lufthansa dienste tussen Düsseldorf, Frankfurt am Main en München begin, wat vandag nog bestaan. In 1959 het die eerste geskeduleerde straalvliegtuig in Düsseldorf op Scandinavian Airlines se roete Kopenhagen - Khartoem geland. In 1961 het LTU sy tuisbasis vanaf Keulen Bonn-lughawe verskuif en in dieselfde jaar het Düsseldorf-lughawe vir die eerste keer meer as 1 miljoen passasiers hanteer.

Düsseldorf Lughawebrand
Op 11 April 1996 het die Düsseldorf-lughawebrand, wat die ergste strukturele lughawebrand tot nog toe wêreldwyd is, uitgebreek. Dit is veroorsaak deur sweiswerk op 'n verhewe pad voor Terminaal A bo sy aankomsgebied. Onvoldoende strukturele brandbeskerming het die brand en veral die rook vinnig laat versprei, so dit het groot dele van die passasiersgebiede van die lughawe vernietig. Sewentien mense is dood, meestal weens rookinaseming, met baie meer gehospitaliseer. Die brand was destyds die grootste openbare ramp in die geskiedenis van Noordryn-Wesfale. Skade aan die lughawe was na raming in die honderde miljoene, Terminale A en B moes heeltemal herbou word. Terwyl herstelwerk aan die gang was, is passasiers in groot tente gehuisves.

Fasiliteite

Terminale

Düsseldorf-lughawe het drie terminale wat deur 'n sentrale ruggraat verbind is, al is die terminale in wese binne 'n enkele terminaalgebou. Die huidige terminaalgeboue kan tot 22 miljoen passasiers per jaar hanteer.

Terminaal A
Terminaal A is in 1977 geopen en het 16 hekke (A01–A16) wat gebruik word deur Lufthansa en Eurowings, sy lugrederyvennote en Star Alliance-lede, All Nippon Airways, Austrian Airlines, Croatia Airlines, LOT Polish Airlines, Scandinavian Airlines, TAP Portugal, en Swiss International Air Lines. Terminaal A huisves twee Lufthansa-sitkamers. Dit is vir twee jaar na die brand in 1996 algeheel opgeknap. Vanaf 21 Julie 2016 het Singapore Airlines Terminaal A begin gebruik.

Terminaal B
Terminal B is oorspronklik in 1973 ingewy en het 11 hekke (B01–B11) wat gebruik word vir binnelandse en EU-vlugte deur 'n paar Star Alliance-lede soos Aegean Airlines, maar hoofsaaklik deur SkyTeam- en Oneworld-lede soos Alitalia, British Airways, KLM, Finnair, Iberia en Air France. Ook binne hierdie terminaal is ontspanningsdiensverskaffers soos TUIfly en Condor geleë. Terminaal B huisves 'n waarnemingsdek en lugredery-sitkamers van Air France en British Airways. Ná die brand in 1996 is die hele terminaalgebou afgebreek en herbou. Dit is in 2001 heropen.

Terminaal C
Terminaal C is in 1986 geopen en het 8 hekke (C01–C08) wat uitsluitlik vir nie-Schengen-vlugte deur nie-Star Alliance lugrederye (behalwe Turkish Airlines) gebruik word. Dit is langafstandvlugte – onder meer – deur Emirates, Etihad Airways en Mahan Air. Terminaal C het direkte toegang tot Airport City se Maritim Hotel, deel van 'n Duitse hotelketting, en huisves sitkamers wat deur die lughawe en Emirates bedryf word. Terminaal C was die terminaal wat die minste geraak is ná die brand in 1996. Dit is nog in 1996 heropen ná intensiewe instandhoudingswerk. Vir 'n paar jaar was dit die enigste bruikbare terminaal by die Düsseldorf-lughawe. Terminaal C beskik oor die lughawe se enigste parkeerposisie wat toegerus is met drie lugbrûe om die Airbus A380 te hanteer.

Aanloopbane en randstrook
Düsseldorf het twee aanloopbane, wat 3000 m en 2700 m lank is. Daar is planne om die 3000 m  aanloopbaan tot 3600 m te verleng, maar die dorp Ratingen het die uitbreiding versper, aangesien dit binne die vluglyn van die aanloopbaan lê. Daar is 107 vliegtuigparkeerposisies op die randstrook beskikbaar.

Lughawestad
'n Gebied van 23 hektaar suidwes van die lughaweterminaal was sedert 2003 onder herontwikkeling as Düsseldorf Airport City met 'n verwagte bruto vloeroppervlakte van 250 000 vk m wat teen 2016 voltooi sou wees. Reeds gesetel by Düsseldorf Airport City is korporatiewe kantore van Siemens en VDI, 'n groot Porsche-sentrum en vertoonlokaal, 'n Maritim-hotel en kongressentrum en 'n Sheraton-hotel. Messe Düsseldorf is naby Düsseldorf Airport City geleë.

Statistiek

Lugrederye en bestemmings

Besigste roetes

Grootste lugrederye

Landvervoer

Spoor
Düsseldorf-lughawe het twee spoorwegstasies:
 Die S-Bahn-stasie, Düsseldorf Lughawe-terminaalstasie is geleë onder die terminaal. Dit word bedien deur die S11 voorstedelike lyn, wat sy noordelike terminus daar het.

 Die hoofstasie, 2,5 km vanaf die terminaal, word bedien deur alle ander kategorieë spoorweë, insluitend ICE-hoëspoedtreine. 'n Voloutomatiese gehangde monorail genaamd SkyTrain verbind hierdie stasie met die lughaweparkeerareas en die passasiersterminale en dien ook as 'n interterminale verbinding.

Pad
Die lughawe kan bereik word via sy eie snelweggedeelte wat deel is van die snelweg A44 (België – Kassel, afrit Düsseldorf-Flughafen) wat ook met die snelweë A52, A57 en A3 verbind is. Daar is ook verskeie plaaslike buslyne wat die lughawe met nabygeleë gebiede en Düsseldorf se middestad verbind.

Voorvalle en ongelukke
 Op 22 Desember 1955 het 'n Manx Airlines Douglas C-47 op 'n posisioneringsvlug by DUS neergestort tydens 'n visuele benadering eerder as 'n instrumentlandingsbenadering in lae wolke. Die vliegtuig het te laag gedaal en bome getref en sowat drie myl van die aanloopbaan af neergestort. Al drie insittendes is dood.

 Op 3 November 1957 het 'n Karl Herfurtner Düsseldorf Douglas C-54 in 'n woongebied 4,5 km suid van DUS neergestort na opstyg weens wanbestuur van die vlug deur die hoofvlieënier. Daar was ses sterftes uit die 10 aan boord en een dood op die grond.

Verwysings

Geboue en strukture in Noordryn-Wesfale
Lughawens in Duitsland

Düsseldorf Lughawe


Andrew Lazar (1966) é um produtor de cinema estadunidense. Foi indicado ao Oscar de melhor filme na edição de 2015 pela realização de American Sniper, ao lado de Clint Eastwood, Robert Lorenz, Bradley Cooper e Peter Morgan.

Filmografia

 Assassins (1995)
 Unforgettable (1996)
 Bound (1996)
 10 Things I Hate About You (1999)
 The Astronaut's Wife (1999)
 Panic (2000)
 Space Cowboys (2000)
 Lucky Numbers (2000)
 Cats & Dogs (2001)
 Death to Smoochy (2002)
 Confessions of a Dangerous Mind (2002)
 Catch That Kid (2004)
 Get Smart (2008)
 Get Smart's Bruce and Lloyd: Out of Control (2008)
 I Love You Phillip Morris (2009)
 Cats & Dogs: The Revenge of Kitty Galore (2010)
 Jonah Hex (2010)
 American Sniper (2014)
 Mortdecai (2015)

Prêmios e indicações

Indicado: Oscar de melhor filme - American Sniper (2014)

Ligações externas

Produtores de cinema dos Estados Unidos

Andrew Lazar


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Macrobaenetes valgum. Una ning gihulagway ni Strohecker ni adtong 1960. Ang Macrobaenetes valgum sakop sa kahenera nga Macrobaenetes, ug kabanay nga Rhaphidophoridae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa madutlan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 California

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa California
Macrobaenetes

Macrobaenetes valgum


An Eubleekeria jonesi in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni James hadton 1971. An Eubleekeria jonesi in nahilalakip ha genus nga Eubleekeria, ngan familia nga Leiognathidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Eubleekeria

Eubleekeria jonesi


「」(Erämaan Viimeinen) は、ナイトウィッシュがアルバム『ダーク・パッション・プレイ』で発表した楽曲「ラスト・オブ・ザ・ワイルズ」に歌詞をつけてシングルとして発表した歌。フィンランド語で歌われており、スウェーデン人のアネット・オルゾンの代わりにインディカのボーカリストであるフィンランド人のヨンスーが歌っている。

フィンランドのチャートでトップとなった。

トラック・リスト
 Erämaan Viimeinen
 Erämaan Viimeinen (instrumental)

演奏者
ツォーマス・ホロパイネン - キーボード
エンプ・ヴオリネン - ギター
ユッカ・ネヴァライネン - ドラムス
マルコ・ヒエタラ - ベース、歌
ヨンスー - 歌

脚注

ナイトウィッシュの楽曲
2007年のシングル
らまんひめいねん
フィンランド語の楽曲

エラマーン・ヴィーメイネン


An Imantodes cenchoa in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Linnaeus hadton 1758. An Imantodes cenchoa in nahilalakip ha genus nga Imantodes, ngan familia nga Colubridae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 I. c. cenchoa
 I. c. leucomelas
 I. c. semifasciatus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Imantodes

Imantodes cenchoa


An Henicorhina leucophrys in uska species han Aves nga syahan ginhulagway ni Johann Jakob von Tschudi hadton 1844. An Henicorhina leucophrys in nahilalakip ha genus nga Henicorhina, ngan familia nga Troglodytidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Henicorhina

Henicorhina leucophrys


An Trachycera in uska genus han Lepidoptera. An Trachycera in nahilalakip ha familia nga Pyralidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Trachycera

Trachycera


An Pyralestes ragusai in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Turati hadton 1922. An Pyralestes ragusai in nahilalakip ha genus nga Pyralestes, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pyralestes

Pyralestes ragusai


An Taeniotes dentatus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Dillon hadton 1941. An Taeniotes dentatus in nahilalakip ha genus nga Taeniotes, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Taeniotes

Taeniotes dentatus


Kaliwatan sa insekto ang Podothrips ardis. Una ning gihulagway ni Laurence A. Mound ug Minaei ni adtong 2007. Ang Podothrips ardis sakop sa kahenera nga Podothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Ostralya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Ostralya
Podothrips

Podothrips ardis


Antiochis – księżniczka z hellenistycznej dynastii Seleucydów i królowa Kapadocji

Antiochis była córką seleucydzkiego króla Antiocha III Wielkiego i jego żony Laodiki III. Na jakiś czas przed wojną jej ojca z Rzymianami wyszła za mąż za króla Kapadocji Ariaratesa IV Eusebesa, który krótko po tym wsparł swego teścia w bitwie pod Magnezją (190 rok p.n.e.). Jednakże Antioch III przegrał bitwę. Antiochis urodziła swojemu mężowi syna, którego nazwano Mitrydatesem na krótko przed wstąpieniem na tron i dwie córki, wśród nich Stratonikę, która najpierw poślubiła króla Pergamonu Eumenesa II, a po jego śmierci wzięła ślub z jego bratem i następcą Attalosem II.

Według kwestionowanego przekazu starożytnego historyka Diodora Sycylijskiego Antiochis miała być niezwykle pozbawioną skrupułów kobietą, podejrzewano, że nie mając własnych synów przygarnęła dwóch chłopców - Ariaratesa i Orofernesa, do których uznania przekonała małżonka. Później wydała na świat trójkę wyżej wymienionych dzieci i wyznała prawdę mężowi. Zapewniła swoim przybranym synom sporą sumę pieniędzy i wysłała starszego z nich do Rzymu, a młodszego do Jonii by zabezpieczyć dziedziczenie tronu dla swojego prawowitego syna, tak by mógł bez trudności odziedziczyć ojcowski tron.

Przypisy

Seleucydzi
Królowe
Urodzeni w II wieku p.n.e.
Zmarli w II wieku p.n.e.

Antiochis


Daniel Xavier (* 31 Augustus 1982) is 'n Brasiliaanse boogskutter. Hy het aan die Olimpiese Somerspele van 2012 en Olimpiese Somerspele van 2016 deelgeneem.

Verwysings

Geboortes in 1982

Daniel Xavier


"Stressed Out" er en sang skrevet af duoen Twenty One Pilots, fra deres fjerde studiealbum Blurryface. Sangen er skrevet af Tyler Joseph og produceret af Mike Elizondo.

Singlen blev nomineret til en Grammy Award for årets indspilning og bedste Pop Duo/Group Performance, og modtog den sidstnævnte.

Hitlister

Ugelige

Slutår

Referencer

Eksterne henvisninger
 , Fueled By Ramens kanal

Singler fra 2015
Sange fra 2015

Stressed Out


Evropameistaraheitið í fótbólti (EM í fótbólti) er tann týdningarmesta fótbóltskappingin fyri landslið fyri limirnir í UEFA. Henda kapping um Evropameistaraheitið hevur verið fyriskipað regluliga fjórða hvørt ár síðan 1960. Til 1976 luttóku bara fýra lið í enda umfarðinum, frá 1980 luttóku átta lond og frá 1996 luttóku sekstan lond. Londini verða funnin við einari røð av kvalifikatiónsdystum. Vertslondini fyri meistaraheitini eru altíð kvalifiseraði uttan at kappast um tað. Onkuntíð er bara eitt vertsland, men av og á eru tað tvey grannalond, sum eru vertslond saman.

EM vinnarar

UEFA
Ítróttartiltøk
Fótbóltur í Evropa
EM í fótbólti

EM í fótbólti


Tân Hưng là một xã thuộc huyện Ba Tri, tỉnh Bến Tre, Việt Nam.

Xã Tân Hưng có diện tích 12,12 km², dân số năm 1999 là 6.207 người, mật độ dân số đạt 512 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Tân Hưng, Ba Tri


Festival narcisa () je festival cvijeća u Ausseerlandu u Austriji, koji se održava svake godine u proljeće od 1960. godine. Narcis ima bijeli cvijet u štajerskom Salzkammergutu i raste u regiji na livadama, koje se obrađuju manje intenzivnom poljoprivredom. Ovaj veliki događaj s prosječno 17.000 posjetitelja i oko 3.000 sudionika prati ORF Steiermark, lokalni studio državne ORF televizije i stoga privlači sve više posjetitelja u regiju.

Festival
Festival traje četiri dana, tokom kojih se gostima nudi niz događanja.

Uvertira je izbor kraljice narcisa i dviju princeza, uvijek sedmicu prije festivalskog vikenda. Povjerenstvo vrši predselekciju među kandidatkinjama, koje se moraju suočiti s publikom radi konačnog izbora. Sljedeće će godine odabrane djevojke, predstavljati Ausseerland, Štajersku i Austriju na raznim događajima i festivalima. U petak obrtnici organiziraju dugu noć narcisa uz muziku i mogućnost kupovine suvenira. U subotu je središte Bad Ausseea rezervirano za pješake. Kroz centar se nudi vožnja starinskim automobilom. U prezentaciji učestvuju i pripadnici Crvenog križa, koje prati muzika i marš muzičkih sastava.

Glavni dio festivala odvija se u nedjelju. Od 2022. festivalska nedjelja održavat će se svake tri godine naizmjenično u Altausseeu, Bad Ausseeu i Grundlseeu. U Bad Ausseeu održava se gradska parada s visokim figurama od narcisa. U Grundlseeu i Altausseer Seeu figure su izložene na paradi brodova, koji plutaju jezerima. Mnogo mjeseci prije festivala, porodice, klubovi i prijatelji razvijaju dizajne i kasnije ih grade od žice. Dan prije nedjelje Praznika narcisa, figure su bogato ručno okićeve s narcisima i drugim prirodnim proizvodima. Povorku prate muzički sastavi iz regije, razne udruge narodnih nošnji i izabrane kraljice i princeze festivala.

Historija
Ideja o organizaciji festivala narcisa zapravo je potekla iz Mariazella kasnih 1950-ih. Tu nisu uspjeli nakon prve organizacije zbog troškova, koji su postali neodrživi. U Ausseerlandu je drugačije: ovdje je bilo i ima mnogo livada s narcisima, a ljudi iz Ausseera prebrodili su tešku ekonomsku situaciju golemim osobnim trudom.

Turističko društvo Bad Aussee je od 28. do 29. maja 1960. prvi put u Bad Ausseeu organiziralo Festival narcisa. Prvotno je u nedjelju u Bad Ausseeu održana samo jedna parada automobila. Prve godine, uz narodne nošnje i školske grupe, sudjelovalo je nekoliko muzičkih sastava i 72 vozila. Tada su vozila samo bila ukrašena buketićem narcisa pričvršćenim na automobilske antene. Publika je odmah na početku u noći sa subote na nedjelju u sklopu Bala narcisa putem kupovine Herzerla odabrala Kraljicu narcisa i njezine dvije princeze.

Već 1963. kao velika novina postoji defile čamaca, i to na dva jezera. Tih se godina parada brodova na Grundlseeu održavala subotom poslijepodne, dok se parada na Altausseeu odvijala nakon nedjeljne automobilske parade. Dugi niz godina postojao je veliki vatromet u subotu na Festivalu narcisa u Bad Ausseeu. U prvim je godinama broj posjetitelja bio skroman, između 2000 i 4000 gostiju.

Dana 2. juna 2013. parada brodova morala je biti otkazana iz sigurnosnih razloga po prvi put u historiji Festivala narcisa zbog poplave Grundlseea i blata na prilaznim cestama.

Godine 2020. Festival narcisa je prvi put morao biti potpuno otkazan zbog neizvjesne situacije pandemije COVID-19.

Literatura

Reference

Vanjski linkovi

Austrijski folklor
Festivali u Austriji
Bad Aussee
Altaussee
Grundlsee
Kultura Štajerske
Cvjećarstvo

Festival narcisa


Zuleika Sucupira Kenworthy (Jundiaí, 24 de novembro de 1912 — Sorocaba, 13 de dezembro de 2017) foi uma advogada, procuradora e promotora de Justiça brasileira. Foi a primeira mulher promotora de Justiça do Brasil e da América Latina.

Biografia
Kenworthy era neta de John Kenworthy, um empresário inglês da indústria têxtil. Em 1932, durante a Revolução Constitucionalista, Kenworthy voluntariou-se para apoiar as tropas paulistas do conflito.

Kenworthy graduou-se em Direito pela Faculdade de Direito da Universidade de São Paulo (USP) em 1942. Ainda na faculdade, ingressou como estagiária no Ministério Público de São Paulo (MP-SP) em 1941.

Depois de formada, prestou três vezes concurso público para o cargo de promotora, sendo aprovada na quarta vez, em 1948. Durante a maior parte de sua atuação no MP-SP, trabalhou na Curadoria de Menores, atendendo mais de vinte crianças diariamente. Em 1963, participou de um encontro sobre criminologia e prevenção da delinquência organizado pela Organização das Nações Unidas (ONU), representando o Brasil.

Em 1975, Kenworthy foi promovida a procuradora de Justiça, aposentando-se do Ministério Público em 1978. Mudou-se, então, para Sorocaba, onde faleceu décadas depois aos 105 anos de idade, de causas naturais.

Advogadas do Brasil
Advogados do estado de São Paulo
Alunos da Faculdade de Direito da Universidade de São Paulo
Brasileiros de ascendência inglesa
Mortos em 2017
Nascidos em 1912
Naturais de Jundiaí
Promotores de justiça do Brasil

Zuleika Sucupira Kenworthy


Molejo Club é o décimo terceiro álbum de estúdio do grupo de pagode Molejo. Lançado em 25 de novembro de 2016, é o primeiro álbum de inéditas em estúdio após após seis anos, o último foi Voltei em 2010, e dois anos após o CD e DVD Molejo 25 anos – #obaileesemparar (ao vivo), de 2014.

Além do pagode irreverente, que é marca do grupo, o álbum de 16 faixas também traz os ritmos arrocha e "pagode ostentação". O álbum tem 16 faixas e 15 músicas inéditas, já que a canção "Desculpe por Tudo" foi gravada em duas versões, pagode e arrocha. O primeiro single escolhido foi "Fofoca é lixo". O videoclip foi disponibilizado no YouTube em 24 de janeiro de 2017.

O disco foi bem recebido pela crítica. Carol Prado destaca que o álbum "mantém o espírito zoeiro da banda". A resenha do UOL Entretenimento ressalta que "o álbum é bem-humorado, alto-astral e mantém o DNA 'zoeiro' do grupo".

Faixas

Ligações externas
 Molejo Club no Deezer

Álbuns de 2016
Álbuns de Molejo
Álbuns lançados pela Sony Music Brasil

Molejo Club


Deletirani protein  kolorektumskog karcinoma, znan i kao DCC,  je protein koji je kod ljudi kodiran genom DCC.  Odavno je uplitan u rak debelog crijeva.

Odkad je prvi put otkriven u studiji kolorektumskog karcinoma 1990, bio je u fokusu značajnog broja istraživanja. DCC je godinama imao kontroverzno mjesto kao gen supresije tumora i dobro je poznat kao  receptor provodljivost aksona, koji reagira na netrin-1.

U novije vrijeme DCC je okarakteriziran kao receptor ovisnosti, a iznesene su mnoge hipoteze koje su oživile interes za kandidaturu  DCC  kao gena za supresiju tumora, jer to može biti ovisno o ligandu koji se često epigenetički utišava.

Gen DCC nalazi se na lokusu 18q21.3 i ima ukupno 57 mogućih egzona i 43 moguća introna. Ovo teorijski rezultira sa 13 pravilno prerađenih, navodno dobrih proteina.  Dužina polipeptidnog lanca je 1.447 aminokiselina, a molekulska težina — 158.457. Tipskii DCC protein ima jedan signalni motiv peptida i jedanaest domena, uključujući višestruke domene slične imunoglobulinu, transmembranski domen i nekoliko domena fibronektina tipa 3.

DCC ima vanćelijska mjesta vezanja i za netrin-1 i za heparin. Smatra se da je heparin-sulfat takođe prisutan tokom nevrnog rasta, kao tip kofaktora za aksonsko provođenje. Pokazano je da DCC unutarćelijski ima mjesto proteolize kaspaze-3 na Asp 1290.

DCC i neogenin, dva od netrin-1 receptora, nedavno su pokazali da imaju mjesta za fosforilaciju tirozina (na Y1420 na DCC) i vjerovatno stupaju u interakciju sa  porodicom Src kinaze u regulaciji odgovora na netrin-1.

Aminokiselinska sekvenca
Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Uloga u raku

Jedna od najčešćih genetičkih abnormalnosti koja se javlja u uznapredovalom raku debelog crijeva je gubitak heterozigotnosti (LOH) DCC u regiji 18q21.

DCC u receptoru za netrin-1 i za neke druge,  vjeruje se da je uslovni gen za supresiju tumora, što znači da normalno sprečava rast ćelija u odsustvu netrina-1. Vjeruje se da eliminacija DCC nije ključna genetička promjena u stvaranju tumora, već jedna od mnogih koje mogu promovirati postojeći rast tumora. Moguća uloga DCC-a u migraciji ćelija karcinoma je u procesu karakterizacije.

Iako nedavni rezultati čine prilično vjerojatnim da je DCC uključen u biologiju nekoliko karcinoma, opseg njegove uključenosti i detalji o tome kako djeluju još uvijek se proučavaju.

Normalna funkcija u supresiji i apoptozi tumora

Kada nije vezan za netrin-1, unutarćelijski domen DCC-a se cijepa pomoću kaspaza i inducira apoptozu na putu koji ovisi o kaspazi-9. Ovaj domen ne odgovara poznatom motivu regrutiranja kaspaze ili domenu sekvence ćelijke smrti, ali je potreban za iniciranje apoptoze. Teoretizirano je da domen djeluje kao skela za angažiranje i aktiviranje kaspaze-9 i kaspaze-3. Ovaj put DCC-apoptoze ne ovisi ni o putu mitohondrijske apoptoze, ni o putu receptora ćelijske smrti/kaspaze-8. U nedostatku liganda, DCC stupa u interakciju sa kaspazom-9 (vjerovatno putem neidentificiranog proteinskog adaptera) i promovira skup kompleksa koji aktivira kaspazu. To uzrokuje aktivaciju kaspaze-3, preko kaspazu-9 i pokreće apoptozu bez stvaranja apoptosoma ili oslobađanja citohroma c. To implicira da DCC regulira novi put za aktivaciju kaspaze i da je onaj koji je nezavisan od apoptosoma.

Da bi se ovo stavilo u kontekst bioloških sistema, potrebna je određena fiziologija. U gastrointestinalnom traktu, epitelne ćelije se umnožavaju i brzo umiru. Podjela ovih ćelija događa se u osnovi resica, a one se potiskuju prema gore, naknadnim diobama, do vrha, gdje ulaze u apoptozu i odlijevaju se u lumen. Netrin-1 se proizvodi u osnovi resica, pa je prisutan njegov gradijent, koji je najslabiji na vrhu. U normalnom fiziološkom procesu, prisustvo netrina-1 inhibira DCC-posredovanu ćelijsku smrt dok epitelna ćelija ne dođe do vrha resice, gdje tada nevezani DCC pokreće apoptozu. U stanju karcinoma, odsustvo DCC sprečava gradijent da djeluje na ćeliju, što čini vjerovatnijim da će i dalje opstati.

Uloga DCC-a kao supresora tumora vezana je za karakteristike zavisnosti receptora. Kada nije vezan netrin-1, DCC inducira ćelijsku smrt epitelnih ćelija. Pored gubitka heterozigotnosti DCC-a, ovaj mehanizam apoptoze može se izbjeći i u malignim procesima prekomjernom ekspresijom netrina.

Mehanizam delecije

Prvobitno se vjerovalo da postoje dva glavna puta u stvaranju kolorektumskog karcinoma. Prvi je bio put hromosomske nestabilnosti, za koji se mislilo da je odgovoran za napredovanje adenoma do karcinoma, koji je karakteriziran gubitkom heterozigotnosti (LOH) na hromosomskim pozicijama 5q, 17p i 18q. Smatralo se da je drugi put mikrosatelitska nestabilnost, koji karakterizira povećanje ili smanjenje broja tandemskih ponavljanja jednostavnih sekvenci DNK. Ovaj tip nestabilnosti povezan je sa nekim specifičnim mutacijama, uključujući gene koji su uključeni u neusklađenosti DNK i, začudo, transformišući faktor rasta-beta. U novije vrijeme, u oblasti kolorektalnog karcinoma priznali su da je stvaranje raka mnogo složenije, ali geni povezani sa rakom i dalje imaju tendenciju da se kategoriziraju kao hromosomski ili mikrosatelitski geni nestabilnosti.

DCC bi spadao u kategoriju hromosomske nestabilnosti. Hromosomsko područje 18q pokazuje postojani LOH gotovo dvadeset godina. Otprilike 70% primarnih karcinoma debelog crijeva pokazuje LOH u ovoj regiji, a procenat se povećava kada se porede rani sa uznapredovalim karcinomima. Ovaj porast gubitka DCC u uznapredovalom raku može ukazati na to da je gubitak DCC važniji za progresiju tumora nego formiranje tumora. Međutim, regija 18q nije samo mjesto DCC-a, a mnoge su studije u sukobu kada izvještavaju da li se 18q LOH može pripisati DCC-u ili drugim kandidatima za supresore tumora u susjednim područjima. Mnoge recenzije odbijaju komentirati DCC zbog njegove povijesti sukobljenih informacija, navodeći da je potrebno dodatno proučavanje.

LOH hromosoma 18 ima tendenciju da se javlja u klasterima. Jedna od glavnih grupa nalazi se na 18q21, što se slaže s lokacijom DCC-a. Ova skupina uključuje marker D18S51, a uz nju su lokusi D18S1109 i D18S68. Ovaj segment obuhvata 7,64 kb, što je relativno velik dio DNK koji lahko može obuhvatiti više od jednog gena za supresiju tumora.

Značajna razlika između ekspresije DCC i 18q21 LOH otkrivena je 1997. Studije su otkrile da više tumora ima smanjenu ekspresiju DCC nego što se može objasniti LOH ili MSI, što ukazuje da je na djelu drugi mehanizam. Ovo zapažanje je vjerovatno objašnjeno kada je izvedena epigenetička analiza.

Epigenetika

Gubitak DCC u raku debelog crijeva prvenstveno se javlja hromosomskom nestabilnošću, a samo mali procenat uključuje epigenetičko prigušivanje.

Epigenetičko utišavanje DCC-a hipermetilacijom promotora pokazalo se značajnim faktorom u drugim tipovima karcinoma. U karcinomu skvamoznih ćelija glave i vrata, 77,3% uzoraka tumora ispoljilo je hipermetilaciju DCC promotora u odnosu na 0,8% u uzorcima nekancerozne pljuvačke. Slični rezultati viđeni su kod raka dojke, akutne limfoblastne leukemije i nekoliko drugih.

Metastaze

Povećanje procenta gubitka heterozigotnosti hromosomskog srgmenta 18q21 već dugo sugerira da bi DCC mogao biti uključen u napredovanje benignih adenoma u maligne karcinome. Nedavno je utvrđeno da DCC suzbija metastaze u eksperimentalnom okruženju, ali mehanizam za to još nije predložen.

Farmakologija

Na ovom spoju, DCC nije farmaceutska meta. Kako DCC nije prekomjerno izražen u raku i prisutan je u cijelom tijelu, tako se ne smatra dobrom metom za većinu vrsta lijekova protiv raka.

DCC se eksprimira na vrlo niskim nivoima kroz veći dio tijela, ali na višim u mnogim dijelovima mozga, posebno u dopaminskim neuronima. Nedavno je pokazano da režim senzibilizacije amfetamina uzrokuje izrazito povećane nivoe ekspresije DCC i UNC-5 na tijelima neuronskih ćelija. To može ukazivati na to da su receptori za netrin-1 uključeni u trajne efekte izloženosti stimulativnim lijekovima poput amfetamina i mogu imati neku terapeutsku vrijednost na polju tolerancije na lijekove.

Interakcije
Pokazalo se da deletirani protein  u kolorektumskom karcinomu ima interakcije sa:

 APPL1,
 Androgeni receptor,
 Kaspaza 3,
 MAZ,
 NTN1 i
 PTK2.

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi
KEGG pathway for colorectal cancer
KEGG pathway for axon guidance
Brain Briefings website - article on axon guidance
BC Cancer Agency - information on colorectal cancer

Receptori
Geni na hromosomu 18
Ljudski proteini
Proteomika

DCC


Kai Juhani Hahto (Vaasa, 31 de dezembro de 1973) é um músico finlandês, conhecido por tocar bateria em diversas bandas e projetos musicais.

Carreira
Kai foi membro da banda de grindcore Rotten Sound. Ele também havia gravado com o grupo Wintersun antes de se tornar o baterista oficial.

Em 6 de agosto de 2014, foi anunciado que Kai iria tocar no oitavo álbum do Nightwish, Endless Forms Most Beautiful e na subsequente turnê, substituindo Jukka Nevalainen, que se afastou temporiariamente da banda devido aos seus problemas de insônia. Em 15 de julho de 2019, a banda informou a sua entrada como membro oficial, após a decisão de Jukka de deixar definitivamente o posto de baterista.

Discografia

Ligações externas

Músicos da Finlândia
Bateristas da Finlândia
Músicos de metal sinfônico
Músicos de power metal
Membros de Nightwish
Naturais de Vaasa

Kai Hahto


Munaf Ramadan (born 19 October 1972; ) is a Syrian former professional footballer who played as a  forward.

Club career
Ramadan started his career at a young age with Saraqib and Al-Hurriya, then he transferred to Jableh where his first tournament was the 1988 Arab Club Champions Cup scoring his first goals against Al-Shabab, Al-Wehdat and Al-Rasheed.

Ramadan won the Syrian Premier League twice with Jableh in 1988 and 1989. Afterwards, he went to play in Kuwait for Al-Yarmouk and Al-Jahra. According to Ramadan, he had the opportunity to transfer to Anorthosis to participate in the 1995–96 UEFA Champions League qualifications, but a problem with his contract in Kuwait prevented him from making the move.

Back to Jableh, Ramadan won his third Syrian League in 2000, ending his career in 2002.

International career
Ramadan was called to play for Syria in 1988 AFC Asian Cup, and Syria U20 in 1989 FIFA World Youth Championship and 1991 FIFA World Youth Championship in which he scored against Uruguay U20 and England U20, only losing on penalties to Australia U20 in the Quarter-finals.

Personal life
His son, Ammar, is also a footballer.

References

External links

1972 births
Living people
Syrian men's footballers
Men's association football forwards
Syria men's international footballers
Al-Hurriya SC players
Al-Jahra SC players
1988 AFC Asian Cup players
Syrian Premier League players
Al-Yarmouk SC (Kuwait) players
Syrian expatriate sportspeople in Kuwait
Kuwait Premier League players
Expatriate men's footballers in Kuwait

Munaf Ramadan


An Panalipa in uska genus han Lepidoptera. An Panalipa in nahilalakip ha familia nga Crambidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Panalipa

Panalipa


Kaliwatan sa isda ang Prochilodus costatus. Una ning gihulagway ni Achille Valenciennes ni adtong 1850. Ang Prochilodus costatus sakop sa kahenera nga Prochilodus, ug kabanay nga Prochilodontidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Isdangtunay sa Brasil
Prochilodus

Prochilodus costatus


MRY – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Peninsula, Monterey / Carmel (California), Stati Uniti

Mry


Thomas McRocklin (Newcastle, 20 de setembro de 1979), mais conhecido pelo nome artístico McRocklin, é um guitarrista britânico, conhecido por seu trabalho com a banda Bad4Good.

Prodígio na guitarra, aos 4 anos já chamava atenção de revistas e programas de TV.

Não à toa, aos 11 anos assinou contrato com a gravadora Interscope Records, sendo, até hoje, o artista mais novo a ter assinado contrato com esta gravadora. É, também, endorsar das guitarras Ibanez.

Biografia
McRocklin começou a tocar guitarra aos 4 anos. Aos 7, ele tocou na abertura de um show do Ozzy Osbourne, quando este veio fazer um show em sua cidade natal.

Em 1988, aos 8 anos, conheceu Steve Vai, quando este fazia um show no festival Monsters of Rock. Steve o viu tocando e ficou fascinado com o garoto, virando uma espécie de "mentor" do menino. 2 anos mais tarde, Steve o convidaria para participar do seu videoclipe The Audience Is Listening. Numa participação no programa Headbangers Ball, da MTV, dada em maio de 1990, Steve Vai conta como ele conheceu o garoto, e como foi feito o convite para que ele participasse deste videoclipe.

Além de ter convidado o garoto para participar de seu videoclipe, Steve também o convidou para integrar a banda Bad4Good, que era um projeto que o Steve tinha de uma banda formada apenas por garotos. Com a banda Bad4Good, ele gravou o álbum "Refugee", em 1992, que chegou a figurar na posição 39 da Billboard Heatseekers chart. Deste álbum foram gravados 2 videoclipes, que tiveram relativos sucessos na MTV.

Aos 11, McRocklin faz uma participação, ao lado de guitarristas renomados como David Gilmour, Tony Iommi, Eric Johnson e Mark Knopfler, do documentário 'Legends of the Guitar', de Jeff Baxter.

Foi nesta época também que ele se juntou a Zakk Wylde, Steve Lukather, Stu Hamm e outros para participar do show "Jason Becker Benefit", em beneficência ao guitarrista Jason Becker.

Depois de 20 anos longe da mídia, McRocklin lançou 2 músicas, via YouTube, que foram gravadas no EP "New Beginnings" e ganhou muitos seguidores no Instagram, Facebook e YouTube. McRocklin também formou a banda "Shredwave McRocklin & Hutch", inspirada no rock dos anos 1980, filmes cult e tecnologia do Século XXI.

Em 2018, McRocklin foi convidado para participar do álbum "The Video Game Champion", da banda Gunship.

McRocklin & Hutch também se juntaram ao Dragonforce na etapa britânica de sua turnê Extreme Power Metal de 2019 com seu álbum Riding Out .

Em dezembro de 2019, McRocklin lançou sua própria plataforma de ensino online, schoolofmcrock.com.

Discografia
 Com a banda Bad4Good
 1992 - Refugee

 Solo
 1995 - Thomas McRocklin 91-95
 1997 - Vários Artistas – Guitar: 30 Top Stars
 2018 - New Beginnings (EP)

Ligações externas
 daddario.com/

Nascidos em 1980
Guitarristas do Reino Unido

Thomas McRocklin


Ang Neyzār ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kawīr-e Naīzār, kalapukan, Herāt,
 Nay Zār, suba nga anhianhi, Wilāyat-e Nīmrōz,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Neyzār


Kaliwatan sa murag-anay ang Fastigitermes jucundus. Una ning gihulagway ni Sjöstedt ni adtong 1907. Ang Fastigitermes jucundus sakop sa kahenera nga Fastigitermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Fastigitermes

Fastigitermes jucundus


Lay 02 Sheep é o primeiro álbum de estúdio do artista musical chinês Lay (Zhang Yixing),membro do grupo sino-coreano EXO. Foi lançado digitalmente em 7 de outubro de 2017 na China e Coreia do Sul pela S.M. Entertainment. O álbum apresenta dez faixas no total, incluindo os dois singles "I Need U" e "Sheep".

Antecedentes e lançamento
Em 22 de setembro de 2017 (KST), Lay e a S.M. Entertainment começaram a lançar imagens teasers para o álbum em diferentes plataformas de mídia social. Em 25 de setembro, o single "I Need U" foi lançado como um presente de Lay para o 50º aniversário de casamento dos seus avós.

Em 27 de setembro, foi confirmado pela S.M. Entertainment que Lay lançaria seu segundo álbum intitulado Lay 02 Sheep em 7 de outubro de 2017, sendo primeiro o extended play Lose Control (2016). Em 6 de outubro de 2017, a S.M. lançou um teaser para o vídeo musical da canção "Sheep".

Singles
O vídeo musical de "I Need U" se classificou na #1 posição na Billboard's China Weibo Live Chart. Em 12 horas, atingiu mais de 26 milhões de visualizações on-line, consecutivamente sendo o principal vencedor da 3 gráficos musicais. Além disso, o vídeo se classificou no número 1 no iTunes em 12 países, incluindo os Estados Unidos, Canadá, Malásia, Portugal, Filipinas, Singapura, Tailândia, Turquia, Hong Kong, China e muito mais.

Promoção
O showcase de lançamento do álbum foi realizado no Centro Aquático Nacional de Pequim no dia 12 de outubro de 2017.

Desempenho comercial
Em seu primeiro dia de venda digital, o álbum quebrou 5 discos na QQ Music: Ouro (¥250k em 30 segundos), Ouro duplo (¥500k em 45 segundos), Ouro triplo (¥750k em 52 segundos), Platina (¥1 milhões em 1 minuto 10 segundos) e Disco de diamante (¥5 milhões em 9 horas e 11 minutos). Em cinco horas, as pré-vendas do álbum excederam 60.000 cópias antes de seu lançamento físico.

Lista de faixas

Vendas

Histórico de lançamento

Ligações externas

Álbuns de Lay
Álbuns lançados pela SM Entertainment
Álbuns de 2017
Álbuns de música pop
Álbuns de Mandopop
Álbuns de dance music
Álbuns em língua mandarim
Álbuns em língua chinesa

Lay 02 Sheep


In economia, il ricavo marginale di una merce è la derivata del ricavo totale (il fatturato di un'impresa) rispetto alla quantità di merce venduta (che coincide con quella prodotta solo nell'ipotesi di assenza di scorte di quella merce). Esso indica dunque l'incidenza di variazioni delle vendite di quella merce nel fatturato complessivo. Se R è il ricavo totale, il ricavo marginale è pertanto definito come:

In base alla regola di Leibniz si può esplicitare nel prezzo:
.

Tenuto conto che l'elasticità della domanda è definita come il rapporto tra la variazione relativa della domanda e quella del prezzo, possiamo scrivere:

.

Eguagliando a zero la derivata, otteniamo che il ricavo è massimo in corrispondenza di una domanda perfettamente elastica rispetto al prezzo ().

Bibliografia

Voci correlate
Ricavo
Prezzo
Costo marginale
Utilità marginale
Produttività marginale

Microeconomia
Economia matematica

Ricavo marginale


Hydrotaea militaris is a species of fly in the family Muscidae.

References

Further reading

External links

 Diptera.info

Muscidae
Muscomorph flies of Europe
Insects described in 1826
Taxa named by Johann Wilhelm Meigen

Hydrotaea militaris


Bosna i Hercegovina:

 Glinje (Ugljevik), naselje u općini Ugljevik

Slovenija:

 Glinje (Braslovče), naselje u općini Braslovče, regija Savinjska
 Glinje (Cerklje na Gorenjskem), naselje u općini Cerklje na Gorenjskem, regija Gorenjska

Glinje


Kaliwatan sa insekto ang Physconelloides anolaimae. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1961. Ang Physconelloides anolaimae sakop sa kahenera nga Physconelloides, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Physconelloides

Physconelloides anolaimae


Ang Kōh-e Rāzānī ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Rāzānī (bukid sa Apganistan, lat 33,83, long 64,28), Wilāyat-e Ghōr,
 Kōh-e Rāzānī (bukid sa Apganistan, lat 33,86, long 64,19), Wilāyat-e Ghōr,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Kōh-e Rāzānī


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Gryllacris ouwensi. Una ning gihulagway ni Heinrich Hugo Karny ni adtong 1924. Ang Gryllacris ouwensi sakop sa kahenera nga Gryllacris, ug kabanay nga Gryllacrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Java (pulo sa Indonesya)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Java (pulo sa Indonesya)
Gryllacris

Gryllacris ouwensi


Kaliwatan sa karpa ang Telestes beoticus. Una ning gihulagway ni Stephanidis ni adtong 1939. Ang Telestes beoticus sakop sa kahenera nga Telestes, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa nagtikapuo.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Uropa
Telestes

Telestes beoticus


De kongelige saltværker i Arc-et-Senans, i skoven Chaux nær Besançon i  Frankrig er et arkitektonisk projekt fra oplysningstiden.

Saltværkets anlæg og bygninger er designet af arkitekten Claude-Nicolas Ledoux på hans eget initiativ, og var tegnet for at rationalisere industrien. Komplekset blev konstrueret så  det skulle reflektere en hierarkisk organisation.

Opbygningen startede i 1775 under Ludvig 16.s kongedømme. Anlægget var i drift frem til 1795.

Det er værd at mærke sig at den såkaldte gabelle, som var en obligatorisk skat på salt hvor alle personer over otte år var pålagt at købe  en vis mængde salt til en pris fastsat af staten. Dette var meget upopulært, og er ofte anvist til som en af grundene der førte  til den franske revolution. Idealbyen som var planlagt bygget i tilknytning til saltværket blev aldrig bygget, mest sandsynligt på grund af udbruddet af revolutionen, men muligvis også fordi produktionen tabte i konkurrence med havsalt.

Stedet blev beskyttet i 1926, og forvaltes i dag af Institut Claude-Nicolas Ledoux. Saltværket blev opført på UNESCOs verdensarvsliste i 1982, og udvidet i 2009 ved at saltværkerne i Salins-les-Bains blev medregnet som en del af samme verdensarvssted.

Saltværkerne i Salins-les-Bains
Saltværkerne i Salins-les-Bains havde været i drift i mere end 1200 år da de indstillede driften i 1962.

Kilder og henvisninger

 Saline Royale . Officiel side

Bourgogne-Franche-Comté
Doubs

De kongelige saltværker i Arc-et-Senans


Myrmecaelurus laetior là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1932.

Chú thích

Tham khảo

Myrmecaelurus

Myrmecaelurus laetior


Ma Xiangjun (* 30 Oktober 1964) is 'n Chinese boogskutter. Sy het aan die Olimpiese Somerspele van 1988 en Olimpiese Somerspele van 1988 deelgeneem.

Verwysings

Geboortes in 1964

Ma Xiangjun


Międzyzdroje là một thị trấn thuộc huyện Kamieński, tỉnh Zachodniopomorskie ở tây-bắc Ba Lan. Thị trấn có diện tích 4 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 5479 người và mật độ 1218 người/km².

Tham khảo

Thị trấn của Zachodniopomorskie

Międzyzdroje


Global Research Identifier Database (GRID) é um conjunto de dados de acesso público sobre instituições de todo mundo que estão implicados na investigação. Na base de dados, cada instituição está acompanhada de um endereço único, muitas vezes complementado com informação, como as coordenadas geográficas, a página web e a página da Wikipedia. Há todo o tipo de organização e de institutos. A base de dados contém mais de 63.000 entradas em forma de RDF.

Notas

Ver também

Ligações externas
 Página oficial

Bancos de dados

Global Research Identifier Database


Il fantasy storico è un sottogenere del fantasy che per alcuni versi può essere accostato al romanzo storico. Il legame con la storia può essere sviluppato in quattro modi diversi:
 la storia è ambientata in un ambiente storico ben preciso ma con elementi fantasy come l'esistenza della magia o di alcune creature mitologiche, spesso nascosti a chi non è direttamente coinvolto alla loro esistenza in modo che la storia continui il suo ciclo normale così come lo conosciamo noi.
 la storia è chiaramente ispirata ad antichi miti o leggende, con particolare attenzione alla resa della realtà storica dell'epoca del mito;
 la storia è ambientata in un mondo alternativo nel quale, fino a un certo punto, gli eventi si sono svolti così come li conosciamo noi, ma che poi diverge dalla nostra storia per narrare fatti mai accaduti sulla Terra.
 la storia si svolge in un mondo secondario nel quale sono chiaramente riconoscibili luoghi e avvenimenti del nostro passato.

Autori
 Francesca Angelinelli
 Jean M. Auel
 Marion Zimmer Bradley
 Mariangela Cerrino
 Pier Francesco Liguori
 Susanna Clarke
 Michael Crichton
 David Gemmell
 Lian Hearn
 Guy Gavriel Kay
 Katharine Kerr
 Katherine Kurtz
 Valerio Massimo Manfredi
 Ana María Matute
 Naomi Novik
 Andrea Oliva
 Giuseppe Pederiali
 Rick Riordan
 Harry Turtledove

Sottogeneri fantasy

Fantasy storico


Poputnogo vetra, Sinjaja ptitsa () er en sovjetisk-jugoslaviske spillefilm fra 1967 af Mikhail Jersjov.

Medvirkende
 Blazhenka Catalinić som Mrs. Rips
 Radmila Karaklajić som Gina Savić
 Vitaly Doronin
 Boris Amarantov som Lorimur
 Alexander Yesic som Vilar

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1967

Poputnogo vetra, Sinjaja ptitsa


Scary Stories to Tell in the Dark er en amerikansk horrorfilm fra 2019 instrueret af André Øvredal, der er baseret på børnebogserien med samme navn af Alvin Schwartz.

Medvirkende
 Zoe Margaret Colletti som Stella Nicholls
 Michael Garza som Ramón Morales
 Gabriel Rush som Auggie Hilderbrandt
 Dean Norris som Roy Nicholls
 Gil Bellows som Turner
 Lorraine Toussaint som Lou Lou

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2019
Gyserfilm fra USA

Scary Stories to Tell in the Dark


Legacy è il quarto album della band progressive metal Shadow Gallery, pubblicato nel 2001.

Tracce

 Il brano "First Light" dura 23:20. Dopo 20 secondi di silenzio (23:20 - 23:40), si possono udire dei rumori e delle voci nello studio di registrazione fino al minuto 27:20, dopodiché si può ascoltare un campanello squillare ininterrottamente ed un continuo bussare ad una porta, fino a quando quest'ultima inizia ad aprirsi per poi chiudersi. Dopo la chiusura della porta si sente un'esplosione. Dopo il rumore del botto, al minuto 28:40, inizia una traccia fantasma: si tratta di un brano strumentale senza titolo.

Formazione
 Carl Cadden-James - basso, voce, flauto
 Brendt Allman - chitarra, voce, tastiere
 Chris Ingles - tastiere
 Mike Baker - voce (lead)
 Gary Wehrkamp - pianoforte, chitarra, sintetizzatori, voce
 Joe Nevolo - batteria

Collegamenti esterni

Legacy (Shadow Gallery)


EF Education First Pro Cycling (UCI kota: EF1), er eitt amerikanskt professionelt súkklulið. Liðið varð stovnað í 2005 men gjørdist ikki professionelt fyrr enn tvey ár seinni í 2007.

Sesongir

2018

2017

Keldur

Súkklulið

EF Education First Pro Cycling


KCC – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Coffman Cove (Alaska) (Stati Uniti)

Kcc


An Purpuricenus diversithorax in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Maurice Pic hadton 1922. An Purpuricenus diversithorax in nahilalakip ha genus nga Purpuricenus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Purpuricenus

Purpuricenus diversithorax


Il Palazzo Spinelli di Tarsia è uno dei palazzi monumentali di Napoli, ubicato in piazzetta Tarsia.

Il palazzo fu eretto, anche se solo parzialmente, su commissione di Ferdinando Vincenzo Spinelli, principe di Tarsia: la costruzione prevedeva il rifacimento di un precedente fabbricato, documentato da Carlo Celano, e il progetto fu affidato a uno dei più noti architetti napoletani del Settecento, Domenico Antonio Vaccaro.

L'edificio, in origine, occupava una vasta zona alle spalle della chiesa di San Domenico Soriano.

Nella struttura, secondo un disegno assonometrico redatto dallo stesso Vaccaro, si nota un fastoso ingresso che dà accesso a due scenografiche rampe a tenaglia per le carrozze con al centro una scalinata, dopo le quali ci si trovava davanti al primo corpo di fabbrica, che racchiude tre archi a sesto ribassato in legno intarsiato. Da questo si passa all'ampio cortile rettangolare, dove prospetta il maestoso palazzo elevato, a due piani con pianterreno.

La grande area verde del palazzo intendeva rifarsi ai giardini pensili di Babilonia, ma essa è oggi quasi del tutto scomparsa. L'intera struttura, dall'Unità d'Italia a oggi, non è mai stata al centro di un accurato piano di restauro e di salvaguardia, teso alla sua rivalorizzazione.Attualmente (Agosto 2019) l'intero comprensorio è in profondo degrado, con un parcheggio auto abusivo.

Il mercato di commestibili
Con l'estinzione della nobile famiglia degli Spinelli, sul terreno del giardino del palazzo fu stabilito un mercato di commestibili. Realizzato tra il 1841 e il 1845 dall'architetto Ludovico Villani, su commissione di Giuliano de Fazio che fece realizzare un fabbricato che affaccia su salita Tarsia, il mercato aveva l'ingresso minore su via Tarsia.

Ma l'idea del mercato non ebbe successo e i mercanti rifiutarono i nuovi spazi che furono destinati così a diversi impieghi: prima nel 1853 l'esposizione delle Manifatture del Regno, poi dal 1856 il Reale Istituto d'Incoraggiamento di Napoli (in maniera definitiva, infatti aveva avuto a disposizione l'edificio già dal 1851). Poi ha accolto il cineteatro Bracco, dedicato al commediografo Roberto Bracco, ospitato ancora oggi, mentre il palazzo fu destinato a condominio privato.

Biblioteca Tarsia

Secondo una descrizione di Giuseppe Sigismondo, il palazzo ospitava al suo interno la Biblioteca Tarsia, voluta dal principe e aperta al pubblico. La biblioteca offriva una ricca collezione di libri di scienze e strumenti matematici raccolti in una piramide ed era inoltre adornato con statue di Francesco Pagano. Vi gravitava il sodalizio mecenatico animato dal principe, tra i cui membri vi furono Maria Angela Ardinghelli e i fratelli Berardo e Ferdinando Galiani.

Note

Bibliografia
Manzo Elena, La merveille dei principi Spinelli di Tarsia. Architettura e artificio a Pontecorvo, ESI, Napoli 1997.

Voci correlate
 Palazzi di Napoli
 Biblioteca Tarsia
 Reale Istituto d'Incoraggiamento di Napoli
Monumenti di Napoli

Altri progetti

Collegamenti esterni

Spinelli di Tarsia, Palazzo

Palazzo Spinelli di Tarsia


Vernonopterus is a genus of eurypterid, a group of extinct aquatic arthropods. Fossils of Vernonopterus have been discovered in deposits of the Carboniferous period in Scotland. The name of the genus derives from the location where the only known fossil has been discovered, Mount Vernon near Airdrie in Lanarkshire, Scotland. A single species of Vernonopterus is recognized, V. minutisculptus, based on fragmentary fossilized tergites, segments on the upper side of the abdomen. The species name minutisculptus refers to the ornamentation of scales that covers the entirety of the preserved parts of the eurypterid.

Although little can confidently be said about the appearance of Vernonopterus, it is likely to have been similar to its relatives within the hibbertopterid family, Hibbertopterus and Campylocephalus. The hibbertopterids were large eurypterids with broad heads and bodies and appendages developed for sweep-feeding, a technique involving blade-like adaptations to search for food in the substrate of its living environment. Compared to both Hibbertopterus and Campylocephalus, Vernonopterus would have been small, reaching lengths of about 50 centimetres (19.7 inches).

Description

Classified as a member of the hibbertopterid family of eurypterids, Vernonopterus is assumed to have been overall similar to the other members of the family. The scant fossil remains attributed to the eurypterid suggests that it was a large and broad-bodied animal that probably measured around 50 centimetres (19.7 inches) in length.

Although limited in number by the fragmentary nature of the fossil remains, some distinguishing features of Vernonopterus have been established. In particular, the more posterior (further towards the back) tergites (segments on the upper side of the abdomen) tend to become more and more trilobate (shaped so that they almost have three distinct lobes), in the middle of the tergites the ornamentation (something typical of eurypterid exoskeletons) form a series of tracts that almost morph into three ridges. Due to the tergites being the only known parts of Vernonopterus, next to nothing can be said about other parts of its body such as the head and the appendages (limbs). They are likely to have resembled those of its relatives, where the carapace (exoskeleton covering the head) was large and broad (similar to the rest of the body) with appendages developed to sweep-feeding, a technique involving blade-like adaptations to search for food in the substrate of its living environment.

The ventral plates of Vernonopterus were granulated finely (had a rough surface) with small scales being present near the posterior borders of the plates. In the middle of the tergites, the ornamentation is more pronounced than at their borders, taking the form of semi-lunar (almost moon-shaped) scales. Further back on the eurypterids' body, these scales change into larger scales grouped into large longitudinal ridges. On the borders of the later tergites, these large scales protrude and form structures similar to crenulations. The longitudinal ridges divide the tergites of Vernonopterus into axial (spine) and pleural (ribs) parts, which differentiates it from all other hibbertopterids.

History of research
The holotype and only known specimen of Vernonopterus was discovered by local fossil hunter Robert Dunlop in coal measures at Mount Vernon near Airdrie in Lanarkshire, Scotland in 1884. The fossil, at the present stored at the Royal Scottish Museum with the specimen number 1957.1.4992, consists of a series of fragmentary tergites. It wasn't described scientifically until 1905, when British geologist Ben Peach described the specimen and assigned it to a new species of the genus Glyptoscorpius (a name today recognized as synonymous with Adelophthalmus) as G. minutisculptus. Peach's description has been criticized by later researchers as inadequate and in some ways misleading. Peach considered the fossil's horizon to prove that Glyptoscorpius was a land animal since it was preserved alongside plant fossils. The specific name minutisculptus refers to the ornementation that covers the entirety of the preserved portions of the animal.

The specimen was given a more complete description by British geologist Charles D. Waterston in 1957, who instead referred it to the genus Eurypterus as E. minutisculptus. By this time it had been encased in a collar of "fibrenyle" packaging (a type of plastic) to give strength to and preserve the very fragile fossil. Features revealed during Waterston's second examination of the fossil in 1968 made it clear that the eurypterid was not congeneric with known species of Eurypterus, nor part of the eurypterine suborder (eurypterids that possessed swimming paddles) at all. Instead, Waterston inferred that E. minutisculptus had very clearly been a broad-bodied and large eurypterid, although any detailed statements about the prosoma (head), appendages and the telson (the posteriormost division of the body, often taking the shape of a tail spike) could not be made as those portions of the body were unknown. Waterston created a new genus to contain the species, Vernonopterus, with the name deriving from the location where the fossil had been found, Mount Vernon. Waterston referred the new genus to the family "Woodwardopteridae" (now referred to as the Mycteroptidae), but no particular reasoning was given.

Vernonopterus was assigned to Hibbertopterus by Cuban paleontolgost Erik N. Kjellesvig-Waering in 1966 as H. minutisculptus, but he noted that this classification was not certain. Similarities between the Vernonopterus specimen and specimens referred to Dunsopterus (today recognized as a junior synonym of Hibbertopterus) were noted by Waterston and Norwegian paleontologist Leif Størmer in 1968. Modern researchers classify the genus within the Hibbertopteridae instead, sometimes noting that its position is somewhat uncertain due to its fragmentary nature.

Classification

Vernonopterus is classified as part of the family Hibbertopteridae, a family of eurypterids within the superfamily Mycteropoidea, alongside the genera Hibbertopterus and Campylocephalus. The genus contains one species; V. minutisculptus from the Carboniferous of Lanarkshire, Scotland.

The hibbertopterids are united as a group by being large mycteropoids with broad prosomas, a hastate (e.g. shaped like a gladius, a Roman sword) telson with paired keels on the ventral side, ornamentation consisting of scales or other similar structures on the exoskeleton, the fourth pair of appendages possessing spines, the more posterior tergites of the abdomen possessing tongue-shaped scales near their edges and there being lobes positioned posterolaterally (posteriorly on both sides) on the prosoma.

The features of Campylocephalus and Vernonopterus makes it clear that both genera represent hibbertopterid eurypterids, but the incomplete nature of all fossil specimens referred to them make any further study of the precise phylogenetic relationships within the Hibbertopteridae difficult. Both genera could even represent synonyms of Hibbertopterus itself, though the highly incomplete nature of their remains again makes that hypothesis impossible to confirm.

By comparing the ornamentation of various hibbertopterids in 2019, American geologist Emily Hughes could conclude that several genera were actually congeneric, subsuming some previously recognized hibbertopterids (such as Cyrtoctenus) into Hibbertopterus. She noted that the distinct ornamentation of Vernonopterus supported it as a distinct genus.

Paleoecology
Vernonopterus lived during the Westphalian age in modern-day Lanarkshire, Scotland. Though they probably would not have been prey items to Vernonopterus, a diverse contemporary fauna of actinopterygian fish are known from Lanarkshire as well, including species such as Rhadinichthys ornatocephalum, R. glabrolepis, R. plumosum, Pseudogonatodus aurulentum and Lanarkichthys gardineri. Out of this actinopterygian diversity, there are many haplolepid fishes, a small and basal group, known, including Blairolepis wallacei, Parahaplolepis poppaea, P. elenae, P. alexandrae, Braccohaplolepis fenestratum, Andrewsolepis lochlani, Protohaplolepis isabellae, P. limnades, P. traquairi, Pyritocephalus youngii and Millerolepis eleionomae. Vernonopterus and these fish would have lived in a brackish fresh water environment.

Hibbertopterids such as Vernonopterus were sweep-feeders, having modified spines on their forward-facing prosomal appendages that allowed them to rake through the substrate of their living environments. Though sweep-feeding was used as a strategy by many genera within the Stylonurina, it was most developed within the hibbertopterids, which possessed blades on the second, third and fourth pair of appendages. Some species of the closely related Hibbertopterus had specialized comb-like rachis (shafts) that were able to entrap small prey and other organic food particles.

Though they would have been slow owing to their massive size and robust form, studies on Hibbertopterus footprints discovered in Scotland have demonstrated that hibbertopterids would have been able to walk on land for at least short periods of time. The tracks discovered indicate that they would have utilized a lumbering, jerking and dragging movement and that the keeled belly and the telson left a central groove behind. Some studies suggest that eurypterids possessed a dual respiratory system (capable of breathing in both air and underwater), which would have allowed for this kind of occasional terrestrial movement.

See also

 List of eurypterid genera
 Timeline of eurypterid research

References

Carboniferous eurypterids
Stylonurina
Eurypterids of Europe
Carboniferous arthropods of Europe

Vernonopterus


An Triacanthodes ethiops in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Alcock hadton 1894. An Triacanthodes ethiops in nahilalakip ha genus nga Triacanthodes, ngan familia nga Triacanthodidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Triacanthodes

Triacanthodes ethiops


Kaliwatan sa lumot ang Fissurina columbina. Una ning gihulagway ni Edward Tuckerman, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Bettina Staiger. Ang Fissurina columbina sakop sa kahenera nga Fissurina, ug kabanay nga Graphidaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amihanang Amerika
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Amihanang Amerika
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Fissurina

Fissurina columbina


In Azerbaijan, there are three main Jewish communities – mountain Jews, Ashkenazi Jews and communities of Georgian Jews. The total number of Jews in the country is 16,000. Of these, 11,000 are mountain Jews, about 6,000 in Baku, 4,000 in Guba and thousands in other cities. Ashkenazi Jews are 4.3 thousand people. Most of them live in Baku and Sumgayit. The Georgian Jews are about 700.

Q.Zelmanovich said that there are 10 synagogues in Azerbaijan. Two of the synagogues are located in Baku, six of them in Guba and two of them in Oguz:

"Synagogues have been built mainly in areas where Jews live. One of the synagogues in Baku was built in 2003 and another in 2012. Jews living in Azerbaijan, every day worship in the synagogue, celebrate their festivals, hold mourning ceremonies."

Synagogue of Mountain Jews
The building of the Mountain Jews Synagogue in Baku has been functioning since 1945. During the Soviet era, after the end of the Second World War, mountain Jews were given an ancient building for religious needs in the center of the city. The condition of the building was very damaging, and those who worshiped here were suffering from unpleasantness. This situation continued until Azerbaijan gained independence. During the period of independence, repair and restoration works were started, the second floor of the synagogue was built, and favorable conditions were created for worshipers.

In connection with the reconstruction and capital rehabilitation works carried out, there was a need for a new synagogue for Mountain Jews and has been functioning in Baku in 2010. The opening ceremony of the new temple for the Mountain Jews was held on April 5, 2011. According to the architectural features and dimensions, officials, heads of religious confessions functioning in Azerbaijan, members of the Jewish community, as well as guests from Israel, Russia and other countries attended in opening ceremony of other Jewish temples' synagogue not only in Azerbaijan but also in the region.

European and Georgian Jews Synagogues
The synagogue of Jews of Europe and Georgia, located at Baku, was opened on March 9, 2003. The temple was built based on the project of the architect Alexander Karberin. This place of worship is considered to be the first synagogue built in the Near East in 60–80 years.

This building, considered to be one of the largest synagogues in Europe, was erected instead of  the old temple. After the Second World War, Soviet Power gave a one-storey building with ancient military warehouses to Georgian and European Jews for religious needs. Here men went down cold and damp basement for praying, and women prayed in the upper room. The balcony of the building was also given to women.

At present, in three-storied, new synagogue built from white stone has created comfortable conditions for believers. People from different religions and classes participated in the synagogue construction. The name of  each person and organization that has been worked in the project is engraved on boards at the entrance of the temple. Not only Jewish organizations living abroad, but also Caucasian Muslims Office and the Baku and Russian Orthodox Church in Azerbaijan have been closely participated in financing the construction.

Gilaki Synagogue located at Red Village
The Gilaki synagogue, located in the Red settlement in Guba region, was built by immigrants from the Gilan Province of Iran. The architect of the temple is Gilel Ben Haim. His name was engraved on the brick facade of the synagogue. It is clear from the inscription on the foundation stone that the temple was erected in 1896. There is also another board on the entrance door. And here is written another date – 1857. Perhaps this board was brought from the more ancient temple of the Jewish emigrants and was put on the door of the synagogue.

There are 12 windows in the synagogue building, according to the number of Israel branch. From historical sources it is known that earlier there was a spring near the synagogue. It is likely that the mosque built in Guba in the first half of the 19th century was a prototype for the temple of Gilaki, because the hexagonal dome was once a glass and illuminated the prayer room. Anological roofing is also available at the Guba mosque. In the past, there were no separate rooms for women in the Gilaki synagogue as in the other temples of mountain Jews. Women only came in here during the holidays and sat in the yard of the synagogue. At present, women are allowed to enter the temple during holidays.

Six Dome Synagogue in Red Town

A synagogue in the Red Village of Guba District was built in 1888 by architect Gilel Ben Haim. Six dome (synagogue is also hexagonal) is a symbol of immigrating of the residents of Qilhat settlement here from the village of Galaduz during 6 days with the permission of Huseynali Khan of Guba. The temple has 14 main windows.

The synagogue, a large worship hall, is an ancient architectural monument built in the Eastern style. The section facing the wall of worship is called aron-kadus. Its height is 7 meters. The Holy book is kept in a wardrobe on the wall.

The windows are made of oak tree in shape of  hexagonal star. The restoration of the synagogue began in 1995 and was completed in October 2000. There is also a 60-person worship hall and a kitchen for religious ceremonies at the temple's cellar.

Yukhari Mahalla Synagogue
Yukhari Mahalla Synagogue located at Oguz city was built in 1897 by  helping and heading of Ravvin Barukh. In the Soviet era, this synagogue was also closed as other places of worship, and later used as a warehouse.

In October 2004, the synagogue was begun to repaired by local Jews living in Oguz, and the renovation was completed in 2006. The synagogue is now used as a temple. On the Friday and Saturday, the Jews worship freely.

Ashaghi Mahalla Synagogue
Ashaghi Mahalla Synagoguein Oguz city, was built in 1849. This synagogue was used as a tobacco and furniture warehouse during the Soviet era. The synagogue began to be repaired by local Jews in 1992 and ended in 1994.

List
In Baku:

In Quba:

In Oğuz:

See also
 History of the Jews in Azerbaijan

References

Synagogues in Azerbaijan


Dragonheart: A New Beginning er en amerikansk fantasyactionfilm fra 2000, der blev instrueret af Doug Lefler. Blandt de medvirkende er Robby Benson, Christopher Masterson, Harry Van Gorkum og Rona Figueroa. Det er en efterfølger, udsendt direkte til direkte-til-video som efterfølger til filmen Dragonheart fra 1996.

Handling

Stalddrengen Geoff drømmer om at blive ridder og træner ihærdigt, uden at der kommer særlig meget ud af det.
Det ændrer sig, da han møder dragen Drake, der ved en ting eller to om ære og det at være ridder.
Samtidig drømmer en ond ridder om at overtage verdensherredømmet ved hjælp af en magisk drik.
Den eneste ingrediens han mangler er et dragehjerte, så Geoff får rig mulighed for at afprøve sin evner ved at forsvare sin drageven.

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2000
Fantasyfilm fra USA
Drager på film

Dragonheart: A New Beginning


Os Prémios Marcel Bezençon () são atribuídos anualmente, em reconhecimento à melhor canção ou intérprete finalista do Festival Eurovisão da Canção.

História
Os galardões foram criados pelos cantores suecos Christer Björkman (participante do Festival Eurovisão da Canção de 1992 e o atual chefe da delegação sueca) e Richard Herrey (um integrante da banda Herreys, que foi a vencedora do Festival Eurovisão da Canção de 1984), em honra de Marcel Bezençon, um empresário e jornalista suíço responsável por elaborar o Festival Eurovisão da Canção.

A primeira cerimónia foi realizada durante o Festival Eurovisão da Canção de 2002 em Taline, na Estónia. Entre 2002 e 2009, o Prémio Artístico foi concedido pelos vencedores das edições anteriores do festival, e em 2010, o sistema de votos foi alterado e o prémio passou a ser concedido pelos comentadores.

Entre 2002 e 2003, o Prémio dos Fãs foi concedido pelos membros da Organização Geral dos Amantes da Eurovisão, e a partir de 2004, foi substituído pelo Prémio de Melhor Composição. Em 2008, foi introduzido o Prémio Poplight dos Fãs, que era atribuído ao melhor intérprete revelação (com até vinte e cinco anos de idade), através da votação eletrónica no sítio sueco poplight.se.

O festival da canção sueca Melodifestivalen também apresenta os prémios durante a competição.

Vencedores
Os prémios estão divididos em três categorias:
Prémio da Imprensa - atribuído a melhor entrada votada pela imprensa e pelos meios de comunicação acreditados durante o evento.
Prémio Artístico - atribuído ao melhor intérprete votado pelos comentadores.
Prémio de Melhor Composição - atribuído por um júri constituído pelos compositores participantes, que votam na melhor e mais original composição do ano.

Prémio da Imprensa

Prémio Artístico
Votos dos vencedores das edições anteriores

Votos dos comentadores

Prémio de Melhor Composição

Prémio dos Fãs

Vencedores do Melodifestivalen
A estação pública de televisão sueca Sveriges Television (SVT), atribui os Prémios Marcel Bezençon durante o festival da canção sueca Melodifestivalen. Estes prémios seguem o mesmo formato dos prémios da Eurovisão e a primeira edição ocorreu em 2005. As canções que venceram o Festival Eurovisão da Canção estão citadas em negrito.

Prémio da Imprensa

Prémio Artístico

Prémio de Melhor Composição

Prémio dos Fãs

Ver também
Marcel Bezençon

Festival Eurovisão da Canção
Prémios de música em 2002
Prêmios estabelecidos em 2002
União Europeia de Radiodifusão

Prémios Marcel Bezençon


An Commophila aeneana in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Hübner hadton 1799. An Commophila aeneana in nahilalakip ha genus nga Commophila, ngan familia nga Tortricidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Commophila

Commophila aeneana


Kaliwatan sa alibangbang ang Hyalarcta nigrescens. Una ning gihulagway ni Doubleday ni adtong 1845. Ang Hyalarcta nigrescens sakop sa kahenera nga Hyalarcta, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Galeriya sa hulagway

Insekto
Hyalarcta

Hyalarcta nigrescens


Italochrysa clara là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Hölzel & Ohm miêu tả năm 2003.

Chú thích

Tham khảo

Italochrysa

Italochrysa clara


Fumika Segawa (ur. 23 maja 1999 w Nayoro) – japońska skoczkini narciarska. Medalistka mistrzostw świata juniorów (2017).

W lipcu 2014 zadebiutowała w cyklu FIS Cup. Zdobyła brązowy medal w konkursie drużyn mieszanych na Mistrzostwach Świata Juniorów 2017.

Mistrzostwa świata juniorów

Puchar Świata

Miejsca w poszczególnych konkursach Pucharu Świata

Letni Puchar Kontynentalny

Miejsca w klasyfikacji generalnej

Miejsca w poszczególnych konkursach Letniego Pucharu Kontynentalnego

FIS Cup

Miejsca w klasyfikacji generalnej

Zwycięstwa w konkursach indywidualnych FIS Cup chronologicznie

Miejsca na podium w konkursach indywidualnych FIS Cup chronologicznie

Miejsca w poszczególnych konkursach FIS Cup

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Japońskie skoczkinie narciarskie
Urodzeni w 1999

Fumika Segawa


Aabroo may refer to:

 Aabroo (1943 film), a Bollywood film
 Aabroo (1968 film), a Hindi romantic crime drama film

See also
Abro (disambiguation)

Aabroo


By die Stellenbosse Werkgemeenskap van die Akademie het die gedagte in 1959 ontstaan om die naam van dr. D.F. Malan (1874 -1959) aan 'n Akademiefonds, -prys, of -stigting te verbind, as 'n blywende hulde aan hierdie volksleier wat ook 'n stigterslid van die Akademie was en lid van die Akademieraad (1934-1936). Op 24 Maart 1961 het die Akademieraad besluit tot die instelling van 'n goue D.F. Malanmedalje "as 'n blywende hulde aan die nagedagtenis van wyle dr. D.F. Malan vir die groot diens wat hy aan die bevordering van die Afrikaanse taal en kultuur gelewer het". Die toekenning word as 'n besonder hoë onderskeiding beskou en word alleen toegeken aan persone wat werk van die hoogste gehalte gelewer het ter bevordering van die Afrikaanse kultuur op die gebiede waarop wyle dr. Malan gepresteer het. Vanaf 1975 word die D.F. Malanmedalje elke drie jaar beskikbaar gestel.

Lys van wenners
 1962 – kmdt. (sen.) C.A. van Niekerk
 1967 – prof. G.B.A. Gerdener
 1972 – mnr. H. Recht Malan
 1975 – prof. H.B. Thom
 1978 – dr. Anton Rupert
 1984 – prof. P.J. Cillié
 1987 – staatspresident P.W. Botha
 1990 – mev. Tini Vorster
 1993 – dr. G. v. N. Viljoen
 1996 – dr. W.A. de Klerk (postuum)
 1999 – prof. J.G.H. Combrink (postuum)
 2002 – ds. I.L. de Villiers
 2005 – ATKV (Afrikaanse Taal- en Kultuurvereniging)
 2013 – prof. J. de V. Locher

Bron
 Die artikel is aanvanklik verwerk vanaf Akademiepryse 1909-

SA Akademie vir Wetenskap en Kuns

D.F. Malanmedalje


Hunger and Thirst is the second studio album by American indie rock band Typhoon. It was released in May 2010.

This was their only studio album released under Tender Loving Empire.

Background

Morton has said the album was influenced by the structure of David Lynch's films by having nice surface music but being much darker under the surface with his lyrics.

It took Morton about two years to write the album and it was recorded in three to four months.

Track listing

Release history

Credits

Musicians
 Kyle Morton – lead vocals, bass, piano, guitar
 Tyler Ferrin – french horn, trombone, trumpet, backing vocals
 Alex Fitch – drums, percussion, backing vocals
 Devin Gallagher – glockenspiel, percussion, backing vocals
 Dave Hall – guitar, backing vocals
 Grant Hall – mellophone, backing vocals
 Pieter Hilton – drums, percussion, vocals
 Paige Morton – violin
 Eric Stipe – trumpet, backing vocals
 Toby Tanabe – bass, backing vocals
 Nora Zimmerly – bells, backing vocals

Additional musicians
 Phil Gaudette – choir
 Olivia Miller – choir
 Anna Ottum – choir
 Danielle Sullivan – choir
 Erin O'Ferrell – violin

Production
 Mixed by Paul Laxer
 Mastering by Gus Elg
 Artwork by Rick Delucco

References

External links
Official website

2010 albums
Typhoon (American band) albums

Hunger and Thirst (album)


Kaliwatan sa insekto ang Nesidiothrips alius. Una ning gihulagway ni Taracad Narayanan Ananthakrishnan ni adtong 1970. Ang Nesidiothrips alius sakop sa kahenera nga Nesidiothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Indya
 State of Kerala

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa State of Kerala
Nesidiothrips
Insekto sa Indiya

Nesidiothrips alius


Tatjana Koķe (ur. 9 maja 1955 w Rydze) – łotewska filolog, pedagog, nauczyciel akademicki i polityk, profesor, minister (1999, 2007–2010), prorektor Uniwersytetu Stradiņša w Rydze.

Życiorys
W 1973 ukończyła szkołę średnią w Rydze, a w 1978 studia z zakresu języka i literatury angielskiej na Uniwersytecie Łotwy. W 1986 uzyskała stopień kandydata nauk, na podstawie którego w 1993 nadano jej stopień doktora. W latach 1994–1996 na macierzystej uczelni odbyła studia doktoranckie z zakresu pedagogiki, w 1999 habilitowała się w tej dziedzinie. Kształciła się również na uczelniach w Sztokholmie i Londynie.

W latach 1978–1983 pracowała jako nauczycielka języka angielskiego. Następnie związana z Uniwersytetem Łotwy, gdzie obejmowała kolejne stanowiska, dochodząc do pełnej profesury w 2002. Była m.in. zastępczynią dyrektora instytutu edukacji i psychologii oraz dyrektorem programu studiów doktoranckich z pedagogiki.

W 1999 przez kilka miesięcy sprawowała urząd ministra do spraw szkolnictwa wyższego i nauki w rządzie Vilisa Krištopansa. Od 2006 do 2007 była parlamentarnym sekretarzem w resorcie oświaty i nauki. Następnie do 2010 z rekomendacji Łotewskiego Związku Rolników zajmowała stanowisko ministra oświaty i nauki w gabinetach Ivarsa Godmanisa i Valdisa Dombrovskisa.

W 2010 ponownie zajęła się działalnością naukową na Uniwersytecie Łotwy. W 2013 dodatkowo została prorektorem Uniwersytetu Stradiņša w Rydze, a rok później otrzymała stanowisko profesora tej uczelni.

Od 2000 członek korespondent Łotewskiej Akademii Nauk. Odznaczony m.in. Orderem Trzech Gwiazd III klasy (2013).

Przypisy

Łotewscy filolodzy
Łotewscy ministrowie oświaty i nauki
Ludzie urodzeni w Rydze
Odznaczeni Orderem Trzech Gwiazd
Politycy Łotewskiego Związku Rolników
Wykładowcy Uniwersytetu Łotwy w Rydze
Absolwenci Uniwersytetu Łotwy w Rydze
Urodzeni w 1955

Tatjana Koķe


Stenmoseskatten er et stort fund 6673 mønter fra 1300-tallet. Det var amatørarkæolog Sidse Stephensen der fandt danmarkshistoriens største møntfund  ved Sønder Rind, udenfor Viborg. Det er den største skat af mønter, der nogensinde er fundet med metaldetektor.Sidse har fået historisk jackpot: 'Jeg har sgu fundet en skat!' | Midt- og Vestjylland | DR hentet 5. januar 2021

Skattens nedgravningsstedet blev fundet ved minutiøs gravearbejde , det var et nedgravet lerkar, men som var pløjet i stykker hvorved mønterne blev spredt over et mindre areal.

Referencer

Eksterne henvisninger
 Stenmoseskatten - Viborg Museum

Arkæologiske fund fra Danmark

Stenmoseskatten


Dolhasca (rumænsk udtale: [dolˈhaska]) er en by i distriktet  Suceava  i den historiske region Vestmoldavien i det nordøstlige Rumænien. Dolhasca er den ottende største bymæssig bebyggelse i distriktet, med et indbyggertal på . Den blev erklæret en by i 2004 sammen med syv andre lokaliteter i Suceava distriktet. Byen administrerer syv landsbyer, nemlig: Budeni, Gulia, Poiana, Poienari, Probota, Siliștea Nouă og Valea Poienei.

På trods af at Dolhasca er en by, ligner den på mange måder en landlig bebyggelse, og indbyggernes hovedbeskæftigelse er landbrug. Probota-klosteret, der blev bygget i 1530 af den moldaviske hersker Petru Rareș, og som ligger tæt på byen, er en af kirkerne der  er samlet på  UNESCO's verdensarvsliste under betegnelsen: . Blandt kendte fra Dolhasca er komikeren Alexandru Arșinel og neurokirurgen Constantin N. Arseni.

Galleri

Kilder og henvisninger

Byer i distriktet Suceava

Dolhasca


Man Walking Around a Corner er en britisk dokumentarfilm fra 1887 af Louis Le Prince.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra Storbritannien

Man Walking Around a Corner


Rosita Pelayo (ur. 19 grudnia 1958 w Meksyku) – meksykańska aktorka filmowa i telewizyjna.

Wybrana filmografia
 1997: Esmeralda jako Hilda
 2000-2001: W niewoli uczuć jako La Güera
 2010-2011: Llena de amor jako Flora
 2012-2013: Qué bonito amor

Nagrody

Premios de la Agrupación de Críticos y Periodistas de Teatro
 2016: Honorowa nagroda za całokształt osiągnięć 40-letniej kariery artystycznej

Przypisy

Linki zewnętrzne

Ludzie urodzeni w mieście Meksyk
Meksykańskie aktorki filmowe
Meksykańskie aktorki telewizyjne
Urodzeni w 1958

Rosita Pelayo


Windows Preinstallation Environment (anche noto come Windows PE o WinPE) è una versione leggera di Microsoft Windows, prodotta a partire da Windows XP in numerose versioni, utilizzata per l'installazione di workstation e server in grandi aziende. È anche usato dagli OEM per preinstallare sistemi operativi Windows durante la produzione. Può essere anche utilizzato come un'alternativa a MS-DOS, come sistema operativo, effettuando l'avvio del sistema da un CD o da una chiave USB, invece di effettuare il boot da un floppy disk o dal disco rigido, fungendo così da supporto di emergenza.

WinPE è utilizzato anche per l'installazione dei sistemi supportati ed è stato rinnovato con l'uscita di Windows Vista, rimanendo invariato con piccoli ritocchi grafici su Windows 7, 8.1, 10 e 11.

Versioni
Le seguenti versioni sono quelle maggiormente conosciute:
 1.0 - La prima versione dell'Ambiente preinstallazione di Windows
 1.1 - Ricavata da Windows XP Professional con Service Pack 1 (SP1)
 1.2 - Ricavata dalla famiglia di Windows Server 2003
 1.5 (Windows PE 2004) - Ricavata da Windows XP Professional con Service Pack 2 (SP2)
 1.6 (Windows PE 2005) - Ricavata da Windows Server 2003 con Service Pack 1 (SP1)
 2.0 - Derivata dalla prima edizione di Windows Vista. Questa versione si differenzia dalle altre versioni dato che non ha bisogno del disco per caricare tutti i file. Ciò significa che il download ha ora una dimensione di 900 MB, invece dei 60 MB delle versioni precedenti. È possibile modificare il disco di avvio predefinito per avere accesso a un plug-in con alcuni driver aggiuntivi, come Windows Management Instrumentation, Windows Script Host, e altre applicazioni a 32 bit (o applicazioni a 64 bit per versioni a 64 bit). Altre nuove funzionalità includono la possibilità di riscrivere un disco RAM.
 2.1 - Ricavata da Windows Server 2008, questa versione utilizza la stessa base di codice di Windows Vista SP1
 2.2 - Ricavata da Windows Server 2008 SP2, questa versione ha la stessa base di codice di Windows Vista SP2
 3.0 - Ricavata dal codice di base di Windows 7. È inclusa nel WAIK 2.0.
 3.1 - Dal codice di base di Windows 7 SP1. È inclusa nel Windows Automated Installation Kit (AIK), supplemento per Windows 7 SP1 disponibile dal sito Web di Microsoft.
 4.0 - Ricavata dal codice di base di Windows 8. È inclusa in Windows ADK (Kit di Windows 8.0) e dal sito web di Microsoft.
 5.0 - Ricavata dal codice di base di Windows 8.1. È incluso in Windows ADK (Kit di Windows 8.1) e dal sito web di Microsoft. Supporta anche Windows Server 2012.
 5.1 - È un aggiornamento della versione 5.0 che viene applicato manualmente.
 10.0.10240.16384 - Ricavata da Windows 10 versione 1507
 10.0.10586.0 - Ricavata da Windows 10 versione 1511
 10.0.14393.0 - Ricavata da Windows 10 versione 1607
 10.0.15063.0 - Ricavata da Windows 10 versione 1703
 10.0.16299.15 - Ricavata da Windows 10 versione 1709
 10.0.17134.1 - Ricavata da Windows 10 versione 1803
 10.0.17763.0 - Ricavata da Windows 10 versione 1809
 10.0.18362.1 - Ricavata da Windows 10 versione 1903
 10.0.19041.1 - Ricavata da Windows 10 versione 2004
 10.0.20348.1 - Ricavata da Windows Server 2022
 10.0.22000.1 - Ricavata da Windows 11 versione 21H2
 10.0.22621.1 - Ricavata da Windows 11 versione 22H2

Note

Collegamenti esterni

 WiNToBootic, a free one-click-tool for creating bootable USB flash drive (NTFS) and burning/extracting Windows 7 based ISO (supports WinPE 2/3 and original Win7 installation ISO as well)

Gestione del software

Windows Preinstallation Environment


São Miguel do Araguaia là một đô thị thuộc bang Goiás, Brasil. Đô thị này có diện tích 6144,38 km², dân số năm 2007 là 25472 người, mật độ 4,1 người/km².

Ghi chú

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Goiás

São Miguel do Araguaia


Urodzili się
Abu al-Walid al-Baji, muzułmański poeta (zm. 1081)
Izaak Alfasi, żydowski filozof (zm. 1103)
Herman z Reichenau, niemiecki zakonnik, kronikarz i poeta (zm. 1054)
Abu Saeed Mubarak Makhzoomi, muzułmański teolog (zm. 1119)

Zmarli

 Al-Baqillani, muzułmański teolog i filozof (ur. ok. 940)
 Ibn al-Faradi, muzułmański historyk i encyklopedysta (ur. 962)

Kalendarium literatury

1013 w literaturze


Ang Sierra de las Burras ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Sierra de las Burras (kabukiran sa Arhentina), Provincia de Salta,

Mehiko

 Sierra de las Burras (kabukiran sa Mehiko), Estado de Chihuahua,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko

Sierra de las Burras


Louis Choris (1795-1828) foi um pintor e explorador germano-ucraniano. Ele foi um dos primeiros desenhistas para expedições de pesquisa.

Imagens

Ver também
 Otto von Kotzebue

Exploradores da Alemanha
Pintores da Alemanha do século XIX
Desenhistas da Alemanha

Louis Choris


Ang شيلۀ ارنی ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Arnī Māndêh, suba nga anhianhi, Helmand,
 Arnimandekh, suba nga anhianhi, Helmand,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

شيلۀ ارنی


Xa lộ Liên tiểu bang 86 có thể là:
Xa lộ Liên tiểu bang 86 (đông), Xa lộ cao tốc Southern Tier trong tiểu bang New York và tiểu bang Pennsylvania
Xa lộ Liên tiểu bang 86 (tây), một xa lộ ngắn trong tiểu bang Idaho
Xa lộ Liên tiểu bang 84 (đông), trước đây từng được đặt tên là Xa lộ Liên tiểu bang 86 cho đoạn nằm ở phía đông thị trấn East Hartford, Connecticut

Tham khảo

86

Xa lộ Liên tiểu bang 86


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Paratrigonidium chopardianum. Una ning gihulagway ni Viktor von Ebner-Rofenstein ni adtong 1943. Ang Paratrigonidium chopardianum sakop sa kahenera nga Paratrigonidium, ug kabanay nga Trigonidiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Isla de Bioko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Isla de Bioko
Paratrigonidium (Trigonidiidae)

Paratrigonidium chopardianum


An Scleronotus stupidus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Lacordaire hadton 1872. An Scleronotus stupidus in nahilalakip ha genus nga Scleronotus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Scleronotus

Scleronotus stupidus


Slavko Osterc (født 17. juni 1895 i Verzej, Slovenien, død 23. maj 1941 i Ljubljana, Slovenien) var en slovensk komponist, professor og lærer.
Osterc studerede komposition på  (1925-1927) hos Karel Boleslav Jirak, Vítězslav Novák, og Alois Hába. Han har skrevet en symfoni, orkesterværker, operaer, koncertmusik, symfoniske digtninge, klaverstykker etc.
Osterc var professor og lærer i komposition på  Musikkonservatoriet i Ljubljana. Han var en af de betydningsfulde komponister fra Slovenien i 1930´erne.

Udvalgte værker

 Symfoni (1922) - for orkester
 Koncert (1932) - for orkester
 Symfoniske satser (1936) - for orkester
 Symfonisk digtning "Mor" (1940) - for orkester

Eksterne henvisninger
 om Slavko Osterc

Komponister fra Slovenien
Professorer
Lærere

Slavko Osterc


Kaliwatan sa murag-anay ang Microtermes lokoriensis. Una ning gihulagway ni Bacchus ni adtong 1997. Ang Microtermes lokoriensis sakop sa kahenera nga Microtermes, ug kabanay nga Termitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Microtermes

Microtermes lokoriensis


Uromyces pisi-sativi (Pers.) Liro – gatunek grzybów z rodziny rdzowatych (Pucciniaceae). Grzyb mikroskopijny, saprotrof i pasożyt roślin. Wywołuje chorobę zwaną rdzą grochu.

Systematyka i nazewnictwo
Pozycja w klasyfikacji według Index Fungorum: Uromyces, Pucciniaceae, Pucciniales, Incertae sedis, Pucciniomycetes, Pucciniomycotina, Basidiomycota, Fungi.

Po raz pierwszy zdiagnozował go w 1801 r. Christiaan Hendrik Persoon nadając mu nazwę Uredo appendiculata ß pisi-sativi. Obecną, uznaną przez Index Fungorum nazwę nadał mu Johan Ivar Liro w 1908 r.

Synonimów ma ok. 40..

Morfologia
Pyknidia (spermogonia) występują zazwyczaj razem z ecjami, na liściach wilczomleczy, często pokrywając całą ich powierzchnię. Pomarańczowoczerwone ecja mają średnicę 0,3–0,4 mm. Powstają w nich szeroko elipsoidalne ecjospory o średnicy 17–22 μm  i powierzchni gęsto pokrytej brodawkami o wysokości 1 μm. Uredinia powstają głównie na dolnej stronie liści grochu. Są na nich nierównomiernie rozproszone, mają cynamonową barwę i średnicę do 1 mm. Urediniospory są szeroko elipsoidalne, mają  rozmiary 22–28 × 19–24 μm, ścianę o grubości 1,5–2 μm i powierzchnię bardzo drobno brodawkowatą. Posiadają 3-6 rozproszonych por rostkowych. Telia podobne do uredniniów, ale o kasztanowej barwie. Teliospory szeroko elipsoidalne, o rozmiarach  22–28 × 17–22 μm. Mają ścianę o grubości 2–3 μm po bokach i 4–5 μm przy wierzchołku i kruchy, krótki i niemal hialinowy trzonek.

Rozwój
Jest to gatunek pełnocyklowy, tzn. wytwarza wszystkie 5 rodzajów zarodników właściwych dla rdzy. Jest pasożytem dwudomowym, tzn. do pełnego cyklu rozwojowego wymagającym dwóch gatunków. Żywicielem ecjalnym (pośrednim) są niektóre gatunki wilczomleczy, na których tworzą się sporogonia i ecja, żywicielem ostatecznym różne gatunki grochu i groszku, na których powstają uredinia i nieco później telia. Powstające w teliach teliospory są przetrwalnikami. Zimują na pozostałych w ziemi po zbiorze resztkach roślin. Wiosną wytwarzają na drodze płciowej bazydiospory, które przenoszone przez wiatr infekują wilczomlecze. Wytwarzane na wilczomleczach ecjospory dokonują infekcji pierwotnej grochu i groszku. Powstające na nich urediniospory rozprzestrzeniają chorobę dokonując infekcji wtórnych.

Może zimować także w formie grzybni na podziemnych pędach wilczomleczy. Grzybnia rozwija się w pędach wilczomleczy systemowo, przerastając tkanki. Wiosną z pędów takich wyrastają zainfekowane rośliny, na liściach których rozwijają się ecja.

Występowanie
Znane rejony występowania: Afryka (Wyspy Kanaryjskie, Etiopia, Libia, Maroko); Azja (Chiny, Indie, Iran, Pakistan, Turcja, ZSRR); Europa (Austria, Belgia, Bułgaria, Korsyka, Cypr, Czechosłowacja, Dania, Finlandia, Francja, Niemcy, Wielka Brytania, Grecja, Węgry, Włochy, Malta, Holandia, Norwegia, Polska, Portugalia, Rumunia, Sycylia, Hiszpania, Szwecja, Szwajcaria, ZSRR, Jugosławia); Ameryka Południowa (Argentyna, Chile) i Australia.

W Polsce notowany na następujących gatunkach roślin: Euphorbia cyparissias, Euphorbia esula, Lathyrus latifolius, Lathyrus nissolia, Lathyrus sativus, Lathyrus sylvestris, Lathyrus tuberosus, Lathyrus vernus, Pisum sativum.

Gatunki podobne
Niektóre gatunki Uromyces są morfologicznie bardzo podobne. Trzeba ostrożnie je identyfikować. Najbardziej podobne są:
 Uromyces viciae-fabae. Jego urediniospory urediniospory o kształcie od elipsoidalnego do owalnego i rozmiarach 22-28–11 × 19–22 μm. Mają barwę żółtawą i są pokryte gęsto kolcami o wysokości  1-2,5 μm. Pory rostkowe 3-4
 Uromyces heimerlianus ma urediniospory z 4-6 rozproszonymi porami rostkowymi, teliospory brodawkowate, o rozmiarach 25-30 × 20-27 μm
 Uromyces viciae-craccae ma urediniospory z 4-6 rozproszonymi porami rostkowymi, teliospory prążkowane
 Uromyces ervi ma urediniospory z 2 jednakowymi porami rostkowymi, teliospory gładkie ze ścianą pogrubioną na wierzchołku.

Przypisy

Rdzowate
Mykobiota Polski

Uromyces pisi-sativi


Skryfbehoeftes dit verwys na kommersieel vervaardigde skryfmateriaal, insluitend gesnyde papier, koeverte, skryfwerktuie, deurlopendevormpapier en ander kantoorbenodigdhede. Skryfbehoeftes sluit materiaal in waarop met die hand geskryf moet word (bv. briefpapier) of deur toerusting soos rekenaardrukkers.

Verwysings

Skryfbehoeftes

Skryfbehoeftes


KATNBL1 je protein koji je kod ljudi kodiran genom KATNBL1.

Katanini su ATPaze za razlaganje mikrotubula, a sastoje se od katalitskih i regulatornih podjedinica, koje reguliraju dužinu mitotskog vretena. Predviđa se da će KATNBL1 funkcionirati kao regulatorna podjedinica katanina (Roll-Mecak i McNally, 2010).
Patricia Hartz (2015) mapirala je gen KATNBL1 u hromosom 15q14, na osnovu poravnanja sekvence KATNBL1 (GenBank AK026210) sa genomskom sekvencom (GRCh38).

Kloniranje i ekspresija
Analizom baze podataka, Roll-Mecak i McNally (2010) identificirali su C15ORF29 kao vjerovatnu regulatornu podjedinicu katanina. Međutim, za razliku od kanonske regulatorne podjedinice p80 katanina KATNB1, C15ORF29 nema N-terminalni WD40 domen i ima samo konzerviranu C-terminalni domen.

Aminokiselinska sekvenca

Dužina polipeptidnog lanca je  304  aminokiseline, a molekulska težina   34.767 Da..

Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Funkcija gena
Koristeći ljudske proteine eksprimirane u E. coli, McNally i McNally (2011) otkrili su da je C15ORF29 vezao stabilizirane mikrotubule in vitro. Dodavanjem katalitske kataninske podjedinice KATNAL1  povećan je afinitet vezanja mikrotubula iznad onog koji se mjeri za bilo koji protein. Analiza mutacije otkrila je da je C15ORF29 vezao KATNAL1 preko N-terminalnog domena.

Reference

Dopunska literatura

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 15
Ljudski proteini
Proteomika

KATNBL1


Palazzo Salviati a Pisa si trova tra via San Martino e via Kinzica de' Sismondi.

Storia e descrizione
Oggi il palazzo, già della ricca famiglia fiorentina dei Salviati, presenta una facciata cinquecentesca risalente a dopo la conquista di Pisa da parte di Firenze, ma ingloba alcuni edifici più antichi risalenti al XII secolo.

In parte i resti di queste strutture medievali sono ancora visibili sul lato non intonacato sulla stretta via Kinzica, con un muro a pieno autoportante e monofore, in parte tamponate o riedificate, caratterizzate da archi a tutto sesto o ribassati.

Lo stemma dei Salviati è visibile sul portone d'ingresso, assieme a quello dei Da Caprona, precedenti proprietari dell'edificio. Nel cortile interno, porticato su un lato, sono visibili altri stemmi.

Altre immagini

Bibliografia
Pisa Case Torri, Collana CD guide, Cld e Leadernet, Pisa 1999.

Altri progetti

Salviati
Residenze dei Salviati

Palazzo Salviati (Pisa)


Die Grey's Pass (Greyspas) oor die Olifantsrivierberge het in onbruik verval met die opening van die Piekenierskloofpas.

Die aanvanklike roete oor hierdie berge was 'n voetpad van die Khoisan. Ongeveer hierdie koers is ook gevolg deur die  geselskappe van Jan Danckaert in 1660, Pieter Cruythoff in 1661, Simon van der Stel in 1685, Carl Peter Thunberg in 1773 en Hinrich Lichtenstein in 1803.

Thomas Bain het hier 'n roete oor die Piekenierskloof uitgemeet op 'n afstand van ongeveer 2km vanaf die oorspronklike voetpad. Op 17 Februarie 1857 het hy met 'n span bandiete aan die pas begin bou en na slegs anderhalwe jaar was die nuwe pas voltooi. Met die amptelike opening op 17 November 1858 is dit na die goewerneur, sir George Grey, vernoem. Die geleidelike helling van die nuwe pas het dit uitstekend geskik gemaak vir die gebruik daarvan deur 'n kar en perde.

Die latere Piekenierskloofpas tussen Eendekuil en Citrusdal volg 'n ander roete, alhoewel dit die Grey's Pass by die kruin kruis. Dele van die ou pas word egter nog deur boere gebruik.

Let Wel
'n Kort straatjie tussen Koningin Victoriastraat en Oranjestraat in die middestad van Kaapstad staan ook bekend as Grey's Pass.

Lees ook
 Lys van bergpasse in Suid-Afrika

Bron
 Burman, Jose: So High the Road – mountain passes of the Western Cape. Kaapstad: Human & Rousseau, 1963

Verwysings

 Bergpasse van Suid-Afrika
 Wes-Kaap

Grey's Pass


Lech Jerzy Konopka (ur. 3 lutego 1938 w Wilnie, zm. 13 marca 2017) – polski lekarz hematolog, profesor nauk medycznych.

Życiorys
Był absolwentem IV Liceum Ogólnokształcącego im. Henryka Sienkiewicza w Częstochowie (1955). W 1963 ukończył studia w Akademii Medycznej w Warszawie. Następnie rozpoczął pracę w Instytucie Hematologii i Transfuzjologii, w 1968 obronił pracę doktorską, habilitował się w 1975, 1987 otrzymał tytuł profesora nauk medycznych, w latach 1997–2002 był dyrektorem Instytutu. Był autorem wielu publikacji poświęconych metodom diagnostycznym i leczniczym białaczek i chłoniaków złośliwych. W latach 1987–1995 pełnił funkcję sekretarza generalnego Polskiego Związku Hematologów i Transfuzjologów,

Działał w Krajowej Partii Emerytów i Rencistów. W 2005 został przewodniczącym komitetu wyborczego Andrzeja Leppera jako kandydata w wyborach prezydenckich. Zrezygnował z tej funkcji w trakcie kampanii w związku z zerwaniem współpracy wyborczej pomiędzy KPEiR a Samoobroną RP.

Przypisy

Absolwenci Warszawskiego Uniwersytetu Medycznego
Politycy Krajowej Partii Emerytów i Rencistów
Polscy lekarze
Urodzeni w 1938
Zmarli w 2017
Ludzie urodzeni w Wilnie

Lech Konopka (lekarz)


An Polyipnus inermis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Borodulina hadton 1981. An Polyipnus inermis in nahilalakip ha genus nga Polyipnus, ngan familia nga Sternoptychidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Polyipnus

Polyipnus inermis


オーラサウンド(Aurasound )はアメリカ合衆国カリフォルニア州サンタフェ・スプリングスに本拠地を置くスピーカー製造会社である。

NRT(Neo-Radial Technology ) という独特の磁気回路により小型で高効率なドライバーと、ウーファー、サブウーファー向けの低音用ドライバーを有していることが特徴。

近年は主に高級スピーカーブランドへのドライバーのOEM供給をおこなっている。日本のスピーカーユニットメーカーとは別の会社である。

外部リンク
AURASOUND

アメリカ合衆国の音響機器メーカー

オーラサウンド


Universitetets Oldsaksamling er en afdeling af Kulturhistorisk museum som igen er del af Universitetet i Oslo i Norges hovedstad Oslo. Afdelingen er arkæologisk landsdelsmuseum for Østlandet og Sørlandet. Oldsaksamlingen har kontorer i Historisk museum i Frederiks gate 3, i St. Olavs gate 29 og i Vikingeskibsmuseet på Bygdøy. Universitetets Oldsaksamling er landets ubestridt største arkeologiske museum, efter antallet af ansatte og ved antallet katalogiserede genstande. I dag består samlingen af over 2,7 million genstande.

Liste over bestyrere og direktører
Cornelius Enevold Steenbloch, 1823
Rudolf Keyser, 1823-1862
Oluf Rygh, 1862-1899
Gabriel Gustafson, 1899-1915
Anton Wilhelm Brøgger, 1915-1949
Bjørn Hougen, 1950-1968
Sverre Marstrander, 1968-1980
Arne Skjølsvold, 1980-1985
Arne Emil Christensen, 1985-1989
Egil Mikkelsen, 1989-1992
Erla Bergendahl Hohler, 1992-1994
Einar Østmo, 1994-1997
 Erla Bergendahl Hohler, 1997-1999
 Egil Mikkelsen, 1999-2011
 Rane Willerslev, 2011-2013
 Håkon Glørstad, 2014-nu

Referencer

Museer i Oslo
Museer etableret i 1823
Historiske museer

Universitetets Oldsaksamling


The 1946 Liège–Bastogne–Liège was the 32nd edition of the Liège–Bastogne–Liège cycle race and was held on 5 May 1946. The race started and finished in Liège. The race was won by Prosper Depredomme.

General classification

References

1946
1946 in Belgian sport

1946 Liège–Bastogne–Liège


Vrhe () su naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Novo Mesto, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Novo Mesto.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Vrhe su imale 58 stanovnika.

Napomena: Do 1992. iskazivano pod imenom Vrhe pri Dolžu. U 1992. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Dolž.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u regiji Jugoistočna Slovenija

Vrhe (Novo Mesto)