Satelitske ćelije glije su glijske ćelije koje obavijaju površinu ćelijskih tijela nervnih ćelija u čulnoj, simpatičkoj parasimpatičkoj gangliji. Satelitske ćelije glije (SGCs) i Schwannove ćelije (ćelije koje omotavaju neka nervna vlakna) su tokom razvića izvedenice  embrionskog nervnog grebena. Nađeno je da SGC imaju razne uloge, uključujući i kontrolu mikrosredinske simpatičke ganglije. Mislilo se da imaju sličnu ulogu kao i astrociti u centralnom nervnom sistemu (CNS). One dostavljaju hranjive tvari u okolne neurone i imaju neke strukturne uloge. Satelitne ćelije također djeluju kao zaštitni jastučići ćelije. Osim toga, imaju i različite receptore koji omogućavaju niz međudejstava sa neuroaktivnim hemikalijama.  Mnogi od tih receptora i drugih ionskih kanala nedavno su upleteni u objašnjenje zdravstvenih problema, uključujući  i hronični bol i herpes simplex. Postoji još mnogo toga da se nauči o tim ćelijama, a istraživanje njihovih dodatnih svojstava i uloge SGC je u toku.

Anatomija

Satelitske ćelije glije su glavne glijine ćelije u perifernom nervnom sistemu, posebno u čulnoj, simpatičkoj i parasimpatičkoj gangliji. One čine tanki čelijski sloj koji omotava pojedinačne neurone ovih ganglija.

U SGC, ćelijsko tijelo je označeno područjem koje sadrži pojedinačna, relativno velika jedra. Svaka strana ćelijskog tijela proteže se prema vani, praveći perineuronske nastavke. To područje sadrži jedro koje ima veću zapreminu od citoplazme, čineći tanjom ovo područje SGC. Taj sloj može biti tanji čak i kada su višestruki SGC-ovi položeni jedan preko drugog, od kojih je svaki debljine oko 0,1 μm.

Unatoč tome što su spljoštenog oblika, satelitske ćelije glije sadrže sve uobičajene organele koje su potrebne za izgradnju ćelijskih proizvoda i za održavanje homeostatskog okruženja ćelije. Plazma membrana ovih ćelija je tanka i nije baš gusta, i povezana je sa adhezijskim molekulama, receptorima za neurotransmitere i ostalim molekulama, kao i ionskim kanalima, osobito kalijevim. Unutar pojedinih SGC, nalaze se i hrapavi i glatki endoplazmatski retikulum, ali je ovaj drugi znatno manje učestao. Golgijev aparat i centriole u SGC najčešće se nalaze u području vrlo blizu ćelijog jedra. S druge strane, mitohondrije su pronađene u cijeloj citoplazmi skupa sa organelama koje su uključene u autofagiju i ostale oblike katabolitske razgradnje, kao što su lizosomi, lipofuskinska zrnca i peroksisomi. Mikrotubule i intrmedijarni filamenti mogu se vidjeti u cijeloj citoplazmi, a najčešće leže paralelno sa SGC plaštom. Ova vlakna se nalaze u većim koncentracijama u aksonskom brežuljku i na početnom dijelu aksona u simpatičkoj gangliji SGC. U nekim SGC senzorne ganglije istraživači su vidjeli jednu treplju koja se proteže prema van od površine ćelije u jedro i u vanćelijski prostor duboko uvučena u plazma membranu. Treplja, međutim, ima samo devet parova perifernih mikrotubula, dok joj nedostaje aksijalni par mikrotubula, što njenu strukturu  čini vrlo sličnom ciliji neurona, Schwannovih ćelija i astrocita u  CNS.

Uloga
U toku je istraživanje fiziološke uloge satelitskih ćelija glije. Postojeće teorije ukazuju na to da SGC imaju značajnu ulogu u kontroli mikrosredine simpatičkih ganglija. To se temelji na opažanju da SGC gotovo potpuno obavijaju neurone i mogu regulirati difuziju molekula kroz ćelijske membrane. Ranije je dokazano da kada se fluorescentni proteinski traser ubrizgava u grlić ganglije kako bi se zaobišao krvotok, one se ne nalaze na površini neurona. To ukazuje na to da SGC može regulirati vanćelijski prostor pojedinačnih neurona. Neki nagađaju da SGC u autonomnoj gangliji imaju sličnu ulogu krvno-moždane barijere kao barijere za velike molekule.

Uloga satelitskih glijinih ćelija (SGC) kao regulatora mikrosredine neurona je dodatno obilježena električnim svojstvima, koja su vrlo slična onima kod astrocita. Uloga astrocita je dobro istražena i definirana u kontroli mikrosredine u mozgu, pa istraživači proučavaju homolognu ulogu SGC u simpatičkoj gangliji. Uspostavljeni režim kontrole mikrosredine u čulnoj gangliji obuhvata uzimanje supstanci specijaliziranih transportera koji nose neurotransmiter u ćelijama kada su zajedno sa Na+ i Cl−. U satelitskim ćelijama glije nađeni su transporteri za glutamat i gama-aminobuternu kiselinu (GABA). Oni su aktivno uključeni u kontrolu sastava vanćelijskog prostora ganglija. Enzim glutamin sintetaza, koji katalizira konverziju glutamata u glutamin, u SGC nalazi se u velikim količinama. Pored toga, SGC sadrži enzime koji su srodni glutamat-dehidrogenazi i piruvat karboksilazi i na taj način mogu snabdijevati neurone, ne samo glutaminom, nego i malatom i laktatom.

Molekulska svojstva
Za razliku od svojih susjednih neurona, satelitske ćelije glije nemaju sinapsi, ali su opremljene receptorima za razne neuroaktivne supstance koje su analogne onima u neuronima. Aksonski terminali, kao i drugi dijelovi neurona koji nose receptore za supstance kao što su acetilholin (ACh), GABA, glutamat, ATP, noradrenalin, supstancu P i kapsaicin direktno utiču na fiziologiju ovih ćelija. Dosadašnjim istraživanjima otkriveno je da su SGC u stanju da odgovore na neke od istih hemijskih stimulansa kao neuroni. Istraživanje je u toku i uloge SGC u mehanizmima popravki povrede još uvijek nije u potpunosti shvaćeno.

Obilježja molekula satelitskih ćelija glije

Klinički značaj

Hronična bol: Ćelije glije, uključujući i satelitske, već dugo se prepoznaju po ulozi u odgovoru na oštećenja neurona i ozljede. Satelitske su posebno upletene u novu ulogu koja uključuje stvaranje i upornost hroničnog bola, što može obuhvatiti i hiperalgeziju i druge oblike spontane boli.

Lučenje bioaktivnih molekula
SGC imaju sposobnost otpuštanja  citokina i ostalih bioaktivnih molekula koje putem nerava prenose bol. Ostali faktori koji djeluju na osjećanje neoronske boli su neurotrofini i faktora α nekroze tumora (TNFα).

Izražavanje receptora i ionskih kanala
Na satelitskim ćelijama glije prisutni su razni neuronski receptori, imenovani kao učesnici u signaliziranju bola koji izaziva ATP, posebno homomultimer P2X3 i heteromultimer P2X2/3 purinoceptori. U principu, porodica receptora porodica P2X  odgovara neuronski otpuštenom ATP. Svaki od P2X podvrsta se nalazi u senzornim neuronima sa izuzetkom receptora P2X7, koji selektivno ispoljavaju glijine ćelije, uključujući i satelitske. Receptor je upleten u oslobađanje interleukina IL-1β iz makrofaga ili mikroglije i astrocita. Receptor vjerobvatno ima ulogu u kaskadi događaja koji završavaju upalom i neuropatskom boli. Otkriveno je da ovaj receptor ima antagoniste u obliku A-317491, koji kada su prisutni, imaju sposobnost da smanjuju prizvano i odloženo otpuštanje različitih klasa neurona kičmene moždine, kao i da zaustavljaju oslobađanje IL 1β. Međutim, izvan su uticaja receptora P2X3 i P2Y1. Smatra se da kompliciraju međudejstvo P2X7 i njegovih antagonista, što ih ne čini najboljom metom kada se koriste u farmakološkoj strategiji.

P2Y receptori se mogu naći i na neuronima i na glijinim ćelijama. Njihova uloga je manje jasno određena0 nego kod P2X receptora, ali je navedeno da imaju unekoliko sukobljene uloge. U nekim slučajevima, ovi receptori djeluju kao analgetici, jer P2Y1 ima sposobnost da zaustavi djelovanje P2X3. U drugim slučajevima, receptori doprinose nocicepciji putem oblikovanja vanćelijske  koncentracije peptida koji je srodan genu kalcitonina (CGRP). Ova oprečna uloga se dalje istražuje, tako da bi oni mogli poslužiti kao moguće mete za razvoj raznih terapijskih lijekova.

Herpes simplex
Senzorne ganglije su povezane s infekcijama virusa kao što je herpes simplex, koji može postojati u stanju mirovanja u ganglijama, decenijama nakon glavne infekcije. Kada se virus reaktivira, javljaju se plikovi na koži i sluzokoži. Tokom latentne faze, virusi se rijetko nalazi u SGC okviru senzorne ganglije, ali mogu i dalje imati važnu ulogu u bolesti. Predloženo je da SGC djeluju na stvaranju zidova kako bi spriječili širenje virusa iz zaraženih na nezaražene neurone. Ako bi se ovaj zid zaštite srušio, infekcija bi se proširila. Ovo svojstvo može se objasniti gledajući mjesta i raspored satelitskih glijinih ćelija, jer se nalaze na sredini neurona, što im omogućava da štite neurone. Također je predloženo da mogu imati aktivne uloge u oslobađanju ganglijskih virusa i u zaštiti i popravci nervnog sistema nakon što je virus reaktiviran iz  faze mirovanja.

Također pogledajte
Glija

Reference

Vanjski linkovi

{{>Nervno tkivo}}

Glijalne ćelije
Ćelije

Satelitska ćelija glije


Carrefour de l'Arbre er en brostensbelagt strækning i Nordfrankrig i kommunerne Camphin-en-Pévèle, Baisieux-Sin og Gruson, kendt fra forårsklassikeren Paris-Roubaix.

Carrefour de l'Arbre, som frit kan oversættes til "trækrydset", er med sin længde på 2,1 km og vejens dårlige tilstand, en af de vanskeligste brostensstrækninger i løbet. Sammen med brostensstrækningerne Mons-en-Pévèle og Trouée d'Arenberg, er den en af de tre strækninger med den højeste sværhedsgrad på fem stjerner. Fordi Carrefour de l'Arbre normalt er den sidste svære brostenstrækning, kun 15 kilometer fra mål ved Vélodrome André-Pétrieux i Roubaix, er det på denne strækning flere gange blevet afgjort, hvem der skulle vinde Helvedet i nord, Paris-Roubaix. Langs strækningen er der en kendt café-restaurant, L'auberge de l'Arbre.

I 2014 blev Carrefour de l'Arbre inkluderet på 5. etape af Tour de France.

Eksterne henvisninger

Paris-Roubaix
Nord

Carrefour de l'Arbre


In topologia, uno spazio topologico  si dice metrizzabile se esiste su  una metrica  tale che la topologia indotta da  sia proprio .

Gli spazi metrizzabili sono omeomorfi agli spazi metrici e ne inducono tutte le proprietà. Per esempio, sono spazi di Hausdorff, paracompatti e spazi ogni cui punto ha una base numerabile di intorni.

Esistono teoremi che assicurano condizioni sufficienti alla metrizzabilità di uno spazio:
 teorema di Urysohn: ogni spazio di Hausdorff, regolare e a base numerabile è metrizzabile;
 teorema di Nagata-Smirnov: uno spazio è metrizzabile se e solo se è regolare e di Hausdorff ed ha una base finita -localmente;
 teorema di Bing: uno spazio è metrizzabile se e solo se è regolare e T0 ed ha una base -discreta.

Uno spazio si dice localmente metrizzabile se ogni punto ha un intorno metrizzabile. Sempre di Smirnov è il risultato che uno spazio localmente metrizzabile di Hausdorff è metrizzabile se e solo se è paracompatto.

Note

Bibliografia

Topologia generale

Spazio metrizzabile


Vitex petersiana is 'n struik of boom wat inheems in Mosambiek, Zambië en Zimbabwe is.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Vitex
Flora van Mosambiek
Flora van Zambië
Flora van Zimbabwe

Vitex petersiana


Pervomajsk (, ) er en indlandsby i Luhansk oblast, Ukraine, på den venstre bred af floden Luhan. Siden 2014 har byen været kontrolleret af den selvudråbte Luhansk Folkerepublik. I 2021 havde byen  36.311 indbyggere. Nordøst for Pervomaisk ligger anlæg for  HVDC-linjen  Volgograd-Donbass.

Geografi

Mellem 2014 og 2022 gik adskillelseslinjen for styrkerne i Donbass gennem byens nordvestlige udkant.

Demografi
Etnicitet i henhold til ukrainsk folketælling 2001:
 Ukrainere: 65,9 %
 Russere: 27,3 %
 Hviderussere: 1.1%

Modersmål ved folketællingen i 2001:
Russisk: 71,2 %.
Ukrainsk: 23,3 %
Hviderussisk: 0.2%

Kilder og henvisninger

Byer i Luhansk oblast

Pervomajsk (Luhansk)


Siege of Rheinberg may refer to:
 Siege of Rheinberg (1586–90), Spanish victory
 Siege of Rheinberg (1597), Dutch victory
 Siege of Rheinberg (1598), Spanish victory
 Siege of Rheinberg (1601), Dutch victory
 Siege of Rheinberg (1606), Spanish victory
 Siege of Rheinberg (1633), Dutch victory

Siege of Rheinberg


José Reyna (Huancayo, 14 de janeiro de 1972) é um ex-futebolista peruano que atuava como defensor.

Carreira
José Reyna integrou a Seleção Peruana de Futebol na Copa América de 1997.

Futebolistas do Peru
Jogadores da Seleção Peruana de Futebol
Jogadores da Copa América de 1997

José Reyna


The Futon Critic é um site que publica artigos sobre programação do horário nobre de emissoras de transmissão aberta e a cabo, nos Estados Unidos. Fundada por Brian Ford Sullivan, em 1997, o site publica críticas da programação do horário nobre e entrevistas de pessoas da indústria da televisão, assim como republicações de relatórios de dados da Nielsen ratings e comunicados de imprensa fornecidos pelas emissoras de televisão.

Fundações nos Estados Unidos em 1997
Websites dos Estados Unidos
Sites de entretenimento

The Futon Critic


.re er eitt alnets-tjóðarøkisnavn, sum er bílagt til Reunion.

Økisnavn

.re


Kaliwatan sa isda ang Cyclopsetta querna. Una ning gihulagway ni Jordan ug Charles Harvey Bollman ni adtong 1890. Ang Cyclopsetta querna sakop sa kahenera nga Cyclopsetta, ug kabanay nga Paralichthyidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kinaminosang kalabotan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
sidlakang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Cyclopsetta

Cyclopsetta querna


Roger Puigbò i Verdaguer (nascido em 20 de março de 1978) é um atleta paralímpico espanhol. Já participou de três edições dos Jogos Paralímpicos — Atenas 2004, Pequim 2008 e Londres 2012. Ganhou duas medalhas de ouro no Campeonato Europeu de 2012, nos 400 e 800 metros, além de prata em 2012 nos 5000 metros e em 2014 nos 800 metros.

Atletas paralímpicos da Espanha
Naturais de Vic

Roger Puigbò i Verdaguer


Renault Mégane IV er en siden starten af 2016 af den franske bilfabrikant Renault bygget lille mellemklassebil. Bilen er bygget i den Spanske by Palencia. Renault Mégane IV fik fem ud af fem i crashtest (EuroNCAP). Renault Mégane IV findes i Hatchback, Sedan og Stationcar udgave.

04
Små mellemklassebiler
Forhjulstrukne biler
Biler introduceret i 2016
Biler fra 2010'erne

Renault Mégane IV


E74-liki faktor 1 (transkripcijski faktor ETS-domena) je protein koji je kod ljudi kodiran genom ELF1.

Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je  619  aminokiselina, a molekulska težina   67.498  Da.

Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Funkcija

Ovaj gen kodira faktor transkripcije specifičan za transformaciju E26. Kodirani protein primarno se eksprimira u limfoidnim ćelijamama i može djelovati i kao pojačivač i kao potiskivač za regulaciju transkripcije različitih gena. Alternativno prerađivanje rezultira u više varijanti transkripta.

Reference

Dopunaka literatura

Ekspresija gena
Transkripcijski faktori
Geni na hromosomu 13
Ljudski proteini
Proteomika

ELF1


Alexander De Croo (gebore 3 November 1975 in Vilvoorde) is 'n Belgiese politikus van die Open Vlaamse Liberalen en Democraten (Open Vld). Hy het gedien as die partyvoorsitter van 2009 tot 2012.

De Croo was van 2012 tot 2020 België se adjunk-premier. Hy was ook minister van Ontwikkelingsamewerking, Pensioene en Finansies gewees.

Sedert 1 Oktober 2020 is hy die Eerste Minister van die De Croo-kabinet.

Eksterne skakels
 Alexander De Croo, www.premier.be

Belgiese adjunk-premiers
Belgiese ministers
Eerste Ministers van België
Ministers van Finansies
Geboortes in 1975
Lewende mense

Alexander De Croo


Bóðrán (írskt Bodhrán [:Bauw-råån:]) er ein trumma, av viði og sum oftast geitaskinni. Bóðránin verður søgd at verða hjartasláttur írska fólkatónleiksins.

Ljóðføri

Bóðrán


Eudo () é um nome próprio francófono, de origem germânica, também utilizado como apelido familiar.

Origem
O nome, que tem uma origem germânica, provem de Eudo, formado de eud ou euth.

O nome  de origem germânica, terá raízes comuns com este nome (Eudo/Odo/Otto)

Variantes
O correto aportuguesamento do nome francês Eudes é Eudo .

Apesar da grafia Eudo surgir quer em obras clássicas , quer em teses recentes é possível encontrar-se, por vezes aportuguesamentos, como Odão.

A variante feminina tem a grafia Eudina . O nome Odete será o feminino de Odão.

Personalidades com este nome
 Eudo, Rei de França
 Eudo I, Duque da Borgonha
 Eudo II, Duque da Borgonha
 Eudo III, Duque da Borgonha
 Eudo IV, Duque da Borgonha
 Eudo de Borgonha, Conde de Nevers
 Eudo I de Blois, Conde de Blois
 Eudo II de Blois, Conde de Blois
 Eudo I de Troyes, Conde de Troyes
 Eudo I de Tolosa, Conde de Tolosa
 Eudo I de Orleães, Conde de Orleães
 Eudo de Orleães, « duque de Angolema» (nascido em 1968), quinto filho do atual « conde de Paris »

Antropônimos masculinos

Eudo


マンデル酸(マンデルさん、mandelic acid)とは芳香族αヒドロキシ酸の一種であり、分子式は C8H8O3 である。形状は白色結晶で、水及び大半の一般的な有機溶媒に溶解する。

発見および命名
マンデル酸は苦扁桃の抽出物を希塩酸で加熱したものから発見された。命名は、ドイツ語でアーモンドを意味する"Mandel"に由来しているといわれる。

化学
異性体にはクレソチン酸 (2-hydroxy-3-methylbenzoic acid)や and o-アニス酸 (2-methoxybenzoic acid) などがある。マンデル酸誘導体はアドレナリンやノルアドレナリンがモノアミンオキシダーゼやカテコール-O-メチルトランスフェラーゼによる代謝生成物が挙げられる。マンデル酸誘導体はいくつかのスキンケア日用品に含まれており、他の生体物質分子を産生する際の中間体であり、分析試薬や染料工業の前駆体として利用される。

不斉炭素を分子内に持つため、マンデル酸には2つの光学異性体が存在する。天然アミグダリンにも含まれ、これを加水分解すると得られるl-マンデル酸(融点133.8、板状結晶、比旋光度 −159.73(エタノール))はR型の絶対配置を持つ。マンデル酸のラセミ体混合物(dl-マンデル酸)はバラマンデル酸(paramandelic acid)と呼ばれる。

製法としては、ベンズアルデヒドとシアン化水素酸とを塩酸下で反応させたり、フェニルクロロ酢酸をアルカリと反応させたり、ベンゾイルホルムアルデヒドをアルカリ条件下で反応させたり、ω-ジブロモアセトフェノンに希アルカリを作用させると得られる。

脚注

参考文献
Merck Index, 11th Edition, 5599.
the Encyclopædia Britannica Eleventh Edition (英語。現在はパブリックドメイン化)

ヒドロキシ酸
芳香族アルコール
ベンゼン誘導体

マンデル酸


God's Son è il sesto album del rapper statunitense Nas, pubblicato il 17 dicembre del 2002 dalla Columbia e dall'etichetta di Nas, la Ill Will Records. La produzione è affidata, tra gli altri, a The Alchemist, Salaam Remi, Chucky Thompson ed Eminem. Parzialmente ispirato dalla faida di Nas con Jay-Z e alla morte di sua madre all'inizio del 2002, God's Son copre argomenti lirici come la religione, la violenza e le sue esperienze emotive. È stato ritenuto dai critici musicali come un'opera personale di Nas.

L'album debutta alla diciottesima posizione nella Billboard 200, vendendo  copie nella sua prima settimana, per poi raggiungere il 12º posto come picco massimo e dall'album sono estratti tre singoli di successo commerciale. Dopo la sua uscita, God's Son ha ricevuto un plauso universale da parte della critica, con i critici che elogiano il suo lirismo e vedono in ciò una progressione dai suoi lavori precedenti. Il 14 gennaio 2003, la RIAA lo certifica disco di platino in seguito al milione di copie vendute.

Background
L'album d'esordio di Nas, Illmatic (1994), aveva ricevuto il plauso della critica, ma le sue successive pubblicazioni erano considerate più commerciali e avevano ottenuto critiche in tal senso. Il collega di New York Jay-Z dissa Nas in Takeover e il rapper del Queensbridge risponde con Ether, pubblicato nell'album Stillmatic (2001) che ne ha segnato il ritorno artistico. Jay-Z in seguito sfida Nas in una rap battle in pay-per-view, ma Nas rifiuta: «la pay-per-view è per wrestler e boxer. Io faccio dischi. Se Jay-Z vuole battersi, dovrebbe far uscire il suo album nello stesso giorno in cui io faccio uscire il mio e lasciare che decida la gente» riferendosi al suo God's Son e al The Blueprint 2 di Jay-Z.

Dopo la pubblicazione di Stillmatic, Nas ha trascorso del tempo a curare sua madre malata, Ann Jones, fino alla morte per cancro al seno avvenuta nell'aprile del 2002. Nas non ha voluto registrare musica mentre sua madre era malata, periodo nel quale sono arrivati diversi dissing da parte del rivale Jay-Z. All'epoca, Nas si avvicinava alla fine della sua faida con Jay-Z, che ispirava anche il materiale personale ed emotivo dell'album.

Ricezione

L'album è generalmente accolto in maniera positiva dai critici musicali. Sul sito Metacritic ottiene un punteggio di 81/100 basato su 18 recensioni. AllMusic e IGN lo piazzano dietro a Illmatic e Stillmatic. Nonostante abbia definito la produzione «tiepida», Sam Chennault di Pitchfork ha lodato l'abilità lirica di Nas, descrivendolo come «tecnicamente sbalorditivo» come MC e «ritmicamente versatile e intellettualmente perspicace.» Chennault e Launch.com hanno paragonato God's Son a Illmatic, mentre PopMatters lo giudica inferiore al «leggendario Stillmatic», così come Berliner per Stylus Magazine. Per The A.V. Club invece, «God's Son è un degno seguito di Stillmatic.»

Serena Kim della rivista Vibe ha dichiarato che «qui è auto-ironico in maniera disarmante, e ci offre un raro sguardo dentro il suo processo artistico.» Ethan Brown della rivista New York ha elogiato il lirismo di Nas e ha trovato la sua opera musicalmente significativa, dichiarando: «qui, Nas è così feroce, così esplicito, così al comando con le parole che demolisce non solo l'opera dei nostri rapper richiamando parolieri della musica fenomenali come Rakim, ricorda persino i progenitori dell'hip-hop come Muhammad Ali nell'epoca del Rumble in the Jungle [...] come i progetti innovativi del passato, God's Son non è semplicemente un grande album, è un promemoria di ciò che ci è mancato [...] Nas riporta l'hip hop alle origini con un break-beat grezzo e una storia ben raccontata. Questa è l'essenza del punk; vediamo se il rap essenziale di Nas dà il via a una rivoluzione.»

Jason Birchmeier, per Allmusic, scrive: «God's Son non è proprio il capolavoro che potrebbe essere [...] ma è sicuramente uno degli album migliori nella carriera del rapper del Queensbridge.» Non mancano le recensioni negative. Ta-Nehisi Coates di The Village Voice scrive che «Nas si è reso mediocre [...] molte tracce in God's Son supplicano per i funerali.» Spin giudica il disco appena sufficiente.

Brett Berliner per Stylus Magazine recensisce positivamente il sesto album del rapper: «se Nas avesse scelto di eliminare quattro tracce e ridurlo alle dieci di Illmatic, sarebbe sul livello di Stillmatic e ne parleremmo come il quarto classico di Nas.» Tuttavia, Berliner elogia Nas scrivendo che «è il miglior paroliere nel rap di oggi, forse di sempre. In particolare, la sua coerenza è tale che ha l'abilità di salvare canzoni prodotte male con le sue sole rime.» Recensioni positive arrivano anche dal critico Robert Christgau, che assegna tre stelle all'album, da Rolling Stones (secondo Christian Hoard, «ad ogni modo, è il ritorno dell'anno nell'hip hop»), da Billboard («provocante e magistrale, God's Son trova finalmente Nas realizzare il suo pieno potenziale come MC») e da Blender («Nas rivuole la sua corona»).

Spin nomina Made You Look nono miglior singolo del 2003. The Village Voice classifica God's Son al cinquantaduesimo posto nel suo sondaggio dei critici di Pazz & Jop. Kludge lo include nella sua lista dei migliori album del 2002, per Metacritic è il 25° miglior album del 2002 e secondo Henry Adaso di About.com, l'album è l'unico dove Nas dimostra «crescita e maturità.»

Performance commerciale
God's Son debutta alla diciottesima posizione nella Billboard 200, vendendo  copie nella sua prima settimana. La dodicesima posizione è il picco massimo di God's Son nella classifica statunitense. Vende  copie in tre settimana restando nei primi venti posti della classifica, e arrivando al vertice della classifica Top R&B/Hip-Hop Albums, ottenendo anche la certificazione di disco di platino da parte della RIAA il 14 gennaio del 2003. L'album produce tre singoli: I Can (12° nella Billboard Hot 100), Made You Look (32° nella Hot 100) e Get Down (76° nella Hot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks).

Impatto
Dopo la pubblicazione di Ether e Stillmatic, Nas ha guadagnato l'applauso universale da parte della critica come miglior rapper di New York, noto anche come "King di New York". God's Son diviene una sorta di spartiacque: da una parte ha la possibilità di consolidare il suo status, dall'altra rischia di dimostrare la sua incoerenza artistica. In una recensione di God's Son, Joseph Jones di PopMatters dichiara che «God's Son è monumentale in termini dell'attuale lotta di potere nell'hip hop. Che ti piaccia o meno, Ether ha fatto questo. Con God's Son, Nas ha l'opportunità di cementare il suo status come Re di NY almeno per altri 3-4 anni o potrebbe dimostrare di non essere il salvatore su cui gli appassionati di hip-hop dovrebbero puntare le proprie speranze.» In God's Son, Nas fa riferimento alla faida con Jay-Z in diverse tracce (Last Real Nigga Alive ad esempio).

Tracce

Tracce bonus

Campionamenti

Get Down
 Get Up and Get Down dei The Dramatics
 Funky Drummer di James Brown
 The Boss di James Brown
 Rock Creek Park dei The Blackbyrds

Made You Look
 Apache degli Incredible Bongo Band

Hey Nas
 Risin' to the Top Bill di Allan Felder

I Can
 Per Elisa di Ludwig van Beethoven
 Impeach the President dei The Honey Drippers

Book of Rhymes
 For the Dollar Bill di Tommy Tate

Warrior Song
 Na Poi di Fela Kuti

Revolutionary Warfare
 We Made It di Black Ivory

Dance
 Aïcha di Cheb Khaled
 I Hope You Dance di Lee Ann Womack

Heaven
 I Love You di Eddie Holman

Pussy Killz
 My Hero Is a Gun di Diana Ross

Formazione

Musicisti
 Nas – voce, produttore esecutivo, co-produttore (traccia 1)
 Bravehearts – voci aggiuntive (traccia 5)
 Claudette Ortiz – voce aggiuntiva (traccia 6)
 Kelis – voce aggiuntiva (traccia 6)
 J. Phoenix – voce aggiuntiva (traccia 9)
 2Pac – voce aggiuntiva (traccia 9)
 Alicia Keys – voce aggiuntiva, produttore (traccia 11)
 Lake – voce aggiuntiva (traccia 12)
 Jully Black – voce aggiuntiva (traccia 14)

Produzione
 The Alchemist – produttore (tracce 8, 10, 12 e 15)
 Eminem – produttore (traccia 2)
 Ron Browz – produttore (traccia 4)
 Claudio Cueni – co-produttore (traccia 9)
 Michael Herring – produttore (traccia 9)
 Chucky Thompson – produttore (traccia 13)
 Agile – co-produttore (traccia 14)
 Saukrates – co-produttore (traccia 14)
 Chris Gehringer – masterizzazione, ingegnere audio
 Steve Stoute – produttore esecutivo
 David Belgrave – marketing
 Chris a.k.a. "Brother Feldmann" – design, direzione artistica
 James Hunter – artista grafico
 Jarrett Demartino – illustrazione
 Jonathan Mannion – fotografia

Classifiche

Classifiche settimanali

Classifiche di fine anno

Note

Voci correlate
God's Stepson

Collegamenti esterni

God's Son


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Loxoblemmus reticularus. Una ning gihulagway ni Liu, Jupeng, Haisheng Yin ug Xian-wei Liu ni adtong 1995. Ang Loxoblemmus reticularus sakop sa kahenera nga Loxoblemmus, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Yunnan Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Yunnan Sheng
Loxoblemmus

Loxoblemmus reticularus


Lon taxiles, the taxiles skipper, is a species of grass skipper in the family Hesperiidae. It is found in Central America and North America.

The MONA or Hodges number for Lon taxiles is 4061.

References

 Hodges, Ronald W., et al., eds. (1983). Check List of the Lepidoptera of America North of Mexico, xxiv + 284.
 Opler, Paul A. (1999). A Field Guide to Western Butterflies, Second Edition, xiv + 540.
 Pelham, Jonathan P. (2008). "A catalogue of the butterflies of the United States and Canada with a complete bibliography of the descriptive and systematic literature". Journal of Research on the Lepidoptera, vol. 40, xiv + 658.

Further reading

 Arnett, Ross H. (2000). American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico. CRC Press.

Lon

Lon taxiles


'n Paspoort is 'n amptelike reisdokument wat deur 'n regering uitgereik word wat 'n persoon se identiteit bevat. 'n Persoon met 'n paspoort kan makliker na en van die buiteland reis en toegang verkry tot konsulêre bystand. 'n Paspoort sertifiseer die persoonlike identiteit en nasionaliteit van die houer daarvan. Dit is tipies dat paspoorte die volle naam, foto, plek en geboortedatum, handtekening en die vervaldatum van die paspoort bevat. Terwyl paspoorte tipies deur nasionale regerings uitgereik word, is sekere subnasionale regerings gemagtig om paspoorte uit te reik aan burgers wat binne hul grense woon.

Baie lande reik biometriese paspoorte uit (of beplan dit) wat 'n ingeboude mikroskyfie bevat, wat dit masjienleesbaar maak en moeilik om te vervals maak. Vanaf Januarie 2019 was daar meer as 150 jurisdiksies wat e-paspoorte uitgereik het. Voorheen uitgereikte nie-biometriese masjienleesbare paspoorte bly gewoonlik geldig tot hul onderskeie vervaldatums.

'n Paspoorthouer is gewoonlik geregtig om die land wat die paspoort uitgereik het binne te gaan, alhoewel sommige mense wat op 'n paspoort geregtig is, dalk nie volle burgers met verblyfreg is nie (bv. Amerikaanse burgers of Britse burgers). 'n Paspoort skep nie op sigself enige regte in die land wat besoek word nie of verplig nie die uitreikingsland op enige manier, soos om konsulêre bystand te verskaf, nie. Sommige paspoorte getuig daarvan dat die draer 'n status as 'n diplomaat of ander amptenaar het, geregtig op regte en voorregte soos immuniteit teen arrestasie of vervolging. Teen Januarie 2019 was daar meer as 150 jurisdiksies wat e-paspoorte uitreik.

Verwysings

Toerisme

Paspoort


1749 (MDCCXLIX) var sambært gregorianska kalendaranum eitt vanligt ár, ið byrjaði á einum
mikudegi, og sambært julianska kalendaranum eitt vanligt ár, ið byrjaði á einum
sunnudegi.

Hendingar

Føðingar
 29. januar - Christian VII av Danmark, danskur kongur (d. 1808)
 10. mars - Lorenzo da Ponte, italskur yrkjari og leikhøvundur (d. 1838)
 17. mai - Edward Jenner, enskur lækni (d. 1823)
 28. august - Johann Wolfgang von Goethe, týskur yrkjari og høvundur (d. 1832)

Andlát
 3. juli - William Jones, walisiskur náttúruvísindamaður (f. 1675)

1740-árini

1749


Álvaro Augusto dos Santos  OC  (? - Fevereiro de 1934) foi um capelão militar, prior, cónego e professor português.

Biografia
Era filho de Rita Maria de Jesus dos Santos e Fernando Augusto dos Santos, e irmão de Virginia dos Santos Benevides e Aurora Meta Felix. Começou os seus estudos no Seminário de São Vicente, e passou depois para o Seminário de Santarém. Era

Voluntariou-se para a posição de capelão em 22 de Janeiro de 1917, e partiu para França em Abril daquele ano, tendo atingido o posto de Alferes capelão. Foi, em conjunto com Avelino de Figueiredo, o primeiro sacerdote a partir para a Flandres. Foi atingido por armas químicas durante aquele conflito, tendo ficado com danos permanentes. Durante a Batalha de La Lys, esteve a dar a assistência religiosa no Hospital de Sangue n.º 1.

Voltou a Portugal após o fim da guerra, tendo sido cónego em Carcavelos e São Domingos de Rana. Quando o reverendo Santos Farinha faleceu em 1924, foi nomeado para pastor na Freguesia de Santa Isabel, em Lisboa. Além de prior, também exerceu como professor de formação catequística.

Faleceu em 1934, aos 49 anos de idade, devido aos ferimentos causados durante a Primeira Guerra Mundial. A missa solene teve lugar em 29 de Fevereiro desse ano, na Freguesia de Santa Isabel, tendo sido sepultado no Cemitério dos Prazeres.

Homenagens
Foi homenageado com a Medalha da Cruz de Guerra, o Colar de Avis e a fourragère da Ordem Militar da Torre e Espada.

Cónegos de Portugal
Veteranos da Primeira Guerra Mundial de Portugal
Padres católicos de Portugal
Professores de Portugal
Medalha da Cruz de Guerra
Ordem Militar de Avis
Ordem Militar da Torre e Espada, do Valor, Lealdade e Mérito
Oficiais da Ordem Militar de Cristo

Álvaro Augusto dos Santos


Larcidiocesi di Johannesburg (in latino: Dioecesis Ioannesburgensis) è una sede metropolitana della Chiesa cattolica in Sudafrica. Nel 2021 contava 1.112.360 battezzati su 8.690.460 abitanti. È retta dall'arcivescovo Buti Joseph Tlhagale, O.M.I.

Territorio
L'arcidiocesi si trova nella provincia sudafricana di Gauteng, e comprende i seguenti distretti: Johannesburg, Alberton, Balfour, Benoni, Boksburg, Brakpan, Carletonville, Delmas, Germiston, Heidelberg, Kempton Park, Krugersdorp, Nigel, Randburg, Randfontein, Roodepoort, Sandton, Soweto, Springs, Vereeniging, Vanderbijlpark e Westonaria.

Sede arcivescovile è la città di Johannesburg, dove si trova la cattedrale di Cristo Re (Christ the King).

Il territorio si estende su 14.517 km² ed è suddiviso in 132 parrocchie.

Storia
La prefettura apostolica del Transvaal è stata eretta il 4 giugno 1886 con il breve Quae aeternae di papa Leone XIII, ricavandone il territorio dal vicariato apostolico del Natal (oggi arcidiocesi di Durban).

Il 16 settembre 1904 la prefettura apostolica fu elevata a vicariato apostolico con il breve Quae catholico nomini di papa Pio X.

Il 22 dicembre 1910 e il 12 giugno 1923 cedette porzioni del suo territorio a vantaggio dell'erezione rispettivamente delle prefetture apostoliche del Transvaal settentrionale (oggi diocesi di Polokwane) e di Lydenburg (oggi diocesi di Witbank).

Il 9 aprile 1948 cedette un'altra porzione del suo territorio a vantaggio dell'erezione del vicariato apostolico di Pretoria (oggi arcidiocesi) e contestualmente cambiò il proprio nome in vicariato apostolico di Johannesburg.

L'11 gennaio 1951 il vicariato apostolico fu elevato a diocesi con la bolla Suprema Nobis di papa Pio XII, come suffraganea di Pretoria.

Il 14 ottobre 1965 cedette un'ulteriore porzione del suo territorio a vantaggio dell'erezione della prefettura apostolica del Transvaal occidentale (oggi diocesi di Klerksdorp).

Il 5 giugno 2007 la diocesi è stata elevata al rango di arcidiocesi metropolitana in virtù della bolla Cum ad aptius consulendum di papa Benedetto XVI, assegnandole come chiese suffraganee la diocesi di Manzini in eSwatini, la diocesi di Klerksdorp e la diocesi di Witbank.

Cronotassi dei vescovi
Si omettono i periodi di sede vacante non superiori ai 2 anni o non storicamente accertati.
 William Miller, O.M.I. † (17 settembre 1904 - 2 maggio 1912 dimesso)
 Charles Cox, O.M.I. † (15 luglio 1914 - 14 luglio 1924 dimesso)
 David O'Leary, O.M.I. † (13 maggio 1925 - 25 novembre 1950 dimesso)
 William Patrick Whelan, O.M.I. † (25 novembre 1950 succeduto - 18 luglio 1954 nominato arcivescovo di Bloemfontein)
 Hugh Boyle † (18 luglio 1954 - 24 gennaio 1976 ritirato)
 Joseph Patrick Fitzgerald, O.M.I. † (24 gennaio 1976 - 2 luglio 1984 dimesso)
 Reginald Joseph Orsmond † (2 luglio 1984 - 19 maggio 2002 deceduto)
 Buti Joseph Tlhagale, O.M.I., dall'8 aprile 2003

Statistiche
L'arcidiocesi nel 2021 su una popolazione di| 8.690.460 persone contava 1.112.360 battezzati, corrispondenti al 12,8% del totale.

|-
| 1950 || 90.459 || 2.024.888 || 4,5 || 96 || 9 || 87 || 942 ||  || 47 || 655 ||
|-
| 1970 || 263.812 || 3.500.000 || 7,5 || 170 || 30 || 140 || 1.551 ||  || 212 || 749 || 40
|-
| 1980 || 336.682 || 3.383.000 || 10,0 || 181 || 32 || 149 || 1.860 || 1 || 221 || 663 || 100
|-
| 1990 || 589.000 || 4.416.000 || 13,3 || 160 || 34 || 126 || 3.681 || 18 || 176 || 565 || 100
|-
| 1999 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 159 || 47 || 112 || 4.402 || 43 || 158 || 438 || 104
|-
| 2000 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 161 || 47 || 114 || 4.347 || 41 || 160 || 446 || 104
|-
| 2001 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 164 || 48 || 116 || 4.268 || 39 || 166 || 447 || 104
|-
| 2002 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 162 || 46 || 116 || 4.320 || 44 || 167 || 438 || 104
|-
| 2003 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 160 || 46 || 114 || 4.375 || 44 || 165 || 438 || 104
|-
| 2004 || 700.000 || 6.000.000 || 11,7 || 167 || 49 || 118 || 4.191 || 43 || 173 || 445 || 104
|-
| 2006 || 704.000 || 6.036.000 || 11,7 || 169 || 49 || 120 || 4.165 || 43 || 176 || 437	|| 104
|-
| 2013 || 918.456 || 7.672.000 || 12,0 || 181 || 44 || 137 || 5.074 || 50 || 173 || 353 || 128
|-
| 2016 || 1.036.000 || 8.009.000 || 12,9 || 172 || 41 || 131 || 6.023 || 48 || 163 || 333 || 131
|-
| 2019 || 1.081.000 || 8.357.555 || 12,9 || 184 || 52 || 132 || 5.875 || 69 || 172 || 318 || 132
|-
| 2021 || 1.112.360 || 8.690.460 || 12,8 || 178 || 51 || 127 || 6.249 || 60 || 165 || 310 || 132
|}

Bibliografia
 Breve Quae aeternae, in «Leonis XIII pontificis maximi acta», vol. VI, p. 82
 Breve Quae catholico nomini, in Acta pontificia et decreta SS. Romanorum Congregationum, IV, 1906, pp. 44–45
 Bolla Suprema Nobis, AAS 43 (1951), p. 257

Voci correlate
Cattedrale di Cristo Re (Johannesburg)

Collegamenti esterni
Annuario pontificio del 2022 e precedenti, in
 *Sito ufficiale dell'arcidiocesi

 Scheda dell'arcidiocesi sul sito della Conferenza dei Vescovi Cattolici dell'Africa Meridionale

Johannesburg
Johannesburg
Johannesburg

Arcidiocesi di Johannesburg


Kaliwatan sa murag-anay ang Glyptotermes latignathus. Una ning gihulagway ni Gao ug Zhu ni adtong 1982. Ang Glyptotermes latignathus sakop sa kahenera nga Glyptotermes, ug kabanay nga Kalotermitidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Uk-ok
Glyptotermes

Glyptotermes latignathus


An Haplochromis granti in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni George Albert Boulenger hadton 1906. An Haplochromis granti in nahilalakip ha genus nga Haplochromis, ngan familia nga Cichlidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an duro. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Haplochromis

Haplochromis granti


Liskówka – jezioro w woj. wielkopolskim, w powiecie wągrowieckim, w gminie Skoki, leżące na terenie Pojezierza Gnieźnieńskiego.

Jest to niewielkie jezioro o powierzchni 1,2 ha. Jest połączone z dwoma przyległymi jeziorami Brzeźno i Jeziorek. Powstało z wypłycenia jeziora Maciejak. Po stronie południowej linię brzegową porasta las, zaś po stronie północno-zachodniej znajdują się działki rekreacyjne.

Na podstawie badań przeprowadzonych w 1992 roku wody jeziora zaliczono do II klasy czystości.

Według urzędowego spisu opracowanego przez Komisję Nazw Miejscowości i Obiektów Fizjograficznych (KNMiOF) nazwa tego jeziora to Liskówka.

Przypisy

Jeziora na Pojezierzu Gnieźnieńskim
Jeziora w powiecie wągrowieckim
Skoki (gmina)

Liskówka


Kahenera sa mga insekto ang Pericupsocus. Ang Pericupsocus sakop sa kabanay nga Peripsocidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Pericupsocus

Pericupsocus


Bukid ang Adian Balanka sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Utara, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Adian Balanka.

Ang yuta palibot sa Adian Balanka kasagaran kabungtoran, apan sa sidlakan nga kini mao ang patag. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa habagatan-kasadpan sa Adian Balanka. Ang kinadul-ang mas dakong lungsod mao ang Padangsidempuan,  km sa kasadpan sa Adian Balanka.

Hapit nalukop sa kaumahan ang palibot sa Adian Balanka. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Adian Balanka may gamay nga populasyon.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Agosto, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Nobiyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Hulyo, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Sumatera Utara
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 500 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Adian Balanka


Genie Chance (born Emma Gene "Genie" Broadfoot; January 24, 1927 – May 17, 1998) was an American journalist, radio broadcaster, and Alaska state politician.  She is most well-known for her coverage of the 1964 Alaska earthquake, which netted her numerous journalism awards, and for her contributions to Alaska legislation.

Early life
Chance was born Emma Gene "Genie" Broadfoot on January 24, 1927, in Dallas County, Texas. Her parents were former Texas state representative and Sixth District Judge Albert Sidney Broadfoot and Jessie Butler Broadfoot of Bonham, Texas. She had one brother, Lt. Albert S. Broadfoot Jr., and two sisters, Jessie Butler Broadfoot Garrett and Alice Virginia Broadfoot Freeman. In 1946, Chance graduated from North Texas State Teachers College (now the University of North Texas) with a degree in Speech, then conducted graduate studies at Baylor University. Chance became an instructor at North Texas State University where she taught speech, radio, English, and government from 1946 to 1949. In 1959, at 32 years old, she moved from Texas to Anchorage, Alaska.

Broadcast career

Following her move to Anchorage in 1959, Chance worked as an editorialist and journalist, first at KENI radio and television and then at KFQD radio, becoming one of the first women in Alaskan broadcast news.

Chance rose to prominence for her calm and measured broadcasting after the 9.2 magnitude 1964 Alaska earthquake. Immediately after the earthquake, Chance made her way to a temporary post in the Alaska Public Safety Building where she started broadcasting information about the catastrophic damage throughout the Anchorage area and shared messages from family members looking for loved ones. Chance urged grocers to open their stores, but cautioned community members against hoarding. After essentially being designated the public information officer by Anchorage police chief John Flanigan, she shared instructions for purifying snow for drinking water, requests from the local hospital for supplies, and pleas from community leaders for electricians and plumbers. Chance would spend the next twenty-four hours almost continuously coordinating response efforts, connecting available resources to needs around the community, disseminating information about shelters and prepared food rations, passing messages of well-being between loved ones, and helping to reunite families. Later, Chance would say that her dedication and calm demeanor was due in part to her responsibility to reassure people that the world had not come to an end.

For her coverage of the earthquake, Chance received numerous awards, including national recognition with the McCall's Golden Mike Award and a number of top Alaska Press Club awards. Chance was also a member of the Alaska Press Women, renamed Alaska Professional Communicators, and served as their president in 1967. She later asked KENI radio for a raise, a request that was denied on the grounds that she was already being paid the maximum salary for a woman in her position. She quit soon after and started her own public relations firm.

Political career

Chance was elected to the Alaska House of Representatives in 1968, where she served for three terms, from 1969 to 1975.  During this time, two successive redistricting plans drafted by the Alaska Supreme Court transformed Anchorage's legislative delegation from a single district encompassing all of Anchorage, to the six districts created in its 1974 plan.  That year, Chance ran for the Alaska Senate for the two-year short term from the new two-member District E, centered on downtown Anchorage and surrounding neighborhoods. As a legislator, Chance introduced and sponsored progressive legislation with a focus on education and women's issues. Before the national legalization of abortion under  Roe v. Wade in 1973, Chance was the primary supporter of the 1970 bill to decriminalize abortion in Alaska.

Chance's other major legislative achievements include spearheading the establishment of a statewide university system and a statewide telecommunications system. Chance served as vice chairman and chairman of the House Health Education and Social Services Committee. She was also appointed by the Secretary of Defense to serve on the Defense Department Advisory Committee on Women in Military Service from 1967 to 1970.

Family life
Chance met her first husband, Winston Cash Chance, in the small Texas town where she grew up. They married August 15, 1947 in Denton, TX. Together, they had two sons, Albert and Winston Jr., and a daughter, Jan. Winston was a struggling used car salesman, and their financial troubles weighed heavy on their marriage, especially on Genie. Winston moved his family to Alaska in 1959, convinced it was the land of opportunity. While most women at the time were housewives, Genie became increasingly burdened by her urge to contribute financially when it became clear Winston would be unable to pay their rent. With Winston's agreement and permission, she went downtown and quickly got hired on as a reporter at KENI radio. Winston was, at first, supportive of her work and proud of her achievements. Triggered by alcohol, he had been an abusive husband for years, but it became worse as his resentment of his wife's success grew in the aftermath of the earthquake, and it finally led to their divorce.

On September 23, 1971, she married William K. Boardman, former Speaker of the House (1968–69), with whom she had served in the Alaska House of Representatives. They had married despite the fact that she was a prominent member of the Democratic Party in Alaska while Boardman was a Republican. Together, they moved to Juneau, Alaska in 1986, where Chance stayed active in her political endeavors, and remained married until Boardman's death in 1993. Chance had been gathering materials to write her autobiography but succumbed to dementia and died May 17, 1998, at age 71, in Juneau, Alaska.

Legacy
Chance's legislative papers and files for the years between 1969 and 1976 are housed with the Archives and Special Collections at the UAA/APU Consortium Library. Included are subject files on important policies during Chance's years in the legislator such as abortion, Atomic Energy Commission, education, health and welfare, petroleum development, Alaska Children's Services, and FCC Regulation.

In 2016 and 2017, Chance was the subject of a spoken-word performance presented by author Jon Mooallem as part of Radiotopia Live. The performance included a spoken story of Chance's contributions after the 1964 earthquake and featured musicians including Jenny Conlee, Chris Funk, Nate Query, and John Moen. The podcast 99 Percent Invisible recorded a performance and aired the edited version during one of their programs.  Mooallem expanded the performance into a book that was released on March 24, 2020. This is Chance! explores Chance's role in helping the community recover in the aftermath of the earthquake.

References

Further reading
 Jon Mooallem: This is Chance! : the disaster that shook an all-American city, New York : Random House, 2020,

External links
 Genie Chance at 100 Years of Alaska's Legislature
 99% Invisible podcast episode

1927 births
1998 deaths
Democratic Party Alaska state senators
Democratic Party members of the Alaska House of Representatives
Politicians from Anchorage, Alaska
Politicians from Dallas
University of North Texas alumni
University of North Texas faculty
American women radio journalists
Women state legislators in Alaska
20th-century American politicians
20th-century American women politicians
American women academics

Genie Chance


Pearl Jam 2007 European Tour è un tour europeo intrapreso dalla band nell'estate 2007.

Il tour consta di solamente 13 date, che si sono tenute in grandi stadi o festival nazionali. Il 15 giugno 2007, la band avrebbe dovuto suonare come headliner all'Heineken Jammin' Festival, ma a causa di una tromba d'aria, l'intero festival è stato cancellato. Il 18 giugno 2007, invece, la band ha suonato alla Wembley Arena di Londra; in questa data, l'intero parterre fu messo a disposizione del Ten Club. Questo è l'unico tour programmato dalla band per il 2007.

Date
08/06/07 -  Lisbona, Portogallo - Passeio Maritimo Alges
09/06/07 -  Madrid, Spagna - Festimad
12/06/07 -  Monaco di Baviera, Germania - Olympiahalle
13/06/07 -  Katowice, Polonia - Silesian Stadium
15/06/07 -  Venezia, Italia - Heineken Jammin' Festival, Parco San Giuliano (CANCELLATO)
16/06/07 -  Vienna, Austria - Nova Rock Festival
18/06/07 -  Londra, Inghilterra - Wembley Arena
21/06/07 -  Düsseldorf, Germania - ISS Dome (fu precedentemente programmato per la LTU Arena)
23/06/07 -  Neuhausen ob Eck, Germania - Southside Festival
24/06/07 -  Scheeßel, Germania -Hurricane Festival
26/06/07 -  Copenaghen, Danimarca - Forum
28/06/07 -  Nimega, Paesi Bassi - Goeffert Park
29/06/07 -  Werchter, Belgio - Rock Werchter

Formazione
Jeff Ament - Basso
Stone Gossard - Chitarra ritmica
Mike McCready - Chitarra solista
Eddie Vedder - Voce, chitarra
Matt Cameron - Batteria

Musicisti addizionali:
Boom Gaspar - Hammond B3 e tastiere

Gruppi di spalla
The Futureheads - (12/06/07, 21/06/07, 26/06/07)
Linkin Park - (13/06/07)
Coma - (13/06/07)
Idlewild - (18/06/07)
Interpol - (21/06/07)
Incubus - (28/06/07)
Kings of Leon - (28/06/07)
Satellite Party - (28/06/07)

Tour dei Pearl Jam
Tour musicali del 2007

Pearl Jam 2007 European Tour


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Lobosceliana. Ang Lobosceliana sakop sa kabanay nga Pamphagidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Lobosceliana

Lobosceliana


Cullinan-diamanten er den største diamant af smykkekvalitet, der hidtil er fundet. Den blev fundet i Sydafrika, i minen Premier No. 2 i Cullinan, den 26. januar 1905. Den rå diamant vejede 3.106,75 karat (621,35 g), formen tydede på, at den var brækket af en endnu større diamant.

Den blev udbudt til salg i 1905, men efter 2 år var den stadig ikke solgt. I 1907 købte Transvaals koloniregering stenen, og forærede den til den britiske konge, Edward 7. Stenen blev slebet af Asscher Brødrene i Amsterdam.

På grund af fejl i stenen, blev den slebet til flere mindre sten i stedet for én stor. Forinden havde Joseph Asscher analyseret stenen grundigt, og en forsamling overværede, hvordan han i 1908 ville kløve stenen første gang. Diamanter kan kløves i planer parallelle med krystallets oktaeder-struktur. De kløves af og til før selve slibningen med et slag på en kniv, der er anbragt i en rille, der er skåret forinden. Ved det første slag knækkede kniven. Kløvningen blev udsat en uge, til en stærkere kniv var fremstillet, denne gang uden publikum.

I alt blev der slebet 105 smykkesten ud af diamanten, alle tilhører den britiske krone eller den britiske stat. Den største, Cullinan I, er anbragt i det britiske scepter. Den er dråbeformet (pendeloque), og vejer 530,2 karat (106,04 g). Den var den største slebne diamant frem til 1992, hvor den blev overgået af Golden Jubilee på 545,67 karat (109,134 g). Denne er imidlertid brunlig.

Kilder

Diamant
Storbritannien

Cullinan-diamanten


Ang Loma El Salto ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Loma El Salto (bukid), Provincia de San Juan,

Mehiko

 Loma El Salto (bungtod sa Mehiko), Estado de Coahuila de Zaragoza, Saltillo,

Republikang Dominikano

 Loma El Salto (tahud sa bukid), Provincia de Azua,
 Loma El Salto (bungtod sa Republikang Dominikano, Provincia de El Seibo),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko
Pagklaro paghimo ni bot Republikang Dominikano

Loma El Salto


A prova dos 100 metros nado borboleta masculino do Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2016 foi disputado entre 7 e 8 de dezembro no Centro WFCU em Windsor, Canadá.

Recordes
Antes desta competição, os recordes mundiais e do campeonato nesta prova eram os seguintes:

Os seguintes recordes mundiais ou do campeonato foram estabelecidos durante esta competição:

Medalhistas

Resultados

Eliminatórias
As eliminatórias ocorreram dia 7 de dezembro com um total de 93 nadadores.

Semifinal
A semifinal  ocorreu dia 7 de dezembro.

Semifinal 1

Semifinal 2

Final
A final teve sua disputa realizada em 8 de dezembro.

Ligações externas

 Site da Federação Internacional de Natação

Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2016

Campeonato Mundial de Natação em Piscina Curta de 2016 - 100 m borboleta masculino


Lasha Bekauri (født 26. juli 2000) er en georgisk judoka.
Han vandt guld ved herrernes 90 kg-konkurrence ved Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Han vandt også guld ved World Masters 2019 og ved EM i judo 2021.

Karriere
I 2019 vandt Bekauri en sølvmedalje i sin vægtklasse ved Sommeruniversiaden 2019 i Napoli i Italien.
Samme år vandt han World Masters afholdt i Qingdao i Kina.

I 2021 vandt han bronze i sin vægtklasse ved World Masters i Doha i Qatar.
En måned senere vandt han guld ved Grand Slam Tel Aviv i Israel.
Få måneder senere vandt han også guld ved EM i judo 2021 afholdt i Lissabon i Portugal.

Referencer

Eksterne henvisininger

Judoka fra Georgien
Olympiske mestre fra Georgien
Olympiske mestre fra Georgien
Medaljevindere ved sommer-OL 2020

Lasha Bekauri


An Glossopsitta in uska genus han Aves. An Glossopsitta in nahilalakip ha familia nga Psittacidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Glossopsitta

Glossopsitta


Huyện Odessky () là một huyện hành chính tự quản (raion), của Tỉnh Omsk, Nga. Huyện có diện tích 1769 km², dân số thời điểm ngày 1 tháng 1 năm 2000 là 19800 người. Trung tâm của huyện đóng ở Odesskoye.

Tham khảo

Huyện của Tỉnh Omsk
Huyện của Nga

Odessky (huyện)


Bản gốc của Apple Computer, còn được biết đến như là Apple I, hay Apple-1, là một máy tính cá nhân được phát hành bởi Apple Computer Company (bây giờ là Apple Inc.) vào 1976. Chúng đã được thiết kế và chế tạo thủ công bởi Steve Wozniak. Người bạn của Wozniak, Steve Jobs đã nảy ra ý tưởng bán chiếc máy. Apple I là sản phẩm đầu tiên của Apple Inc, và để trang trải tài chính cho sáng tạo của mình, Jobs đã bán phương tiện đi lại duy nhất của ông, một chiếc xe VW  và Wozniak bán chiếc máy tính HP-65 của mình với giá 500 USD. Nó đã được chứng minh trong tháng 7 năm 1976 tại câu lạc bộ máy tính Homebrew Computer Club ở Palo Alto, California.

Lịch sử
Được sản xuất với sự hợp tác của các thành viên, Steve Jobs đã nghĩ ra việc biến ý tưởng của mình bằng cách thiết kế một mẫu máy tính và được đặt với tên gọi là Apple 1, Apple 1 đã đánh dấu bước đầu tiên của ông. Năm 1985,máy tính của ông được công nhận là sản phẩm thành công của Apple.

Tham khảo

Price, Rob, So Far:the First Ten Years of a Vision, Apple Computer, Cupertino, CA, 1987, ISBN 1-55693-974-4
Owad, Tom (2005). Apple I Replica Creation: Back to the Garage. Rockland, MA: Syngress Publishing. Copyright 2005. ISBN 1-931836-40-X

Liên kết ngoài

 Apple I Owners Club
 Apple I Operational Manual
 OpenEmulator, an accurate emulator of the Apple-1, the Cassette Interface and the CFFA1 expansion card
 Apple I project on www.sbprojects.com
 Apple 1 Computer Registry
 Macintosh Prehistory: The Apple I
 LCF Historical Collection – Apple 1 Video
 John Calande III blog – Building the Apple I clone

1976 introductions
Apple II family
Apple Inc. hardware
Early microcomputers
Industrial designs
Sản phẩm của Apple

Apple I


Davy Roef (ur. 6 lutego 1994 w Antwerpii) – belgijski piłkarz występujący na pozycji bramkarza w KAA Gent.

Przypisy

Linki zewnętrzne

Statystyki w bazie Belgian FA

Urodzeni w 1994
Piłkarze RSC Anderlecht
Piłkarze Deportivo La Coruña
Piłkarze Waasland-Beveren
Piłkarze KAA Gent
Ludzie urodzeni w Antwerpii
Reprezentanci Belgii U-16 w piłce nożnej
Reprezentanci Belgii U-19 w piłce nożnej
Reprezentanci Belgii U-21 w piłce nożnej

Davy Roef


Dolga Njiva pri Šentlovrencu (njem. Langenacker) je naseljeno mjesto u sastavu općine Trebnje, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Trebnje.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Dolga Njiva pri Šentlovrencu je imala 65 stanovnika.

Napomena: Do 1953. iskazivano pod imenom Dolga Njiva.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u regiji Jugoistočna Slovenija

Dolga Njiva pri Šentlovrencu


Archaeochrysa paranervis là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Adams miêu tả năm 1967.

Chú thích

Tham khảo

Archaeochrysa

Archaeochrysa paranervis


Biografia
Studiò all'Università di Napoli con Bertrando Spaventa e in quella di Bologna, allievo di Francesco Fiorentino. Insegnante di antropologia a Roma, divenne professore di Storia della filosofia a Pisa e poi a Firenze.

Nel 1875 si pose, nelle sue Ricerche platoniche, il problema della cronologia degli scritti platonici mentre, nella sua monografia su Giordano Bruno, negò che il filosofo di Nola potesse essere considerato un "martire del libero pensiero", quanto piuttosto l'interprete dei nuovi bisogni di razionalizzazione delle teorie filosofiche, in linea con l'impulso delle ricerche scientifiche in atto ai suoi tempi. Contribuì alla pubblicazione delle opere latine di Bruno, individuandone tre fasi di sviluppo: una fase neoplatonica, una fase panteistica e una atomistica.

Fu sostenitore del neokantismo, rifiutando ogni costruzione metafisica e privilegiando le esigenze della ragione pratica.

Opere
Ricerche platoniche, Catanzaro 1876;
L'eresia nel Medioevo, Firenze 1884;
Le Opere latine di Giordano Bruno esposte e confrontate con le italiane da Felice Tocco, 1889 (R. Istituto di Studi Superiori Pratici e di Perfezionamento in Firenze);
Le Fonti più recenti della filosofia del Bruno. Nota del socio Felice Tocco, 1892 in "Rendiconti della R. Accad. dei Lincei. Classe di scienze morali, storiche e filologiche", Vol. 1, fasc. 7/8. 1892;
Le opere inedite di Giordano Bruno. Memoria letta all'Accademia di scienze morali e politiche della Società Reale di Napoli dal socio Felice Tocco, 1898;
Studi francescani, Napoli 1909;
Studi kantiani, Palermo 1909.

Archivio e biblioteca personali
La Biblioteca Umanistica dell'Università degli studi di Firenze conserva un Fondo d'archivio  e un Fondo librario intitolati a Felice Tocco, in parte acquistati e, successivamente, donati dal figlio Roberto. Le carte d'archivio comprendono appunti e note manoscritte degli anni 1870-1910 di argomento principalmente filosofico quali materiali preparatori per lezioni, conferenze e pubblicazioni.. Tra le circa 7000 carte complessive, si conservano anche documenti relativi all'attività di insegnamento e le poche lettere rimaste del carteggio andato distrutto nel 1943 a seguito di un bombardamento.. La biblioteca personale, giunta nell'Ateneo fiorentino insieme alle carte personali, è costituita da 2078 opere e 3579 opuscoli (dal XVII al XX secolo), che interessano, oltre alla filosofia, principalmente la psicologia, la pedagogia e l'antropologia.

Note

Bibliografia
Simonetta Bassi, «Francesco Fiorentino e Felice Tocco » in Il contributo italiano alla storia del Pensiero – Filosofia, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2012. ISBN 978-88-12-00089-0.
Massimo Ferrari, I dati dell'esperienza. Il neokantismo di Felice Tocco nella filosofia italiana tra Ottocento e Novecento, Firenze, Leo S. Olschki, 1990 («Accademia Toscana di Scienze e Lettere La Colombaria», Studi CXIII). ISBN 88-222-3798-6.
Giulio Raio (a cura di), Lezioni su Kant di Felice Tocco: Studio ed edizione, Napoli, Liguori Editore, 1988. ISBN 8820716461.
Giovanni Corcioni, Il carteggio Paul Sabatier-Felice Tocco. Fonti e questioni francescane nella storiografia dell'Otto-Novecento, in «Modernism. Rivista annuale di storia del riformismo religioso in età contemporanea», 7, 2021, pp. 261-299, ISBN 978-88-3723-645-8.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Membri dell'Accademia delle Scienze di Torino

Felice Tocco


Forma kose, kao i mnoga svojstva opće tjelesne dlakavosti, a posebno forma i bujnost kose ili mogući stupnjevi njenog odsustva, predstavljaju obilježavajuće i veoma upadljive znakove ljudske fizionomije. Svojim osobenostima ona mogu primjetno modificirati i vizuelni utisak o određenim crtama lica i lobanjskog dijela glave. Čak i u svakodnevnom komuniciranju, oni su medu prvim naznakama prepoznatljivog opisa spoljašnosti određene osobe.

Kategorizacija

Prirodna varijacija forme kose očituje se u različitim stupnjevima i načinu uvijenosti, odnosno opruženosti dlake na vlasištu (skalpu). Iako se u ukupnom rasponu raznolikosti ove osobine javlja čitav spektar kategorija, uobičajeno je da se sve one svrstavaju kao:
(1) ravna (prava, glatka),
(2) valovita (talasasta),
(3) kovrdžava (kudrava, grgurava),
(4) uvojita (spiralno uvijena, svrdlasta) i
(5) vunasta.
Pored toga, u nekim crnačkim populacijama javljaju se i veoma osebujne forme kose, kao one u vidu čuperaka sa gustim i uskim ili veoma gustim i u bazi širim ("fil–fil") spiralnim navojima. Najbitnije morfološke odrednice ove varijacije su stupanj (ne)uvijenosti i osobenosti profila folikula i dlake (što se može uočiti pod odgovarajućim povećalima i na njenom poprečnom presjeku).

Genetički faktori
Oblikovanje rasta dlake unutar i izvan folikula uglavnom je genetički kontrolirano. Mada su mehanizmi te determinacije znatno složeniji (poligenski), široko je prihvaćena pojednostavljena hipoteza o autosomskoj – monogenskoj (ili oligogenskoj) prirodi nasljeđivanja ovog svojstva. Dominirajući efekti u pretpostavljenoj seriji multiplih alela rastu sa stupnjem uvijenosti dlake, tj. alelogen za vunastu kosu funkcionalno dominira nad svim ostalim, za spiralnu – nad alelima za kovrdžavu, valovitu i ravnu, za kovrdžavu – nad onima  za valovitu i ravnu, a ovaj zadnje pomenuti je recesivan u odnosu na sve ostale. Izuzetak u tom pogledu je specijalni alelogen za debelu, krutu i ravnu mongoloidnu dlaku, koji je dominantan u parovima sa svim ostalim (pomenutim) genetičkim determinatorima forme kose. Preciznije govoreći, najšire je prihvaćena hipoteza o poligenskom nasljeđivanju ove osobine, ali se, pojednostavljenja radi, čak i u novijoj udžbeničkoj literaturi, veoma često (implicitno ili eksplicitno) označava kao monogenska.

Negenetički faktori
Neki okolinski činioci i efekti starenja mogu u izvjesnoj mjeri modificirati formu kose i određena svojstva tjelesne i facijalne dlakavosti. Tako npr. temperatura i vlažnost vazduha utiču na stupanj uvijenosti neravne dlake, a u procesu starenja dlaka se postepeno opruža, tako da je u poznijim godinama promatrane osobe obično teško odrediti kakvu je formu imala u djetinjstvu i mladalaštvu. Negenetička varijacija u aktivnosti hormona (posebno spolnih) također može značajno uticati na mnoga svojstva dlakavosti vlasišta, lica i ostalih dijelova tijela. Djelotvornost muških polnih hormona u formiranju i ispoljavanju takvih obilježja, kao što je već naglašeno, posebno ilustriraju (genetički određene) međuspolne razlike u gotovo svim njihovim kvalitativnim i kvantitativnim pokazateljima.

Dlakavost lica
Dlakavost lica i ostalih dijelova tijela, uključujući i vlasište, u najvećoj mjeri je genetički određena, kako u formi, kvalitetu, intenzitetu i rasporedu, tako i u dinamici i redoslijedu razvojnih faza. Pored porodičnih – međugeneracijskih veza u ispoljavanju ovih svojstava, to također zorno dokazuje i karakteristična dlakavost u populacijama osobenog genetičkog sastava, odnosno većim "rasnim" skupinama: mongoloidi (naročito američki Indijanci) imaju najslabiju tjelesnu i facijalnu dlakavost, negroidi – nešto izraženiju, a kavkazoidi – najintenzivniju. Najdlakaviji su pripadnici male skupine Ainu bijelaca (sa otoka Hokaido, Sahalin i sjeverni Kurili). Način nasljeđivanja većine pomenutih svojstava znatno je složeniji nego kod forme kose, a u njemu se naziru izvjesne karakteristične manifestacije i monogenske i poligenske kontrole. Pored toga, osobena dlakavost određenih tjelesnih regiona (lica, prsa, trbuha, leđa i dr.) predstavlja "spolno ograničena" svojstva (odraslih muškaraca).

Izražajnost obrva, odnosno kvantitativne i kvalitativne odlike njihove dlake, također su nasljedno determinirani, pri čemu su bujniji (kosmatiji) fenotipovi dominantni. Jake i spojene obrve najčešće se javljaju u Armeniji, Grčkoj, Turskoj i drugim dijelovima Mediterana, ali se susreću i u većini ostalih populacija.

Ćelavost – Alopecija

Ćelavost  (alopecija) (grč. ἀλώπηξ - alōpēx = "lísa") Pogođene osobe su obično potpuno zdrave. Transplantacijska obnova vlasišta može biti uspješna za neke modalitete TTA.

TTA  je asocirana sa nekoliko poremećaja , kao sa Phakomatosis pigmentovascularis i rijetkim Setleis sindromom. Nasljedna je kao  autosomna  dominantna osobina, koju karakterizira  aplazija  ili atrofija kože. Mogu se pojaviti i grubi  izgledi lica, anomalije na trepavicama  i obrvama, a i periorbitalna natečenost.
Frekvencija ove pojave u općoj populaciji je procijenjena na oko 0.11%.

U oko 56% slučajeva TTA,  simptomi se javljaju u uzrastima  od između dvije i devet godina dok je u 36.5% slučajeva detektirana  pri rođenju, a  samo 3,8% kod odraslih.

Reference

Također pogledajte
Rasa
Boja očiju
Boja kože
Boja kose
Rasa

Bioantropologija
kosa
Rasa

Forma kose


An Brachypteraciidae in uska familia han Aves. An Brachypteraciidae in nahilalakip ha ordo nga Coraciiformes, classis nga Aves, phylum nga Chordata, ngan regnum nga Animalia. An familia nga Brachypteraciidae in naglalakip hin 5 ka mga species, sumala ha Catalogue of Life.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Brachypteraciidae

Brachypteraciidae


Chemillé-en-Anjou é uma comuna francesa na região administrativa da Pays de la Loire, no departamento de Maine-et-Loire. Estende-se por uma área de 323,98 km².

A municipalidade foi estabelecida em 15 de dezembro de 2015 e consiste na fusão das antigas comunas de Chanzeaux, La Chapelle-Rousselin, Chemillé-Melay, Cossé-d'Anjou, La Jumellière, Neuvy-en-Mauges, Sainte-Christine, Saint-Georges-des-Gardes, Saint-Lézin, La Salle-de-Vihiers, La Tourlandry e Valanjou.

Comunas de Maine-et-Loire

Chemillé-en-Anjou


Ait Bouadou là một đô thị thuộc tỉnh Tizi Ouzou, Algérie. Dân số thời điểm năm 2002 là 13.834 người.

Tham khảo

Xem thêm

Khu dân cư ở tỉnh Tizi Ouzou
Đô thị của Algérie

Aït Bouaddou


Ilona Durigo (13 May 1881 – 25 December 1943) was a Hungarian classical contralto and an academic voice teacher. She appeared internationally, mostly in concert, singing Lieder and oratorios. She is known for singing Lieder that Othmar Schoeck composed for her, and is regarded as one of the leading concert contraltos of her era.

Life
Born in Budapest on 13 May 1881, Durigo was a pupil of Bianca Malezcky and Julius Stockhausen. She studied from 1902 at the Vienna Conservatory with Philipp Forstén, then took further studies with Etelka Gerster and Eduard Bellwidt in Berlin.

Each year from 1930 to 1939 she performed the alto part in Bach's St. Matthew Passion with the Concertgebouw Orchestra, conducted by Willem Mengelberg. This included the first recording of the work in 1939, alongside Karl Erb as the Evangelist and Willem Ravelli as the vox Christi. She performed as a soloist in more than 40 concerts with the choir Der Gemischte Chor Zürich between 1911 and 1943. Singing also in musical centres of Austria, Germany, Belgium and Italy, she is regarded as one of the leading concert contraltos of the period.

In 1912, Durigo first performed with Othmar Schoeck, and in 1913 she entered his social circle and they became friends. Durigo fell in love with Schoeck, but her feelings were not returned, and in any event she was by then married to the Hungarian pianist Osman Kasics. Her relationship with Schoeck was at times turbulent, but Durigo soon became the best-known interpreter of his work, and in later life he stated that she was the finest singer of his songs he had found.

Her many collaborations with Schoeck included his settings of poems by Hesse. The reviewer of her recital in Bern on 23 March 1915, with Schoeck as the pianist, in the Berner Tagblatt praised her differentiated expression of emotions and the accord with the pianist:

Durigo was a voice teacher at the Zurich Conservatory from 1921 to 1937, where one of her students was Maria Stader. She was a friend of Hermann Hesse, the composer and conductor Fritz Brun, and the violinist Alphonse Brun.

Durigo returned to Budapest in 1937 and taught at the Liszt Conservatory. She died on 25 December 1943.

References

External links

 Durigo Ilona / contralto Operissimo
 Ilona Durigo (Contralto) Bach Cantatas Website
 All Tracks, Ilona Durigo via YouTube

Contraltos
Hungarian music educators
Hungarian women academics
1881 births
1943 deaths
Musicians from Budapest
20th-century Hungarian women singers
Hungarian women music educators

Ilona Durigo


"Colli" pode ser:

 Colli del Tronto, comuna italiana das Marcas
 Colli a Volturno, comuna italiana do Molise
 Colli sul Velino, comuna italiana do Lácio
 Colognola ai Colli, comuna italiana do Vêneto
 Colli Euganei

Desambiguações de topônimos

Colli


An Lygosoma lanceolatum in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Donald G. Broadley hadton 1990. An Lygosoma lanceolatum in nahilalakip ha genus nga Lygosoma, ngan familia nga Scincidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lygosoma

Lygosoma lanceolatum


Zimna Wódka – wieś w Polsce
 Zimna Wódka – dawna gromada
 Zimna Wódka – wieś na Ukrainie
 Zimna Wódka – przystanek kolejowy w Polsce

Zobacz też
 Zimna Wódka (gmina)
 Zimna
 Zimna Woda

Zimna Wódka (ujednoznacznienie)


Under al kritik er rapgruppen Ude af kontrols femte album. Albummet indeholder hits som "Velsignet (Har Det Godt pt. 2)", "Jantelov", "Snehvide Med De 7 Små Poser" og "Ikk Giv Op".

Trackliste
 Intro
 Skit 1 - Telefonsvarer
 Snehvide Med De 7 Små Poser
 Go' Coke Go' Karma
 Jantelov
 Sut Min Vens
 Ikk Giv Op
 Skit 2 - Crack'donalds
 Drikkes Væk
 Vågen For Længe
 Velsignet (Har Det Godt pt. 2)
 Føles Som Igår
 Ku' Godt
 Første Klasse
 Wasted
 Skit 3 - Lykkelig Afslutning
 BONUSTRACK - Kald Det Hvad Du Vil

Album fra Danmark
Album fra 2018

Under al kritik


Il Piccolo museo Pietro Rosa si trova a Calice al Cornoviglio in provincia della Spezia, all'interno del castello Doria Malaspina di Calice, che ospita gli altri centri culturali della cittadina ligure, tra i quali la Pinacoteca David Beghè.

Il museo nacque nella seconda metà degli anni novanta grazie alla sensibilità del signor Carlo Dallari, appassionato collezionista delle opere del pittore Pietro Rosa (Le Grazie, 1º gennaio 1923 - Calice al Cornoviglio, 1995), e il sindaco di Calice al Cornoviglio, Flavio Cucco.

La mostra temporanea si trasforma in mostra permanente ed è ospitata inizialmente in alcune sale del piano nobile del castello e nel 2005 viene trasferita nei locali che un tempo ospitavano le carceri mandamentali di Calice.

L'ambiente suggestivo, anche se ridotto, ospita una selezione delle opere del maestro spezzino del Novecento. Tra queste opere figurano scorci del porto della Spezia e di Porto Venere, mentre la sala situata nella torre angolare del castello Doria Malaspina ospita una panoramica di opere (ritratti e paesaggi) tra cui un autoritratto dell'autore.

All'interno del Piccolo Museo Pietro Rosa è anche custodito il frammento di una statua stele rinvenuta nei pressi di Borseda, in località Foce di Veppo nel comune di Rocchetta di Vara, che rappresenta uno dei più significativi reperti storici finora venuti alla luce nel comune di Calice al Cornoviglio.

Collegamenti esterni

Pietro Rosa
Castello di Calice al Cornoviglio

Piccolo museo Pietro Rosa


An Piesarthrius reticulaticollis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Mckeown hadton 1940. An Piesarthrius reticulaticollis in nahilalakip ha genus nga Piesarthrius, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Piesarthrius

Piesarthrius reticulaticollis


Huyện Vinkivtsi (, chuyển tự: Vinkivtsis'kyi raion) là một huyện của tỉnh Khmelnytskyi thuộc Ukraina. Huyện Vinkivtsi có diện tích 653 kilômét vuông, dân số theo điều tra dân số ngày 5 tháng 12 năm 2001 là 31043 người với mật độ 48 người/km2. Trung tâm huyện nằm ở Vinkivtsi.

Tham khảo

Huyện của Ukraina
Tỉnh Khmelnytskyi

Vinkivtsi (huyện)


Doezum is a village in the municipality of Westerkwartier in the Dutch province of Groningen. It had a population of around 725 in January 2017.

History
The village was first mentioned in 1475 as "Uteradosum alias Dosum". The etymology is unclear. Doezum is a road village which developed in the Early Middle Ages.

The lower part of the tower of the Dutch Reformed church dates from the 12th century. The church was altered and extended several times. In 1808, it received its current shape and most of the tower of the tower was rebuilt. Between 1954 and 1957, it was restored, however a Roman-style entrance was added which was never part of the original design.

Doezum was home to 593 people in 1840. It used to be part of the municipality of Grootegast. In 2018, it became part of Westerkwartier.

Gallery

References

External links

Westerkwartier
Westerkwartier (municipality)
Populated places in Groningen (province)

Doezum


Kościół Świętej Małgorzaty – rzymskokatolicki kościół parafialny należący do dekanatu wolbromskiego – św. Katarzyny diecezji sosnowieckiej.

Jest to świątynia wzniesiona w 1865 roku dzięki staraniom księdza Andrzeja Paprockiego. Budowla została konsekrowana w 1885 roku przez biskupa kieleckiego Tomasza Teofila Kulińskiego. Ten kościół zachował się do dnia dzisiejszego. We wnętrzu świątyni znajdują się 3 barokowe ołtarze: główny ozdobiony figurą Matki Bożej z Dzieciątkiem oraz obrazem św. Małgorzaty na zasuwie. Ołtarze boczne noszą wezwanie Wniebowstąpienia Pana Jezusa i św. Izydora. Cennym zabytkami są również marmurowa chrzcielnica z 1707 roku, obraz św. Józefa, barokowa monstrancja oraz organy zbudowane na początku XX wieku.

Przypisy

Kościoły w diecezji sosnowieckiej
Świątynie pod wezwaniem św. Małgorzaty
Kościoły w powiecie olkuskim
Kościół
Obiekty sakralne w gminie Klucze
Budynki w Polsce oddane do użytku w 1865

Kościół Świętej Małgorzaty w Bydlinie


Kahenera sa mga isda ang Pantanodon. Ang Pantanodon sakop sa kabanay nga Poeciliidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Pantanodon

Pantanodon


An Ciampa arietaria in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Achille Guenée hadton 1858. An Ciampa arietaria in nahilalakip ha genus nga Ciampa, ngan familia nga Geometridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Ciampa

Ciampa arietaria


Bošnjaci u Crnoj Gori su osobe u Crnoj Gori koji se izjašnjavaju kao etnički Bošnjaci. Po Popisu stanovništva u Crnoj Gori 2011. godine ima 53.605 Bošnjaka, što predstavlja 8,65% od ukupnog broja stanovnika. Bošnjaci su treći najbrojniji narod u Crnoj Gori, poslije Crnogoraca i Srba. Najviše Bošnjaka živi u kulturno-historijsku regiju Sandžak, i to 46.813 ili 87,33% od ukupnog broja bošnjačke populacije u Crnoj Gori.

Kultura

Jezik
Maternji jezik Bošnjaka u Crnoj Gori je uglavnom bosanski jezik, koji je maternji jezik 31.871 Bošnjaka ili 59.4% od ukupnog broja bošnjačke populacije, zatim je crnogorski jezik (17.381 ili 32%) i bošnjački jezik (3.290 ili 6%).

Bosanski jezik, zajedno sa albanskim, hrvatskim i srpskim, jeste jezik u službenoj upotrebi, odnosno manjinski jezik, u Crnoj Gori.

Vjera
Bošnjaci u Crnoj Gori su uglavnom sunitski muslimani. Vjerski život muslimanskih Bošnjaka organizuje Islamska zajednica u Crnoj Gori, čiju su članovi ne samo Bošnjaci, nego i druge muslimanske manjine u Crnoj Groi, uključujući Albance i Muslimane. Sadašnji Reis Islamske zajednice je Rifat Fejzić, etnički Bošnjak. Dok je Risan bio pod vlašću Turaka imao je četiri džamije, a kasnije su srušene. Jedna je bila izgrađena na temeljima starije crkve, i na istom mjestu je kasnije izgrađena crkva svetog Petra i Pavla. U Nikšiću je također postojala džamija.

Poznati crnogorski Bošnjaci
 Neno Murić, pjevač
 Danijel Alibabić, pjevač
 Selmo Cikotić, političar
 Mirsad Huseinovic, nogometaš
 Hafiz Abdurahman Kujević, vjerski vođa
 Majda Mehmedović, rukometašica
 Fuad Muzurović, nogometaš
 Dado Polumenta, pjevač
 Šako Polumenta, pjevač
 Dženan Radončić, nogometaš
 Fahrudin Radončić, političar
 Demir Ramović, nogometaš
 Refik Šabanadžović, nogometaš
Suad Šehović, košarkaš
 Ermin Seratlić, nogometaš
 Elsad Zverotić, nogometaš

Reference

Literatura

Vanjski linkovi
 Bošnjačko vijeće u Crnoj Gori
 Bošnjačka stranka Crne Gore

Bošnjaci
Etničke grupe Crne Gore

Bošnjaci u Crnoj Gori


Il Podosfairikī Anōnymī Etaireia Apollōn Pontou (), noto semplicemente come Apollōn Pontou e chiamato anche Podosfairikī Anōnymī Etaireia Apollōn Kalamarias fino al 2017, è una società calcistica greca di Kalamaria. Milita nella Souper Ligka Ellada 2, la seconda serie del campionato greco di calcio.

Storia
Quando centinaia di rifugiati dal Ponto (attuale Turchia) si stabilirono nella città di Salonicco e nella zona intorno dopo la guerra greco-turca (1919-1922) e il successivo spostamento della popolazione turca, un gruppo di questi emigrati greci fondò una società di musica per continuare le locali tradizioni. Ovviamente, il primo simbolo della società fu l'immagine di Apollo, della musica e della poesia.

Crescendo in popolarità tra gli abitanti di Kalamaria, il club presto si ingrandì, con una sezione di teatro e, più tardi, una di sport. Fu proprio in questo periodo che vennero scelti i colori sociali - il rosso, emblema del sangue pontino versato negli anni del genocidio greco, e il nero, a significare il dolore provato per la patria perduta. La squadra calcistica fu fondata nel gennaio 1926.

Il club è rimasto impantanato nella seconda divisione greca finché un uomo d'affari inizialmente proprietario del Kalamata FC, Stavros Papadopoulos, ha comprato la società nel 2001. Papadopoulos ha speso molto denaro per il club e ha portato in Grecia molti giovani calciatori provenienti dal Brasile, e la squadra ha guadagnato la promozione in prima divisione in soli due anni. Papadopoulos ha lasciato la direzione della squadra nel 2004.

Il 13 luglio 2017 il club cambia nome in Apollon Pontou, una volta rilevato da Alex Kalas.

Stadio
La squadra dell'Apollon gioca le partite interne allo stadio Kalamaria, impianto di 7 000 posti.

Organico

Rosa 2023-2024
Aggiornata al 16 ottobre 2023.

Rosa 2022-2023
Aggiornata al 26 febbraio 2023.

Rosa 2021-2022
Aggiornata al 3 gennaio 2022.

Palmarès

 1972-1973, 1982-1983, 1991-1992

 1976 (gruppo 2), 1979-1980 (gruppo 4), 2012-2013, 2016-2017 (gruppo 1)

2010-2011 (gruppo 2)

Altri piazzamenti

 Secondo posto: 2003-2004
 Terzo posto: 2002-2003

Note

Collegamenti esterni

Podosfairiki Anonymi Etaireia Apollōn Pontou


An Apteronotus cuchillo in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Schultz hadton 1949. An Apteronotus cuchillo in nahilalakip ha genus nga Apteronotus, ngan familia nga Apteronotidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Apteronotus

Apteronotus cuchillo


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Tondanotettix. Ang Tondanotettix sakop sa kabanay nga Tetrigidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Tondanotettix

Tondanotettix


Il figatello, o lattume è un prodotto ittico tipico, impiegato come ingrediente nella cucina siciliana e nella cucina sarda.

Descrizione
Nella denominazione figatello è stato ufficialmente riconosciuto e inserito nella lista dei prodotti agroalimentari tradizionali italiani (P.A.T) del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali (Mipaaf). Esso si ottiene dalla lavorazione della sacca del liquido seminale degli esemplari maschili del tonno o della ricciola.

Tipico della Sicilia, in particolare delle zone di Trapani, Palermo e Siracusa, è l'equivalente maschile della bottarga, generalmente di tonno o di ricciola. La differenza è nel colore, rosa carneo nel lattume e arancione nella bottarga. Preparazione rara e di alta gastronomia, può essere impiegato per condire paste, insalate o consumato direttamente fritto. Nella cucina trapanese si usa anche sotto sale.

Note

Voci correlate

 Prodotti agroalimentari tradizionali italiani

Altri progetti

Collegamenti esterni
 Scheda del prodotto sul sito della regione sardegna

Piatti a base di pesce
Cucina trapanese
Cucina palermitana
Cucina sarda
Conserve

Lattume


An Arhopaloscelis maculatus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Bates hadton 1877. An Arhopaloscelis maculatus in nahilalakip ha genus nga Arhopaloscelis, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Taiwan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Arhopaloscelis

Arhopaloscelis maculatus


A Small Town in Germany  () é um romance de suspense e espionagem de John le Carré. Passa-se em Bona, a "pequena cidade" do título, num contexto de preocupação com o retornar de ex-nazistas a cargos de poder na Alemanha Ocidental.

Enredo
Por toda a Alemanha se sente um clima de agitação: motins de estudantes, comícios neonazis. Turner, um agente secreto inglês, desloca-se a Bona para, numa corrida contra o tempo, encontrar um funcionário da embaixada britânica que desapareceu levando consigo alguns dossiers secretos. E, de súbito, tudo explode num pesadelo de violência e morte...

Ligações Externas
David Harewood reads from A Small Town in Germany by John le Carré

Romances do Reino Unido
Livros de 1958
Livros de John le Carré

A Small Town in Germany


Kaliwatan sa insekto ang Decidia microptera. Una ning gihulagway ni Conle, Hennemann ug Eliécer E. Gutiérrez ni adtong 2011. Ang Decidia microptera sakop sa kahenera nga Decidia, ug kabanay nga Pseudophasmatidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Colombia

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Decidia
Insekto sa Kolombiya

Decidia microptera


An Parthia christophorella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Émile Louis Ragonot hadton 1887. An Parthia christophorella in nahilalakip ha genus nga Parthia, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Parthia

Parthia christophorella


Hamamelidaceae (R.Br., 1818), comunemente note come Amamelidacee, è una famiglia di alberi ed arbusti appartenenti all'ordine Saxifragales.

Queste piante sono diffuse principalmente in aree temperate o tropicali, distribuite in una serie di regioni discontinue, Oceania compresa (Nuova Guinea, Australia), e con la sola eccezione dell'Europa.

Tassonomia

Classificazione filogenetica
Secondo la classificazione APG, la famiglia delle Amamelidacee è affine alle Altingiacee, da cui si sarebbe distaccata circa 90 milioni di anni fa, e sulla base dei reperti filogenetici va inclusa nell'ordine delle Sassifragali.

Attualmente sono accettati in questa famiglia 26 generi, per un totale di circa 90 specie, suddivisi in 4 sottofamiglie:

 Sottofamiglia Exbucklandioideae:
 Exbucklandia
Rhodoleia
 Sottofamiglia Mytilarioideae:
Mytilaria
 Chunia
 Sottofamiglia Disanthoideae:
 Disanthus
 Sottofamiglia Hamamelidoideae:
 Corylopsis
 Dicoryphe
 Distyliopsis
 Distylium
 Embolanthera
 Eustigma
 Fortunearia
 Fothergilla
 Hamamelis
 Loropetalum
 Maingaya
 Matudaea
 Molinadendron
 Neostrearia
 Noahdendron
 Ostrearia
 Parrotia
 Parrotiopsis
 Sinowilsonia
 Sycopsis
 Trichocladus

Classificazione Cronquist
Il sistema Cronquist prevedeva una definizione molto più ristretta di questa famiglia, inserita invece nel piccolo ordine Hamamelidales. Difatti, in questa classificazione, le Amamelidacee comprenderebbero soltanto i seguenti tre generi:

 Fothergilla
 Hamamelis
 Liquidambar

Liquidambar nella moderna classificazione APG IV è invece incluso nella famiglia Altingiaceae, sempre nell'ordine Saxifragales.

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Hamamelidaceae


An Exalphus leuconotus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Thomson hadton 1860. An Exalphus leuconotus in nahilalakip ha genus nga Exalphus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Exalphus

Exalphus leuconotus


Fachhochschule Vorarlberg i Dornbirn er en videregående uddannelse i delstaten Vorarlberg i Østrig. Der er cirka 1.370 studerende med kurser indenfor erhverv, teknologi, design og sociale anliggender, med afsluttener eksaminer på Bachelor- og Masterniveau. Derudover forskes der intensivt med det regionale erhvervsliv og andre lokale institutioner.

Fachhochschule Vorarlberg har fået tildelt Österreichischer Bauherrenpreis 2000. Man er godkendt indenfor ECTS-systemet, Diploma Supplement-systemet og har flere gange fået tildelt diversitetsmærket E-Quality, samt Lifelong Learning Award. Derudover er der gjort flere tiltag for at gøre professionshøjskolen egnet til unge familier.

Studieretninger
Fachhochschule Vorarlberg tilbyder i øjeblikket følgende kurser:

Bachelorgrad
Varighed: 6 semestre
 International virksomhedsadministration (mulighed for hhv. fuldtid og deltid)
 Elektroteknik
 Informatik – Software and Information Engineering
 Datalogi - Digital innovation
 Mekatronik - maskinteknik
 Mekatronik (mulighed for fuldtid og som deltidsuddannelse for erhvervsaktive)
 Civilingeniør (deltidsuddannelse for erhvervsaktive)
 InterMedia
 Det sociale område (mulighed for fuldtid og deltidsuddannelse for erhvervsaktive)
 Sundhed og sygepleje (fuldtid)

Master
Varighed: 4 semestre
 Master i virksomhedsadministration (deltid for erhvervsaktive):
 Business Process Management
 Accounting, Controlling & Finance
 International Marketing & Salg
 Human Resources & Organization
 Master i international ledelse og ledelse (deltid for erhvervsaktive)
 Master i Mekatronik
 Master i bæredygtige energisystemer (deltid for erhvervsaktive)
 Master i datalogi
 Master i InterMedia (deltid for erhvervsaktive)
 Master i det sociale område (deltid for erhvervsaktive)
 Interkulturelt socialt arbejde
 Klinisk socialt arbejde

Forskningsinstitutioner
 Forskningscenter mikroteknologi
 Forskningscenter for brugercentrerede teknologier
 Forskningscenter for proces- og produktteknik
 Forskningscenter for social- og erhvervsvidenskaber
 Energiforskningscenter
 Forskningscenter Digital Factory Vorarlberg

Weblinks

 officielle hjemmeside for FH Vorarlberg
 FHV ALUMNI, sammenslutning af kandidater fra FH Vorarlberg

Uddannelse i Østrig
Videregående uddannelse

Fachhochschule Vorarlberg


Nową Zelandię na Letnich Igrzyskach Olimpijskich w 1948 roku reprezentowało 7 zawodników (6 mężczyzn i 1 kobieta) w 5 dyscyplinach. Nie zdobyli oni żadnego medalu dla swego kraju w Londynie.

Był to szósty występ Nowej Zelandii na igrzyskach. Chorążym ekipy był lekkoatleta Harry Nelson.

Wyniki reprezentacji

Boks

Mężczyźni

Kolarstwo

Konkurencje szosowe

Mężczyźni

*Protokół wyścigu uwzględniał jedynie czasy pierwszych 28 zawodników.

Lekkoatletyka

Konkurencje biegowe

Mężczyźni

Pływanie

Kobiety

Podnoszenie Ciężarów

Przypisy

Państwa uczestniczące w Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1948
Nowa Zelandia na igrzyskach olimpijskich
Sport w Nowej Zelandii
Nowa Zelandia w XX wieku

Nowa Zelandia na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1948