Wilsonova bolest je genetički poremećaj u kojem se u organizmu nakuplja višak bakra. Simptomi se obično odnose na mozak i jetru. Simptomi povezani sa jetrom uključuju povraćanje, slabost, nakupljanje tečnosti u abdomenu, oticanje nogu, žućkasta koža i  svrab. Simptomi povezani sa mozgom uključuju tremore, ukočenost mišića, probleme u govoru, promjene ličnosti, anksioznost i psihozu.

Uzrok i dijagnoza
Wilsonova bolest je uzrokovana mutacijom u proteinu Wilsonove bolesti genu (ATP7B).  Ovaj protein transportuje višak bakra u žuč, gdje se izlučuje u otpadnim proizvodima. Stanje je autosomno recesivno; da bi osoba bila pogođena, mora naslijediti mutiranu kopiju gena od oba roditelja. Dijagnoza može biti teška i često uključuje kombinaciju krvnih pretraga, testova mokraće i biopsiju jetre. Genetičko testiranje može se koristiti za pregled članova porodice oboljelih osoba.

Znakovi i simptomi
Glavna mjesta akumulacije bakra su jetra i mozak, te su bolest jetre i neuropsihijatrijski simptomi glavna obilježja za dijagnoze. Osobe s problemima s jetrom imaju tendenciju da dođu po medicinsku pomoć ranije, uglavnom kao djeca ili tinejdžeri, nego oni s neurološkim i psihijatrijskim simptomima, koji su obično u dvadesetim ili starijim godinama. Neki su identifikovani samo zato što je kod srodnika dijagnostikovana Wilsonova bolest; mnogi od njih, kada se testiraju, ispostavilo se da su imali simptome stanja, ali nisu dobili dijagnozu.

Bolest jetre
Bolest jetre može se ispoljiti kao umor, povećana sklonost krvarenju ili konfuzija (zbog jetrene encefalopatije) i portne hipertenzije. Potonje, stanje u kojem je krvni pritisak u portnoj veni značajno povećan, dovodi do jednjačke varikoze, krvnih sudova u jednjaku koji mogu krvariti na način koji je opasan po život, kao kao i povećanje slezene (splenomegalija) i nakupljanje tečnosti u trbušnoj duplji (ascites). Prilikom pregleda, mogu se uočiti znaci hronične bolesti jetre kao što su paukoliki angiomi (mali prošireni krvni sudovi, obično na grudima). Hronični aktivni hepatitis uzrokuje cirozu jetre u većini slučajeva do stanja kada se razviju simptomi. Dok većina ljudi s cirozom ima povećan rizik od hepatoćeliskog karcinoma (karcinom jetre), ovaj rizik je relativno nizak kod Wilsonove bolesti.

Oko 5% svih ljudi dijagnostikuje se tek kada razviju fulminantno akutno zatajenje jetre, često u kontekstu hemolitske anemije (anemije zbog uništavanja crvenih krvnih zrnaca). To dovodi do abnormalnosti u proizvodnji proteina (identificiranih po poremećenoj koagulaciji) i jetrenog metabolizma. Poremećeni metabolizam proteina dovodi do nakupljanja otpadnih proizvoda u krvotoku, kao što je amonijak. Kada oni iritiraju mozak, osoba razvija jetrenu encefalopatiju (konfuzija, koma, napadi i konačno životno opasno oticanje mozga).

Neuropsihijatrijski simptomi
Otprilike polovina ljudi s Wilsonovom bolešću ima neurološke ili psihijatrijske simptome. Većina u početku ima blago kognitivno pogoršanje i nespretnost, kao i promjene u ponašanju. Tada obično slijede specifični neurološki simptomi, često u obliku parkinsonizma (ukočenost zglobova, bradikinezija ili usporeni pokreti i nedostatak ravnoteže su najčešće karakteristike parkinsonizma) sa ili bez tipskog tremora  ruku, maskolikih izraza lica, nerazgovijetnog govora, ataksija (nedostatak koordinacije) ili distonija (uvrtanja i ponavljanja pokreta dijela tijela). Čini se da su apadi i migrena češći kod Wilsonove bolesti. Karakterističan tremor opisan kao "drhtanje krila" se susreće kod mnogih ljudi sa Wilsonovom bolešću; ovo izostaje u mirovanju, ali se može isprovocirati abdukcijom ruku i savijanjem laktova prema srednjoj liniji.

Wilsonova bolest također može utjecati na kogniciju. Ovo dolazi u dvije kategorije, koje se međusobno ne isključuju: poremećaj čeonog režnja (može se prikazati kao impulsivnost, poremećeno prosuđivanje, promiskuitet, apatija i izvršna disfunkcija, uz loše planiranje i donošenje odluka) i subkorteksna demencija (može se prikazati kao sporo razmišljanje, gubitak pamćenja i sposobnpsti izvršnih funkcija, bez znakova afazije, apraksije ili agnozije ). Predlaže se da su ove kognitivne smetnje povezane i usko povezane s psihijatrijskim manifestacijama bolesti.

Psihijatrijski problemi zbog Wilsonove bolesti mogu uključivati promjene ponašanja, depresiju, anksiozne poremećaje i psihozu. Psihijatrijski simptomi se obično vide u kombinaciji s neurološkim simptomima i rijetko se manifestiraju sami. Ovi simptomi su često slabo definirani i ponekad se mogu pripisati drugim uzrocima. Zbog toga se dijagnoza Wilsonove bolesti rijetko postavlja kada su prisutni samo psihijatrijski simptomi.

Genetika

Gen za Wilsonovu bolest (ATP7B) nalazi se na hromosomu 13 (13q14.3) i eksprimiran je prvenstveno u jetri, bubrezima i posteljici. Gen kodira P-tip (enzim za transport kationa) ATPaza koji transportuje bakar u žuč i ugrađuje ga u ceruloplazmin. Mutacije se mogu otkriti u 90% slučajeva. Većina (60%) je homozigot za ATP7B mutacije (dvije abnormalne kopije), a 30% ima samo jednu abnormalnu. Deset posto nema mutaciju koja se može otkriti.

Iako je opisano 300 mutacija ATP7B, u većini populacija slučajevi Wilsonove bolesti nastaju zbog malog broja mutacija specifičnih za tu populaciju. Naprimjer, u zapadnim populacijama mutacija H1069Q (zamjena histidina glutaminom na poziciji 1069 u proteinu) prisutna je u 37–63% slučajeva, dok je u Kini ova mutacija vrlo rijetka. Često se javlja i mutacija R778L (arginin u leucin na pozicijio 778). Relativno se malo zna o pojedinačnom uticaju različitih mutacija, iako se čini da mutacija H1069Q uzrokuje kasniji početak i pretežno neurološke probleme, prema nekim studijama. Sveobuhvatan resurs s kliničkim komentarima, WilsonGen pruža kliničku klasifikaciju za varijante prema nedavnim smjernicama ACMG & AMP.

Normalna varijacija gena PRNP može modificirati tok bolesti, tako što će odgoditi dob početka i utjecati na tip simptoma koji se razvijaju. Ovaj gen proizvodi prionski protein, koji je aktivan u mozgu i drugim tkivima, a čini se i da je uključen u transport bakra. Prvobitno se sumnjalo na ulogu gena ApoE, ali nije mogla biti potvrđena.

Stanje se nasljeđuje autosomno recesivno. Da bi ga naslijedili, oba roditelja pojedinca moraju nositi zahvaćeni gen. Većina nema porodičnu historiju bolesti. Ljudi sa samo jednim abnormalnim genom nazivaju se (heterozigotni) genetički nositelji i mogu imati blage, ali medicinski beznačajne abnormalnosti metabolizma bakra.

Wilsonova bolest je najčešća iz grupe nasljednih bolesti koje uzrokuju preopterećenje bakrom u jetri. Sve može izazvati cirozu u mladosti. Ostali članovi grupe su Indijska dječja ciroza (ICC), endemska tirolska dojenačka ciroza i idiopatska bakrena toksikoza. One nisu povezane sa "ATP7B" mutacijama: na primjer, ICC je povezan s mutacijama u "KRT8" i "KRT18" genu .

Patofiziologija

Bakar je organizmu potreban za brojne funkcije, pretežno kao kofaktor za mnoge enzime kao što su ceruloplazmin, citohrom c oksidaza , dopamin β-hidroksilaza, superoksid-dismutaza i tirozinaza.

Bakar ulazi u orh+ganizam kroz probavni trakt. Protein-transporter na ćelijama tankog crijeva, transporter bakrene membrane 1 (Ctr1; SLC31A1), nosi bakar unutar ćelija, gdje je dio vezan za metalotionein a dio se prenosi u ATOX1 do organele poznate kao trans-Golgijeva mreža. Ovdje, kao odgovor na rastuću koncentraciju bakra, enzim nazvan ATP7A (Menkesov protein) oslobađa bakar u portnu venu do jetre. Ćelije jetre također nose protein CMT1, a metalotionein i ATOX1 ga vežu unutar ćelije, ali ovdje je ATP7B taj koji povezuje bakar sa ceruloplazminom i oslobađa ga u krvotok, kao i uklanja višak bakra izlučujući ga u [ [žuč. Kod Wilsonove bolesti poremećene su obje funkcije ATP7B. Bakar se akumulira u tkivu jetre; ceruloplazmin se i dalje luči, ali u obliku koji nema bakar (nazvan apoceruloplazmin) i brzo se razgrađuje u krvotoku.

Kada količina bakra u jetri nadjača proteine koji je inače vezuju, to uzrokuje oksidativno oštećenje  procesom poznatim kao Fentonova hemija; ovo oštećenje na kraju dovodi do hroničnog aktivnog hepatitisa, fibroza (taloženje vezivnog tkiva) i ciroza. Jetra također oslobađa bakar u krvotok koji nije vezan za ceruloplazmin. Ovaj slobodni bakar taloži se u cijelom tijelu, ali posebno u bubrezima, očima i mozgu. U mozgu, većina bakra se taloži u baznim ganglijama, posebno u putamenu i globus pallidus (zajedno zvanim lentikulsko jezgro); ova područja normalno učestvuju u koordinaciji pokreta, a imaju i značajnu ulogu u neurokognitivnim procesima kao što su obrada podražaja i regulacija raspoloženja. Oštećenje ovih područja, opet putem Fentonove hemije, proizvodi neuropsihijatrijske simptome koji se vide kod Wilsonove bolesti.

Nije jasno zašto Wilsonova bolest uzrokuje hemolizu, ali različiti dokazi sugeriraju da visok nivo slobodnog (nevezanog za ceruloplazmin) bakra ima direktan učinak na oksidaciju hemoglobin a, inhibiciju energije – opskrbom enzima u crvenim krvnim zrncima ili direktno oštećenje ćelijske membrane.

Dijagnoza

Na Wilsonovu bolest može se posumnjati na osnovu bilo kojeg od gore navedenih simptoma ili kada se utvrdi da bliski srodnik ima Wilsonovu. Većina njih ima neznatno abnormalne nalaze na testovima funkcije jetre, kao što je povišen nivo aspartat-transaminaze, alanin- transaminaze i bilirubina. Ako je oštećenje jetre značajno, albumin može biti smanjen zbog nemogućnosti oštećenih ćelija jetre da proizvode ovaj protein; isto tako, protrombinsko vrijeme (test koagulacije) može se produžiti jer jetra nije u stanju proizvoditi proteine poznate kao faktori zgrušavanja. Nivoi alkalne fosfataze su relativno nizak kod onih sa Wilsonovim akutnim zatajenjem jetre. Ako postoje neurološki simptomi, obično se radi magnetna rezonanca (MRI) mozga; ovo pokazuje hiperintenzitete u dijelu mozga koji se zove bazna ganglija u postavci T2. MRI takođe može pokazati karakteristični obrazac  "znak lica gigantskog pande".

Ne postoji potpuno pouzdan test za Wilsonovu bolest, ali nivoi ceruloplazmina i bakra u krvi, kao i količina bakra izlučenog u urinu tokom perioda od 24 sata, zajedno se koriste za stvaranje utiska o količina bakra u organizmu. zlatni standard—ili najidealniji test—je biopsija jetre.

Liječenje
Wilsonova bolest se obično liječi promjenama u ishrani i lijekovima. Promjene u ishrani uključuju ishranu sa malo bakra i ne korištenje bakrenog posuđa. Lijekovi koji se koriste uključuju helativna sredstva kao što su trientin i d-penicilamin i dodaci cinka. Komplikacije Wilsonove bolesti mogu uključivati zatajenje jetre, rak jetre i problemi s bubrezima. Transplantacija jetre može biti od pomoći onima za koje drugi tretmani nisu efikasni ili ako dođe do zatajenja jetre.

Historija i epidemiologija
Wilsonova bolest se javlja kod otprilike 1/30.000 ljudi. Simptomi obično počinju između 5. i 35. godine. Prvi put ih je opisao njemački patolog Friedrich Theodor von Frerichs, 1854.,  a imenovana je po britanskom neurologu Samuelu Wilsonu.

Također pogledakte
 Bakar u zhdravlju
 Menkesov sindrom

Reference

Vanjski linkovi

Geni na hromosomu 13
Neurološki poremećaji
Hepatologija
Bolesti jetre
Autosomno recesivni poremećaji
Rijetke bolesti
Bakar u zdravlju

Wilsonova bolest


Kaliwatan sa alibangbang ang Chalioides stenocyttara. Una ning gihulagway ni Jean Bourgogne ni adtong 1961. Ang Chalioides stenocyttara sakop sa kahenera nga Chalioides, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Chalioides

Chalioides stenocyttara


La Pattuglia Sirius (in danese Slædepatruljen Sirius) è un'unità della marina militare danese che garantisce una limitata presenza militare e di polizia nelle zone artiche della Groenlandia settentrionale, tra cui il parco nazionale della Groenlandia Nordorientale.

L'unità è composta da 14 soldati addestrati per compiere lunghe missioni di ricognizione con l'utilizzo di slitte trainate da cani, operando spesso per diversi mesi senza nessun contatto umano.

Funzioni
Tra i compiti del corpo vi è la protezione della sovranità danese sulla Groenlandia, sorveglianza nel Parco nazionale della Groenlandia nordorientale e in generale della parte settentrionale dell'isola.

Storia
La forma attuale è derivata dal periodo della "guerra fredda" e il corpo nacque alla fine della seconda guerra mondiale.
La causa fu l'operazione Holzauge della Wehrmacht: nell'agosto 1942 i tedeschi avevano paracadutato due gruppi di meteorologi nella Groenlandia orientale, che successivamente vennero scoperti. Dopo questo fatto furono intensificati i pattugliamenti in slitta nella parte settentrionale dell'isola.

In un processo del 1933, l'organo predecessore della corte internazionale stabilì che la Danimarca dovesse essere presente in ogni distretto dell'isola se voleva mantenere il suo diritto a possedere la regione. Nel 1950 venne quindi fondata e istituzionalizzata la Pattuglia Sirius (allora detta RESOLUT); il cambio di nome avvenne nel 1953.

Dal 1974 con l'istituzione del Parco nazionale della Groenlandia nordorientale è diventata di fatto la polizia del parco.

Note

Bibliografia
Weiß, Gottfried, Das arktische Jahr, ISBN 3892285357

Voci correlate
 Groenlandia nella seconda guerra mondiale
 Guerra meteorologica (1940-1945)

Altri progetti

Collegamenti esterni
https://web.archive.org/web/20070416143129/http://onkayaks.squarespace.com/sirius-patrol/
http://www.eastgreenland.com/database.asp?lang=eng&num=415
https://web.archive.org/web/20070302204507/http://www.srh.noaa.gov/ohx/educate/atc/ww3.htm

Groenlandia
Forze di polizia

Pattuglia Sirius


Kaliwatan sa alibangbang ang Euproctis citrinula. Una ning gihulagway ni Van Eecke ni adtong 1928. Ang Euproctis citrinula sakop sa kahenera nga Euproctis, ug kabanay nga Lymantriidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Euproctis

Euproctis citrinula


Kaliwatan sa insekto ang Craspedolepta campestrella. Una ning gihulagway ni Ossiannilsson ni adtong 1987. Ang Craspedolepta campestrella sakop sa kahenera nga Craspedolepta, ug kabanay nga Aphalaridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Nasod nga Czech
Insekto sa Noruwega
Insekto sa Rusya
Craspedolepta (Aphalaridae)
Insekto sa Sweden

Craspedolepta campestrella


Kaliwatan sa karpa ang Gila crassicauda. Una ning gihulagway ni Baird ug Girard ni adtong 1854. Ang Gila crassicauda sakop sa kahenera nga Gila, ug kabanay nga karpa. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa nangamatay. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Amihanang Amerika
Gila

Gila crassicauda


1945 Drexel Dragons football team was head coached by Maury McMains.

On Friday October 26, Drexel played in its program's first night football game against West Chester.

Schedule

Roster

References

Drexel
Drexel Dragons football seasons
Drexel Dragons football

1945 Drexel Dragons football team


Diabulimia (junção das palavras diabetes e bulimia) refere-se a um transtorno alimentar em que as pessoas com diabetes Tipo 1 , deliberadamente consomem menos insulina do que o necessário, com a finalidade de perder de peso. A diabulimia não é reconhecida atualmente como um diagnóstico formal pelas comunidades médicas ou psiquiátricas. No entanto, as frases "comportamento alimentar perturbado" ou "comportamento alimentar transtornado" (CAP e CAT), ou transtorno alimentar (TE), são muito comuns na literatura médica e psiquiátrica, que trata da condição dos pacientes que têm diabetes Tipo 1 e que também intencionalmente manipulam as doses de insulina para o controle de peso, juntamente com comportamento bulímico.

Sintomas
Uma pessoa com diabulimia, especialmente se não tratada precocemente, pode sofrer efeitos negativos sobre o corpo mais cedo do que quem o está tratando corretamente. Dos diabéticos que têm CAP ou CAD, alguns intencionalmente utilizam mal a insulina como um meio para controlar o peso.

Suspensão de insulina, combinado com o consumo excessivo de comida pode resultar em cetoacidose. Múltiplas internações por cetoacidose e hiperglicemia são sugestões para detectar um conflito emocional subjacente.

Curto prazo
Estes são, a curto prazo, os sintomas de pacientes com diabulimia
 Constante urinação
 Constante sede
 Excesso de apetite
 Altos níveis de glicose no sangue (muitas vezes mais de 600 mg/dL ou 33 mmol/L)
 Fraqueza
 Fadiga
 Grandes quantidades de glicose na urina
 Incapacidade para se concentrar
 Perturbação eletrolítica
 Grave cetonúria, e, em cetoacidose, grave cetonomia
 Baixos níveis de sódio

Médio prazo
Estes são, a médio prazo, os sintomas dos pacientes com diabulimia. Eles são predominantes quando a diabulimia não é tratada e, portanto, incluem também, os sintomas da diabulimia a curto prazo
 Atrofiação muscular
 Doença de refluxo gastroesofágico
 Indigestão
 Grave perda de peso
 Proteinúria
 Moderada a grave desidratação
 Edema com a reposição de líquidos
 Alto colesterol

Longo prazo
Se uma pessoa com diabetes Tipo 1 que tem diabulimia sofre com a doença por mais de um curto período de tempo—normalmente devido à alternância de fases, durante o qual a insulina é injetada corretamente, e as recaídas, durante o qual eles têm diabulimia—então os seguintes sintomas podem ser esperados:
 Danos renais graves - devido ao alto nível de açúcar no sangue que pode sobrecarregar os rins, levando eventualmente a insuficiência renal e à necessidade de um transplante de rim
!Páginas com citações sem título
!Páginas com citações e URLs vazios</ref>
 Grave neuropatia (lesão no nervo para as mãos e para os pés)
 Fadiga extrema
 Edema (durante as fases controladas de açúcares sanguíneos)
 Problemas de coração
 Colesterol elevado
 Osteoporose
 Morte
Muitas vezes, as pessoas com diabetes tipo 1 que omitem injeções de insulina já foram diagnosticadas com um transtorno alimentar, como anorexia nervosa ou bulimia nervosa. Esses indivíduos geralmente não sabem que a diabulimia é mais comum do que pensam e também é muito difícil de superar. Ao contrário da anorexia e da bulimia, a diabulimia às vezes exige que o indivíduo aflito pare de cuidar de uma condição médica. Ao contrário do vômito ou da fome, às vezes não há ação clara ou força de vontade envolvida. A diabulimia pode ser mais atraente para indivíduos que querem perder peso.

Muitos artigos e estudos concluem ainda que as mulheres diabéticas têm, em média, um índice de massa corporal maior (IMC) do que as outras mulheres não diabéticas. Meninas e jovens adultas com IMCs maiores também são mostradas como sendo mais propensas a ter um comportamento alimentar desordenado (CED). Muitos artigos, autorizados, foram publicados, e que mostram que adolescentes e adolescentes com diabetes tipo 1 têm taxas significativamente maiores de distúrbios alimentares de todos os tipos do que as meninas sem diabetes. Esta condição pode ser desencadeada ou exacerbada pela necessidade de diabéticos para exercer vigilância constante em relação ao alimento, peso e controle glicêmico. Em mulheres adolescentes, o aumento de peso que o tratamento com insulina pode causar, pode ainda desempenhar uma maior probabilidade no risco de desenvolvimento de anorexia e/ou bulimia.

Tratamento
Não há diretrizes específicas para o tratamento das diabetes e da alimentação desordenada, mas a abordagem padrão para o tratamento de duas condições complexas, conta com uma equipa multidisciplinar de profissionais que neste caso poderão incluir: endocrinologista, psiquiatra, psicólogo, nutricionista, etc.

Ver também
 Diabetes mellitus
 Bulimia nervosa
 Transtorno alimentar

Referências

Links externos
 http://www.diabulimiahelpline.org Diabulimia linha de apoio: EUA única organização sem fins lucrativos dedicada para o reconhecimento e prevenção de diabulimia.
 http://www.dwed.org.uk Diabéticos com Transtornos Alimentares [do reino UNIDO]. Instituição de caridade dedicada ao reconhecimento e apoio, com base no reino UNIDO.
Diabetes
Distúrbios alimentares

Diabulimia


Sigle
 Vicepresidente di area (Area Vice president)
 Vicepresidente aggiunto (Assistant Vice president)
 Vicepresidente associato (Associate Vice president)

Associazioni
 Alternatives to Violence Project, organizzazione per la promozione della nonviolenza.
 Anti-Violence Project/Program, nome alternativo per National Coalition of Anti-Violence Programs, organizzazione statunitense contro la discriminazione LGBT.

Cinema
 Alien vs. Predator, media franchise che ha per protagonisti Alien e Predator.
 Alien vs. Predator, film del 2004 diretto da Paul W. S. Anderson.

Economia
 Codice della Avon Products al New York Stock Exchange.

Informatica
 AntiViral Toolkit Pro, vecchio nome di Kaspersky Anti-Virus.
 Attribute-Value Pairs, specifiche usate dal protocollo AAA DIAMETER.
 Average Voice Packet, termine utilizzato nell'ambito delle applicazioni VoIP.

Meccanica
 Alta Velocità al Piombo, acciaio di facile lavorabilità.

Medicina
 Arginin-Vasopressina, ormone della trasmissione nervosa.

Politica
 Alternative Vote Plus, modello di voto preferenziale.
 Comunità d'Azione Quarto Partito (Aktionsgemeinschaft Vierte Partei), partito politico tedesco di ispirazione cristiano-conservatrice attivo negli anni settanta.
 Partito del Popolo Arubano (Arubaanse Volkspartij/Partido di Pueblo Arubano), partito politico di Aruba di ispirazione cristiano-democratica.

Religione
 Atharvaveda-Paippalada, una scuola interpretativa (śākhā) dell'Atharvaveda, una delle quattro Saṃithā induiste.

Sport
 Association of Volleyball Professionals, torneo statunitense di beach volley.

Trasporti
 Accident sur la voie publique, locuzione francese per incidente stradale in uso in campo medico.
 Codice aeroportuale IATA dell'Aeroporto Internazionale di Wilkes-Barre/Scranton (Stati Uniti d'America).
 Stazione di Aylesbury Vale Parkway, stazione ferroviaria di Aylesbury (Regno Unito).

Veicoli
 Codice di scafo per indicare una classe di piccole navi appoggio per idrovolanti, attualmente non più in forza alla United States Navy.

Avp


An Abychodes janineae in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Pierre E.L. Viette hadton 1954. An Abychodes janineae in nahilalakip ha genus nga Abychodes, ngan familia nga Oecophoridae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Abychodes

Abychodes janineae


Good News () é um filme norte-americano de 1947, do gênero comédia musical, dirigido por Charles Walters e estrelado por June Allyson e Peter Lawford.

Notas sobre a produção
Good News é o primeiro filme dirigido pelo até então coreógrafo Charles Walters, e um dos melhores da carreira de June Allyson, segundo Ken Wlaschin.

O filme é baseado em peça de grande sucesso na Broadway, onde foi representada 557 vezes entre 1927 e 1929. A peça já havia sido vertida para o cinema em 1929, mas esta adaptação de 1947 é melhor.

Apesar de June Allyson—e mesmo de Peter Lawford --, quem rouba a cena é Joan McCracken, responsável pelo alívio cômico e por uma enérgica interpretação de "Pass That Peace Pipe", de Hugh Martin, Ralph Blane e Roger Edens, canção que foi indicada ao Oscar.

Sinopse
Década de 1920, Tait College. Tommy Marlowe, astro do futebol americano, fica impedido de jogar até que suas notas melhorem. Connie Lane, estudante recatada, é escalada para dar uma ajuda a ele. A fogosa Pat McClellan, sucesso entre os rapazes, se vê na obrigação de tomar uma atitude quando desconfia, acertadamente, que começa a perder Tommy para Connie.

Premiações

Elenco

Bibliografia

Ligações externas

Filmes dos Estados Unidos de 1947
Filmes em língua inglesa
Filmes de comédia musical da década de 1940
Filmes de comédia romântica da década de 1940
Filmes de esporte da década de 1940
Filmes de comédia musical dos Estados Unidos
Filmes de comédia romântica dos Estados Unidos
Filmes de esporte dos Estados Unidos
Filmes baseados em peças de teatro
Filmes sobre futebol americano
Filmes ambientados em 1927
Filmes da Metro-Goldwyn-Mayer
Filmes dirigidos por Charles Walters

Good News (filme)


Attika er er ein søguligur landslutur í Grikkalandi, kendur úr fornaldarsøguni, men er í dag eisini ein av teimum 13 fyrisitingarligu landslutum Grikkalands (periforia á grikskum, region á enskum), men hetta nýggja økið er væl størri enn tað søguliga Attika og fevnir eisini um nakrar oyggjar umframt ein part av Peloponnes, oyggjarnar eru eitt nú Salamina, Egina, Poros, Spetses og Hydra, sum liggja sunnanfyri og í ein útsynning frá Athen og Pireus, og so Kythira, sum liggur sunnanfyri Peloponnes. Landsluturin Attika fevnir um 3.808 km2. Í 2011 var fólkatalið í landslutinum 3.827.624. Tað søguliga Attika er ein hálvoyggj, sum gongur út í Egearahavið, og har høvuðsstaður Grikkalands, Athen, liggur.

Fyrisiting
Attika landsluturin varð settur á stovn í 1987 undir einum fyrisitingarligum reformi, og til 2010 vóru hesar fyrisitingarligu eindirnar í landslutinum: Athen, Eystur Attika, Pireus og Vestur Attika.

Við Kallikratis ætlanini í 2010, var alt umskipað. Síðan 1. januar 2011 er Attika landsluturin býttur sundur í 8 regionalar eindir:

Norður Athen
Vestur Athen
Mið Athen
South Athen
Estur Attika
Piraeus
Oyggjar
Vestur Attika

Guvernørurin hjá regiónini síðan 1. januar 2011 er Ioannis Sgouros, sum varð valdur til tey lokalu valini í Grikkalandi í 2010, hann varð valdur fyri PASOK (sosialistaflokkin). Tær regionalu eindirnar eru so aftur býttar sundur í kommunur, t.d. er regionala eindin Oyggjar, býtt sundur í 8 kommunur og Vesturattika er býtt sundur í 5 kommunur.

Keldur

Slóðir úteftir

Landslutir í Grikkalandi

Attika (landslutur)


Alexander Gauland (ur. 20 lutego 1941 w Chemnitz) – niemiecki prawnik, dziennikarz i polityk, jeden z liderów ugrupowania Alternatywa dla Niemiec, deputowany do Bundestagu.

Życiorys
Urodził się 20 lutego 1941 w Chemnitz. Wychowywał się w NRD. W 1959 zdał egzamin maturalny, po czym w 1960 wyjechał do RFN. Studiował nauki polityczne i prawo na Uniwersytecie w Marburgu. Zdał państwowe egzaminy prawnicze I i II stopnia, a w 1971 doktoryzował się w zakresie prawa.

Przez około 40 lat należał do Unii Chrześcijańsko-Demokratycznej (CDU). Na początku lat 70. pracował w biurze prasowym rządu federalnego. W latach 1974–1975 był zatrudniony w konsulacie w Edynburgu. Od 1977 kierował biurem burmistrza Frankfurtu nad Menem. W latach 1987–1991 w randze sekretarza stanu kierował Kancelarią Stanu Hesji w okresie rządu Waltera Wallmanna. W latach 1991–2005 był wydawcą "Märkische Allgemeine" w Poczdamie. Od tego czasu współpracował jako dziennikarz z "Die Zeit", "Cicero" i "Frankfurter Allgemeine Zeitung". W latach 1989–2007 wydał sześć książek.

Jesienią 2012 był w kilkuosobowym gronie, które powołało inicjatywę "Wahlalternative 2013", na bazie której w 2013 utworzono Alternatywę dla Niemiec. W ramach AfD został zastępcą rzecznika krajowego i liderem struktur partii w Brandenburgii. W 2014 był głównym kandydatem tego ugrupowania w wyborach do landtagu, w których uzyskał mandat deputowanego.

Gdy w kwietniu 2017 Frauke Petry zrezygnowała z kandydowania z ramienia AfD na kanclerza, partia jako swoich głównych kandydatów do wyborów parlamentarnych we wrześniu 2017 wskazała Alice Weidel i Alexandra Gaulanda. Prowadzone przez nich ugrupowanie odniosło sukces wyborczy, wchodząc po raz pierwszy do Bundestagu jako trzecia siła parlamentarna. Otrzymało około 13% głosów i wprowadziło ponad 90 swoich przedstawicieli do tej izby. Alexander Gauland, któremu przypadł jeden z mandatów poselskich w Bundestagu, został następnie wybrany na współprzewodniczącego frakcji AfD.

W grudniu 2017 został jednym z dwóch przewodniczących AfD (obok Jörga Meuthena). W listopadzie 2019 na tej funkcji zastąpił go Tino Chrupalla. W 2021 z powodzeniem ubiegał się o poselską reelekcję.

Przypisy

Absolwenci i studenci Uniwersytetu w Marburgu
Deputowani Bundestagu
Niemieccy dziennikarze
Niemieccy posłowie do landtagów
Niemieccy prawnicy
Politycy Alternatywy dla Niemiec
Politycy CDU
Ludzie urodzeni w Chemnitz
Urodzeni w 1941

Alexander Gauland


Cable Inglés – znajdujący się w porcie Almeria obiekt inżynieryjny zaprojektowany jako rampa załadunkowa na molu, przeznaczony do ładowania na statki rud pochodzących z kopalń żelaza w miejscowości Alquife. Inwestorem i właścicielem było przedsiębiorstwo The Alquife Mines and Railway Company Limited.

Konstrukcja ta, stworzona w postaci mola usytuowanego na głębokiej wodzie, pozwalała na cumowanie statków o bardzo dużej ładowności. Wysokość konstrukcji umożliwiała ładowanie wykorzystując siłę grawitacji.

Cable Inglés jest przykładem architektury żelaznej. Jego budowa ukończona została w roku 1904 i łączyła stację kolejową z portem. Zbudowana została w stylu eklektycznym wg szkoły Gustava Eiffla. W 1998 budowla została uznana dobrem kulturowym Andaluzji. Planowana jest jego renowacja, a także utworzenie w jego wnętrzu centrum ekspozycyjnego, restauracji i kompleksu rozrywkowego, na górze powstać miałby także taras widokowy.

Historia
Koniec XIX w. to początek przemysłu górniczego i początek industrializacji południowej Hiszpanii. Zostawił on po sobie zauważalną spuściznę w postaci tej budowli, która jest przykładem sztuki inżynieryjnej. Cable Inglés jest unikatową konstrukcją  o uznanym znaczeniu w historii prac budowlanych i metalowych konstrukcji architektonicznych.

Konstrukcja

Urządzenie załadunkowe rudy w Almerii zostało skonstruowane na zakończeniu linii kolejowej Linares–Almería, umożliwiając całemu wydobytemu materiałowi szybkie pokonanie trasy między kopalniami w Alquife a portem w Almerii. Pierwsze projekty proponowały konstrukcję drewnianą o zredukowanych rozmiarach. Jednakże zdecydowano się na skonstruowanie wielkiego metalowego mola na głębokiej wodzie, do którego docierały pociągi załadowane rudą żelaza ze stacji kolejowej Almeria, oddalonej o ok. 900 m. Założeniem było rozładowanie wydobytego kruszcu z górnej części wiaduktu do magazynu wewnątrz budowli przy pomocy grawitacji. Następnie, także z pomocą grawitacji, kruszec ładowany był z magazynu do statków zacumowanych pod konstrukcją.

Około 1900 r. właściciel kopalni w Alquife, The Alquife Mines and Railways Company Limited, z siedzibą w Glasgow poprosił o zgodę na budowę wspomnianej konstrukcji. Otrzymał ją w roku 1902. Do skonstruowania budowli użyto łącznie 2.824 ton stali pochodzącej ze szkockich hut w Motherwell; użyto także 8.000 m² drewna do jej pokrycia, 1.152 m³ betonu i łącznie 1056 metrów torów kolejowych o hiszpańskim rozstawie torów.

20 Kwietnia 1904 roku król Alfons XIII przybył do Almerii w celu zainaugurowania załadunku i linii kolejowej Albolote–Granada. Od tamtej pory opinia mieszkańców o budowli była podzielona. Jedni uważali, że była to konstrukcja potrzebna i miała pozytywne znaczenie, drudzy natomiast łączyli ją z zanieczyszczeniami wywołanymi przez kopalnię i widzieli ją, jako przeszkodę w rozwoju miasta.

Wydajność
Tradycyjnie załadowanie statku 8 tysiącami ton rudy żelaza było zadaniem trwającym nawet od 8 do 10 dni. Jednakże konstrukcja Cable Inglés pozwoliła skrócić tę czynność do 10 godzin, co znacznie zwiększyło poziom eksploatacji rud.

Użycie
Około roku 1920 rozpoczął się konflikt między firmą kolejowa a kopalnią, który prawie zrujnował ich działalność. Po zakończeniu wojny domowej w Hiszpanii, nacjonalizacja doprowadziła do sprzedaży 16 sierpnia 1939 r. instalacji firmie Agruminsa, filii firmy Altos Hornos de Vizcaya. Użycie konstrukcji z biegiem czasu wciąż spadało, aż do zaniechania w  roku 1973.

Obecnie
Hiszpańskie Ministerstwo Robót Publicznych (hiszp. El Ministerio de Obras Públicas) orzekło wygaśnięcie koncesji 14 lutego 1980 roku, paraliżując tym samym jakąkolwiek możliwość użycia ładowarki. Zadaniem firmy Agrumisa było zburzenie całej budowli. Jednakże kampania Departamentu Sztuk Pięknych (hiszp.  la Dirección General de Bellas Artes) Ministerstwa Kultury doprowadziła 17 grudnia 1984 do uznania konstrukcji za zabytek  historyczno-artystyczny.

Przywrócenie konstrukcji jej pierwotnej roli nie było możliwe. Uznano jednak, że ze względu na jej niekwestionowaną rzadkość i złożoność jest godna zachowania.

Reasumując, stara ładowarka el Alquife, bardziej znana jako Cable Inglés jest konstrukcją o wielkim znaczeniu technicznym i historycznym zasługującym na uznanie za dobro kultury i zabytek.

Naprawa
Z powodu złego stanu konstrukcji wykorzystano szansę, którą dała renowacja żeby nadać budowli nowy wyraz. Około grudnia 2010 roku zaczęto prace związane z naprawą zabytku, które polegały na sprzątaniu i dostosowaniu otoczenia, wymianie zużytych części metalowych i wzmocnieniu belek. Prace mogły liczyć na budżet rzędu prawie 2,8 mln euro z intencją przemienienia całego kompleksu w radosną i kulturalną przestrzeń. Przewidywany koniec przypadał na  2014 roku i inwestycje rzędu 14 mln euro. Prace były prowadzone przez architektów José Ángela Ferrera, Miguela San Millana i Ramona de Torresa.

Opis konstrukcji

Cable Inglés to dzieło sztuki inżynierskiej, przeznaczone było do stosowania jako środek transportu, magazynowania i załadunku rudy z kopalni żelaza na statki na morzu.

Konstrukcja została zbudowana jako nadbrzeże w głębokiej wodzie, umożliwiające załadunek statków dużego tonażu, system przechowywania rudy, która znajduje się na dużej wysokości,  umożliwiając wyładowanie pod działaniem siły ciężkości.

Struktura składa się z dwóch odrębnych części: systemu dostępu i molo.
 System dostępu to wiadukt, na którym przeplatają się odcinki metalowej konstrukcji, wykonane z profili stalowych, tworzących naprzemiennie cztery struktury usztywnionej kraty i obszary otwartych łuków, pokrytych murowaną nawierzchnią.
 Molo – struktura o dużej gęstości strukturalnej, ponieważ jest to część, która musi wytrzymać obciążenia składowaną rudą. Zbudowane jest ono na kilku płaszczyznach; najniższa stanowi wystającą z wody podstawę na dużych skupiskach nośników, na której spoczywa, korpus pierwszej widocznej struktury z profili metalowych zanurzonych w wodzie i wielkie nitowane wsporniki dające stabilność konstrukcji. Końcowa sekcja stanowi bezpośrednie wsparcie płyty, po której poruszały się pociągi.

Przypisy

Linki zewnętrzne

Andaluzja
Budowle hydrotechniczne
Zabytki Hiszpanii
Żegluga

Cable Inglés


Anita Borg (17. januar 1949 – 6. april 2003) var en amerikansk datalog. Hun grundlagde Institute for Women and Technology og Grace Hopper Celebration of Women in Computing.

Dataloger fra USA

Anita Borg


Biała Rawska là một thị trấn thuộc huyện Rawski, tỉnh Łódźkie ở trung tâm Ba Lan. Thị trấn có diện tích 9 km². Đến ngày 1 tháng 1 năm 2011, dân số của thị trấn là 3101 người và mật độ 325 người/km².

Tham khảo

Thị trấn của Łódźkie

Biała Rawska


Lena Küchler-Silberman (ur. 1910 w Wieliczce, zm. 6 sierpnia 1987) – izraelska nauczycielka, pedagog i pisarka pochodzenia polskiego.

Życiorys
Po zakończeniu II wojny światowej zaopiekowała się grupą ponad 100 dzieci żydowskich ocalałych z holocaustu, razem z którymi wyemigrowała do Izraela w roku 1948. Swoje doświadczenia opisała w serii książek, a w 1987 roku na ich podstawie powstał film Edwina Sherina pt. Lena: My 100 Children.

Twórczość
 1948 – Maine Kinder (tyt. org. w jidysz מיינע קינדער – Moje dzieci)
 1958 – Mea yeladim sze-li (tyt. org. hebr. מאה ילדים שלי – Setka moich dzieci)

Przypisy

Bibliografia

Linki zewnętrzne
 Lena Küchler-Silberman − Jad Waszem

Izraelscy nauczyciele
Izraelscy pedagodzy
Izraelscy publicyści
Izraelscy pisarze
Urodzeni w 1910
Zmarli w 1987
Ludzie urodzeni w Wieliczce

Lena Küchler-Silberman


The following is a list of notable events and releases that happened in 2018 in music in South Korea.

Notable achievements and events

 January 10–11 – IU and BTS win the digital and album daesangs, respectively, at the 32nd Golden Disc Awards.
 February 25 – CL and Exo headline the 2018 Winter Olympics closing ceremony at the Pyeongchang Olympic Stadium, serving as representatives of K-pop at the event.
 February 28 – At the annual Korean Music Awards, BTS, Kang Tae-gu, and Hyukoh win the grand prizes.
 April 1 and 3 – The Spring is Coming Korean cultural diplomacy concert takes place in Pyongyang, North Korea, which featured performances from various South Korean musicians including Cho Yong-pil, Red Velvet, Lee Sun-hee, Baek Ji-young, and Seohyun.
 April 20 – The Korea Music Content Association launches new certification system for albums, downloads, and streaming in South Korea.
 May 27 – Love Yourself: Tear by BTS becomes the first K-pop album to top the Billboard 200, as well as the highest charting album by any Asian act.
 May 28 – Twice's "Wake Me Up" becomes the first single by a foreign female artist to be certified double platinum by the Recording Industry Association of Japan (RIAJ).
 May 29 – BTS's "Fake Love" becomes the first K-pop song to enter the top-ten on the Billboard Hot 100, and the 17th non-English song to do so in the chart's history.
 June 16 – "Ddu-Du Ddu-Du" by Blackpink records 36.2 million views on YouTube video within 24 hours, setting a new record by a Korean act.
 June 25 – Blackpink's "Ddu-Du Ddu-Du" and Square Up simultaneously become the highest-charting song and album by a K-pop girl group in the US at the time.
 August 8 – Red Velvet's "Power Up" become the first ever song by an SM Entertainment artist to achieve Perfect All-Kill on the .
 October 24 – The 9th government-run Korean Popular Culture and Arts Awards take place. Kim Min-ki, Jo Dong-jin, Gim Jeong-taek, and BTS are awarded with the Order of Cultural Merit; BTS were the youngest recipients of the honor in South Korean history. Yoon Sang is awarded with the Presidential Commendation and Kang San-ae and Choi Jin-hee receive the Prime Mister's Commendation.
 November 5 – Twice become the fastest K-pop girl group to reach 20 million views on YouTube with "Yes or Yes", doing so in 10 hours and 27 minutes.
 November 9 – "Mic Drop" (Steve Aoki remix) is certified platinum by the RIAA, making BTS the first Korean group with a platinum-certified single in the US.
 November 12 – Exo becomes the first group to surpass 10 million total album sales in South Korea.
 December 1 – At the annual Melon Music Awards, iKon and BTS win the grand prizes.
 December 10, 12, 14 – The 2018 Mnet Asian Music Awards are held in South Korea, Japan, Hong Kong over the course of a week. BTS and Twice receive the grand prizes at the ceremony.
 According to Forbes, "the South Korean music market experienced a 17.9% increase in revenue growth in 2018, and it was described as 'shifting from 'potential' to 'power' player'" on the global stage.

Award shows and festivals

Award ceremonies

Festivals

Debuting and disbanding in 2018

Debuting groups

 Ateez
 D-Crunch
 DreamNote
 Fanatics - Flavor
 Forestella
 Fromis 9
 (G)I-dle
 Girlkind
 Gugudan SeMiNa
 GWSN
 Honey Popcorn
 Iz*One
 JBJ95
 Loona
 Maywish
 Nature
 NeonPunch
 Noir
 NTB
 Oh!GG
 Pristin V
 Saturday
 Spectrum
 Stray Kids
 Target
 UNB
 Uni.T
 W24
 We Girls
 WJMK

Solo debuts

 Ash Island
 Elkie
 Haon
 Ha Hyun-woo
 Holland
 Hoya
 Hynn
 Jennie
 J-Hope
 Jin Longguo
 Jung Il-hoon
 Katie
 Key
 Kim Dong-han
 Lee Chang-sub
 Leo
 Mino
 Moonbyul
 Onew
 Sohee
 Sori
 Son Dong-woon
 Sooyoung
 twlv
 Vinxen
 Wheein
 Yoo Seon-ho
 Youra
 Yubin
 Yuju
 Yuri

Disbandments

 Drunken Tiger
 Fiestar
 Homme
 JBJ
 Kiha & The Faces
 Melody Day
 Mr.Mr
 NU'EST W
 Rainz
 Secret
 SSAW
 Stellar
 Tahiti
 The East Light
 Triple H
 Trouble Maker
 Uni.T

Releases in 2018

First quarter

January

February

March

Second quarter

April

May

June

Third quarter

July

August

September

Fourth quarter

October

November

December

Deaths

Maeng Yu-na (aged 29), singer
Seo Min-woo (aged 33), singer (100%)

See also

2018 in South Korea
List of South Korean films of 2018
List of Gaon Album Chart number ones of 2018
List of Gaon Digital Chart number ones of 2018

Notes

References

South Korean music
K-pop

2018 in South Korean music


Kaliwatan sa kasili ang Meadia abyssalis. Una ning gihulagway ni Toshiji Kamohara ni adtong 1938. Ang Meadia abyssalis sakop sa kahenera nga Meadia, ug kabanay nga Synaphobranchidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Réunion
Isdangtunay sa Hapon
Meadia
Isdangtunay sa Muritiyus

Meadia abyssalis


Halle Open 2023 var en tennisturnering, der blev afviklet udendørs på græsbaner i Gerry Weber Stadion i Halle, Tyskland i perioden 19. - 25. juni 2023. Det var den 30. udgave af Halle Open siden den første turnering i 1993, og turneringen afvikledes af sponsorhensyn under navnet Terra Wortmann Open. Turneringen var en del af ATP Tour 2023 i kategorien ATP 500.

Singletitlen blev vundet af Aleksandr Bublik, som i finalen besejrede Andrej Rubljov med 6-3, 3-6, 6-3, og som dermed vandt sin anden ATP-titel, men den første på ATP 500-niveau, i sin ottende ATP-finale. Rubljov tabte også finalen i Halle i 2021.

Doubletitlen gik til Marcelo Melo og John Peers efter finalesejr på 7-6(3), 3-6, [10-6] over Simone Bolelli og Andrea Vavassori. Melo vandt sin tredje titel i Halle, hvor han tidligere havde vundet i 2017 og 2018 med Łukasz Kubot som makker. Melo vandt sin 37. ATP-titel i ouble, mens Peers nåede op på 27 doubletitler på ATP Tour.

Præmier

Den samlede præmiesum androg € 2.195.175, hvilket var en stigning på ca. 2,8 % i forhold til året før. Pengepræmierne var fordelt som vist nedenfor.

Herresingle

Hovedturnering

Deltagere

Hovedturneringen havde deltagelse af 32 spillere, heraf:
 25 spillere, der havde kvalificeret sig til turneringen på grundlag af deres placering på ATP's verdensrangliste pr. 5. maj 2023 (seks uger før turneringens start).
 3 spillere, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC)
 4 spillere, der havde kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationen (markeret med Q)

Resultater

Kvalifikation

I kvalifikationen spillede 16 spillere om de sidste fire ledige pladser i hovedturneringen. Følgende spillere kvalificerede sig til hovedturneringen:

Følgende spillere gik videre til hovedturneringen som lucky losere:

Resultater

Herredouble

Hovedturnering

Deltagere
Hovedturneringen havde deltagelse af 16 par, der var fordelt på:
 13 direkte kvalificerede par i kraft af deres placering på ATP's verdensrangliste.
 2 par, der havde modtaget et wildcard (markeret med WC).
 1 par, der havde kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationen (markeret med Q).

Resultater

Kvalifikation

Kvalifikationen havde deltagelse af 4 par, der spillede om den sidste ledige plads i hovedturneringen.

Kilder

 ATP Tour - Halle 2023
 Terra Wortmann Open

Gerry Weber Open
ATP Tour 2023

Halle Open 2023


Paulino Neves – miasto i gmina w Brazylii leżące w stanie Maranhão. Gmina zajmuje powierzchnię 979,178 km². Według danych szacunkowych w 2016 roku miasto liczyło 15 779 mieszkańców. Położone jest nad Oceanem Atlantyckim, około 150 km na wschód od stolicy stanu, miasta São Luís, oraz około 1800 km na północ od Brasílii, stolicy kraju.

W 2014 roku wśród mieszkańców gminy PKB per capita wynosił 4676,27 reais brazylijskich.

Przypisy

Miasta w stanie Maranhão

Paulino Neves


Kaliwatan sa alibangbang ang Hellinsia katangae. Una ning gihulagway ni Cees Gielis ni adtong 2009. Ang Hellinsia katangae sakop sa kahenera nga Hellinsia, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Demokratikanhong Republika sa Konggo
 Tanzania
 Malawi

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Demokratikanhong Republika sa Konggo
Insekto sa Malawi
Hellinsia
Insekto sa Tansaniya

Hellinsia katangae


La Ford Cortina  è una vettura prodotta dalla filiale inglese della Ford, dal 1962 al 1982.

Le serie

Prima serie: 1962-1966

Negli anni sessanta, la BMC ottenne enormi vendite della Mini, la prima vettura inglese di piccole dimensioni postbellica ad avere successo. La Ford inglese capì che non era il caso di sviluppare una vettura di piccole dimensioni, in quanto i costi di produzione sarebbero stati troppo alti e la concorrenza troppo agguerrita, pertanto decise di creare una grossa vettura per la famiglia da produrre in grandi volumi. Il risultato fu la Cortina che venne lanciata nel settembre 1962. Fino al modesto facelift del 1964 il suo nome fu Consul Cortina, per essere poi venduta semplicemente come Cortina. A parte le minime differenze tra questi due prime versioni, era facile distinguere tra i due modelli osservando semplicemente la scritta riportata in un lungo e basso rialzo posto trasversalmente sul cofano anteriore (che riportava: consul nella prima versione e cortina nella successiva). Una caratteristica rilevante già presente nel primo modello era l'adozione di una leva del cambio in basso tra i due sedili invece che sul volante, nella posizione che era tipica di quasi tutte le vetture del periodo. La leva stessa era caratterizzata da una lunghezza apprezzabile e da una forma spezzata, che ne favorivano l'uso.

La Cortina venne lanciata qualche settimana prima del Salone di Londra nell'ottobre 1962 con un 1197 cm³, il quale era una versione ingrandita del 997 cm³ montato sulla Ford Anglia. Qualche mese dopo, nel gennaio 1963, venne annunciata la Cortina Super con un 1499 cm³. Da questo motore ebbero origine altre varianti, inclusa la Cortina GT presentata nella primavera del 1963 con un assetto ribassato e il motore potenziato a 78 cv, invece dei 60 cv della Cortina 1500 Super. I motori della vettura appartenevano tutti alla stessa famiglia e si differenziavano solo per la cilindrata e la curva di erogazione. Lo schema adottato era il 4 cilindri con le porte d'aspirazione e di scarico collocate dalla stessa parte della testata. La versione più potente di questa famiglia di motori era quella montata dalla Cortina GT, ovvero il 1499 cm³ da 78 cv, ottenuti con un profilo delle camme diverso, una nuova testata e un carburatore Weber a doppio corpo. La vettura venne proposta nelle varianti due e quattro porte berlina e quattro porte station wagon. Gli allestimenti erano lo Standard, il Deluxe, il Super e il GT. La versione giardinetta aveva una capacità di carico al top della categoria e aveva la possibilità di montare strisce in simil legno lungo la fiancata, come nelle grandi familiari americane del tempo.

Nel 1963 venne presentata la Cortina Lotus, versione alleggerita e potenziata della Cortina 2 porte. Il motore era un "1600" bialbero da 105 CV. Le Cortina Lotus erano disponibili solo di colore bianco con fascia verde laterale. Il futuro campione del mondo di Formula 1 Jim Clark vinse nel 1964 il campionato inglese Turismo con una Cortina Lotus (ripetendo il successo di Jack Sears dell'anno precedente).

L'aggiornamento mostrato al Salone di Londra nell'ottobre 1964 migliorò i flussi d'aria della vettura, soprattutto grazie all'introduzione di piccoli estrattori nel posteriore. La plancia, la strumentazione e i comandi vennero rivisti per la seconda volta, in quanto nell'ottobre 1963 il tachimetro a striscia orizzontale venne sostituito con uno tondeggiante. Nel 1964, vennero introdotti anche i freni anteriori a disco.

Seconda serie: 1966-1970

La seconda generazione della Cortina venne disegnata da Roy Haynes e venduta nel 1966. Il lancio venne accompagnato dallo slogan "La nuova Cortina è più Cortina". La vettura era lunga 4,27 m, presentandosi più corta rispetto all'antenata. Tuttavia, la carreggiata venne allargata di 6 cm e le fiancate incurvate aumentarono l'abitabilità. Oltre ai cambiamenti estetici i miglioramenti includevano sospensioni più morbide, freni auto aggiustanti, frizione migliorata e motori di più piccole dimensioni. Nel Regno Unito venne introdotto un nuovo 1300 cm³.
La versione 1200 cm³ venne venduta solo in alcuni mercati. Il 1500 cm³ venne inizialmente pensionato, ma nel 1967 ricevette una nuova testata diventando più efficiente. Inoltre, la cilindrata venne aumentata a 1600 cm³.

Dal 1967 anche per la seconda generazione della Cortina venne realizzata la versione con il motore Lotus bialbero, costruita però negli stabilimenti Ford di Dagenham e chiamata Cortina Twin Cam. La potenza aumentò fino a 109 CV.

La Cortina Mk2 venne offerta nelle versioni due e quattro porte berlina negli allestimenti base, Deluxe, Super, GT e in seguito 1600E. Qualche mese dopo, nel febbraio 1967, venne introdotta la quattro porte familiare.

La Cortina 1600E venne pensata per rivolgersi alle fasce alte del mercato. Venne introdotta al Salone di Parigi nell'ottobre 1967, un anno dopo l'introduzione della nuova generazione. L'allestimento combinava l'assetto ribassato della Lotus Cortina con il potente 1600 Kent delle versioni GT e con interni più lussuosi. Questi ultimi avevano una plancia e pannelli laterali in noce, volante sportivo e strumentazione completa. Esternamente la 1600E aveva una calandra nera, spoiler posteriore, fendinebbia anteriori e cerchi Rostyle.

Nel 1969 la gamma ottenne un aggiornamento che prevedeva la presenza della scritta "FORD" in lettere maiuscole separate, una calandra oscurata, strisce cromate al di sopra e al di sotto dei fanali.

Un 3.0 cm³ Essex V6 venne sviluppato privatamente in Sudafrica da Basil Green e la versione che lo montava venne venduta tramite la rete di rivenditori Grosvenor Ford. Il nome di questa versione era Cortina Perana e un modello simile venne importato in Gran Bretagna con il nome di Cortina Savage, disponibile nell'allestimento 1600E e in tutte le varianti di carrozzeria.

La seconda serie della Cortina fu costruita in 1.150.000 esemplari circa e venne assemblata anche dalla sudcoreana Hyundai, a partire dal 1968.

Terza serie: 1970-1973

Sulla fine degli anni sessanta la Ford iniziò lo sviluppo della terza generazione della Cortina, la quale sarebbe stata prodotta in quantità maggiori rispetto a prima. La Mk III introduceva per la prima volta un design americaneggiante e rimpiazzò sia la Cortina Mark II sia la più costosa Ford Corsair, offrendo più allestimenti e motorizzazioni rispetto all'antenata. La filiale inglese della Ford inizialmente voleva chiamarla con un nome diverso da "Cortina".

Gli allestimenti furono: Base, L (stante per Luxury), XL (stante per Xtra Luxury), GT (Grand Touring) e GXL (Grand Xtra Luxury). Le motorizzazioni erano il 1.3 cm³, il 1.6 cm³ e il 2.0 cm³, il secondo venne offerto nella variante Kent per gli allestimenti fino al GT e in quella monoalbero Pinto per le versioni GT e GXL. Il 2.0 cm³ derivava dal 1600 Pinto ed era disponibile per tutti gli allestimenti tranne quello base.

La terza serie della Cortina condivideva la meccanica con la "cugina" tedesca Ford Taunus, nonostante una carrozzeria diversa. Il MacPherson anteriore venne sostituito con una sospensione a doppia A per dare alla vettura una guida più confortevole. Tuttavia con i motori più grossi si assisteva al sottosterzo. La terza generazione era anche più larga rispetto all'antenata di 10 cm.

Le versioni GT e GXL avevano quattro luci anteriori e cerchi Rostyle, la GXL aveva anche un tetto in vinile e un pannello di coda in metallo nero spazzolato, il quale era invece liscio nella GT. Lo stile generale degli interni assomigliava molto a quello della Vauxhall Victor FD del 1967.

La Cortina Mk III venne introdotta dopo il Salone di Londra dell'ottobre 1970, ma le vendite partirono al rilento a causa di alcune difficoltà di produzione che culminarono con lo sciopero di dieci settimane nello stabilimento di Dagenham fra l'aprile e il giugno 1971. La Ford avrebbe potuto produrre ben 100.000 veicoli in quel periodo, l'equivalente di un quarto dell'intera produzione annuale. Tutto sommato le vendite ripresero tanto che la Cortina divenne l'auto più venduta in Gran Bretagna nel 1972, seguita dalla Ford Escort.

Terza serie facelift: 1973-1976

Nel tardo 1973 la macchina ottenne un facelift. Esternamente venne modificata la calandra, vennero introdotti fanali rettangolari per gli allestimenti XL, GT e 2000E (la "E" significava "executive"), che sostituì la GXL. Il 1.3 cm³ Kent venne pensionato e il 1.6 cm³ SOHC venne esteso su tutta la gamma.
Internamente, la vettura ricevette una nuova plancia e nuovi allestimenti. La 2000E ripresentò gli stessi miglioramenti della 1600E.

Oltre che in Inghilterra la Cortina venne esportata anche in diversi paesi dell'Europa continentale e in Giappone. Fu assemblata anche in Australia, mercato nel quale, dal settembre 1972, fu disponibile anche con motori sei cilindri di 3,3 e 4,1 litri (gli stessi della contemporanea Falcon).

Quarta serie: 1976-1979
La quarta generazione venne realizzata con una linea più convenzionale, simile a quella della Opel Rekord, e con un grande consenso da parte dei consumatori. In realtà, da questa serie in poi, la Cortina divenne una Taunus rinominata.

Le versioni disponibili erano la due e quattro porte berlina e la cinque porte familiare. Gli allestimenti erano: base, L, GL, S (Sport) e Ghia. La plancia era uguale a quella della Cortina Mk III restyling.

La Cortina Mk IV introdusse per la prima volta l'allestimento Ghia come il più alto della gamma, sostituendo il 2000E. Il 2.3 cm³ Cologne V6, già presente sulla Capri e sulla Granada, venne introdotto nel 1977 al di sopra del 2.0 cm³ Pinto. Il 2.0 cm³ Cologne V6, invece, continuò ad essere offerto sulla Taunus assieme all'unità Pinto. Il 2.3 cm³ V6 aveva un rapporto di compressione inferiore rispetto al Pinto e offriva minori prestazioni, necessitando addirittura di un secondo in più per raggiungere gli 80 km/h. Tuttavia, consumava il 12,5% in meno di carburante. Il 2.3 cm³ V6 era disponibile solo negli allestimenti GL, S e Ghia.

La quarta generazione diventò la Cortina più popolare di sempre, ma nonostante ciò, ora è una delle più rare.

La Ford Australia costruì la sua versione con il 2.0 cm³ I4. I pannelli delle porte e il piantone dello sterzo erano condivisi con la Falcon. L'aria condizionata e i paraurti più grandi potevano essere acquistati separatamente come optional. Un consistente numero di queste Cortina venne esportato in Nuova Zelanda grazie a un accordo di libero commercio, mentre gli altri modelli Ford inglesi venivano costruiti localmente da alcune aziende.

Quarta serie restyling: 1979-1982

Annunciata nel settembre 1979, venne denominata ufficialmente Cortina 80, anche se il pubblico e la stampa l'accolsero come una nuova generazione (Mk V). In realtà questa Cortina fu un aggiornamento della versione venduta dal '76 al '79, dato che cambiarono solamente la fanaleria (quella anteriore ottenne delle frecce direzionali integrate più grandi), la forma della calandra, il tetto venne abbassato e la superficie vetrata venne ingrandita. La versione familiare, invece, non cambiò struttura, ma venne soltanto ridisegnato l'anteriore.
Gli allestimenti erano: Base, L, GL e Ghia. Il pacchetto opzionale S era disponibile per vari allestimenti e varianti di carrozzeria. Di questa versione della Cortina vennero realizzate anche numerose serie speciali tra cui la Calypso e la Carousel. L'ultima fu la Crusader, venduta in grandi numeri e disponibile nelle motorizzazioni 1.3, 1.6 e 2.0 cm³ berlina o 1.6 e 2.0 cm³ famigliare.In questo periodo la Cortina iniziò seriamente a subire la concorrenza della Vauxhall Cavalier (versione britannica della Opel Ascona), comunque, fino al 1981, la Cortina rimase l'auto più venduta in Gran Bretagna. Nel 1982 scese al secondo posto (surclassata dalla Escort), anche se rimase la macchina per la famiglia più popolare in tutta la Gran Bretagna. Nel resto del mondo la Taunus era in competizione con la Talbot Alpine, la Volkswagen Passat e la Renault 18, ma la storicità e popolarità del marchio Ford diedero alla vettura una marcia in più.

L'ultima Cortina (una Crusader color argento) venne costruita nel luglio 1982 nello stabilimento di Dagenham. Nello stesso anno venne sostituita dalla più moderna Sierra.

Note

Altri progetti

Cortina

Ford Cortina


The 2018 Central Java gubernatorial election was held on 27 June 2018 as part of the simultaneous local elections. It was conducted to elect the governor of Central Java along with their deputy, whilst members of the provincial council (Dewan Perwakilan Rakyat Daerah) will be re-elected in 2019.

Incumbent governor Ganjar Pranowo ran for his second term in office against former Minister of Energy and Mineral Resources Sudirman Said. Despite polling lower than expected by most surveys, Ganjar managed to defeat Said to secure his second term as governor.

Timeline
On September 10, the General Elections Commission declared a voter count of 27,409,316 in the province. Voting will be done in 64,171 polling stations across the province.

Registration for party-backed candidates were opened between 8 and 10 January 2018, while independent candidates were required to register between 22 and 26 November 2017. The campaigning period would commence between 15 February and 24 June, with a three-day election silence before voting on 27 June.

Candidates
Under regulations, candidates are required to secure the support of a political party or a coalition thereof comprising at least 20 seats in the regional house. Alternatively, independent candidates may run provided they are capable of securing support from 6.5 percent of the total voter population (1,781,606) in form of photocopied ID cards subject to verification by the local committee although no candidates expressing interest managed to do this.

Incumbent Ganjar Pranowo, who had run with PDI-P in the 2013 elections, once again did so and the party declared him as the candidate on 7 January 2018. His deputy and old running mate Heru Sudjatmoko (id) also expressed an intention to run and the pair collected KPU's registration form together. However, on the candidate declaration Megawati Soekarnoputri declared Taj Yasin Maimoen from PPP, son of senior politician and ulema Maimun Zubair (id). According to 67-year old Heru, he had accepted the party's decision and plans to retire soon. PPP, which had earlier submitted possible running mates for Ganjar, officially backed the pair on 9 January. Nasdem and Demokrat submitted their support on the same day, while Golkar did so on 10 January.

The coalition of Gerindra, PKS and PAN declared Sudirman Said, Minister of Energy and Mineral Resources between 2014-2016, as their gubernatorial candidate on 27 December 2017. A non-official faction of PPP, headed by Djan Faridz, also expressed its support for Said. PKB, which initially supported Ganjar, threw its weight behind Said and placed their cadre Ida Fauziyah as his running mate. Ida is a member of the People's Representative Council, where she serves as speaker of her party's faction.

Opinion polls

After formal nominations

Before nominations

Results

Quick count

Real Count

Gallery

See also
Politics of Indonesia

References

2018 Indonesian gubernatorial elections
Elections in Central Java


Kaliwatan sa insekto ang Rhopaloceras variegatus. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1955. Ang Rhopaloceras variegatus sakop sa kahenera nga Rhopaloceras, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Rhopaloceras

Rhopaloceras variegatus


Vita e carriera

Shepp è cresciuto a Filadelfia, in Pennsylvania, dove ha studiato pianoforte, clarinetto e sassofono contralto, prima di concentrarsi sul sassofono tenore, anche se occasionalmente suona il sassofono soprano.
Dal 1955 al 1959 studia recitazione al Goddard College ma, a causa dello scarso successo come attore, specialmente dopo il trasferimento a New York, decide di intraprendere la professione di musicista. Per un breve periodo suona in una orchestra latin jazz, ma ben presto si unisce al gruppo del giovane pianista d'avanguardia Cecil Taylor, che ha da poco cominciato a distinguersi tra i pianisti seguaci di Thelonious Monk per diventare una delle più importanti e controverse figure dell'avanguardia degli anni sessanta. Il nome di Shepp appare in tutti e tre i dischi fondamentali di Taylor. La sua prima esperienza discografica importante a nome proprio arriva insieme al gruppo dei New York Contemporary Five. Arrivano poi anche i dischi incisi per l'etichetta Impulse! Records insieme a John Coltrane, che ha per Shepp una profonda ammirazione. Il primo di questi dischi è Four for Trane, in cui partecipa anche l'amico trombonista Roswell Rudd. Insieme a Coltrane Shepp partecipa nel 1965 anche alle sessioni di registrazione per A love supreme, ma nessuna delle registrazioni in cui appare viene poi inclusa nel disco finale.

Nel 1965 con la pubblicazione di Ascension, Shepp e Coltrane diventano gli esponenti di spicco dell'avanguardia newyorchese. Questa situazione diventa emblematica con l'uscita di New Thing at Newport in cui una faccia dell'LP è dedicata a Coltrane e l'altra a Shepp. Alcuni critici ritengono che in questa fase Shepp fosse ancora troppo influenzato da Coltrane, e in effetti l'influenza di Coltrane in generale era all'epoca così profonda che quasi nessun sassofonista del tempo è riuscito a evitare che gli fosse mossa questa critica. Nello stesso anno esce anche Fire Music, in cui si leggono i primi segni dell'afrocentrismo di Shepp. Nell'album viene recitata una poesia su Malcolm X, mentre il titolo è preso dalla tradizione della "musica cerimoniale africana". Si nota che Shepp cerca di uscire dai confini del jazz, ma rimane in qualche modo legato alla tradizione del bebop. Sono notevoli le originali riletture di alcuni standard come The Girl from Ipanema di Jobim.

Anche il disco successivo, nel 1967, The Magic of Ju-Ju, prende il nome dalla tradizione africana. All'epoca erano molti i jazzisti afroamericani che stavano prendendo coscienza dell'afrocentrismo e della tradizione musicale del continente africano. Shepp continuò a sperimentare lungo tutti gli anni settanta, dando vita a dischi come Attica Blues e The Cry of My People. A partire dal 1972 compaiono anche le affermazioni più radicali di Shepp a proposito della libertà dei neri.

Tra la fine degli anni settanta e gli anni ottanta Shepp passa continuamente dal suo percorso alla scoperta della musica tradizionale africana al jazz più tradizionale, incidendo anche con musicisti europei come Jasper Van't Hof. Nei primi anni novanta suona spesso con il trombettista francese Eric Le Lann con cui regista Live in Paris nel 1995.

Lungo gli anni della sua carriera Shepp riprende occasionalmente il suo primo interesse, la recitazione, con opere come The Communist nel 1965 o Lady Day: A Musical Tragedy nel 1972.

A partire dal 1970 fino ai primi anni del 2000 Archie Shepp è stato professore nel dipartimento di studi afroamericani all'università del Massachusetts dove insegnava sia musica che storia della musica.

Discografia

Come leader

 1963 Vinile; Archie Shepp in Europe/Vol. 1 With the New York Contemporary 5; Delmark; DS-9409
 1964 (1964) Vinile; Four for Trane; Impulse!; A-71
 1972 (1965) Vinile; Fire Music; Impulse!; A-86
 1965 (1965) Vinile; On This Night; Impulse!; A-97
 1978 (1965) Vinile; The Dedication Series/Vol. XVII Further Fire Music; Impulse!; IA-9357/2
 1991 (1965) CD; Archie Shepp & John Coltrane/New Thing at Newport; Impulse!; GRD-105
 1972 (1966) Vinile; Three for a Quarter, One for a Dime; Impulse!; (ABC); AS-9162
 1966 Vinile; Mama Too Tight; Impulse!; A-9134
 1972 (1967) Vinile; Life at the Donaueschingen Music Festival; BASF Systems; 20651
 1991 (1967) CD; The Magic of Ju-Ju; Impulse!; (GRP); MVCI-23036
 1991 (1967) CD; Freedom; JMY; JMY 1007-2
 1968 Vinile; The Way Ahead; Impulse!; (ABC); A-9170
 1980 (1969) Vinile; Blasé; Affinity; FA 1
 1981 (1969) Vinile; Live at the Pan African Festival; Affinity; FA 19
 1990 (1969) CD; Yasmina / Poem for Malcolm; Affinity; AFF 771
 1969 Vinile; Black Gypsy; Prestige; PRST-10034
 1976 (196?) Vinile; Doodliní; Inner City; IC 1001
 1974 (1968-9) Vinile; Kwanza; Impulse!; (ABC); AS-9262
 1973 (1970) Vinile; Coral Rock; Prestige; 10066
 1971 (1971) Vinile; Things Have Got to Change; Impulse!; AS-9212
 1972 (1972) Vinile; Attica Blues; Impulse!; (ABC); AS-9222
 1975 (1975) Vinile; A Sea of Faces with Bunny Foy; Black Saint; BSR/0002
 1975 (1975) Vinile; There is a Trumpet in My Soul; Arista;AL 1016
 1976 (1975) Vinile; Montreux One; Arista; AL 1027
 1976 (1975) Vinile; Montreux Two; Arista; AL 1034
 1989 (1975) CD; Stream (sic) (Montreux 1975); Jazz Hour With; JHR 73520
 1975 (1975) Vinile; Jazz A Confronto; HORO; HLL 101-27
 1987 (1976) CD; Steam; enja; CD 2076
 1976 (1976) Vinile; Steam; Inner City; 3002
 1977 (1976) Vinile; Force with Max Roach; Base Records; UNI 28976
 1990 (1977) CD; Ballads for Trane; Denon; DC-8570
 1994 (1977) CD; The Rising Sun Collection; Just a Memory; RSCD 0005
 1992 (1977) CD; Parisian Concert, Volume 2; EPM;151942; (IMPRO 03)
 1984 (1977) CD; On Green Dolphin Street; Denon;38C38-7262
 1985 (1977) CD; Goin' Home; SteepleChase; SCCD-31079
 1982 (1978) CD; Archie Shepp & Dollar Brand - Duet; Denon; C38-7008
 1989 (1978) CD; Lady Bird; Denon;DC-8546
 1997 (1978) CD; Archie Shepp Quartet: Live in Tokyo; Denon; COCY-80753
 1992 (1978) CD; Perfect Passions (Live in Warszaw); WestWind; 2082
 1986 (1978) Vinile; Devil Blues featuring George Adams; Cricle Records; RK 7884/33
 1993 (1979) CD; Live at the Totem Vol. 1; EPM; 152172 (Marge 08)
 1993 (1979) CD; Live at the Totem Vol. 2; EPM; 152202 (Marge 16)
 1980 (1979) Vinile; The Long March with Max Roach; hat Hut; THIRTEEN (2R13)
 1980 (1979) Vinile; Attica Blues Big Band Live at the Palais des Glaces; Blue Marge; 1001
 1981 (1980) Vinile; Looking at Bird; SteepleChase; SCS-1149
 1980 (1980) CD; Trouble in Mind; SteepleChase; SCCD -31139
 1981 CD; Passport to Paradise; Impro/West Wind; WW2002CD
 1981 (1981) Vinile; I Know About the Life; Sackville; 3026
 1982 (1982) Vinile; Soul Song; enja; 4050
 1982 (1982) Vinile; Mama Rose; SteepleChase; SCS-1169
 1984 (1984) Vinile; The Good Life; Varrick; VR005
 1984 (1984) Vinile; Down Home New York; Soul Note; SN 1102
 1986 (1985) Vinile; Little Red Moon; Soul Note; SN 1112
 1987 (1985) Vinile; Live "On Broadway" - California Meeting; Soul Note; SN 1122
 1987 (1987) CD; Archie Shepp - Horace Parlan Duo: Reunion; bellaphon International; CDLR 45003
 1987 (1987) CD; The Fifth of May; L+R Records; LR CD-5004
 1987 (1987) CD; Archie Shepp & Abbey Lincoln Painted Lady; ITM; ITM 1422
 1987 (1987) CD; Splashes; L+R Records; LR45005
 1989 (1988) Vinile; Loverman featuring Annette Lowman; Timeless; SJP 287
 1988 (1988) CD; Archie Shepp & Chet Baker - In Memory of; Bellaphon; CDLR 45006
 1989 (1989) CD; en Concert a Banlieues Bleues with Chris McGregor and the Brotherhood of Breath; 52e Rue Est; RECD 017
 1992 (1992) CD; Black Ballads; Timeless Records; SJP 386
 1993 (1963) CD; The House I Live In; SteepleChase; SCCD 36013
 1997 (1996) CD; Live in Paris; Arcade; ARC 331
 1999 (1998) CD; St. Louis Blues; PAO; 10430
 1999 (1999) CD; Archie Shepp meets Kahil El'Zabar's Ritual Trio: Conversations; Delmark; DE-514
 2000 (1999) CD; Jean-Paul Bourelly with Archie Shepp & Henry Threadgill: Boom Bop; PAO;10640
 2001 (2000) CD; Roswell Rudd & Archie Shepp Live in New York; Emarcy; 013 482-2
 2001 Hungarian Bebop; con il Mihály Dresch Quartet; BMC
 2003 Deja Vu; Venus
 2007 Gemini
 2009 Phat Jam in Milano; Dawn of Freedom

Antologie
 1978 (1961) Vinile; The Dedication Series/Vol.VIII The New Breed; ABC Records; A-9339/2
 1979 (1964) Vinile; New Music: Second Wave;Savoy (Arista); Savoy 2235
 1979 Vinile; Invitation to Denon/PCM Digital Jazz; Denon; ST-6008

Con John Coltrane
 1980 (1965) Vinile; Ascension; Impulse!; (MCA) 29020
 1992 (1965) CD; The Major Works: Ascension, Om, Kulu Sé Mama, Selflessness; Impulse! (GRP);GRD-2-113

Con Johnny Copeland
 1983 (1983) Vinile; Texas Twister; Rounder Records; 2040

Con i Material
 1982 (1982) Vinile; One Down; Celluloid; CEL 541 003

Con Art Matthews
 1979 (1978) Vinile; Easy to Remember; Matra Records; MA1001

Con Stephen McCraven
 1995 (1994) CD; Song of the Forest Boogaraboo Featuring Archie Shepp; World McC Music; WMM-9505
 1997 (1996) CD; Bosco, featuring A. Shepp & A. Blythe; EFMIC Records; FMC-9706

Con Cecil Taylor
 1981 (1960) Vinile; The World of Cecil Taylor; Jazz Man Records;JAZ 5026
 1989 (1960) CD; The Complete Candid Recordings of Cecil Taylor and Buell Neidlinger; Mosaic;127

Con Siegfried Kessler Trio
 1993 (1979) CD; Siegfried Kessler Trio featuring Archie Shepp: Invitation; Impro; 152092 04
 2004 CD; First Take

Con Frank Zappa
 1991 You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 4

Con Joachim Kühn
 2011 CD; Wo!man

Con Dar Gnawa
 2005 CD; Kindred Spirits Vol. 1

Con Mal Waldron
 2002 CD; Left Alone Revisited; Enja

Filmografia
 1984; Archie Shepp: I Am Jazz... It's My Life, diretto da Frank Cassenti

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Shepp, Archie

Archie Shepp


An Physoschistura elongata in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Nibedita Sen ngan Teodor T. Nalbant hadton 1982. An Physoschistura elongata in nahilalakip ha genus nga Physoschistura, ngan familia nga Balitoridae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Physoschistura

Physoschistura elongata


La sua fama è legata alla trilogia di Gormenghast, un ciclo di romanzi (Titus Groan, Gormenghast, Titus Alone) caratterizzati da un'atmosfera fantastica surreale. Le vicende sono incentrate sulla fortezza di Gormenghast e sulla famiglia del suo regnante, il Conte Sepulcrio dei Lamenti. Benché il personaggio principale sia il nuovo sovrano Tito, di cui i romanzi raccontano la nascita e le tragiche vicende che ne conseguono, il vero protagonista del romanzo è la fortezza di Gormenghast.

Peake fu anche poeta, pittore e illustratore: famose sono le sue illustrazioni di alcuni classici della letteratura: Alice nel Paese delle Meraviglie di L. Carroll, La ballata del vecchio marinaio di S.T. Coleridge, le Favole dei Fratelli Grimm e Lo strano caso del dr. Jekyll e mr. Hyde di R.L. Stevenson.

Biografia
Mervyn Peake nasce il 9 luglio 1911 a Kuling (Cina centrale) da genitori inglesi. Il padre, Ernest Cromwell Peake, era un medico della London Missionary Society. La famiglia si trasferisce a Tientsin, dove Peake riceve la prima formazione scolastica: qui dimostra subito grande interesse per il disegno e la letteratura. La famiglia si trasferisce in Inghilterra nel 1923. Nel 1929 Peake viene ammesso alla Royal Academy School di Londra. Inizia i primi lavori pittorici su commissione, opere satiriche e alcuni tentativi poetici.

Nel 1935 intraprende l'attività di insegnante di disegno; nel 1936 inizia una collaborazione come disegnatore con la rivista "London Mercury". Entra in contatto con circoli di scrittori inglesi, dei quali fa parte Dylan Thomas. In questi anni pubblica alcune poesie. Nel 1937 si sposa con Maeve Gilmore, da cui avrà tre figli. Inizia ad affermarsi come pittore, scrittore e illustratore di storie per ragazzi.

All'inizio della Seconda guerra mondiale Peake fa domanda per ottenere lo status di "Artista di Guerra", ma la richiesta non è accettata. Chiamato alle armi, inizia la stesura di Titus Groan sfruttando ogni istante di tempo libero. Nel 1941 riceve l'incarico di disegnatore per il corpo dei Royal Engineers, quindi entra nella scuola per cartografi dell'esercito del Regno Unito. Nel 1942, dopo il secondo esito negativo della richiesta di status di "Artista di guerra", Peake ha un primo crollo nervoso. Nel 1943 viene congedato dall'esercito per motivi di salute. Si avvia alla ricerca di un editore per Titus Groan che verrà pubblicato nel 1946.

Nel frattempo prosegue la sua intensa attività di illustratore: è del 1946 l'edizione illustrata di Alice nel Paese delle Meraviglie, una delle sue opere più celebri e apprezzate. Negli anni successivi si dedica al seguito di Titus Groan, Gormenghast. Dopo l'ennesimo crollo nervoso, nel 1958 gli viene diagnosticata la malattia di Parkinson; . Nonostante la malattia Peake riesce a portare a termine alcuni lavori, come le illustrazioni per i racconti di Balzac e l'edizione illustrata del poemetto La ballata della bomba volante, scritto fra il 1947 e il 1949. Il terzo romanzo della Trilogia di Gormenghast, Titus Alone, esce nel 1959. Muore il 17 novembre 1968.

Stile e genere
Lo stile dei romanzi è caratterizzato da una prosa barocca e sofisticata, che lo eleva al rango dei più grandi scrittori in lingua inglese.

Le sue opere sono ascrivibili al genere fantasy, ma la definizione risulterebbe approssimativa: la trilogia di Gormenghast è caratterizzata da atmosfere gotiche che pervadono ambienti scenografici, che ricordano l'opera Piranesi di Susana Clarke; i personaggi compongono una galleria di caratteri che parrebbe tratta da un romanzo di Dickens. Un tono umoristico pervade tutta l'opera anche nelle sue connotazioni più drammatiche, mentre l'ambientazione fantastica non impedisce di introdurre forti elementi di critica sociale. Questo stile barocco e multiforme difficilmente classificabile ha fatto pronunciare allo scrittore C. S. Lewis il più azzeccato commento all'opera di Peake: "Peake ha creato una nuova categoria, il Gormenghastly, e già ci meravigliamo di come prima potessimo vivere senza di essa e ci chiediamo come mai nessuno aveva saputo definirla prima di lui".

Bibliografia
 Captain Slaughterboard Drops Anchor (trad. it. Capitan Scannatutti) (1939)
 Shapes and Sounds (1941)
 Rhymes without Reason (1944)
 Titus Groan (trad. it. Tito di Gormenghast) (1946)
 The Craft of the Lead Pencil (1946)
 Letters from a Lost Uncle (from Polar Regions) (trad. it. Lettere dal Polo Nord) (1948)
 Drawings by Mervyn Peake (1949)
 Gormenghast (trad. it. Gormenghast) (1950)
 The Glassblowers (1950)
 Mr. Pye (1953)
 Figures of Speech (1954)
 Titus Alone (trad. it. Via da Gormenghast) (1959)
 The Rhyme of the Flying Bomb (trad. it. La ballata della bomba volante) (1962)
 Poems and Drawings (1965)
 A Reverie of Bone and other Poems (1967)
 Selected Poems (1972)
 A Book of Nonsense (1972)
 Mervyn Peake: Writings and Drawings (1974)
 Twelve Poems (1975)
 Peake's Progress (1978)
 Ten Poems (1993)
 Eleven Poems (1995)
 The Cave (1996)

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Mervyn Peake, sito ufficiale
 Peake Studies, rivista di studi

Mervyn Peake


Mladen Dabanovič (født 13. september 1971 i Maribor, Jugoslavien) er en slovensk tidligere fodboldspiller (målmand).

Dabanovič spillede 25 kampe for Sloveniens landshold i perioden 1998-2003. Han var med i den slovenske trup til EM 2000 i Belgien/Holland, slovenernes første slutrundedeltagelse nogensinde, og spillede alle landets tre kampe i turneringen. Han deltog også ved VM 2002 i Sydkorea/Japan, hvor han spillede én af slovenernes tre kampe.

På klubplan repræsenterede Dabanovič blandt andet Rudar Velenje og Maribor i hjemlandet, samt belgiske Lokeren.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Slovenien
Personer fra Maribor
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2000
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 2002

Mladen Dabanovič


Winner Takes All er en amerikansk stumfilm fra 1918 af Elmer Clifton.

Medvirkende
 Monroe Salisbury - Alan MacDonald
 Alfred Allen - Saul Chadron
 Betty Schade - Nola Chadron
 Helen Jerome Eddy - Frances Landcrafe
 Sam De Grasse - Mark Thorne
 Jack Nelson - Banjo Gibson

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1918

Winner Takes All (film fra 1918)


An Culama australis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Walker hadton 1856. An Culama australis in nahilalakip ha genus nga Culama, ngan familia nga Cossidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Culama

Culama australis


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Bukit Mendaksari.

Bukid ang Bukit Mendaksari sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Bali, sa habagatan-kasadpang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Bukit Mendaksari, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini. Ang Bukit Mendaksari nahimutang sa pulo sa Nusa Penida.

Ang yuta palibot sa Bukit Mendaksari kabungtoran sa amihang-sidlakan, apan sa habagatang-kasadpan nga kini mao ang patag. Sa habagatang-kasadpan, dagat ang pinakaduol sa Bukit Mendaksari. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa sidlakan sa Bukit Mendaksari. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Bukit Mendaksari medyo hilabihan populasyon.. Sa rehiyon palibot sa Bukit Mendaksari, mga lawis, ug mga luuk talagsaon komon.

Hapit nalukop sa kaumahan ang palibot sa Bukit Mendaksari.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Bali
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 200 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Bukit Mendaksari (bukid)


Anno
 222 o 222 a.C.

Codici
 222 (astronomia)  – Codice che designa l'Osservatorio astronomico Yerres-Canotiers nell'Île-de-France in Francia

Matematica
 222 – numero

222 (disambigua)


Ruth Sulzberger Holmberg (born Ruth Rachel Sulzberger; March 12, 1921 – April 20, 2017) was a newspaper publisher and member of the Ochs-Sulzberger family.

Biography
Sulzberger was born to a Jewish family on March 12, 1921 in New York City, the second of four children of Iphigene Sulzberger (née Ochs) and Arthur Hays Sulzberger. Her father served as publisher of The New York Times from 1935 to 1961 and her maternal grandfather was Adolph S. Ochs, the owner of The Chattanooga Times and The New York Times. Her brother, Arthur Ochs "Punch" Sulzberger served as publisher of The New York Times and chairman and CEO of the Times Company; her sister Marian Sulzberger Heiskell (married to Andrew Heiskell) was a philanthropist; and her other sister, Judith P. Sulzberger was a doctor.

Sulzberger attended the Lincoln School and Brearley School; and then graduated from Smith College in 1943. She worked as a Red Cross volunteer during World War II in England and France assigned to the 394th Bombardment Group of the Ninth Air Force. In 1946, she moved to Chattanooga, Tennessee with her then husband, Ben Hale Golden, who was to train to become the eventual publisher of The Chattanooga Times. Chattanooga at the time was not very welcoming to either northern liberals or Jews (even those who were married to Christians as she was). In 1957, her husband was named publisher and resigned in 1964; the couple divorced in 1965 and Sulzberger succeeded him as publisher. While she was publisher, the Chattanooga Times took on an anti-establishment tone supporting the racial integration of schools, civil rights legislation, clean-air laws, anti-corruption initiatives, and an expanded role for blacks in local government. In the 1980s, she merged the newspaper's back office with arch-rival The News-Free Press although keeping news and editorials separate.

In 1984, she was elected president of the Southern Newspaper Publishers Association. In 1987, she was elected a director of The Associated Press, the second woman to do so after Katharine Graham. In 1997, Sulzberger and her siblings transferred ownership of The Chattanooga Times to their 13 children who sold it to Walter E. Hussman Jr. of the Wehco Media Company who merged it with The News-Free Press to form the Chattanooga Times Free Press. She served on the board of The New York Times from 1961 to 1998.

Philanthropy
Sulzberger served as director of various organizations including the Smithsonian Institution, the Hunter Museum of American Art, the Chattanooga Symphony and Opera Association, the Chattanooga Community Foundation, the Tennessee Aquarium and the Chattanooga Area Beautification Committee. She also served as a trustee of the University of Tennessee at Chattanooga, was a founding member of the Tennessee Arts Commission, was a member of the Tennessee Higher Education Commission, served as chairwoman of the Public Education Foundation, and was the first female president of the Chattanooga Area Chamber of Commerce.

Personal life
Sulzberger was married twice. Her first husband was Ben Hale Golden (died 1970), a Christian and Army Air Force officer whom she had met while she was in Europe during World War II. They had four children before divorcing in 1965: Stephen Golden; Michael Golden; Lynn Golden Dolnick (married to Edward Dolnick); and Arthur Sulzberger Golden.  In 1972, she married Albert William Holmberg Jr. who was initially in charge of production, advertising and circulation at the paper; and was later named president. She had three stepchildren from the marriage: Jeanne Holmberg Johnson, Meg Holmberg Duckworth and Elin Holmberg-Rowland.

References

1921 births
2017 deaths
20th-century American Jews
American newspaper publishers (people)
Smith College alumni
Sulzberger family
21st-century American Jews

Ruth Sulzberger Holmberg


Kaliwatan sa alibangbang ang Labdia rhoecosticha. Una ning gihulagway ni Turner ni adtong 1923. Ang Labdia rhoecosticha sakop sa kahenera nga Labdia, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Labdia

Labdia rhoecosticha


An Heterocompsa eburata in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Martins hadton 1970. An Heterocompsa eburata in nahilalakip ha genus nga Heterocompsa, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Heterocompsa

Heterocompsa eburata


Stal Rzeszów – sekcja hokeja na lodzie klubu ZKS Stal Rzeszów z siedzibą w Rzeszowie. Sekcja została rozwiązana na początku lat 60. XX wieku.

Historia
Sekcja hokeja na lodzie w ramach klubu ZKS Stal została utworzona w 1952, a jej pierwszym kierownikiem został Stanisław Deręgowski. W latach 50. drużyna Stali brała udział w rozgrywkach ligi okręgowej rzeszowskiej. Kierownikiem sekcji od początku sezonu 1955/1956 był Zbigniew Motyka, treningi prowadził grający zawodnik Kazimierz Kubas, a od stycznia 1956 Emil Kotelnicki. W sezonie 1955/1956 Stal grała w grupie III z Kolejarzem Przemyśl i Włókniarzem Krosno, po czym awansowała do turnieju finałowego, rozegranym na własnym obiekcie (Osiedle WSK), w którym zwyciężyła pokonując Resovię oraz zeszłorocznego triumfatora, Stal Stalowa Wola. Skład mistrzowskiego zespołu: Tadeusz Maliczkowski, Edward Sobkowicz (bramkarze), Ryszard Skiba, Mariusz Szczygieł, Ryszard Trauka (obrońcy), Kazimierz Jurkiewicz, Roman Jurkiewicz, Kazimierz Kubas – kapitan, Roman Kudłak, Andrzej Krupa, Marian Pietrucha, Adam Przepióra, Zdzisław Trześniowski, Ryszard Zwierzyński (napastnicy). Na początku marca 1956 drużyna bez powodzenia rywalizowała w Stalinogrodzie w turnieju o awans do II ligi edycji 1956/1957. W edycji ligi 1956/1957 Stal występowała w grupie II (trenerem pozostawał K. Kubas, kapitanem był Roman Jurkiewicz), lecz sezon nie został ukończony wskutek warunków pogodowych, zaś decyzją sekcji hokeja na lodzie WKKF została wytypowana - jako najlepsza - drużyna Stali Rzeszów do rywalizacji o awans do II ligi 1957/1958, jednak na jej udział nie wyraził zgody zarząd klubu ZKS Stal Rzeszów. Następnie Stał grała w sezonach 197/1958, 1958/1959 (w którym nie rozegrano meczów decydujących o drugim miejscu, o które rywalizowały Stal i Resovia), 1959/1960 (mimo że pojawiły się obawy o brak lodowiska), 1960/1961 (przed sezonem 1960/1961 treningi drużyny prowadził były hokeista Franciszek Głowacki, który wówczas był trenerem drużyny piłkarskiej Stali Rzeszów), 1961/1962. W sezonie 1962/1963, po przeprowadzonej reformie rozgrywek, Stal występowała w utworzonej grupie rzeszowskiej okręgu krakowskiego, wygrała tę trzyzespołową rywalizację i zakwalifikowała się do rozgrywki o mistrzostwo okręgu krakowskiego mając za rywali zespoły z Nowego Targu: Podhale Ib (1. miejsce w grupie krakowskiej) i Wisłę (2. miejsce). Uzyskała wyniki: z Podhalem 5:11, Wisłą 4:4 (Nowy Targ), z Podhalem 4:6, Wisłą 7:1 (Rzeszów).

Lodowisko (określane wówczas także jako tor lodowy) było przygotowywane przez działaczy i zawodników Stali na terenie kortów tenisowych, położonych za internatem Zespołu Szkół Elektryczno-Mechanicznych na osiedlu przy ul. Jarosława Dąbrowskiego.

Na przełomie lat 50./60. kierownikiem sekcji hokejowej Stali był Tadeusz Maliczkowski, który został ponownie wybrany 7 listopada 1958, pełniący także funkcję członka zarządu Rzeszowskiego Okręgowego Związku Hokeja na Lodzie (ROZHL). Po S. Deręgowskim kierownikami sekcji byli Zbigniew Motyka, Tadeusz Maliczkowski, Stanisław Wojtasik, Czesław Centkowski, Marian Bieniarz, Ludwik Krajewski. Działaczem Stali był także T. Kuleszo. Sekcja działała także na rzecz popularyzacji łyżwiarstwa figurowego (na zaproszenie do Rzeszowa przybyła i dała pokaz tej dyscypliny reprezentantka Polski Barbara Jankowska). Przed sezonem 1963/1964 sekcja hokejowa Stali została zawieszona. Mimo potencjalnych możliwości drużyna Stali nie została zgłoszona do sezonu 1969/1970.

Według kilku źródeł sekcja hokejowa Stali została zlikwidowana w 1961, wskutek niekorzystnych warunków atmosferycznych wpływającycb negatywnie przy naturalnym prowadzeniu obiektu do gry oraz z powodu braku sztucznego lodowiska. W późniejszych latach echa działalności sekcji odznaczały się w spontanicznie tworzonych na osiedlach "Piastów" czy "J. Dąbrowskiego" prowizorycznych lodowiskach.

Przypisy

!
Nieistniejące polskie kluby hokejowe
Kluby hokejowe założone w 1952
Kluby hokeja na lodzie w Rzeszowie

Stal Rzeszów (hokej na lodzie)


Kaliwatan sa alibangbang ang Acalyptris staticis. Una ning gihulagway ni Walsingham ni adtong 1908, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni Van Nieukerken ni adtong 1986. Ang Acalyptris staticis sakop sa kahenera nga Acalyptris, ug kabanay nga Nepticulidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Uropa
Acalyptris

Acalyptris staticis


Bosna i Hercegovina
 Stojići (Bugojno), naselje u općini Bugojno.

Srbija
 Stojići (Kosjerić), naselje u općini Kosjerić.

Stojići


Kaliwatan sa karpa ang Cyprinella eurystoma. Una ning gihulagway ni Jordan ni adtong 1877. Ang Cyprinella eurystoma sakop sa kahenera nga Cyprinella, ug kabanay nga karpa.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amihanang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Amihanang Amerika
Cyprinella

Cyprinella eurystoma


Codici
 PXM – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Puerto Escondido (Messico)
 pxm – codice ISO 639-3 della lingua mixe di Quetzaltepec

Mineralogia
 Pxm – abbreviazione di piroxmangite

Note

Pxm


Dwójki mężczyzn – jedna z konkurencji saneczkarstwa rozgrywana podczas Zimowych Igrzyskach Olimpijskich w Innsbrucku.

Mistrzami olimpijskimi zostali reprezentanci Niemieckiej Republiki Demokratycznej Hans Rinn i Norbert Hahn. Drugie miejsce zajęli reprezentanci Republiki Federalnej Niemiec: Hans Brandner oraz Balthasar Schwarm, a na trzecim miejscu uplasowali się reprezentanci Austrii Rudolf Schmid i Franz Schachner.

Wyniki

Bibliografia

Linki zewnętrzne

Saneczkarstwo na Zimowych Igrzyskach Olimpijskich 1976

Saneczkarstwo na Zimowych Igrzyskach Olimpijskich 1976 – dwójki mężczyzn


Bukid ang Dolok Sobar sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Utara, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Dolok Sobar.

Ang yuta palibot sa Dolok Sobar kabungtoran sa habagatang-sidlakan, apan sa amihang-kasadpan nga kini mao ang patag. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa amihanan-kasadpan sa Dolok Sobar. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Dolok Sobar may gamay nga populasyon.. Sa rehiyon palibot sa Dolok Sobar, kabukiran talagsaon komon.

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Dolok Sobar.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Mayo, sa  °C, ug ang kinabugnawan Septiyembre, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Nobiyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Hulyo, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Sumatera Utara
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 200 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Dolok Sobar


Pseudorhaphitoma kilburni is a small sea snail, a marine gastropod mollusk in the family Mangeliidae.

Description

Distribution
This marine species occurs in the Red Sea and off Yemen

References

External links

kilburni
Gastropods described in 2001

Pseudorhaphitoma kilburni


Trifosforna kiselina ili   tripolifosforna kiselina – čija je formula  H5P3O10 – je  kondenzirani  oblik  fosforne kiseline.  U porodici  fosfoernr kiseline i fosfati,  to je slijedeća polifosforna kiselina nakon  pirofosforne, H4P2O7, također zvane i  difosforna kiselina.

Spojevi kao ATP (adenozin-trifosfat)  su esatri  trifosforne kiseline.

Trifosforna kiselina nije dobijena u kristalnom obliku. Ravnotežne smjese s ukupnim sastavom, koje odgovaraju H5P3O10, sadrže oko 18% trifosforne kiseline. Otopina čiste kiseline  može se dobiti izmjenom iona natrijeve soli, natrij-trifosfata, pri 0 °C.

Poznate su razne vrijednosti  pKa: 1,0 ; 2,2 ; 2,3 ; 3,7; 5,7 ; 8,5.

Također pogledajte
Fosforna kiselina

Reference

Vanjski linkovi

Fosfati
Fosforne oksokiseline

Trifosforna kiselina


Ngọc Thanh là một xã thuộc thành phố Phúc Yên, tỉnh Vĩnh Phúc, Việt Nam.

Xã có diện tích 77,36 km², dân số năm 1999 là 10.221 người, mật độ dân số đạt 132 người/km².

Khu du lịch hồ Đại Lải nằm phần lớn ở xã này.

Tham khảo

Ngọc Thanh, Phúc Yên


Øvraby sogn i Halland var en del af Halmstad herred. Øvraby distrikt dækker det samme område og er en del af Halmstads kommun. Sognets areal var 16,50 kvadratkilometer, heraf land 16,23. I 2020 havde distriktet 247 indbyggere. Slottet Sperlingsholm ligger i sognet. Byen Halmstad lå oprindelig ved Øvraby kirkeruin.

Øvraby (1464 Øffwerby) fik sit navn, da Halmstad blev flyttet syd (og Øvraby kom til at være "over" Halmstad) Befolkningen steg fra 1820 (260 indbyggere) til 1880 (602 indbyggere). Derefter faldt den, så der i 1980 var 191 indbyggere i Øvraby. Siden da er befolkningen steget igen.

Kilder

Sogne i Halmstad herred
Folkebogføringsdistrikter i Halmstads kommun

Øvraby sogn, Halland


HHQ – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Hua Hin (Thailandia)

Hhq


Kaliwatan sa insekto ang Trichochermes laricis. Una ning gihulagway ni Yang ug Li ni adtong 1985. Ang Trichochermes laricis sakop sa kahenera nga Trichochermes, ug kabanay nga Triozidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Trichochermes

Trichochermes laricis


Vĩnh Lạc là một phường thuộc thành phố Rạch Giá, tỉnh Kiên Giang, Việt Nam.

Địa lý
Phường Vĩnh Lạc nằm ở trung tâm thành phố Rạch Giá, có vị trí địa lý:
Phía đông giáp phường Vĩnh Hiệp
Phía tây giáp Vịnh Thái Lan
Phía nam giáp phường An Hòa
Phía bắc giáp phường Vĩnh Bảo.

Phường Vĩnh Lạc có diện tích 2,87 km², dân số năm 2020 là 26.267 người, mật độ dân số đạt 9.152 người/km².

Hành chính
Phường Vĩnh Lạc được chia thành 5 khu phố: 1, 2, 3, 4, 5.

Lịch sử
Sau năm 1975, Vĩnh Lạc là một phường thuộc thị xã Rạch Giá.

Ngày 27 tháng 9 năm 1983, Hội đồng Bộ trưởng ban hành Quyết định số 107-HĐBT về việc chia phường Vĩnh Lạc thành 3 phường lấy tên là phường Vĩnh Lạc, phường Bĩnh Bảo và phường An Lạc.

Ngày 31 tháng 5 năm 1991, Ban Tổ chức Chính phủ ban hành Quyết định số 288-TCCP về việc sáp nhập phường Vĩnh Bảo vào phường Vĩnh Lạc.

Ngày 11 tháng 2 năm 2003, Chính phủ ban hành Nghị định số 10/2003/NĐ-CP về việc thành lập phường Vĩnh Bảo trên cơ sở 77,38 ha diện tích tự nhiên và 17.789 nhân khẩu của phường Vĩnh Lạc.

Sau khi thành lập phường Vĩnh Bảo, phường Vĩnh Lạc còn lại 174,62 ha diện tích tự nhiên và 16.002 nhân khẩu.

Ngày 26 tháng 7 năm 2005, Chính phủ ban hành Nghị định số 97/2005/NĐ-CP về việc thành lập thành phố Rạch Giá thuộc tỉnh Kiên Giang và phường Vĩnh Lạc trực thuộc thành phố Rạch Giá.

Chú thích

Tham khảo

Vĩnh Lạc (phường)


An Oopsidius pictus in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1939. An Oopsidius pictus in nahilalakip ha genus nga Oopsidius, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Fiji. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oopsidius

Oopsidius pictus


Hristo Smolenov is a Bulgarian scientist, logician and antiterrorism expert, born 1954 in Plovdiv, Bulgaria. In 2007 was revealed as associated with the communist secret services.

Academic career
After graduating from the Moscow State University he became a guest professor at the University of Montreal and at the Catholic University of America in Washington.  He is an associate professor at the Bulgarian Academy of Sciences. As a specialist in logic and methodology of science he has long been involved in creative solutions in non-standard situations.

Books and publications

 Codes in Space, 2016
 Zagora - Varna - the hidden super-culture, 2012
 The Lost Aurolithic Civilization? Codes from a Black Sea Atlantis, 2010
 Self-Producing Terror, 2005
 The Market Life of Global Terrorism, 2004
 The Cannibals Paradox: Global Terrorism and Hyper-Capital, 2003
 Struktur und Dynamik wissenschaftlicher Theorien: Beiträge zur Wissenschaftsgeschichte und Wissenschaftstheorie aus der bulgarischen Forschung, 1990
 Zeno's paradoxes and temporal becoming in dialectical atomism, 1984
 Truthfulness and non-trivial contradiction, 1984

Political career
Smolenov initiated the creation of Independent Society of Ecoglasnost in 1988, which later became a founding member of the umbrella opposition movement Union of Democratic Forces. Between 1995-1997 he was the Parliamentary Secretary of the Bulgarian Ministry of Defense. In 1999 Smolenov was elected for MP in the 38th Bulgarian National Assembly.

Awards and achievements
In 2017 Smolenov was honored with the title Honorary Professor of the Nikola Vaptsarov Naval Academy.

References

Bulgarian scientists

Hristo Smolenov


Karl-Heinz Marotzke (ur. 29 marca 1934, zm. 28 lipca 2022) – niemiecki trener piłkarski.

Kariera trenerska
Marotzke karierę trenera rozpoczął prowadząc zespoły Regionalligi – SV Hamborn 07 oraz VfL Osnabrück. Następnie był szkoleniowcem holenderskiego klubu Fortuna '54, grającego w Eredivisie i trenował go przez sezon 1966/1967, ukończonego przez Fortunę na 14. miejscu. Od początku sezonu 1967/1968 prowadził FC Schalke 04 z Bundesligi. W lidze zadebiutował 19 sierpnia 1967 w przegranym 3:4 spotkaniu z Borussią Mönchengladbach. Zespół Schalke poprowadził w 13 meczach, z których 1 było wygrane, 3 zremisowane i 9 przegranych. W listopadzie 1967 przestał być trenerem klubu.

W 1968 roku Marotzke został selekcjonerem reprezentacji Ghany. W tym samym roku poprowadził ją na letnich igrzyskach olimpijskich, zakończonych przez Ghanę na fazie grupowej. Kadrę Ghany trenował do 1970. W późniejszym czasie prowadził jeszcze reprezentację Nigerii (dwukrotnie), a także reprezentację Botswany.

Przypisy

Bibliografia

 Profil na Worldfootball

Niemieccy trenerzy piłkarscy
Trenerzy piłkarzy FC Schalke 04
Selekcjonerzy reprezentacji Ghany w piłce nożnej mężczyzn
Selekcjonerzy reprezentacji Nigerii w piłce nożnej mężczyzn
Selekcjonerzy reprezentacji Botswany w piłce nożnej mężczyzn
Urodzeni w 1934
Zmarli w 2022

Karl-Heinz Marotzke


Buffalo Dance er en amerikansk stumfilm fra 1894 af William Kennedy Dickson.

Referencer

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1894
Stumfilm fra USA

Buffalo Dance


Mitohondrijska intermedijarna peptidaza je enzim koji je kod ljudi kodiran genom MIPEP.

Ovaj protein je kritična komponenta mehanizma za import ljudskih mitohondrijskih proteina uključenih u proces sazrijevanja jedarno kodiranih mitohondrijskih proteina, s mitohondrijskim translokacijskim peptidima, posebno onih proteina povezanih s OXPHOS-om.

Struktura

Aminokiselinska sekvenca

Dužina polipeptidnog lanca je  713  aminokiselina, a molekulska težina   80.641 Da

Simboli

C:  Cistein
D: Asparaginska kiselina
E: Glutaminska kiselina
F:  Fenilalanin
G:  Glicin
H:  Histidin
I:  Izoleucin
K: Lizin
L: Leucin
M:  Metionin
N:  Asparagin
P:  Prolin
Q:  Glutamin
R:  Arginin
S:  Serin
T:  Treonin
V:  Valin
W:  Triptofan
Y:  Tirozin

Gen

Gen  MIPEP  kodira jednu metaloproteazu koja hidrolizira peptidni fragment od osam aminokiselina u dužini za obradu proteina usmjerenih na mitohondrije. Ljudski gen  MIPEP  ima 21 egzon i nalazi se na hromozomskoj sekvenci 13q12. Pokazano je da je ljudski gen MIPEP visoko eksprimiran u srcu, skeletnim mišićima i gušterači, tri organska sistema koji se često prijavljuju sa poremećajima OXPHOS-a.

Protein

Ljudski protein mitohondrijska intermedijarna peptidaza, veličine je 80,6 kDa i sastoji se od 713 aminokiselina. Sadrži mitonhondrije koje ciljaju peptid (aminokiselina 1-35 peptidne sekvence). Zreli protein ima teorijski pI 6,03.

Funkcija

Djelujući zajedno s općom mitohondrijskom procesnom peptidazom (MPP), MIPEP ima ključnu ulogu u sazrijevanju određene klase jedarno  kodiranih proteinskih prekursora, koje karakterizira motiv, XRX (f) (F/L/I) XX (T/S /G) XXXX (f). U početku, peptidaza MPP cijepa prekursore na pozicijama dvije peptidne veze iz R-ostatka, ostavljajući tipski oktapeptid na N-kraju proteina; nakon toga, MIP cijepa oktapeptid, dovršavajući konačno sazrijevanje prerađenog proteina. Nedavno istraživanje pokazalo je da mitohondrijska intermedijarna peptidaza može razgraditi transmembranski receptor Notch na svom mjestu S5 i pomoći sazrijevanju notch proteina.

Klinički značaj

U GWAS (eng. Genome-Wide Association Study) studiji kineske populacije, zabilježena je značajna povezanost između visoke miopije i varijante na sekvenci  q12.12 hromosoma 13. Geni MIPEP i C1QTNF9B nalaze se u istom lokusu i izgledaju eksprimirani u mrežnjači i njenom pigmentnom epitelu (RPE) i stoga su vjerojatno povezani s visokom kratkovidnošću. Međutim, funkcionalni dokazi koji povezuju MIPEP s kratkovidnošću tek trebaju biti pruženi.

Bialelne patogene varijante u MIPEP-u  prisutne su u ranom dojenačkom uzrastu ili ranom djetinjstvu s hipotonijom (niskim mišićnim tonusom) i rijetkim tipom kardiomiopatije, koja se naziva nekompakcija lijeve komore. Mogu se vidjeti i katarakti. Kod četiri prijavljena pacijenta do sada je kardiomiopatija progresivna i rezultira smrću u prvih nekoliko godina života.

Reference

Mitohondrijski proteini
Geni na hromosomu 13
Ljudski proteini
Proteomika

MIPEP