This Christmas: Winter Is Coming is the first winter extended play and the third overall by South Korean singer Taeyeon. The extended play is marketed as a special Christmas album release. It was released by SM Entertainment on December 12, 2017.

Release and promotion
This Christmas: Winter Is Coming and the music video for "This Christmas" were released on December 12, 2017. To promote the album, Taeyeon held a three-night concert titled "The Magic of Christmas Time" on December 22, 23 and 24, 2017 at Kyunghee University, Seoul.

Composition
The EP consists of eight tracks, of which shows how much variety of genres and the Christmas atmosphere is expressed through Taeyeon's powerful voice. The opening track "The Magic of Christmas Time" is a sweet English pop ballad song reminiscent of a beautiful animation set in a pure white snowy winter. The title track "This Christmas" is an authentic ballad song featuring a magnificent orchestral sound and the delicate and explosive singing ability of 'Taeyeon' and an instrumental version is also included. While "Let It Snow" is a swing genre song that provides bright energy with colorful guitar performances and brass, string sounds, and you can feel the excitement of Christmas. In addition, "Candy Cane" is a retro pop R&B song that creates a year-end festival atmosphere with jingle bells and rich wind instruments creates an even more joyous mood. "Shhhh" takes inspiration from jazz and blues that was written by poet Won Tae-yeon, who draws attention with its sexy, cute and fun lyrics about a girl looking for a gift hidden by Santa Claus. It contains an emotional pop ballad song "Christmas without You", a sentimental pop ballad song that contains a sad feeling of longing for a lover while looking at the happy scenery of Christmas. The closing track of this winter album is "I'm all ears", which Tamar Herman from Billboard described the track as "swaying", "sentimental pop-rock tune" that her vocal offering herself up as a shoulder to lean on. "I'm all ears" was also released as the EP's second and final single a month after the EP was released.

Reception
This Christmas: Winter Is Coming debuted at number 2 on the South Korean Gaon Album Chart, and at number 6 on the Billboard World Albums Chart. "This Christmas" debuted at number 2 on the South Korean Gaon Digital Chart.

Critical reception

This Christmas: Winter Is Coming received generally positive reviews from media outlets. Hong Dam-young from The Korea Herald considered the album's musical styles as "not like Mariah Carey's classic "All I Want for Christmas Is You". Instead of jingle bell sounds and flamboyant upbeat synths, the eight-track album is drenched in the singer's calm and undeniable vocal prowess, an instrument on its own". While Idology's editor-in-chief Mimyo praised Taeyeon for creating new Christmas songs, "this album creates a 'new song' by taking the microscopic elements of the Western Christmas season song tradition (beyond 'salt shaker', jazz, etc.) in detail and combining them elegantly".

Awards and nominations

Track listing
Credits adapted from Naver

Charts

Weekly

Monthly charts

Year-end charts

Release history

References

SM Entertainment EPs
Korean-language EPs
2017 EPs
Taeyeon EPs
Christmas albums by South Korean artists
2017 Christmas albums
Pop music EPs

This Christmas: Winter Is Coming


An Bathypterois dubius in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Vaillant hadton 1888. An Bathypterois dubius in nahilalakip ha genus nga Bathypterois, ngan familia nga Ipnopidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Bathypterois

Bathypterois dubius


Viceversaletteratura.ch è la piattaforma elettronica del Service de presse suisse, "sorella" della rivista cartacea Viceversa Letteratura. Inaugurata nell'ottobre del 2012, è l'evoluzione trilingue (italiano, francese e tedesco) del sito letterario romando  Le Culturactif Suisse, fondato nel 1997 da Roselyne König. Viceversaletteratura.ch promuove la letteratura svizzera attraverso recensioni e approfondimenti settimanali, e ospita un archivio elettronico di scrittori svizzeri.

Collegamenti esterni

Riviste letterarie svizzere
Cultura a Friburgo (Svizzera)

Viceversaletteratura.ch


The Crystal Gazer er en amerikansk stumfilm fra 1917 af George Melford.

Medvirkende
 Fannie Ward som Rose Jorgensen / Rose Keith / Norma Dugan
 Jack Dean som Glen Carter
 Winifred Greenwood som Belle
 Harrison Ford som Dick Alden
 Raymond Hatton som Phil Mannering

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1917
Dramafilm fra USA

The Crystal Gazer


An Pyralis albiguttata in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Warren hadton 1891. An Pyralis albiguttata in nahilalakip ha genus nga Pyralis, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pyralis

Pyralis albiguttata


Ameropterus scutellaris là một loài côn trùng trong họ Ascalaphidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Gerstaecker miêu tả năm 1894.

Chú thích

Tham khảo

Ameropterus

Ameropterus scutellaris


Sandgrælingur (frøðiheiti - Calidris alba, Crocethia alba, Erolia alba) er til støddar sum fjallmurra. Her sæst hann um somu tíð sum grágrælingurin. Tá er hann á bakinum sprøklutur av gráum og hvítum og svørtum, í neðra hvítur; hálsurin er á hinum gomlu gulligur við dimmum prikkum, á ungunum mest hvítur ella bleikgulur. Hann heldur seg niðast við sjóvarmálan, stundum á hellum og klettum, men mest á sandi. Tað er spakur fuglur; ikki fyrr, enn tú ert nær hjá honum, rennur hann undan, ofta hoppandi langan veg á øðrum beini. Tað hendir seg eisini at síggja hann um várið; tá er hann øðrvísini littur, men kennist væl frá hinum grælingunum av tí, at teir hava allir eina lítla baktá, men hann onga; eisini hevur hann stytri nev enn teir. So lítil, sum hann er, er hann óføra harðvunnin og eigur einans í kaldastu londum, eitt nú norðast í Grønlandi og á oyggjunum har vestanfyri. Um veturin er hann aftur suðuri ígjøgnum, eitt nú í Avstralia og Patagonia. Ofta er tað so, at norðari eitt fuglaslag er um summarið, longur suður fer tað um veturin.

Sí eisini
 Fuglar í Føroyum

Keldur
 Mikkjal á Ryggi: Fuglabókin, Dýralæra II. 1951.

Fuglar
Charadriiformes

Sandgrælingur


Ang Jare Khušk ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Bādghīs, lat 34,95, long 63,64),
 Jar-e Khushk (bukid sa Apganistan, Farāh, lat 32,28, long 62,60),
 Jar-e Khushk (bukid sa Apganistan, Farāh, lat 32,29, long 62,69),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Daykundi Province, lat 33,47, long 65,82),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghōr, lat 33,67, long 65,08),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Daykundi Province, lat 34,29, long 66,17),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghōr, lat 34,13, long 64,71),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Bādghīs, lat 34,67, long 63,69),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Bādghīs, lat 34,85, long 64,23),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Ghōr, lat 34,66, long 64,55),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Helmand),
 Jar-e Khushk (suba nga anhianhi sa Apganistan, Daykundi Province, lat 33,16, long 65,44),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Jare Khušk


An Dicrurus in uska genus han Aves. An Dicrurus in nahilalakip ha familia nga Dicruridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Dicrurus

Dicrurus


En LNG-terminal (eller naturgasterminal) er en specialiseret havneenhed (en terminal) der kan modtage tankskibe med flydende naturgas (eller på engelsk: liquified natural gas≈LNG). LNG er naturgas, der er nedkølet til -160 grader celsius og dermed er flydende. Fordelen ved den nedkølede flydende naturgas er, at den optager 600 gange mindre plads end i gastilstand ved atmosfærisk tryk, og dermed kan transporteres hvor der ikke er gasnet.

LNG-terminaler omfatter faciliteter til lastning og losning af tankskibe samt store lagertanke. Efter losningen distribueres den flydende naturgas videre til kunderne ved hjælp af rørledninger eller lastbiler. LNG-eksportterminaler har faciliteter til likvefaktion, importterminaler til genfordampning af naturgassen. For at kunne distribuere naturgassen videre til kunderne må gassen altså først opvarmes og omdannes.

Flydende naturgas produceres og sælges af især Qatar, USA og Australien, og importeres især af Japan og Kina.

Der er planer i flere europæiske lande om at opbygge større LNG-terminaler for at mindske afhængigheden af russisk naturgas i energiforsyningen. Europa kan importere op til 250 mia kubikmeter LNG om året, og har planer om 25 nye import-faciliteter, især flydende LNG-terminaler.

Skifergassen fra USA udvindes som regel ved hjælp af fracking, hvor der pumpes store mængder vand, sand og kemikalier ned i undergrunden for at frigøre gassen.

Noter

Havnetyper
Naturgas

LNG-terminal


David Leibrandt Masterson (født 29. november 1986 i Pomona, Californien) er en amerikansk sanger.

Karriere
David spillede hovedroller på Equity Stage under sin far, mens han stadig gik i skole i Californien. I sine teenageår, inden han startede sin sangkarriere spillede David i mange musicals, især High School Musical. David begyndte sin karriere med at slutte sig til boybandet Varsity Fanclub i 2008. Efter bandets opløsning støttede David sangerinden Lady Gaga, Katy Perry og Jordin Sparks ved adskillige koncerter ture. Derefter sluttede David sig til Team 5ünf med Jay Khan og Marc Terenzi i 2021.

Liv
David bor nu i Berlin, hvor han fremførte musik ved at oversætte sange til tysk sprog.

Referencer

Eksterne henvisninger

 David Lei Brandt - Famous Birthdays
 David Lei Brandt MySpace side

Sangere fra USA
Personer fra Californien
Skuespillere fra Californien
Tv-skuespillere fra USA

David Lei Brandt


Ang Río El Zurdo ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Río El Zurdo (suba),

Venezuela

 Río El Zurdo (suba nga anhianhi), Estado Lara,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Venezuela

Río El Zurdo


Fosfodiesterska veza je šećerno fosfatna veza koja održava  koheziju u  kičmi  dezoksirimonukleinske  (DNK) i ribonukleinske kiseline (RNK). U nukleotidima, od kojih su građeni,  na početku nosi samo jedan atom  ugljika C5,  u osnovi pentoze i ostatak fosforne kiseline. Hemijski gledano,  na ovom atomu ugljika nalazi se  ester fosforne kiseline sa alkoholnom OH grupom.

Fosfodiesterska veza nastaje kada dvije hidroksilne grupe fosforne  kiseline reagiraju sa hidroksilnim grupama na drugim molekulama, kada  nastaju dvije esterske veze. U živim ćelijama stvara se kada se dva nukleotida kovalentno vežu tako da se hidroksilna grupa s 3' ugljikovog atoma prvog šećera veže sa fosfatnom grupom drugog nukleotida,  koji se nalazi na 5' ugljikovom atomu drugog šećera. Time dezoksiriboze koje su povezane fosfodiesterskim vezama stvaraju dva polinukleotidna lanca molekule DNK.

Pri  kopiranju  polulanca, tok transkripcije RNK ili replikacija DNK se temelji na postojećem ostatku fosforne kiseline, a druga  esterska veza, sa OH grupu na ugljikovom  atomu C3 u ribozi ili dezoksiribozi,  je zatvorena, pri čemu se formira 3'-5 ' fosfodiesterska veza.

U proceima metabolizma, ovu hemijsku vezu raskida enzim fosfodiesteraza.

Također poglerdajte
Fosfodiesteraza

Reference

Vanjski linkovi

Nukleinske kiseline
Hemijske veze

Fosfodiesterska veza


Ingmar Bergman (14 July 1918 – 30 July 2007) was a Swedish director, writer, and producer who worked in film, television, theatre and radio. He is recognized as one of the most accomplished and influential filmmakers of all time, and is well known for films such as The Seventh Seal (1957), Wild Strawberries (1957), Persona (1966), Cries and Whispers (1972), and Fanny and Alexander (1982).

Bergman directed over sixty films and documentaries for cinematic release and for television, most of which he also wrote. He also directed over 170 plays. From 1953, he forged a powerful creative partnership with his full-time cinematographer Sven Nykvist. Among his company of actors were Harriet and Bibi Andersson, Liv Ullmann, Gunnar Björnstrand, Erland Josephson, Ingrid Thulin and Max von Sydow. Most of his films were set in Sweden, and numerous films from Through a Glass Darkly (1961) onward were filmed on the island of Fårö. His work often deals with death, illness, faith, betrayal, bleakness and insanity.

Philip French referred to Bergman as among the greatest artists of the 20th century. Mick LaSalle compared Bergman's significance in film to that of Virginia Woolf and James Joyce in literature.

List of accolades

Terrence Rafferty of The New York Times wrote that throughout the 1960s, when Bergman "was considered pretty much the last word in cinematic profundity, his every tic was scrupulously pored over, analyzed, elaborated in ingenious arguments about identity, the nature of film, the fate of the artist in the modern world and so on." Many filmmakers have praised Bergman and some have also cited his work as an influence on their own:
 Andrei Tarkovsky held Bergman in very high regard, noting him and Robert Bresson as his two favourite filmmakers, stating: "I am only interested in the views of two people: one is called Bresson and one called Bergman." Such was Bergman's influence, Tarkovsky's last film was made in Sweden with Sven Nykvist, Bergman's longtime cinematographer, and several of Bergman's favoured actors including Erland Josephson. Bergman likewise had great respect for Tarkovsky, stating: "Tarkovsky for me is the greatest director."
 Alejandro González Iñárritu while entering the Berg-man compound (Bergman's house) on the remote island of Fårö for a documentary called Trespassing Bergman stated "If cinema was a religion, this would be Mecca, the Vatican. This is the center of it all."
 Bertrand Tavernier stated: "Bergman was the first to bring metaphysics — religion, death, existentialism — to the screen ... but the best of Bergman is the way he speaks of women, of the relationship between men and women. He's like a miner digging in search of purity."
 Nuri Bilge Ceylan
 Steven Soderbergh
 David Lynch
 Wes Craven
 Pedro Almodóvar
 Jean-Luc Godard
 Robert Altman
 Adoor Gopalakrishnan
 Olivier Assayas
 Francis Ford Coppola stated: "My all-time favorite because he embodies passion, emotion and has warmth."
 Guillermo del Toro said: "Bergman as a fabulist — my favorite — is absolutely mesmerizing."
 Asghar Farhadi
 Todd Field stated: "He was our tunnel man building the aqueducts of our cinematic collective unconscious."
 Federico Fellini said: "I have a profound admiration for him (Bergman) and for his work, even though I haven't seen all of his films. First of all, he is a master of his métier. Secondly, he is able to make things mysterious, compelling, colorful and, at times, repulsive."
 Woody Allen has referred to Bergman as "probably the greatest film artist, all things considered, since the invention of the motion picture camera". He said, "For me it was Wild Strawberries. Then The Seventh Seal and The Magician. That whole group of films that came out then told us that Bergman was a magical filmmaker. There had never been anything like it, this combination of intellectual artist and film technician. His technique was sensational." Allen has credited Bergman with inventing "a film vocabulary that suited what he wanted to say, that had never really been done before. He'd put the camera on one person's face close and leave it there, and just leave it there and leave it there. It was the opposite of what you learned to do in film school, but it was enormously effective and entertaining."
 Krzysztof Kieślowski stated: "This man is one of the few film directors — perhaps the only one in the world — to have said as much about human nature as Dostoyevsky or Camus."
 Stanley Kubrick stated: "I believe Ingmar Bergman, Vittorio De Sica and Federico Fellini are the only three filmmakers in the world who are not just artistic opportunists. By this I mean they don't just sit and wait for a good story to come along and then make it. They have a point of view which is expressed over and over and over again in their films, and they themselves write or have original material written for them." Kubrick praised Bergman as "The Greatest film-maker, unsurpassed by anyone in the creation of mood and atmosphere, the subtlety of performance, the avoidance of the obvious, the truthfulness and completeness of characterization."
 Ang Lee stated: "For me the filmmaker Bergman is the greatest performer of all...", "He (Bergman) is like God to me. I will take inspiration. I won't dare to imitate"
 François Ozon
 Park Chan-wook
 Éric Rohmer stated: "The Seventh Seal is the most beautiful film ever."
 Marjane Satrapi
 Mamoru Oshii
 Paul Schrader stated: "I would not have made any of my films or written scripts such as Taxi Driver had it not been for Ingmar Bergman. What he has left is a legacy greater than any other director. I think the extraordinary thing that Bergman will be remembered for, other than his body of work, was that he probably did more than anyone to make cinema a medium of personal and introspective value."
 Martin Scorsese said: "I guess I'd put it like this: if you were alive in the '50s and the '60s and of a certain age, a teenager on your way to becoming an adult, and you wanted to make films, I don't see how you couldn't be influenced by Bergman. You would have had to make a conscious effort, and even then, the influence would have snuck through."
 Steven Spielberg stated: "His love for the cinema almost gives me a guilty conscience."
 Satyajit Ray stated: "I have great admiration for Bergman...It's Bergman whom I continue to be fascinated by. I think he's remarkable. I envy his stock company, because given actors like that one could do extraordinary things."
 André Téchiné
 Liv Ullmann
Lars von Trier, in reference to having once sent Bergman a letter, jokingly said, "I have seen all his movies, he is a great source of inspiration to me. He was like a father to me. But he treated me in the same way he treated all his children. No interest whatsoever!"

Legacy accolades in popular culture

A Bergman-themed parody spoofs the allegory of cheating death (Bergman's The Seventh Seal) in the sketch comedy show Saturday Night Live season 1 (ep. 23, 24 July 1976). The sketch, titled "Swedish Movie", is somberly narrated in the third-person by a Swedish-speaking Death (Tom Schiller) with English subtitles scrolling. The baleful voice-over dialogue, revealed to be emanating from the apparition of Death personified, imposes upon dreamily preoccupied lovers Sven (Chevy Chase) and Inger (Louise Lasser) who send a not-so-silently jeering Death out for pizza.

Monty Python's The Meaning of Life includes a sketch based on The Seventh Seal in which middle-class weekenders at an isolated farmhouse are visited by The Grim Reaper.

A television spoof of Persona appeared in an episode of the Canadian comedy series SCTV in the late 1970s. SCTV later aired another Bergman parody, this time of Scenes From A Marriage that featured actor Martin Short portraying comedian Jerry Lewis as the star of a fictional Bergman film called Scenes From An Idiot's Marriage.

Bill & Ted's Bogus Journey includes a further spoof on the theme of playing games with Death from Bergman's The Seventh Seal. Bill and Ted are set to play a game with Death. Rather than chess, they play checkers. When Bill and Ted win, Death challenges them to a best of three match, wherein they play Battleship and other games from popular culture.

The Muppets franchise had a spoof of Bergman's style in a segment entitled "Silent Strawberries" from the TV special, The Muppets Go to the Movies.

In Season 2 Episode 2 of Welcome to Sweden, Jason Priestley asks to meet Ingmar Bergman.

Directed Academy Award performances
Bergman directed two Oscar nominated performances.

Awards and nominations

Academy Awards
In 1971, Bergman received the Irving G. Thalberg Memorial Award at the Academy Awards ceremony. Three of his films won the Academy Award for Best Foreign Language Film. The list of his nominations and awards follows:

BAFTA Awards

Berlin Film Festival
 Won: Golden Bear for Best Film, Wild Strawberries (Smultronstället), 1957
 Won: FIPRESCI Prize, Wild Strawberries, 1957
 Nominated: Golden Bear for Best Film, Through a Glass Darkly (Såsom i en spegel), 1961
 Won: OCIC Prize, Through a Glass Darkly, 1961

Cannes Film Festival

Venice Film Festival

Cesar Awards

Bodil Award

Golden Globe Awards

Nastro d'Argento

Guldbagge Awards

Other awards and honours
 Foreign Honorary Member of the American Academy of Arts and Sciences, 1961
 Erasmus Prize, 1965
 The Dorothy and Lillian Gish Prize, 1995
 Career Golden Lion at Venice Film Festival, 1971
 Goethe Prize, 1976
 Commandeur de la Légion d'honneur, 1985
 BAFTA Fellowship, 1988
 Japan Art Association's Praemium Imperiale, 1991
 On 6 April 2011, the Bank of Sweden announced that Bergman's portrait is featured on the new 200 kronor banknote, which was issued in 2015.

Exhibitions
 Ingmar Bergman.The Image Maker, Multimedia Art Museum, Moscow, 2012
 Ingmar Bergman: The Man Who Asked Hard Questions, Multimedia Art Museum, Moscow, 2012

Filmography

See also
 Cinema of Sweden
 List of film collaborations

References

Bibliography
 Bergman on Bergman: Interviews with Ingmar Bergman. By Stig Björkman, Torsten Manns, and Jonas Sima; translated by Paul Britten Austin. Simon & Schuster, New York. Swedish edition copyright 1970; English translation 1973.
 Filmmakers on filmmaking: the American Film Institute seminars on motion pictures and television (edited by Joseph McBride). Boston, Houghton Mifflin Co., 1983.
 Images: my life in film, Ingmar Bergman. Translated by Marianne Ruuth. New York, Arcade Pub., 1994,

 The Magic Lantern, Ingmar Bergman. Translated by Joan Tate New York, Viking Press, 1988,
 The Demons of Modernity: Ingmar Bergman and European Cinema, John Orr, Berghahn Books, 2014.

External links

 Ingmar Bergman Face to Face
 The Ingmar Bergman Foundation
 Ingmar Bergman all posters
 Bergmanorama: The magic works of Ingmar Bergman
 The Guardian/NFT interview with Liv Ullmann by Shane Danielson, 23 January 2001
 Xan Brooks reports on Bergman's interview for Reuters, The Guardian, 12 December 2001
 Bergman Week
 Regilexikon
 DVD Beaver's Director's Chair on Bergman, with links to DVD and Blu-ray comparisons of his major films

Bibliographies
 Ingmar Bergman Bibliography (via UC Berkeley)
 Ingmar Bergman Site
 Collection of interviews with Bergman

Ingmar Bergman
Bergman, Ingmar

List of accolades and awards received by Ingmar Bergman


La Scottish Football League 1918-1919 è stata la 29ª edizione della massima serie del campionato scozzese di calcio, disputato tra il 17 agosto 1918 e il 10 maggio 1919 e concluso con la vittoria del  al suo diciottesimo titolo.

Capocannoniere del torneo è stato David McLean () con 29 reti.

Classifica finale
Fonte:

Legenda:
      Campione di Scozia.

Regolamento:
Due punti a vittoria, uno a pareggio, zero a sconfitta.
Vigeva il pari merito. In caso di arrivo a pari punti per l'assegnazione del titolo era previsto uno spareggio.

Note

Collegamenti esterni

Calcio nel 1918
Calcio nel 1919
Campionato scozzese di calcio

Scottish Football League 1918-1919


An Acmaeops in uska genus han Coleoptera. An Acmaeops in nahilalakip ha familia nga Cerambycidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Acmaeops

Acmaeops


Baktericid ili bakteriocid, ponekad skraćeno Bcidal, je supstanca koja ubija bakterije. Baktericidi su dezinficijensi, antiseptici ili antibiotici.
Međutim, površine materijala mogu imati i baktericidna svojstva zasnovana isključivo na njihovoj fizičkoj površinskoj strukturi, kao na primjer biomaterijali poput krila insekata.

Dezinfekcijska sredstva
Najčešći dezinficijensi su oni koji se primjenjuju
aktivni hlor (tj. hipohlorit, kloramin, dikloroizocijanurat i trikloroizocijanurat, vlažni hlor, hlor-dioksid, itd. .),
aktivni kisik (peroksid, kao što su peracetatna kiselina, kalij-persulfat, natrij-perborat, natrij-perkarbonat i urea-perhidrat),
jod (povidon-jod, Lugolov rastvor, tinktura joda, jodirani neionski tenzidi),
koncentrovani alkoholi (uglavnom etanol, 1-propanol, koji se nazivaju i n-propanoli i 2-propanol, zvani izopropanol i njihove mješavine ; dalje se koriste 2-fenoksietanol i 1- i 2-fenoksipropanol),
fenolne supstance (kao što je fenol (takođe nazvan "karbolna kiselina"), krezol kao što je timol, halogenovani (hlorovani, bromovani) fenoli, kao npr. heksaklorofen, triclosan, trihlorofenol, tribromofenol, pentaklorofenol, njihove soli i izomeri),
kationski surfaktanti, kao što su neki kvaternarni amonijev kation (kao što je benzalkonij-hlorid, cetil trimetilamonij-bromid ili hlorid, didecildimetilamonij-hlorid, cetilpiridinij-hlorid, benzetonij-hlorid) i drugi, nekvaternarna jedinjenja, kao što su hlorheksidin, glukoprotamin, oktenidin dihidroklorid itd.),
jaki oksidatori, kao što su ozon i permanganatni rastvori;
teški metali i njihove soli, kao što su koloidno srebro, srebro-nitrat, živa-hlorid, soli, fenil žive [ [bakar-sulfat]], bakar oksid-hlorid itd. Teški metali i njihove soli su najotrovniji i najopasniji baktericidi po okolinu i stoga se njihova upotreba strogo ne preporučuje ili zabranjuje
]* jake kiseline (fosforna, dušična, sumporna, amidosumporna, toluensulfonska kiselina), pH < 1, i
alkalije (natrij, kalij, kalcij-hidroksidi), kao što je pH > 13, posebno na povišenoj temperaturi (iznad 60 °C), ubija bakterije.

Antiseptici
Kao antiseptici (tj. germicidna sredstva koja se mogu koristiti na ljudskom ili životinjskom tijelu, koži, sluznicama, ranama i slično), nekoliko gore navedenih dezinficijensa se može koristiti, pod odgovarajućim uvjetima (uglavnom koncentracija, pH, temperatura i toksičnost za ljude i životinje). Među njima su neke važne
propisno razrijeđeni hlorni preparati (npr. Dakinov rastvor, 0,5% otopina natrija ili kalij—hipohlorita, pH prilagođen na pH 7 – 8, ili 0,5 – 1% rastvor natrij-benzensulfohloramida (hloramin B)), nešto
jodni preparati, kao što je jodopovidon u raznim galenskim pripravcima (masti, rastvori, flasteri za rane), u prošlosti i Lugolov rastvor,
peroksid kao što su rastvori perhidrata ureje i pH-puferovani 0,1 – 0,25% rastvori peracetatne kiseline,
Alkoholi sa ili bez antiseptičkih dodataka, koji se uglavnom koriste za antisepsu kože,
slabe organske kiseline kao što su sorbinska kiselina, benzojeva kiselina, mliječna kiselina i salicilna kiselina
 neki fenolni spojevi, kao što su heksahlorofen, triklosan i dibromol, i
kationski surfaktanti, kao što su 0,05 – 0,5% benzalkonij, 0,5 – 4% hlorheksidin, 0,1 – 2% rastvori oktenidina.
Ostali općenito nisu primjenjivi kao sigurni antiseptici, bilo zbog njihove korozivne ili toksične prirode.

Antibiotici
Baktericidni antibiotici ubijaju bakterije; bakteriostatski antibiotici usporavaju njihov rast ili reprodukciju.

Baktericidni antibiotici koji inhibiraju sintezu ćelijskog zida: beta-laktamski antibiotici (penicilin derivati (penama), cefalosporini (cefemi), monobaktam i karbapenem) i vankomicin.

Baktericidni su i daptomicin, fluorokinoloni, metronidazol, nitrofurantoin, kotrimoksazol, telitromicin.

Aminoglikozidni antibiotici se obično smatraju baktericidnim, iako mogu biti bakteriostatski kod nekih organizama.

Od 2004. godine, činilo se da je razlika između baktericidnih i bakteriostatskih agenasa jasna prema osnovnoj/kliničkoj definiciji, ali to se primjenjuje samo pod strogim laboratorijskim uvjetima i važno je razlikovati mikrobiološke i kliničke definicije. Razlika je proizvoljna kada su agensi kategorizirani u kliničkim situacijama. Navodna superiornost baktericidnih agenasa nad bakteriostatskim agensima je od male važnosti za lečenje velike većine infekcija gram-pozitivnim bakterijama, posebno kod pacijenata sa nekomplikovanim infekcijama i nekompromitovanim imunskim sistemom. Bakteriostatski agensi su efikasno korišteni za liječenje za koje se smatra da zahtijevaju baktericidno djelovanje. Nadalje, neke široke klase antibakterijskih agenasa koji se smatraju bakteriostatskim mogu pokazati baktericidno djelovanje protiv nekih bakterija na osnovu in vitro određivanja MBC/MIC vrijednosti. U visokim koncentracijama, bakteriostatski agensi su često baktericidni protiv nekih osjetljivih organizama. Krajnji vodič za liječenje bilo koje infekcije mora biti klinički ishod.

Površine
Površine materijala mogu pokazati baktericidna svojstva zbog svoje kristalografske površinske strukture.

Negdje sredinom 2000-ih pokazalo se da metalne nanočestice mogu ubiti bakterije. Učinak srebrne nanočestice, naprimjer, ovisi o njihovoj veličini s preferencijalnim promjerom od oko 1-10 nm za interakciju s bakterijama.

U 2013., utvrđeno je da krila cikada imaju selektivni anti-gram-negativni baktericidni efekat na osnovu njihove fizičke površinske strukture. Mehanička deformacija manje ili više krutih nanostubova pronađenih na krilu oslobađa energiju, udara i ubija bakterije u roku od nekoliko minuta, stoga se naziva mehano-baktericidni efekat.

U 2020. kombinirana je adsorpcija kationskih polimera i femtosekundno lasersko strukturiranje površine kako bi stvorili baktericidni učinak protiv bakterija gram-pozitivnih Staphylococcus aurus i gram-negativnih Escherichia coli na površinama od borosilikatnog stakla, pružajući praktičnu platformu za istraživanje interakcije bakterija-površina.

Također pogledajte
 Lista antibiotika
 Mikrobicid
Virucid

Reference

Vanjski linkovi

Bakteriologija

Baktericid


Monotipsi takson – u biologiji – je svaka taksonomska grupa  (takson)  koji ima samo jednu hijerarhijski nižu kategoriju (taksonomski rang) Ako se i kada prizna takva niža kategorija, od tada, takav takson nadalje se ne smatra monotipskim.

Monotipska vrsta je ona koja mema  podvrsta  ili nižih infraspecijskih taksona. U razredima i rodovima ponekad  se preferiraju termini unispecijski ili "monospecijski.
U botaničkoj nomenklaturi,  monotipski rod je rod specijalni slučaj, kada se rod i vrsta simultano opišu.

Nasuprot monotipskom, oligotipni takson sadrži više negojednu, ali samo nekoliko subhijerarhijskih taksona.

Primjeri
Kao što se termin monotipski upotrebljava za opisivanje taksona koji uključuje samo jednu potpodjelu, tako se i sadržani takson može odnositi kao monotipski unutar taksona više razine, npr. monotipski rod unutar porodice. Neki primjeri monotipskih grupa su:
Južnoafrički mravojed je jedina vrsta u redu Tubulidentata.
 U redu Amborellales postoji samo jedna porodica, Amborellaceae sa samo jednim rodom,  Amborella ' ', a u ovom rodu postoji samo jedna vrsta, Amborella trichopoda
 Porodica Cephalotaceae uključuje samo jedan rod, Cephalotus i samo jednu vrstu, Cephalotus follicularis.
 Anodorhynchus hyacinthinus je  monotipska vrsta; nijedna podvrsta nije izdvojena unutar te vrste.
  Panurus biarmicus  ima nekoliko podvrsta u cijelom svom rasponu, ali pripada rodu Panurus koji se, sa sadašnjim znanjem,  smatra monotipskim (jedini rod) unutar porodice Panuridae.
  Ozichthys albimaculosus, riba kardinal s kremastim mrljama, pronađena u tropskoj Australiji i južnoj Novoj Gvineji, monotipska je vrsta roda Ozichthys.
 Cvjetnica Breonadia salicina jedina je vrsta u monotipskom rodu  Breonadia .
 Cvjetnica  Nandina domestica  jedina je vrsta u rodu  Nandina .
Uostalom, i vrsta Homo sapiens je monotipska  u rodu Homo, a rod je monotipski u porodici Hominidae, jer još nije opisana ni jedna druga priznata recentna vrsta, niti infraspecijska kategorija.

Također pogledajte
Taksonomski rang
Monofilija

Reference

Konzervacijska biologija
Specijacija
Biološka terminologija

Monotipski takson


Kaliwatan sa alibangbang ang Beralade sobrina. Una ning gihulagway ni Druce ni adtong 1900. Ang Beralade sobrina sakop sa kahenera nga Beralade, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Beralade

Beralade sobrina


Penfigoide é um grupo de doenças auto-imunes raras caracterizadas por bolhas. Como o seu nome indica, é semelhante, no aspecto geral ao pênfigo, mas, ao contrário do pênfigo, o penfigoide não causa perda da conexões entre as células da pele, apenas com a membrana basal.

Penfigoide é mais comum e menos perigosa do que o pênfigo. Também é ligeiramente mais comum em mulheres do que em homens e em pessoas com mais de 60 anos de idade.

Classificação

Anticorpos IgG
As formas de buloso são considerados tecido conjuntivo auto-imunes e doenças da pele. Existem vários tipos:
 Penfigóide gestacional: Era chamada de "herpes gestacional", por causar vesículas similares ao do herpes simples, mas não tem nenhuma relação com os herpes vírus. normalmente aparece no segundo ou terceiro trimestre, e/ou imediatamente após o parto.
 Penfigoide bolhoso: Causam bolhas duras e inflamação persistentes e pruriginosas (coçam) principalmente em braços e pernas. Raramente afetam a boca.
 Penfigoide mucoso membranoso, também conhecido como penfigoide cicatricial: Afeta as mucosas das paredes do tubo digestivo).
Penfigoides bolhosos e cicatriciais geralmente afetam pessoas com mais de 60 anos de idade.

Anticorpos IgA
Penfigoide é geralmente considerado como sendo mediado por IgG, mas formas mediadas por IgA também foram descritas.

Muitas vezes é mais difícil de tratar, geralmente necessitando de medicamentos imunosupressores como o rituximab.

Veja também
 Lesões elementares da pele
 Pênfigo

Referências

Doenças autoimunes

Penfigoide


An Calanthemis subcruciatus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni White hadton 1855. An Calanthemis subcruciatus in nahilalakip ha genus nga Calanthemis, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Mozambique. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Calanthemis

Calanthemis subcruciatus


Tubbaksplantan er ársplanta. Hon veksur ymsastaðni í heiminum, men trívst best í heitum londum í USA. USA og Kina eru tey lond í heiminum, har mesta tubbakið verður dyrkað, men menningarlondini dyrka eisini tubbak. Tá ið Kolumbus kom til Amerika í 1492, royktu indiánarnir undarlig bløð . Bløðini vóru av tubbaksplantuni. Nú, 500 ár eftir, roykja fólk um allan heim sigarett, sigar ella pípu. Flestu roykja, tí at tað sissar. Tað er evnið nikotin, sum tað ger. Vit gerast lættliga bundin at nikotini, so torført er at leggja av. Acetylcholin (ACH) er ein ógvuliga týdningarmikil nervatransmittari. Nikotin líkist ACH og setir seg á somu reseptorar sum ACH. Tað hevur við sær, at nervakyknur senda nervainnstøkk, tá ið tær ikki skulu gera tað. Hjá einum, ið júst er byrjaður at roykja, kennist hetta ikki væl. Hjartað fer at sláa títtari, slættir vøddar í sodningarleiðini taka seg saman og blóðið sleppur ikki at húðini. Tann, sum roykir sína fyrstu sigarett, gerst bleikur og fær vaml og annan ampa av sigarettini. Tað er, tí at nikotin fær nervakyknur at senda øll hesi boð úr heilanum út í kroppin. Sum frá líður, venur heilin seg við nikotinið. Hann fær fleiri reseptorar, og evnini at senda øll hesi boð, hvørja ferð ein sigarett verður roykt, minka. Økta nøgdin av reseptorum er tað, sum ger, at roykjarar gerast bundnir av nikotininum.

Tú hoyrir í útvarpi, sært í sjónvarpi, lesur í fjølmiðlum og hoyrir tosan um royking - og felagsboðskapurin fyri hesa kunning er heilt greið – at roykja er heilsuskaðiligt fyri roykjaran og tey, ið eru rundanum. Í tubbaksroyki eru 4000 ymisk evni . Flestu eru skaðilig. Roykir tú, orkar tú verri og luktar illa. Tey, sum roykja, eru í stórum vanda at fáa álvarsama sjúku, til dømis krabba, blóðtøpp, bronktis og hjartasjúku. Lungnakrabbi er tann krabbasjúkan, ið krevur flest mannalív; 90 % av lungnakrabba-tilburðunum standast av royking . Umleið 14 000 danir missa lívið hvørt einasta ár orsakað av royking . Heilsumyndugleikarnir royna at fáa fólk at leggja av. T.d. Tubbaksráðið gevur út upplýsandi tilfar um vandan, ið stendst av at roykja. Roykur úr rúkandi sigarett, dálkar eisini meiri, enn roykurin, roykjarin andar í seg. Tá ið fólk, sum ikki roykja, verða ørkymlað av royki, eitur tað óvirkin royking.

Føroyskir menn og føroyskar kvinnur eru tey, sum roykja allarmest í Norðurlondum . Hetta sæst aftur í Heilsulýsingini sum Landslæknin gjørdi fyri árini 2012-2013, har spurningurin um talið av dagligum roykjarum er staðfest. Út frá hesum kann ein lesa, at 31 prosent av føroyskum monnum, ið eru eldri enn 15 ár, roykja dagliga. Og at 26 prosent av kvinnunum í sama aldri gera tað, tá gjørt varð upp í 2010. Hesi tølini eru munandi hægri enn í nøkrum av grannalondum okkara; vit liggja rættiliga tætt Danmark, har 25 prosent av monnunum og 24 prosent av kvinnunum ið eru eldri enn 15 ár roykja. Hinvegin sæst at Ísland hevur fáar roykjarar í aldrinum 15 til 79, her einans 15 prosent av monnunum og 14 prosent av kvinnunum roykja. Og fara vit til Svøríkis eru tølini ávikavist 13 prosent menn og 15 prosent kvinnur. Í 2012 doyðu 577,190 fólk av krabbamein í USA . Talið á krabbameinstilburðum í Evropa er økt 10 prosent 2007-2009. Altjóða krabbameinsgranskingarstovnurin sigur, at royking er høvuðsorsøk . ES-kommissiónin metir, at 700.000 evropearar doyggja av tubbaki um árið.

Kelduávísingar

Rúsevni

Tubbak


Espesye sa alasiwsiw nga una nga gihulagway ni Władysław Bazyluk ug Kis ni adtong 1960 ang Bienkotetrix transsylvanicus. Ang Bienkotetrix transsylvanicus sakop sa kahenera nga Uvarovitettix sa kabanay nga Tetrigidae. Giklaseklase sa IUCN ang espesye sa madutlan. Pagka karon wala pay siak nga nalista ubos niini niya.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Uvarovitettix

Bienkotetrix transsylvanicus


BSA kan henvise til:

 BSA, det tidligere Byggeriets Studiearkiv
 Birmingham Small Arms Company, britisk producent og skydevåben og køretøjer
 BSA Company, britisk motorcykelfabrikant
 BSA (motorcykler), et motorcykelmærke
 Black Socialists of America, en politisk sammenslutning
 Boy Scouts of America, den amerikanske spejderbevægelse
 BSA (Microsoft), et forretningssamarbejde etableret af Microsoft, tidligere kaldt Business Software Alliance

BSA (flertydig)


Jameela Uiras (geb. 23 Januarie 2000) is 'n Namibiese model en skoonheidskoningin. Sy is as Mejuffrou Namibië 2023-kompetisie gekroon en sal Namibië by Mejuffrou Heelal 2023 in San Salvador, El Salvador verteenwoordig.

Biografie
Uiras is in Windhoek gebore. Sy het die Atlantic Junior Secondary School in Swakopmund bygewoon. Uiras het haar baccalaureusgraad in bemarking aan die Universiteit van Namibië in Windhoek verwerf.

Skoonheidskompetisie
Op 8 Julie 2023 het Uiras teen 10 ander finaliste meegeding in die Mejuffrou Namibië 2023 finaliste by die MTC Dome Namibia in Swakopmund, waar sy die titel gewen het en deur Cassia Sharpley opgevolg is. Op 18 November 2023 sal Uiras Namibië verteenwoordig by Mejuffrou Heelal 2023 in San Salvador, El Salvador.

Verwysings

Eksterne skakels

Modelle
Geboortes in 2000
Lewende mense

Jameela Uiras


An Cereophagus futilalis in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Dyar hadton 1922. An Cereophagus futilalis in nahilalakip ha genus nga Cereophagus, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cereophagus

Cereophagus futilalis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Ovaliptila buresi. Una ning gihulagway ni Maran ni adtong 1958. Ang Ovaliptila buresi sakop sa kahenera nga Ovaliptila, ug kabanay nga Gryllidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Turkeya
Ovaliptila
Insekto sa Bulgariya

Ovaliptila buresi


Tylos capensis là một loài chân đều trong họ Tylidae. Loài này được Krauss miêu tả khoa học năm 1843.

Chú thích

Tham khảo

Tylos

Tylos capensis


Gaspary's Sons () is a 1948 German drama film directed by Rolf Meyer and starring Lil Dagover, Hans Stüwe and Inge Landgut. It was shot at the Bendestorf Studios near Hamburg and on location at Kleinwalsertal in western Austria. The film's sets were designed by the art director Erich Grave.

Synopsis
In 1933, a family is divided when the father and one son emigrate to democratic Switzerland while the mother and other son remain in Nazi Germany. The two branches of the family develop along very different paths.

Cast
 Lil Dagover as Margot von Korff
 Hans Stüwe as Robert Gaspary
 Anneliese von Eschstruth as Sylvia Genris
 Harald Holberg as Hans Gaspary
 Michael Tellering as Günther von Korff
 Inge Landgut as Christine
 Hans Zesch-Ballot as Dr. Grove
 Elise Aulinger as Frau Seelenmayr
 John Pauls-Harding as Pit
 Käte Pontow as Tinchen
 Walther Jung
 Katharina Mayberg

References

Bibliography
 Bock, Hans-Michael & Bergfelder, Tim. The Concise Cinegraph: Encyclopaedia of German Cinema. Berghahn Books, 2009.

External links

1948 films
1948 drama films
German drama films
1940s German-language films
Films directed by Rolf Meyer
West German films
German black-and-white films
1940s German films
Films shot in Austria

Gaspary's Sons


An Dirphya patricia in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Louis Alexandre Auguste Chevrolat hadton 1858. An Dirphya patricia in nahilalakip ha genus nga Dirphya, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha:
 Angola.
 Benin.
 Gabon.
 Ghana.
 Nigeria.
 Sierra Leone.
 Togo.

Nag-uusahan nga subspecies: D. p. ngombea.

Mga kasarigan

Dirphya

Dirphya patricia


São José das Palmeiras là một đô thị thuộc bang Paraná, Brasil. Đô thị này có diện tích 182,418 km², dân số năm 2007 là 3960 người, mật độ 16,4 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Paraná

São José das Palmeiras


Lobček () je naseljeno mjesto u sastavu općine Grosuplje, regija Srednja Slovenija, Slovenija.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Grosuplje.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Lobček je imao 140 stanovnika.

Napomena: U 1983. nastalo spajanjem izdvojenih dijelova iz naselja Veliko Mlačevo, Zagradec pri Grosupljem i Žalna.

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Sloveniji
Naselja u regiji Srednja Slovenija

Lobček


An Gymnothorax phasmatodes in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Smith hadton 1962. An Gymnothorax phasmatodes in nahilalakip ha genus nga Gymnothorax, ngan familia nga Muraenidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Gymnothorax

Gymnothorax phasmatodes


As eleições estaduais no Rio Grande do Norte em 1965 ocorreram em 3 de outubro como parte das eleições gerais em onze estados cujos governadores exerciam um mandato de cinco anos, não obstante a anulação do pleito em Alagoas por razões legais.

Na última eleição direta para o governo estadual realizada antes da imposição do bipartidarismo pelo Regime Militar de 1964 os potiguares assistiram a uma reedição do embate havido em 1960 entre as forças políticas comandadas por Aluizio Alves e Dinarte Mariz e se naquela ocasião Alves triunfou sobre Djalma Marinho, desta vez a derrota afligiu ao próprio Mariz numa peleja contra Walfredo Gurgel. Durante a campanha os simpatizantes de Gurgel e de seu padrinho político ostentavam bandeiras verdes como símbolo e seus adversários tinham o emblema das bandeiras vermelhas ornadas com um chapéu de palha ao fundo.

O novo governador potiguar nasceu em Caicó e possui graduação em Filosofia e Teologia na Pontifícia Universidade Gregoriana em Roma e no curso de sua vida sacerdotal recebeu o título eclesiástico de monsenhor. Vigário das paróquias de Acari e Caicó, dirigiu o Colégio Diocesano Seridoense em sua cidade natal, bem como foi professor e reitor do Seminário Maior de Natal. Walfredo Gurgel entrou para a política através do PSD ao eleger-se eleito deputado federal em 1945, condição que lhe permitiu atuar na Assembleia Nacional Constituinte responsável pela Constituição de 1946, embora não tenha obtido novos mandatos. Seu regresso à vida pública aconteceu em 1960 quando foi eleito vice-governador na chapa de Aluizio Alves, de quem recebeu apoio para eleger-se senador em 1962 e governador em 1965.

Graduado em Engenharia Química na Universidade Federal de Pernambuco, Clóvis Motta é também advogado pela Universidade Federal de Alagoas. Paraibano de Campina Grande, sua carreira política começou via PTB elegendo-se deputado estadual em 1954 e no curso do seu mandato presidiu a Federação das Indústrias do Estado do Rio Grande do Norte. Eleito deputado federal pelo PSD em 1958 e reeleito no PTB em 1962, nesta legenda foi eleito vice-governador do Rio Grande do Norte em aliança com Walfredo Gurgel em 1965.

Como o governador eleito do Rio Grande do Norte exercia o mandato de senador teve que abdicar de seu posto em Brasília para assumir o Palácio Potengi e assim foi efetivado o médico Manuel Vilaça. Nascido em São João do Sabugi e formado na Universidade Federal de Pernambuco, fez cursos de administração, puericultura, alimentação, fisiologia e dietética junto ao Ministério da Saúde e um curso de proteção social à infância em Paris. Prestou serviços à Legião Brasileira de Assistência em dois estados nordestinos, presidiu o Conselho Nacional de Saúde e foi ministro da Saúde ao final da gestão de Tancredo Neves como primeiro-ministro na fase parlamentarista do governo João Goulart. Ato contínuo, foi eleito suplente do senador Walfredo Gurgel sob a legenda do PSD em 1962 sendo efetivado após a renúncia do titular.

Resultado da eleição para governador
Conforme o Tribunal Superior Eleitoral houve 275.468 votos nominais, 2.296 votos em branco (0,82%) e 3.361 votos nulos (1,19%), resultando no comparecimento de 281.125 eleitores.

Bancada federal após o bipartidarismo

Rio Grande do Norte
1965

Eleições estaduais no Rio Grande do Norte em 1965


An Ghesquierellana dioramica in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni Ghesquière hadton 1942. An Ghesquierellana dioramica in nahilalakip ha genus nga Ghesquierellana, ngan familia nga Crambidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ghesquierellana

Ghesquierellana dioramica


An Mallonia australis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Louis Albert Péringuey hadton 1888. An Mallonia australis in nahilalakip ha genus nga Mallonia, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mallonia

Mallonia australis


The 1993 Rugby League Premiership was the 19th end-of-season Rugby League Premiership competition.

The winners were St Helens.

First round

Semi-finals

Final

References

Rugby League Premiership

1992–93 Rugby League Premiership


Björn Carlsson (born 1954) is a Swedish former footballer. Carlsson made 22 Allsvenskan appearances for Djurgården between 1976 and 1978 and scored 1 goal. He started off his career at Nyköpings BIS.

References

Swedish men's footballers
Allsvenskan players
Djurgårdens IF Fotboll players
Men's association football players not categorized by position
1954 births
Living people

Björn Carlsson (footballer, born 1954)


An Acyphoderes rubrohirsutotibialis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Friedrich F. Tippmann hadton 1953. An Acyphoderes rubrohirsutotibialis in nahilalakip ha genus nga Acyphoderes, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acyphoderes

Acyphoderes rubrohirsutotibialis


Heterokonte ili stramenopile (formalno, Heterokonta  ili Stramenopiles) su glavna linija  eukaryota. Većinom su alge, u rasponu od džinovskog višećelijskog do jednoćelijskog diatomeja, koji su osnovna komponenta planktona. Ostali značajni članovi stramenopila uključuju (uglavnom) parazitske Oomycete, uključujući Phytophthora, poznete  iz perioda zloglasne velike gladi u Irskoj i rod Pythium čiji pripadnici uzrokuju truhljenje i prigušivanje sjemena.

Naziv "heterokont" odnosi se na tip pokretne faze životnog ciklusa, u kojoj flagelirane ćelije imaju dva različito oblikovana biča (vidi zoospora).

Historija
Luther je 1899. Kreirao naziv "Heterokontae" za neke alge sa nejednakim bičevima, danas nazvanim Xanthophyceae. Kasnije su neki autori (npr. Copeland, 1956.) uključili i druge grupe u heterokonte, proširivši njihov smisao.
Porijeklo drugog naziva grupe, "stramenopile", objašnjavaju  David (2002) i  Adl et al. (2005):

Međutim, Patterson (1989.) je jasno izjavio da je ovo uobičajeno ime (otuda mala slova, nenapisano velikim) i, kao opća imenica, može se pisati onako kako je  Patterson odabrao. Da je odredio da je ime formalno, s reguliranom nomenklaturom, tada bi njegov izgovor bio ortogonska promjena i prvi bi je ispravio u sljedećim publikacijama (npr. Straminopiles). Ali Pattersonova želja nije bila da se termin koristi u formalnom smislu. Stoga, ako ga koristimo u formalnom smislu, mora biti formalno opisan (i osim toga na latinskom, ako se koristi botanički). Međutim, mnogima se ime svidjelo, pa su željeli da se ga formalno koriste. Tako su prvo slovo napisali veliko i napravili Stramenopiles; drugi su ispravili latinički pravopis na Straminopiles.

Morfologija

Pokretne ćelije

Mnogi heterokonti su jednoćelijske flagelate, a većina drugih proizvodi bičaste ćelije u nekom dijelu životnog ciklusa, naprimjer kao gameti ili zoospore. Naziv heterokont kod njih se odnosi na karakteristični oblik ovih ćelija, koje obično imaju dvije nejednake flagele. Prednji straminipilozni bič prekriven je sa jednim ili dva reda bočnih čekinja ili mastigonema koje su trostrane (svaka sa tri regije), dok je zadnji bič gladak i obično kraći, ponekad reduciran na bazno tijelo. Mastigoneme su umetnute subapikalno ili bočno, a obično ih podržavaju četiri korijena mikrotubule u karakterističnom obrascu.

Mastigoneme se proizvode iz glikoproteina u endoplazmatskom retikulumu ćelije, prije nego što se transportuju na površinu prednjih bičeva. Kad se stramipilozni bič pomiče, mastigoneme stvaraju retrogradnu struju, povlačeći ćeliju kroz vodu ili donoseći hranu. Mastigoneme imaju osebujnu tripartitnu strukturu, koja se može uzeti kao definirajuća karakteristika heterokonata, što uključuje nekoliko protista  koji nemaju ćelije s tipskim heterokontnim oblikom. Mastigoneme su izgubljene u nekoliko heterkontskih linija, ponajviše kod diatomeja.

Hloroplasti
Mnogi heterokonti su alge sa hloroplastom okruženim sa četiri membrane koje se broje od vanjske do unutrašnje. Prva membrana je kontinuirana s mjestom nastanka, endoplazmatskim retikulumom hloroplasta] ili cER. Druga membrana predstavlja barijeru između lumena cER-a i primarnog endosimbionta ili hloroplasta, koji predstavljaju sljedeće dvije membrane, unutar kojih se nalaze tilakoidne  membrane. Ovakav raspored membrana sugerira da su heterokontni hloroplasti dobijeni redukcijom simbiotskih crvenih algi eukariota, nastalih evolucijskom divergencijom od monofiletskog primarnog endosimbiotskog pretka, za koji se smatra da je  predak svih eukariotskih [ [fotoautotrof]]a. Hloroplasti karakteristično sadrže hlorofil a i hlorofil c, a obično dodatak pigmentu fukoksantinu, dajući im zlatno-smeđu ili smećkasto-zelenu boju.

Većina baznih heterokonata je bezbojna. Ovo upućuje na to da su se oni izdvojili prije sticanja hloroplasta u grupi. Međutim, hloroplasti koji sadrže fukoksantin nalaze se također među haptofitama. Te dvije skupine mogu imati zajedničko porijeklo, a možda i zajedničku filogenetsku historiju sa Cryptomonadinama; neki autori su  ih zajedno grupirali u Chromista. Ovo se može tumačiti kao nagovještaj da su heterokonti preci algi, a sve grupe bezbojnih  nastale gubitkom sekundarnog endosimbionta i njegovog hloroplasta.

Klasifikacija
Kao što je navedeno, klasifikacija se značajno razlikuje. Izvorno, heterokontske alge tretirane su kao dvije divizije, najprije unutar carstva Plantae, a kasnije i Protista:

Divizija Chrysophyta
Razred Chrysophyceae (zlatne alge)
Razred Bacillariophyceae (diatomeje)
Divizija Phaeophyta (smeđe alge)
U ovoj shemi, međutim, Chrysophyceae su parafiletske za obje druge grupe. Kao rezultat toga, razni članovi su imali vlastite razrde, a  često i divizije. Nedavni sistemi često ih tretiraju kao razrede jedne divizije, nazvane Heterokontophyta, Chromophyta ili Ochrophyta. To, međutim, nije univerzalno; Round  et al. tretiraju dijatomeje kao diviziju.

Otkriće da su Oomycete i hifohitridi povezani sa ovim algama, a ne gljivicama, kao što se ranije mislilo, dovelo je mnoge autore da ove dvije grupe uključe u heterokonte. Ako se ispostavi da su evoluirali od obojenih predaka, grupa heterokonti  bi u njihovom odsustvu bila parafiletska. Međutim, opet, upotreba varira. David J. Patterson nazvao je ovu proširenu grupu Stramenopile, okarakterizirane prisutnošću tripartitnih mastigonema, mitohondrija s tubularnim grebenima i otvorenim mitozama. Naziv Stramenopile je koristio kao prototip za klasifikaciju bez  Linnaeovske klasifikacije. Njihov je sastav u osnovi stabilan, ali njihova upotreba unutar rangiranih sistema varira.

Thomas Cavalier-Smith tretira heterokonte identično distemu  sa stramenopilama; ovo je definicija koja slijedi ovdje. Predložio je da ih se smjesti u zasebno carstvo, Chromalveolata, zajedno s haptofitima, kriptomonadinama i alveolatima. Ovo je jedna od najčešćih revizija sistema pet carstava, ali nije usvojena, jer Chromalveolata nije monofiletska skupina. Nekolicina tretira Chromalveolata kao identične u sistemu sa heterokontima, ili ih navodi kao carstvo  Stramenopila.  Neki izvori dijele heterokonte na autotrofne Ochrophyta, heterotrofne Bigyra i Pseudofungi. Međutim, predložene su neke modifikacije ovih klasifikacija.

Naziv Heterokonta može se pobrkati s (mnogo starijim) imenom Heterokontae, koje je općenito ekvivalentno Xanthophyceae, ograničenom podskupu Heterokonta.

Pojednostavljena klasifikacija, prema Adl et al. (2012) je:

Eukaryota
 SAR
 Stramenopiles , 1989, emend.  et al., 2005
 Opalinata , 1926, emend. , 1997 (Slopalinida , 1985)
 Blastocystis , 1911
 Bicosoecida , 1926, emend. , 1998
 Placidida  et al., 2002
 Labyrinthulomycetes , 2001
 Hyphochytriales , 1960
 Peronosporomycetes , 2001 (Öomycetes , 1897, emend. , 1976)
 Actinophryidae  1874, emend.  1926
 Bolidomonas , 1999 (Bolidophyceae in  et al., 1999)
 Chrysophyceae , 1914
 Dictyochophyceae , 1980
 Eustigmatales , 1981
 Pelagophyceae , 1993
 Phaeothamniophyceae , in  et al., 1998
 Pinguiochrysidales  et al., 2003
 Raphidophyceae , 1950, emend. , 1980
 Synurales , 1987
 Xanthophyceae , 1930, emend. , 1935 (Heterokontae , 1899, Heteromonadea , 1983, Xanthophyta , 1990)
 Phaeophyceae , 1886 (not , 1891, not , 1894)
 Schizocladia  et al., in  et al., 2003 (Schizocladales  et al., 2003) (M)
 Diatomea , 1821 (= Bacillariophyta , 1878)
 Alveolata
 Rhizaria

Filogenija
Na bazi radova Ruggiero et al. 2015 & Silar 2016.:

Galerija

Reference

Vanjski linkovi

 Tree of Life Web Project: Stramenopiles

 *
Infracarstva
Taksonomija

Heterokonta


Bernard Donovan (Harare, 12 de julho de 1995) é um futebolista profissional zimbabuano que atua como goleiro.

Carreira
Bernard Donovan representou o elenco da Seleção Zimbabuense de Futebol no Campeonato Africano das Nações de 2017.

Naturais de Harare
Futebolistas do Zimbábue
Goleiros de Zimbabwe
Jogadores da Seleção Zimbabuense de Futebol
Jogadores da Copa das Nações Africanas de 2017

Bernard Donovan


An Tantilla boipiranga in uska species han Colubridae nga ginhulagway ni Ricardo J. Sawaya ngan Ivan Sazima hadton 2003. An Tantilla boipiranga in nahilalakip ha genus nga Tantilla, ngan familia nga Colubridae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Tantilla

Tantilla boipiranga


Ectopoglossus absconditus é uma espécie de anfíbio anuro da família Dendrobatidae. O seu estado de conservação ainda não foi avaliado pela Lista Vermelha da UICN. Está presente na Colômbia.

Ver também
Declínio das populações de anfíbios

Referências

Dendrobatidae
Anfíbios descritos em 2017
Anfíbios da Colômbia

Ectopoglossus absconditus


Ang Kūh-e Shahīdān ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Kōh-e Shahīdān (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Baghlān),
 Kōh-e Shahīdān (bukid sa Apganistan, Velāyat-e Nūrestān),
 Kōh-e Shahīdān (bukid sa Apganistan, Samangān),
 Kōh-e Shahīdān (bukid sa Apganistan, Wilāyat-e Takhār),

Iran

 Kūh-e Shahīdān (bukid, lat 37,36, long 44,73),
 Kūh-e Shahīdān (bukid sa Ostān-e Chahār Maḩāl va Bakhtīārī),
 Kūh-e Shahīdān (bukid sa Ostān-e Āz̄arbāyjān-e Gharbī),
 Kūh-e Shahīdān (bukid sa Sistan and Baluchestan),

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Kūh-e Shahīdān


Kaliwatan sa isda ang Himantolophus danae. Una ning gihulagway ni Regan ug Ethelwynn Trewavas ni adtong 1932. Ang Himantolophus danae sakop sa kahenera nga Himantolophus, ug kabanay nga Himantolophidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Himantolophus

Himantolophus danae


Kahenera sa mga alasiwsiw ang Changiola. Ang Changiola sakop sa kabanay nga Mogoplistidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Changiola (Mogoplistidae)

Changiola


Đức Tài là một thị trấn thuộc huyện Đức Linh, tỉnh Bình Thuận, Việt Nam.

Địa lý
Thị trấn Đức Tài nằm về phía tây nam huyện Đức Linh, cách trung tâm huyện 7 km theo đường ĐT. 766, có vị trí địa lý:
Phía đông giáp xã Đức Chính
Phía tây giáp xã Đức Tín và xã Đức Hạnh
Phía nam giáp xã Đức Hạnh
Phía bắc giáp tỉnh Đồng Nai.

Thị trấn Đức Tài có diện tích 31,50 km², dân số năm 2016 là 19.658 người mật độ dân số đạt 624 người/km².

Hành chính
Thị trấn Đức Tài được chia thành 10 khu phố: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10.

Lịch sử
Ngày 15 tháng 6 năm 1999, Chính phủ ban hành Nghị định 37/1999/NĐ-CP về việc thành lập thị trấn Đức Tài trên cơ sở 3.081,3 ha diện tích tự nhiên và 17.920 nhân khẩu của xã Đức Tài.

Chú thích

Xem thêm
Danh sách thị trấn tại Việt Nam

Đức Tài


Delivering the Black – dziesiąty album niemieckiej grupy heavymetalowej Primal Fear, wydany 22 stycznia 2014 w Japonii, 24 stycznia 2014 w Europie i 28 stycznia 2014 w USA przez Frontiers Records.

Lista utworów
 "King for a Day" – 3:44
 "Rebel Faction" – 4:41
 "When Death Comes Knocking" – 6:58
 "Alive & on Fire" – 4:48
 "Delivering the Black" – 4:01
 "Road to Asylum" – 3:48
 "One Night in December" – 9:18
 "Never Pray for Justice" – 4:23
 "Born with a Broken Heart" – 4:36
 "Inseminoid" – 5:01

Skład zespołu
 Ralf Scheepers – wokal
 Magnus Karlsson – gitara
 Alex Beyrodt – gitara
 Mat Sinner – gitara basowa
 Randy Black – perkusja

Przypisy

Albumy Primal Fear
Albumy Frontiers Records
Albumy muzyczne wydane w roku 2014

Delivering the Black


An Asaphistis in uska genus han Lepidoptera. An Asaphistis in nahilalakip ha familia nga Tortricidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Asaphistis

Asaphistis


er et japansk gasselskab med hovedkvarter i Osaka. Det forsyner Kansai-regionen, især Keihanshin-området med naturgas.
Osaka Gas er også engageret i transport og produktion af naturgas og LNG. Det er de bl.a. igennem aktiver i Australien, Norge og Oman; samt rørledninger og LNG-terminaler.
Der er 68 mio. husstande i deres forsyningsområde og de vedligeholder 56.500 km gasledning..

Referencer

Energivirksomheder fra Japan
Etableret i 1897

Osaka Gas


Kaliwatan sa isda ang Anostomoides laticeps. Una ning gihulagway ni Eigenmann ni adtong 1912. Ang Anostomoides laticeps sakop sa kahenera nga Anostomoides, ug kabanay nga Anostomidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Habagatang Amerika
Anostomoides

Anostomoides laticeps


Ablemma lempake là một loài nhện trong họ Tetrablemmidae.

Loài này thuộc chi Ablemma. Ablemma lempake được Lehtinen miêu tả năm 1981.

Chú thích

Tham khảo

Ablemma

Ablemma lempake


Hun elsker mig ikke (orignaltitel She Loves Me Not) er en amerikansk romantisk komedie fra 1934, instrueret af Elliott Nugent og havde Bing Crosby og Miriam Hopkins i hovedrollerne.
Manuskriptet blev skrevet af Benjamin Glazer og var baseret på romanen She Loves Me Not af Edward Hope og senere skuespillet af Howard Lindsay. filmen handler om en kabaretdanser, der er vidne til et mord og bliver tvunget til at skjule sig for gangstere ved at forklæde sig som en mandlig Princeton-studerende.
Filmen er blevet genindspillet to gange som True to the Army i 1942 og som How to Be Very, Very Popular i 1955.

Filmen fik en nominering til en Oscar for bedste sang for sangen "Love in Bloom" med musik af Ralph Rainger og tekst af Leo Robin.

Referencer

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 1934
Romantiske komediefilm fra USA
Film fra Paramount
Sort-hvide film fra USA
Engelsksprogede film

Hun elsker mig ikke


The 26th edition of the Tour of Flanders cycling classic race was held on Sunday, 6 April 1942. Belgian  Briek Schotte won the Monument for a first time. Of the 67 starting cyclists, 22 reached the finish.

Route
The race started in Ghent and finished there, in the Kuipke velodrome, totaling 226 km (140 miles).

The course featured 3 categorized climbs:

 Kwaremont
 Kruisberg
 Edelareberg

Race Report
As he usually preferred, Briek Schotte escaped from a group earlier. He was able to stay in front and arrived solo in the velodrome. Schotte completed the race with an average of 35,13 km/h.

General classification

Final general classification

References

External links

Tour of Flanders
1942 in road cycling
1942 in Belgian sport

1942 Tour of Flanders


Matias Damásio (Benguela, 9 de maio de 1982) é um compositor e músico angolano. Antes de ser cantor, era psicólogo, tendo tirado a sua licenciatura na faculdade de Luanda.

Biografia
Tendo nascido em Benguela, Matias Damásio parte para Luanda à procura de melhores condições de vida.

Começou a carreira em 2000, cantando em festivais religiosos, participando pela primeira vez num concurso de televisão, Estrelas no Palco. Nesse concurso, ficou entre os doze finalistas. Posteriormente participou juntamente com a banda Maravilha e João Alexandre no concurso Domingão Coca-Cola, conseguindo o segundo lugar.

Em 2003, Matias Damásio venceu a gala À Sexta-feira, da Televisão Pública de Angola interpretando o tema "Mãe querida". Venceu também o Festival da Canção de Luanda e o Festival de Música Popular Angolana (Variante).

Em Outubro de 2007, venceu com o tema "Porquê" a décima sétima edição do "top dos mais queridos", promovida pela Rádio Nacional de Angola.

Em Fevereiro de 2016 venceu o Top Rádio Luanda 2015, organizado na baía de Luanda.

Em 2016, Matias conseguiu um enorme êxito em Portugal com o tema "Loucos", uma colaboração com o vocalista da banda portuguesa HMB, Héber Marques. "Loucos" chegou ao nº 3 do top português de singles e alcançou a vice-liderança do top português de faixas em formato de download. No início de maio de 2017, o videoclip do tema já acumulava 26 milhões de visualizações no YouTube.

Em Janeiro de 2017 venceu, juntamente com a cantora angolana Ariovalda Eulália Gabriel (Ary), a décima oitava edição do top Rádio Luanda, no complexo do Clube dos Caçadores.

Matias Damásio estreou-se em concerto em Portugal, em Moura (Baixo Alentejo) a 11 de Março de 2017. Actuou na edição de 2017 do festival MEO Sudoeste, a 2 de Agosto.

Matias actuou no Coliseu dos Recreios no fim de Abril de 2017 e no Coliseu do Porto a 20 de maio do mesmo ano.

Discografia

Vitória (2005)
Amor É Festa Na Lixeira (2009)
Por Angola (2012)
Por Amor (2015)
Por Amor (2016)
Augusta (2018)
Amar e cantar Angola (2022)

Ligações externas

Cantautores de Angola
Cantores de kizomba
Cantores de semba
Naturais de Benguela
Psicólogos de Angola

Matias Damásio


Roy James Brown (ur. 10 września 1925, zm. 25 maja 1981) – amerykański wokalista, pianista i kompozytor bluesowy i rhythmandbluesowy, jeden z najbardziej znanych shouterów bluesowych wykonujących jump bluesa.

Życiorys
Urodził się w Nowym Orleanie w stanie Luizjana. Jego ojcem był Yancey Brown, a matką Tru-Love Warren (częściowo Indianka z plemienia Algonkin). Obydwoje byli muzykami i często śpiewali w kościelnych chórach w rejonie. Brown nauczył się grać na pianinie od matki, gdy miał 5 lat. Wkrótce rodzina przeniosła się do Eunice, gdzie się wychowywał i gdzie chodził do szkoły podstawowej. Jego szkolnym kolegą był Roy Byrd, który przeszedł do historii bluesa jako Professor Longhair.

W 1938 r. założył kwartet wokalny The Rookie Four, który wykonywał muzykę gospel.

W 1942 r. zamieszkał w Los Angeles w Kalifornii i pod pseudonimem Billy Hale walczył jako zawodowy bokser. W 1945 r. wygrał konkurs dla amatorów zorganizowany w Million Dollar Theater w Los Angeles, wykonując popowe piosenki Binga Crosby'ego. Porzucił wtedy boks i przeniósł się do Shreveport w Luizjanie, gdzie rozpoczął swoją muzyczną karierę występując w klubach. Przez pewien czas pracował w Billi Riley's Palace Park jako konferansjer i piosenkarz popowo-bluesowy.

W 1946 r. występował w grupie Joego Colemana w lokalnych klubach w Galveston w Teksasie. Tam też sformował swój pierwszy zespół The Mellodeers, z którym występował w Club Grenada 1 1946 i 1947 r. Był często zapraszany do miejscowego radia KGBC.

W 1947 r. występował w duecie z Clarence'em Samuelsem (jako Blues Twins) w Downbeat Club w Nowym Orleanie. Dokonał wtedy pierwszych nagrań dla firmy Gold Star Records.

Cecil Gant, któremu bardzo spodobała się piosenka Browna "Good Rockin' Tonight", skierował go do firmy DeLuxe Records w Nowym Orleanie. Tam w lipcu 1947 nagrał z towarzyszeniem Bob Ogden's Orchestra swój pierwszy przebój "Good Rockin' Tonight". Aż do 1951 r. DeLuxe była jego główną firmą nagrywającą.

W latach 1947-1951 prowadził swój zespół Mighty Men, z którym występował w Starlight Club w Nowym Orleanie (1947) i innych miejscach. Oprócz tego w 1947 r. koncertował z Paul Gayten's Band w nowoorleańskim Club Robin Hood. Ze swoim zespołem występował właściwie w klubach w całych Stanach Zjednoczonych. Na dłużej zatrzymywał się w takich miejscach jak Lincoln Theater i Rip's Playhouse w Nowym Orleanie (koniec 1947 r.), The Hilltop w Pine Bluff w stanie Arkansas (1948), Ryman Auditorium w Nashville w stanie Tennessee (1948), The Armory w Flint w stanie Michigan (1950).

W latach 1952-1955 występował w Royal Peacock Club w Atlancie w Georgii, Meadowbrook Club w Savannah w Georgii, Cavalcade of Jazz w Wrigley Field w Los Angeles, Richmond Auditorium w Los Angeles,  5-4 Ballroom w LA, Savoy Ballroom w LA Ox Club w LA, Fox Theater na Brooklynie w Nowym Jorku, Apollo Theater w Nowym Jorku, Howard Theater w Waszyngtonie, Royal Theater w Baltimore w stanie Maryland i w innych miejscach.

W latach 1952-1955 nagrywał dla firmy King Records w Nowym Orleanie, Los Angeles, Miami na Florydzie, Cincinnati w stanie Ohio.

W połowie lat 50. występował w różnych miastach na południu USA.

1956 nagrywał z Bill Doggett Band dla firmy King Records w Nowym Orleanie – jako Tommy Brown.

W latach 1956–1957 nagrywał dla firmy Imperial Records w Nowym Orleanie. Odbył także tournée po USA z grupą wykonawców pod nazwą Universal Attractions Rock & Roll jako konferansjer.

Pod koniec lat 50. XX w. występował w kilku klubach i kasynach w Las Vegas w stanie Nevada.

W 1959 r. dokonał nagrań dla King Records w Cincinnati. Występował w różnych klubach, m.in. w Apollo Theater w Nowym Yorku.

W latach 1960-1961 nagrywał dla firmy Home of Blues Records w Memphis. Jego kariera załamała się w tym okresie. Aby się utrzymać prowadził pralnię i jako komiwojażer sprzedawał encyklopedie. Zamieszkał wówczas na Zachodnim Wybrzeżu.

W latach 1962 i 1963 dokonał zaledwie 6 nagrań dla firm D.R.A (2) i Chess Records (4 niewydane nagrania).

Jego kariera ożywiła się w 1967 r. Koncertował w ramach Johnny Otis Show (koniec lat 60 i w latach 70.) po Zachodnim Wybrzeżu.

W 1967 i 1968 r. nagrał 11 utworów dla firmy Bluesway Records w Hollywood w Kalifornii.

W 1968 r. nagrywał dla swoich firm nagraniowych – Gert i Tru-Love.

W 1970 r. w ramach Johnny Otis Show wystąpił na Monterey Jazz Festival w Monterey w Kalifornii. Nagrania z koncertu zostały wydane przez firmę Epic Records. W 1971 r. założył wytwornię płytową Friendship Records.

W 1971 r. dokonał nagrań dla firmy Mercury Records.

W 1973 r. wytwórnia ABC-Bluesway wydała jego pierwszy od wielu lat album z nowymi nagraniami.

W latach 1975-1978 występował w Parisian Room w Los Angeles, a później w New London Theater w  Londynie w Anglii.

W 1978 r. szwedzka wytwórnia Route 66 wznowiła jego stare nagrania, co przyniosło mu wielką popularność w Europie. Dzięki temu odbył europejskie tournée.

W 1979 r. wystąpił na San Francisco Blues Festival.

Ostatnie ważne występy Browna odbyły się w nowojorskim klubie Bottom Line oraz podczas New Orleans Jazz & Heritage Festival w Nowym Orleanie w 1981 r..

Zmarł 25 maja 1981 r. w Pacoima Lutheran Memorial Hospital w San Fernando w Kalifornii na atak serca. Został pochowany na cmentarzu Eternal Valley Memorial Park w Newhall w Kalifornii. Ceremonię poprowadził wielebny Johnny Otis.

Był żonaty od 1940 r. i miał córkę.

Ocena i krytyka
W 1981 r. został wprowadzony do Blues Hall of Fame.

Śpiewał tenorem w charakterystyczny sposób, używając melizmatów. Był jednym z największych  wokalistów jump bluesa i rhythm and bluesa. Jego muzyka i styl wykonawczy stanowiła pomost między rhythm and bluesem i rock and rollem.

Wpływ wywarł na niego Wynonie Harris. Pod jego wpływem było wielu wykonawców, m.in. takich jak Bobby Bland, Little Milton, Larry Davis, Little Richard, Little Junior Parker, Tommy Ridgley, Joe Turner, Jackie Wilson, James Brown a nawet Pat Boone.

 Nadzwyczajny blues shouter (Gary Vontersch. Blues Unlimited, grudzień 1971, Wielka Brytania)
 Był pierwszym piosenkarzem soul (John Broven. "Walking to New Orleans". Blues Unlimited, 1974, Wielka Brytania)
(cytaty za)

Dyskografia

Oryginalne 10-calowe szelakowe płytki (78 rpm) i 7-calowe winylowe (45 rpm)
 Gold Star 636, "Deep Sea Diver" / "Bye Baby Bye", 1947
 DeLuxe 1093, "Good Rocking Tonight" / "Lolly Pop Mama", 1947
 DeLuxe 1098, "Special Lesson No. 1" / "Woman's a Wonderful Thing", 1947
 DeLuxe 1107, "Roy Brown Boogie" / "Please Don't Go (Come Back Baby)", 1947
 DeLuxe 1128, "Mighty Mighty Man" / "Miss Fanny Brown", 1947
 DeLuxe 1154, "Long About Midnight" / "Whose Hat Is That", 1948
 DeLuxe 1166, "All My Love Belongs to You" / "Ebony Rhapsody" (str. B przez Ethel Morris), 1948
 DeLuxe 3093, "Good Rocking Tonight" / "Lolly Pop Mama" (reissue), 1950 (wydany także przez Miltone 3093)
 DeLuxe 3098, "Special Lesson No. 1" / "Woman's a Wonderful Thing" (wznowienie), 1950
 DeLuxe 3107, "Roy Brown Boogie" / "Please Don't Go (Come Back Baby)" (wznowienie), 1950
 DeLuxe 3128, "Mighty Mighty Man" / "Miss Fanny Brown" (wznowienie), 1950
 DeLuxe 3154, "Long About Midnight" / "Whose Hat Is That" (wznowienie), 1950 (wydany także przez Miltone 3154)
 DeLuxe 3166, "All My Love Belongs to You" / "Ebony Rhapsody" (str. B przez Ethel Morris) (wznowienie), 1950
 DeLuxe 3189, "Miss Fanny Brown Returns" / "Roy Brown Boogie", 1948
 DeLuxe 3198, "Fore Day in the Morning" / "Rainy Weather Blues", 1948 (wydany także przez Miltone 3198)
 DeLuxe 3212, "Rockin' at Midnight" / "Judgement Day Blues", 1949
 DeLuxe 3226, "Please Don't Go (Come Back Baby)" / "Riding High", 1949
 DeLuxe 3300, "Boogie at Midnight" / "The Blues Got Me Again", 1949
 DeLuxe 3301, "Butcher Pete, Part 1" / "Butcher Pete, Part 2", 1949
 DeLuxe 3302, "I Feel That Young Man's Rhythm" / "End of My Journey" 1949
 DeLuxe 3304, "Hard Luck Blues" / "New Rebecca" 1950
 DeLuxe 3306, "Dreaming Blues" / "Love Don't Love Nobody", 1950
 DeLuxe 3308, "Long About Sundown" / "Cadillac Baby", 1950
 DeLuxe 3311, "Double Crossin' Woman" / "Teen Age Jamboree", 1951
 DeLuxe 3312, "Sweet Peach" / "Good Man Blues", 1951
 DeLuxe 3313, "Beautician Blues" / "Wrong Woman Blues", 1951
 DeLuxe 3318, "Train Time Blues" / "Big Town", 1951
 DeLuxe 3319, "Bar Room Blues" / "Good Rockin' Man", 1951
 DeLuxe 3323, "Brown Angel" / "I've Got the Last Laugh Now", 1952
 King 4602, "Hurry Hurry Baby" / "Travelin' Man", 1953
 King 4609. "Grandpa Stole My Baby" / "Money Can't Buy Love", 1953
 King 4627, "Mr. Hound Dog's in Town" / "Gamblin' Man", 1953
 King 4637, "Old Age Boogie, Part 1" / "Old Age Boogie, Part 2", 1953
 King 4654, "Laughing but Crying" / "Crazy Crazy Women", 1953
 King 4669, "Caldonia's Wedding Day" / "A Fool in Love", 1953
 King 4684, "Midnight Lover Man" / "Letter from Home", 1953
 King 4689, "Everything's Alright" / "Lonesome Lover", 1953
 King 4704, "Bootleggin' Baby" / "Trouble at Midnight", 1954
 King 4715, "Up Jumped the Devil" / "This Is My Last Goodbye", 1954
 King 4722, "Don't Let It Rain" / "No Love at All", 1954
 King 4731, "Ain't It a Shame" / "Gal from Kokomo", 1954
 King 4743, "Worried Life Blues" / "Black Diamond", 1954
 King 4761, "Fannie Brown Got Married" / "Queen of Diamonds", 1954
 King 4816, "Shake 'Em Up Baby" / "Letter to Baby", 1955
 King 4834, "She's Gone Too Long" / "My Little Angel Child", 1955
 Imperial 5422, "Saturday Night (That's My Night)" / "Everybody", 1956
 Imperial 5427, "Party Doll" / "I'm Stickin' with You", 1957
 Imperial 5439, "Let the Four Winds Blow" / "Diddy-Y-Diddy-O", 1957
 Imperial 5455, "I'm Convicted of Love" / "I'm Ready to Play", 1957
 Imperial 5469, "The Tick of the Clock" / "Slow Down Little Eva", 1957
 Imperial 5489, "Ain't Gonna Do It" / "Sail on Little Girl", 1958
 Imperial 5510, "Hip Shakin' Baby" / "Be My Love Tonight", 1958
 Imperial 5969, "Let the Four Winds Blow" / "Diddy-Yi-Diddy-Yo" (wznowienie), 1963
 King 5178, "La-Dee-Dah-Dee" / "Melinda", 1959
 King 5207, "Rinky Dinky Doo" / "I Never Had It So Good", 1959
 King 5218, "Good Looking and Foxy Too" / "Hard Luck Blues, 1959
 King 5247, "School Bell Rock" / "Ain't No Rocking No More", 1959
 King 5333, "Ain't Got No Blues Today" / "Adorable One", 1960
 King 5521, "Mighty Mighty Man" / "Good Man Blues", 1962
 Home of the Blues 107, "A Man with the Blues" / "Don't Break My Heart", 1960
 Home of the Blues 110, "Rocking All the Time" / "Tired of Being Alone", 1960
 Home of the Blues 115, "Sugar Baby" / "Oh So Wonderful", 1961
 Home of the Blues 122, "Rock and Roll Jamboree" / "I Need a Friend", 1961
 Summit 1001, "She's Alright" / "Let the Four Winds Blow", 1963
 ABC-Bluesway 61002, "New Orleans Women" / "Standing on Broadway (Watching the Girls)", 1967
 Gert 11123, "Baby It's Love" / "Going Home" 1968
 Gert 400, "The Message" / "Great Casaboo", 1968
 Tru-Love 448, "Good Sweet Loving" / "Separation Blues", 1968
 Tru-Love 449, "I'm Making Love" / "Rocks Is My Pillow", 1968
 Connie 303/304, "Young Blood Twist" / "I Love a Woman ", 1969
 Friendship 701, "It's My Fault Darling" / "Love for Sale", 1970
 Mercury 73166, "Love for Sale" / "It's My Fault Darling" (wznowienie), 1970
 Mercury 73219, "Hunky Funky Woman" / "Mail Man Blues", 1971
 Mobile Fidelity Productions MFP-2, "in the Eyes of My People" / "You've Got a Friend", 1972
 Topflight 103, "Hard Times" / "Separation Blues", 19??

LP
 Rock 'N' Roll Dance Party (King #536; różni artyści i Roy Brown) – 1956
 Battle of the Blues (King #607; część albumu Roya Browna, a część Wynoniego Harrisa) – 1958
 Battle of the Blues, Volume 2 (King #627; część albumu Roya Browna, a część Wynoniego Harrisa) – 1959
 Battle of the Blues, Volume 4 (King #668; część albumu Roya Browna, część Cleanhead Vinsona, a część Wynoniego Harrisa) -rel. 1959
 Roy Brown Sings 24 Hits  (King #956; 2 LP) – 1966
 Hard Times: The Classic Blues Of Roy Brown (ABC-Bluesway BLS-6056) – 1973
 Hard Luck Blues (King KS-1130) – 1976
 Hard Luck Blues (Gusto GD-5036X; 2 LP) – 1976
 Laughing But Crying (Route 66 KIX-2; nagr. 1947–1959) – 1977
 Good Rocking Tonight (Route 66 KIX-6; nagr. 1947–1954) – 1978
 We Came To Party (Friendship RB-701) – 1978
 Cheapest Price in Town (Faith 91020) – 1978
 San Francisco Blues Festival, Vol. 1 (Solid Smoke SS-8009; połowa albumu to Lowell Fulson) – 1981
 Saturday Nite (Mr. R&B 104; nagr. 1952–1959) – 1984
 I Feel That Young Man's Rhythm (Route 66 KIX-26; nagr. 1947–1955) – 1985
 Boogie at Midnight (Charly CRB-1093; nagr. 1947–1959) – 1985

CD
 Mighty Mighty Man! (Ace CHD-459; nagr. 1953–1955 i 1959 – nagrania firmy King) – 1993
 Good Rocking Tonight: The Best of Roy Brown (Rhino 71545; nagr. 1947–1957) – 1994
 The Complete Imperial Recordings (Capitol-EMI 31743; nagr. 1956-1958 – nagrania firmy Imperial) – 1995
 The Chronological Roy Brown 1947–1949 (Classics (Blues & Rhythm Series) 5021) – 2002
 The Chronological Roy Brown 1950–1951 (Classics (Blues & Rhythm Series) 5036) – 2002
 The Chronological Roy Brown 1951–1953 (Classics (Blues & Rhythm Series) 5090) – 2004
 Rockin' at Midnight: The Very Best of Roy Brown (Collectables 2882; nagr. 1947–1959) – 2004
 Good Rockin' Brown: The King & DeLuxe Acetate Series (Ace CHD-1072; nagr. 1947 – nagrania dla DeLuxe) – 2005
 Good Rockin' Man: The Definitive Collection (Fantastic Voyage FVDD-123, 2CD; nagr. 1947–1960) – 2011

Przypisy

Bibliografia
 Sheldon Harris. Blues Who's Who. Da Capo Press. Nowy Jork, 1991. .

 Mike Leadbitter, Neil Slaven. Blues Records 1943 to 1970: A Selective Discography, Vol. One A to K. Record Information Services. London, 1987.

Amerykańscy muzycy bluesowi
Amerykańscy wokaliści bluesowi
Członkowie Blues Hall of Fame
Urodzeni w 1925
Zmarli w 1981
Ludzie urodzeni w Nowym Orleanie

Roy Brown


Permoberotha villosa là một loài côn trùng trong họ Permoberothidae thuộc bộ Glosselytrodea. Loài này được Tillyard miêu tả năm 1932.

Tham khảo

Permoberothidae

Permoberotha villosa


Krzysztof Wojciech Jonczyk (ur. 1956) – polski polityk, samorządowiec, od 3 listopada 1998 do 6 czerwca 2002 prezydent Zduńskiej Woli.

W 1998 dostał się do Rady Miasta Zduńskiej Woli z ramienia Akcji Wyborczej Solidarność i został wybrany na prezydenta miasta. Z funkcji zrezygnował w czerwcu 2002 roku na skutek konfliktu z koalicjantami po przyznaniu przez Radę Miasta, jako prezydentowi, o połowę niższego dodatku funkcyjnego od zakładanego pierwotnie (tymczasowo zastąpiła go poprzedniczka na tym stanowisku, Jolanta Pustelnik). W wyborach z 2002 ubiegał się bezskutecznie o mandat radnego Zduńskiej Woli z ramienia KWW Inicjatywa Społeczna Wspólnota Samorządowa. Po przegranych wyborach wyjechał z miasta.

Przypisy

Prezydenci Zduńskiej Woli
Urodzeni w 1956
Politycy Akcji Wyborczej Solidarność
Polscy radni rad gmin

Krzysztof Jonczyk


Ang Band-e Bayan ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Band-e Bāyan (kabukiran sa Apganistan, lat 34,36, long 65,25), Wilāyat-e Ghōr,
 Band-e Bāyān, bukid, Wilāyat-e Ghōr,
 Band-e Bāyan (kabukiran sa Apganistan, lat 34,38, long 65,85), Wilāyat-e Ghōr,
 Band-e Bāyan (kabukiran sa Apganistan, lat 34,36, long 65,64), Wilāyat-e Ghōr,
 Band-e Bāyan (gintang), Wilāyat-e Ghōr,
 Band-e Bāyan (kabukiran sa Apganistan, lat 34,25, long 64,61), Wilāyat-e Ghōr,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Band-e Bayan


Kaliwatan sa lumot ang Leptogium tetrasporum. Una ning gihulagway ni Theodor 'Thore' Magnus Fries. Ang Leptogium tetrasporum sakop sa kahenera nga Leptogium, ug kabanay nga Collemataceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Uropa ug Asya
 Amihanang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Uropa
Abungawg-uhong sa Amihanang Amerika
Leptogium

Leptogium tetrasporum


Kill Time (Mandarim: 谋杀似水年华) é um filme chinês de suspense, dos gênero romance e crime, dirigido por Fruit Chan. Foi programado em Hong Kong, sendo mais tarde lançado na China, em 14 de fevereiro de 2016, distribuido pela Wuzhou Film e Wanda Pictures.

Elenco
 Angelababy
 Ethan Juan
 Zhang Juck
 Rayza
 Hao Lei
 Huang Jue
 Yin Zhusheng
 Pan Hong
 Kou Zhenhai
 Lam Suet
 Song Ning

Orçamento
O filme teve um total de 13 milhões de dólar na China

Filmes em língua mandarim
Filmes da China de 2016
Filmes de Hong Kong de 2016
Filmes de Hong Kong
Filmes de romance da década de 2010
Filmes dirigidos por Fruit Chan
Wanda Pictures

Kill Time


Nodalla steffani là một loài côn trùng trong họ Berothidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được U. Aspöck & H. Aspöck miêu tả năm 1998.

Chú thích

Tham khảo

Nodalla

Nodalla steffani


Ángel Francisco Caraballo Fermín (ur. 30 maja 1965 w Puerto Ordaz) – wenezuelski duchowny katolicki, biskup Cabimas od 2019.

Życiorys
7 grudnia 1991 otrzymał święcenia kapłańskie i został inkardynowany do diecezji Ciudad Guayana. Pracował głównie jako duszpasterz parafialny, był także m.in. wykładowcą seminarium w Ciudad Bolivar, wikariuszem generalnym oraz wikariuszem sądowym.

30 listopada 2012 papież Benedykt XVI mianował go biskupem pomocniczym archidiecezji Maracaibo, ze stolicą tytularną Dagnum. Sakry biskupiej udzielił mu 16 lutego 2013 metropolita Maracaibo - arcybiskup Ubaldo Santana.

29 stycznia 2019 papież Franciszek mianował go biskupem ordynariuszem diecezji Cabimas.

Przypisy

Linki zewnętrzne
  [dostęp 2017-09-29]

Wenezuelscy biskupi katoliccy
Urodzeni w 1965

Ángel Francisco Caraballo Fermín


Filip Ingebrigtsen (ur. 20 kwietnia 1993 w Sandnes) – norweski lekkoatleta specjalizujący się w biegach średnich.

Bez sukcesów rywalizował podczas rozgrywanych w Tallinnie mistrzostw Europy juniorów do lat 19 (2011) oraz na światowym czempionacie juniorów w Barcelonie (2012). W 2013 odpadła w eliminacjach biegu na 800 metrów oraz awansowała do finału biegu na 1500 metrów na młodzieżowych mistrzostwach Starego Kontynentu w Tampere.

Uczestnik mistrzostw Europy z Zurychu z 2014. Rok później na eliminacjach zakończył zmagania na halowych mistrzostwach Europy w Pradze. Złoty medalista mistrzostw Europy z Amsterdamu (2016) w biegu na 1500 metrów, w którym brązowy krążek zdobył jego starszy brat, Henrik. W tym samym roku zadebiutował na igrzyskach olimpijskich w Rio de Janeiro, a rok później wystąpił na halowych mistrzostwach Europy w Belgradzie. Brązowy medalista mistrzostw świata w Londynie (2017).

Wielokrotny medalista mistrzostw Norwegii w kategorii seniorów oraz juniorów oraz reprezentant kraju w europejskim czempionacie w biegach przełajowych.

Osiągnięcia

Rekordy życiowe
 Bieg na 800 metrów (stadion) – 1:46,74 (2020)
 Bieg na 800 metrów (hala) – 1:49,56 (2020)
 Bieg na 1000 metrów – 2:16,46 (2020) rekord Norwegii
 Bieg na 1500 metrów (stadion) – 3:30,01 (2018) były rekord Norwegii
 Bieg na 1500 metrów (hala) – 3:36,32 (2020)
 Bieg na milę (stadion) – 3:49,60 (2019) rekord Norwegii
 Bieg na milę (hala) – 3:56,99 (2020) rekord Norwegii

Bibliografia

 Profil zawodnika na stronie World Athletics  [dostęp 15 marca 2020].

Norwescy średniodystansowcy
Norwescy olimpijczycy
Lekkoatleci na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 2016
Medaliści Mistrzostw Świata w Lekkoatletyce 2017
Ludzie urodzeni w Sandnes
Urodzeni w 1993

Filip Ingebrigtsen


Arruolatosi volontario nel 1944 nella Xª Flottiglia MAS della Repubblica Sociale Italiana, al termine della seconda guerra mondiale fu fucilato dai partigiani capeggiati da Giuseppe Marozin.

Biografia

I primi passi
Osvaldo Valenti nacque a Costantinopoli, all'epoca capitale dell'Impero ottomano (che, nel 1931, cambiò ufficialmente nome in Istanbul), il 17 febbraio 1906, figlio del barone siciliano Michele Valenti, abbiente mercante originario di Messina, che commerciava in tappeti e oggetti preziosi orientali, e di Idelty Karichlopoulos, facoltosa donna greco-cipriota (nata però a Beirut), figlia a sua volta dell'archimandrita di Cipro. Nel 1915, allo scoppio della prima guerra mondiale, la famiglia fu costretta a lasciare la Turchia, trasferendosi in Italia, dapprima a Bergamo e in seguito a Milano.

Dopo aver frequentato i licei di San Gallo, in Svizzera, e di Würzburg, in Baviera, si iscrisse, all'età di diciannove anni, alla Facoltà di Giurisprudenza presso l'Università Cattolica di Milano ma, due anni più tardi, abbandonò gli studi e l'Italia, per andare a vivere prima a Parigi e successivamente a Berlino. In Germania, interpretò un ruolo secondario nel suo primo film, Rapsodia ungherese (1928) di Hans Schwarz. Rientrato in Italia, a Roma, all'inizio degli anni trenta, fu notato prima da Mario Bonnard, con cui girò Cinque a zero (1932), poi da Amleto Palermi che lo diresse ne La fortuna di Zanze (1933) e in Creature della notte (1934).

L'Incontro con Blasetti e il successo

I ruoli interpretati fino ad allora non erano, tuttavia, di primo piano e l'attore stentava ad affermarsi presso il grande pubblico. L'incontro col regista Alessandro Blasetti, attorno alla metà degli anni trenta, fu determinante per la sua carriera artistica. Blasetti, infatti, gli affidò un ruolo di un certo spessore in Contessa di Parma (1937), cui fece seguito quello del capitano francese Guy de la Motte in Ettore Fieramosca (1938), che ne sancì l'affermazione presso critica e pubblico italiani. Tra la fine degli anni trenta e l'inizio degli anni quaranta il regista romano si impose, assieme a Mario Camerini, come il massimo cineasta italiano del tempo e Valenti come uno degli attori più ricercati e pagati. Grazie anche alla direzione di Blasetti, l'attore raccolse altri tre successi: Un'avventura di Salvator Rosa (1939), in cui recitò per la prima volta con Luisa Ferida, La corona di ferro (1941) e La cena delle beffe (1942).

Fu diretto da Goffredo Alessandrini in La vedova (1939), Carmine Gallone in Oltre l'amore (1940) e L'amante segreta (1941), Giovacchino Forzano in Piazza San Sepolcro, (1942), Mario Mattoli in Abbandono (1940), Luigi Chiarini ne La bella addormentata (1942) e La locandiera (1944), Camillo Mastrocinque in Fedora (1942) e altri noti registi del tempo, fra cui Duilio Coletti e Piero Ballerini.

L'adesione a Salò e Cinevillaggio
Nell'estate del 1943, con il crollo del regime fascista e i bombardamenti aerei degli Alleati sulla capitale a seguito dei tumulti della guerra, l'attività cinematografica nazionale subì un durissimo contraccolpo. Alla costituzione della Repubblica di Salò, Valenti, seguito dalla sua compagna di vita e di lavoro Luisa Ferida, scelse di trasferirsi nel Nord Italia, a Venezia, rinunciando così a un vantaggioso contratto per due film da girarsi in Spagna agli inizi del 1944.

Riprese dunque l'attività cinematografica, lavorando presso il costituendo Cinevillaggio, sorto nel capoluogo veneto subito dopo la proclamazione della RSI per volere del ministro Ferdinando Mezzasoma. Qui, insieme alla Ferida, girò Fatto di cronaca (1944), film diretto da Piero Ballerini, che fu il suo ultimo lungometraggio. Si stabilì successivamente a Bologna per alcuni giorni con la Ferida, che aspettava un figlio da lui. Nell'albergo Brues, l'attrice ebbe un aborto spontaneo. Valenti ne fu sconvolto e scrisse a un amico: «Non voglio più sentir parlare di arte e di cinema, e non mi voglio più recare nella Spagna dove pur ho un contratto vantaggiosissimo. Io sento che il mio dovere sarebbe di fare qualcosa di positivo per questo pezzo di terra che ancora ci rimane».

L'arruolamento nella Xª Flottiglia MAS

Nel marzo del 1944 fu contattato da Mezzasoma, che intendeva affidargli l'incarico di Commissario Nazionale per lo spettacolo, ma Valenti rifiutò essendosi, all'insaputa di tutti, arruolato nella Xª Flottiglia MAS, comandata dal principe Junio Valerio Borghese. La sua adesione alla Repubblica Sociale, quantomeno stando alle considerazioni di Steno, sarebbe stata da ricercarsi sia in un suo certo disprezzo per tutti coloro che, al crollo del regime mussolliniano, s'erano prontamente riciclati come antifascisti dell'ultim'ora, sia per «una necessità di droga, perché Valenti, fin dall'epoca in cui era un noto divo, si drogava e frequentava un giro di gerarchi fascisti che facevano largo consumo di stupefacenti, dispensandoli a destra e a manca». Si trasferì dunque a Milano con la Ferida, dove gli fu riconosciuto il grado di tenente e dislocato presso il Distaccamento "Milano". Nel capoluogo lombardo divenne, inoltre, ufficiale di collegamento con il Comando della Kriegsmarine in Italia, riscuotendone l'apprezzamento.

Entrò a far parte anche del Battaglione "Vega" che, costituito nel maggio del 1944, era un'emanazione degli NP (battaglioni Nuotatori e Paracadutisti) che facevano parte del Servizio Informazioni della Marina Nazionale Repubblicana. D'altronde, Valenti aveva sottoscritto l'arruolamento al capitano Nino Buttazzoni, comandante degli NP. A partire dal maggio dello stesso anno, per conto della Xª Flottiglia MAS, prese parte ad alcune operazioni segrete di contrabbando verso la Svizzera, finalizzate, previa cessione di merci pregiate, a rimpinguare le esauste casse della Xª e della RSI
, il tutto però all'insaputa degli alleati nazisti. L'operazione fu denominata "Missione Manzini", dal nome del tenente colonnello che la dirigeva.

Fu appositamente costituito a Lanzo d'Intelvi, presso il confine elvetico, all'interno di un convalescenziario della Marina, un supporto logistico gestito dal battaglione Nuotatori Paracadutisti.
In tutto, furono distaccati una ventina di uomini sotto il comando di Valenti, scelto per la dimestichezza con la lingua tedesca e francese. In queste operazioni fu affiancato dalla Ferida seppure priva di alcuna veste ufficiale.
Sulla sua scelta di inviare Valenti a Lanzo d'Intelvi, Nino Buttazzoni scrisse più tardi:

Quando poi gli NP lasciarono Lanzo d'Intelvi per necessità di guerra, le operazioni continuarono sotto il comando congiunto di Valenti e Manzini.

Nell'estate del 1944 entrò in contatto con Pietro Koch, che era a capo di una banda denominata "Squadra Speciale di Polizia Repubblicana", nota sia per le torture e le brutali uccisioni di partigiani e altri oppositori del regime, sia per le attività criminali in cui era coinvolta clandestinamente (fra cui, tra le altre cose, anche il traffico di cocaina). L'attore era stato visto, talvolta, aggirarsi nel loro quartier generale di Villa Triste durante gli interrogatori effettuati da Koch e dalla sua «famigerata banda». La Banda Koch fu poi smantellata il 25 settembre dello stesso anno da una compagnia della Legione Muti, su ordine del questore di Milano, e per intervento diretto di Mussolini, che procedette all'arresto dei componenti del reparto, traducendoli al Carcere di San Vittore. Pietro Koch, quel giorno non presente al reparto, sfuggì momentaneamente all'arresto per essere poi catturato nell'autunno del 1944.

Il 28 settembre 1944, a seguito di una fortunata azione partigiana, che portò al disarmo di una intera compagnia del Battaglione Vega a Porlezza, Valenti fu richiamato da Lanzo d'Intelvi e inviato nella cittadina a condurre le trattative con i resistenti. Qui entrò in contatto con il capitano Ugo Ricci, comandante del distaccamento "Sozzi" della 52ª Brigata Garibaldi "Luigi Clerici" in Val d'Intelvi, con il quale stabilì una tregua. La Decima si impegnò, in cambio della restituzione delle armi, a non molestare i partigiani. Nel corso delle trattative si arrivò a progettare la proiezione del film Enrico IV in cui recitava lo stesso Valenti.

Processo sommario e morte

Il 20 aprile 1945, con la disfatta delle forze nazifasciste ormai imminente, Valenti decise di consegnarsi spontaneamente ad alcuni membri della Divisione partigiana Pasubio, confidando di poter avviarvi delle trattative per un suo salvacondotto. Fu poi raggiunto anche da Luisa Ferida. Da quel momento in poi furono numerose volte trasferiti in diverse prigioni segrete per un processo sommario e interrogatorio grottesco, finché fu decisa per loro la pena di morte, imposta da Giuseppe Marozin, a suo dire su diretto ordine di Sandro Pertini; anche il saggista Aldo Lualdi e altri confermano tale versione.

La coppia fu accusata di crimini di guerra e già il 28 aprile era stata pubblicata la falsa notizia dell'avvenuta fucilazione: in realtà a quella data i due attori erano ancora vivi, anche perché vennero processati e condannati a morte il 29, dopo esser stati depredati di gioielli e denaro che portavano con loro, la sentenza fu eseguita: Valenti e Ferida furono uccisi con una raffica di mitra nella sera inoltrata del 30 aprile 1945.

Oltre ai contatti con il tenente Pietro Koch, per cui svolgeva un ruolo di collegamento con la Decima del principe Borghese, l'accusa rivolta all'attore, di partecipare alle sevizie inflitte dalla Banda Koch in Villa Triste, è risultata infondata; poi la Corte d'appello di Milano sancì l'innocenza di Luisa Ferida, seppure la sua presenza a Villa Triste fu confermata da dichiarazioni di alcuni partigiani, torturati in quei giorni a Milano, ma l'attrice in quel periodo incriminato stava in ospedale per curarsi dopo incidente automobilistico. Negli anni sessanta, difatti, il Ministero del Tesoro accolse la richiesta di Luisa Pansini, madre della Ferida, di poter riscuotere una pensione con i relativi arretrati: tale pensione, spettantele in quanto la figlia era morta per cause di guerra, non le sarebbe mai stata corrisposta se la Ferida fosse stata ritenuta responsabile di crimini di guerra.

È sepolto, assieme a Luisa Ferida, sua compagna di vita e lavoro, nel Campo X del Cimitero Maggiore di Milano, luogo dove hanno trovato sepoltura molti aderenti alla RSI.

L'arte di Valenti e la memoria
Osvaldo Valenti fu un attore dall'indubbio fascino e uno degli interpreti più significativi della cinematografia italiana del ventennio fascista. La sua recitazione apparve particolarmente adatta alle rievocazioni storiche di maniera e a una narrazione filmica tesa a sollecitare i sentimenti di adesione e compartecipazione dello spettatore. Il volto espressivo, dalle grandi capacità mimiche, gli occhi cerulei e ardenti, l'espressione vagamente melanconica, fecero di lui uno degli idoli perversi del grande pubblico, incarnazione, anche nella vita reale, degli eroi negativi che molto spesso interpretò sul grande schermo.

Alla sua vicenda umana è stato dedicato un film del 2008, diretto da Marco Tullio Giordana e intitolato Sanguepazzo, con Luca Zingaretti nei panni di Valenti e Monica Bellucci in quelli di Luisa Ferida; la stessa storia tragica aveva già ispirato il film televisivo Gioco perverso, realizzato nel 1993 da Italo Moscati, con Fabio Testi e Ida Di Benedetto.

Filmografia

Rapsodia ungherese, (Ungarische Rhapsodie) regia di Hans Schwarz (1928)
Cinque a zero, regia di Mario Bonnard (1932)
La signorina dell'autobus, regia di Nunzio Malasomma (1933)
Ragazzo, regia di Ivo Perilli (1933)
La fortuna di Zanze, regia di Amleto Palermi (1933)
Creature della notte, regia di Amleto Palermi (1934)
Regina della Scala, regia di Guido Salvini e Camillo Mastrocinque (1936)
La danza delle lancette, regia di Mario Baffico (1936)
Contessa di Parma, regia di Alessandro Blasetti (1937)
La signora di Montecarlo, regia di Mario Soldati (1938)
Mia moglie si diverte, regia di Paul Verhoeven (1938) solo nella versione italiana di Unsere kleine Frau
Mille lire al mese, regia di Max Neufeld (1938)
Ettore Fieramosca, regia di Alessandro Blasetti (1938)
Il fornaretto di Venezia, regia di Duilio Coletti (1939)
La vedova, regia di Goffredo Alessandrini (1939)
Uragano ai tropici, regia di Gino Talamo (1939)
Trappola d'amore, regia di Raffaello Matarazzo (1939)
Frenesia, regia di Mario Bonnard (1939)
Un'avventura di Salvator Rosa, regia di Alessandro Blasetti (1939)
Oltre l'amore, regia di Carmine Gallone (1940)
Fanfulla da Lodi, regia di Carlo Duse e Giulio Antamoro (1940)
Boccaccio, regia di Marcello Albani (1940)
Una lampada alla finestra, regia di Gino Talamo (1940)
Antonio Meucci, regia di Enrico Guazzoni (1940)
Leggenda azzurra , regia di Giuseppe Guarino (1940)
Abbandono, regia di Mario Mattoli (1940)
Capitan Fracassa, regia di Duilio Coletti (1940)
La zia smemorata, regia di Ladislao Vajda (1940)
L'amante segreta, regia di Carmine Gallone (1941)
La corona di ferro, regia di Alessandro Blasetti (1941)
Idillio a Budapest, regia di Gabriele Varriale, Giorgio Ansoldi (1941)
Il re d'Inghilterra non paga, regia di Giovacchino Forzano (1941)
Giuliano de' Medici, regia di Ladislao Vajda (1941)
La maschera di Cesare Borgia, regia di Duilio Coletti (1941)
Primo amore, regia di Carmine Gallone (1941)
Beatrice Cenci, regia di Guido Brignone (1941)
Il vetturale del San Gottardo, regia di Hans Hinrich ed Ivo Illuminati (1941)
Don Buonaparte, regia di Flavio Calzavara (1941)
La cena delle beffe, regia di Alessandro Blasetti (1942)
La sonnambula, regia di Piero Ballerini (1942)
La bella addormentata, regia di Luigi Chiarini (1942)
Fedora, regia di Camillo Mastrocinque (1942)
Sancta Maria, regia di Edgar Neville (1942)
Piazza San Sepolcro, regia di Giovacchino Forzano (1942)
Orizzonte di sangue, regia di Gennaro Righelli (1942)
La due orfanelle, regia di Carmine Gallone (1942)
Luisa Sanfelice, regia di Leo Menardi (1942)
Gli ultimi filibustieri, regia di Marco Elter (1942)
I cavalieri del deserto, regia di Gino Talamo e Osvaldo Valenti (1942)
Enrico IV, regia di Giorgio Pàstina (1943)
L'invasore, regia di Nino Giannini (1943)
La valle del diavolo, regia di Mario Mattoli (1943)
La locandiera, regia di Luigi Chiarini (1944)
Fatto di cronaca, regia di Piero Ballerini (1945)

Doppiatori italiani
Osvaldo Valenti fu doppiato in circa una ventina dei film che girò poiché la sua voce, sottile e dalla dizione non sempre inappuntabile, non era particolarmente gradita.
Tra gli attori che gli prestarono la voce:
Augusto Marcacci in Capitan Fracassa, Beatrice Cenci, Enrico IV, Idillio a Budapest, La locandiera
Giulio Panicali in Il fornaretto di Venezia, Fanfulla da Lodi, Boccaccio, Giuliano de' Medici, Fedora
Sandro Ruffini in La zia smemorata, La cena delle beffe
Paolo Stoppa in La danza delle lancette
Gilberto Mazzi in Ettore Fieramosca
Antonio Centa in La vedova
Lauro Gazzolo in La corona di ferro

Note

Bibliografia
 Odoardo Reggiani, Luisa Ferida, Osvaldo Valenti. Ascesa e caduta di due stelle del cinema, Spirali, Milano 2007 (I ed. 2001)
 Alessandro Blasetti, Il Cinema che ho vissuto, Bari, Dedalo, 1982
 Romano Bracalini, Celebri e dannati, Milano, Longanesi & C., 1985
 Gian Piero Brunetta, Storia del cinema italiano, vol.II (Il cinema del regime 1929-1945), Roma (I ed. 1979, II ed. rivista e accresciuta 1993), Editori Riuniti, 1993 (ed. rivista e accresciuta; la I ed. è del 1979)
 Claudio Carabba, Il Cinema del ventennio nero, Firenze, Vallecchi, 1974
 Daniele Carozzi, Milano 1944: Villa Triste – La famigerata banda Koch, Milano, Meravigli edizioni, 2014
 Elsa De Giorgi, I coetanei, Torino, Einaudi, 1955
 Franca Faldini e Goffredo Fofi, L'Avventurosa storia del cinema italiano, 1935-1959, Milano, Feltrinelli, 1979
 Aldo Lualdi, Morire a Salò, Milano, Sugarco, 1975
 Attilio Tamaro, Due anni di Storia, Roma, Tosi, 1950

Voci correlate
Italo-levantini
Alessandro Blasetti
Luisa Ferida
Cinema dei telefoni bianchi
Repubblica Sociale Italiana
Xª Flottiglia MAS (Repubblica Sociale Italiana)

Altri progetti

Collegamenti esterni

Attori cinematografici italiani
Greco-italiani
Militari della Xª Flottiglia MAS
Personalità della Repubblica Sociale Italiana
Persone giustiziate per fucilazione
Sepolti nel cimitero maggiore di Milano
Studenti dell'Università Cattolica del Sacro Cuore

Osvaldo Valenti