Soprannominato El Pisha, durante la sua permanenza alla Fiorentina ha assunto il nomignolo di  Gioacchino.

Con i club ha vinto tre volte la Coppa del Re (con il  nel 2004-2005 e nel 2021-2022 e con il  nel 2007-2008) e ha raggiunto una finale di Coppa Italia (con la  nel 2013-2014). A livello individuale, nella stagione 2001-2002 è stato premiato come miglior giovane rivelazione dalla rivista sportiva Don Balón.

Con la nazionale spagnola, per cui ha giocato dal 2002 al 2007, ha partecipato al campionato del mondo del 2002, venendo inserito tra le riserve della squadra ideale del torneo, al campionato d'Europa del 2004 e al campionato del mondo del 2006.

È il più anziano marcatore della storia dell'Europa League e il calciatore con più presenze nella Liga (622) al pari di Andoni Zubizarreta.

Caratteristiche tecniche
È un esterno di centrocampo che predilige giocare sulla fascia destra, dove riesce a sfornare dei precisi cross per i compagni. All'occorrenza può essere utilizzato anche in attacco, come prima o seconda punta. Le sue maggiori abilità risiedono nel dribbling e nella velocità. Ha un'ottima tecnica e visione di gioco, così come il tiro anche dalla lunga distanza.

Carriera

Club

Betis
Cresciuto nelle giovanili del Betis durante la stagione 1999-2000 Joaquín fa il suo esordio in squadra B giocando 26 partite e segnando 2 reti. Dalla stagione successiva approda in prima squadra, conquistando subito un posto da titolare fisso e dando il suo contributo costante (38 presenze e 3 reti) per la promozione in Primera División.

Nelle successive cinque stagioni in maglia verdiblanca Joaquín colleziona 180 presenze, segnando 29 reti e distribuendo 50 assist. Nella stagione 2004-2005 ottiene la conquista della Coppa del Re e del quarto posto in campionato. In campo europeo totalizza 6 presenze in Champions League e 9 in Coppa UEFA.

Al tempo su Joaquín pendeva un'onerosa clausola rescissoria da 120 miliardi di lire. I rapporti con la dirigenza biancoverde, in particolare col presidente Ruiz de Lopera che lo tratteneva in rosa, finirono col tempo per incrinarsi; iniziò così un lungo "tira e molla" col Betis, col giocatore che dichiarò pubblicamente di voler lasciare la squadra, attirandosi le antipatie del tifo locale.

Valencia
Alla fine di agosto 2006 passa al Valencia per 25 milioni di euro, cifra che ne fa l'acquisto più oneroso della storia del club. Dopo avere risolto alcune dispute finanziarie con l'ormai ex presidente Ruiz de Lopera, Joaquín firma un contratto quinquennale.

Sotto la guida di Quique Sánchez Flores Joaquín disputa la prima parte della stagione 2006-2007 partendo dalla panchina. Nel finale di stagione ha ritrovato con continuità un posto da titolare fisso sia nella Primera División che in Champions League, mettendo a segno 4 reti nelle ultime sei partite. Nel corso degli anni diviene uno degli elementi più importanti dell'undici valenciano.

Málaga e Fiorentina

Il 23 giugno 2011 passa al Málaga dello sceicco Abdullah Al Thani per 4,2 milioni di euro. Fa il suo esordio il 28 agosto nella sconfitta contro il Siviglia per 2-1. Segna poi una doppietta il 12 settembre nel 4-0 contro il Granada. Conclude la sua prima stagione al Málaga con 23 presenze e 2 gol.

Il 12 giugno 2013 viene acquistato a titolo definitivo per 2 milioni di euro dalla società italiana della Fiorentina, con cui firma un contratto fino al 30 giugno 2016 a 1,5 milioni l'anno. Esordisce in maglia viola il 29 agosto nella gara di Europa League Fiorentina-Grasshopper (0-1), mentre il 15 settembre successivo fa il suo debutto in Serie A nella partita interna contro il Cagliari. Segna il suo primo gol in maglia viola il 20 ottobre 2013 nella gara di campionato Fiorentina-Juventus (4-2), ripetendosi poi in Europa League contro il Pandurii e in Coppa Italia col Chievo. A inizio della stagione 2014-2015 viene preso poco in considerazione dall'allenatore Vincenzo Montella, salvo poi diventare titolare dopo la cessione di Juan Cuadrado e chiudere la stagione con 35 presenze e 2 goal.

Ritorno al Betis e ritiro
Il 31 agosto 2015, dopo nove anni, fa ritorno al Betis che acquista il suo cartellino per circa mezzo milione di euro.

L'8 dicembre 2019 segna la sua prima tripletta in carriera nella gara casalinga, valevole per la 16ª giornata della Liga 2019-2020, con cui il Betis Siviglia sconfigge l'Athletic Bilbao per 3 a 2. Contestualmente diviene il più anziano giocatore ad aver messo a segno una tripletta nel massimo campionato spagnolo (38 anni e 140 giorni di età), migliorando il precedente record di 37 anni che valeva dal 1964 (marcatore Alfredo Di Stéfano). A fine stagione prolunga il suo contratto con il Betis fino al 2021.

Il 18 novembre 2021 dichiara di volersi ritirare al termine della stagione 2021-2022, nella quale vince la Coppa del Re per la terza volta, la seconda con la maglia del Betis dopo quella nel 2004-2005. In seguito alla vittoria della suddetta coppa, cambia idea sul suo futuro e conferma di voler giocare un altro anno.

Il 19 aprile 2023 il giocatore annuncia ufficialmente che, al termine della stagione, avrebbe lasciato il Betis e detto definitivamente addio al calcio giocato.

Nazionale
Joaquín ha debuttato con la nazionale spagnola il 13 febbraio 2002, a Barcellona, in un'amichevole contro il Portogallo. Ha fatto parte della spedizione spagnola al campionato mondiale del 2002, in cui ha sbagliato il rigore decisivo nel quarto di finale contro i padroni di casa della Corea del Sud. È stato convocato anche per il campionato europeo del 2004 e per il campionato del mondo del 2006, pur se utilizzato con poca continuità.

Statistiche

Presenze e reti nei club
Statistiche aggiornate al 4 giugno 2023

Cronologia presenze e reti in nazionale

Record
 Giocatore più anziano ad aver messo a segno una tripletta nella Liga (38 anni e 140 giorni, in Betis Sevilla - Athletic Bilbao 3-2, 8 dicembre 2019).

Palmarès

Club

Betis: 2004-2005, 2021-2022
Valencia: 2007-2008

Individuale
 Premio Don Balón: 1
Giocatore rivelazione dell'anno 2001-2002

 FIFA World Cup awards: 1
2002

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Calciatori della Nazionale spagnola

Joaquín


Bandidus nigrifons là một loài côn trùng trong họ Myrmeleontidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1923.

Chú thích

Tham khảo

Bandidus

Bandidus nigrifons


Suba ang Sungai Terpanji sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Sumatera Selatan, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa amihanan-kasadpan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.

Ang mga gi basihan niini

Mga suba sa Sumatera Selatan

Sungai Terpanji


Shanghai Masters 2020 var en tennisturnering, der skulle have været spillet udendørs på hardcourt-baner af typen DecoTurf i Qi Zhong Tennis Center i Shanghai, Folkerepublikken Kina i perioden 11. - 18. oktober 2020 som sæsonens ottende og næstsidste turnering på ATP Tour i kategorien ATP Tour Masters 1000.

Turneringen blev imidlertid aflyst som følge af et dekret fra myndighederne i Folkerepublikken Kina, der på grund af COVID-19-pandemien forbød afholdelde af international sportsbegivenheder.

Eksterne henvisninger
 Shanghai Masters

Noter

2020
ATP Tour 2020

Shanghai Masters 2020


Biografia

A dodici anni ottenne il primo premio in disegno allo storico liceo Turgot di Parigi. A sedici anni iniziò l'apprendistato presso il laboratorio del gioielliere Louis Aucoc. Dopo aver seguito un corso di perfezionamento al Sydenham Art College di Londra, tornò a Parigi dove cominciò a disegnare gioielli per rinomate case, quali Aucoc, Cartier, Hamelin, Boucheron. Visitando le esposizioni universali di Parigi, era rimasto particolarmente impressionato dall'arte giapponese contemporanea, che per lui fu una delle più importanti fonti di ispirazione. Dal 1882 si propose come creativo indipendente disegnando per diverse case, fino a mettersi in proprio nel 1885. Nel 1887 sposò Marie Louise Lambert, da cui divorziò dieci anni dopo. Dalla seconda moglie Alice Ledru, nacque nel 1900 suo figlio Marc.

Già da alcuni anni aveva cominciato a sperimentare sul vetro e con questo materiale, tagliato, cesellato, fuso o smaltato, realizzava pietre "semipreziose" che incastonava nei suoi gioielli e si cimentava in accoppiamenti con altri materiali (soprattutto metallo-vetro) o nella creazione di oggetti particolari come i flaconi di profumo, fino ad allora concepiti come anonimi contenitori e, da allora in poi, come emblemi essi stessi di un lusso accessibile a un numero sempre crescente di persone. I vasi di vetro incolore rivelavano il loro contorno solo attraverso la luce che, nel contrasto dato dalla densità del materiale pressato, traspariva evidenziandone il disegno.

Contemporaneamente alla produzione a carattere industriale dei pressati e modellati, Lalique realizzava pezzi unici su commissione. La consacrazione internazionale arrivò nel 1900 all'Esposizione universale di quell'anno, dove venne esposto, tra gli altri, un gioiello a forma di libellula, commissionato dal magnate Calouste Gulbenkian e fatto indossare a Sarah Bernhardt, il che ne decretò un successo immediato. L'originale sintesi tra forme vegetali, animali e umane nell'ambito dell'Art Nouveau si traduceva nella creazione di pezzi realizzati assemblando diversi materiali (vetro, metallo, smalto, avorio, corno) e applicando una grande varietà di tecniche. Lalique riprendeva quindi la tradizione ma, affidandosi all'originalità del disegno e alla qualità della lavorazione più che al valore del materiale utilizzato, dimostrava che arte e industria non erano incompatibili, sempre che venisse rispettata la qualità.

Dopo la grande guerra, il pubblico sembrava aver perso interesse verso gli oggetti colorati e fantasiosi che avevano determinato il successo di Lalique: questi pertanto decise di riconvertirsi alle linee neoclassiche e geometriche dell'art déco, cercando di introdurre il concetto di lusso negli oggetti quotidiani quali piatti, vasi, candelabri e anche tappi da radiatore di automobili che, essendo a tutti gli effetti delle sculture, divennero presto segno distintivo di eleganza. In questo ambito gli furono commissionate anche decorazioni di strutture architettoniche come la sala da pranzo del transatlantico Normandia, lucernari in vetro e fontane.

La sua attività si interruppe durante la seconda guerra mondiale e terminò con la sua morte nel 1945, ma venne ripresa dal figlio Marc nel 1946. Nel 2000, l'imprenditore svizzero Silvio Denz ha acquisito la proprietà della cristalleria Lalique a Wingen-sur-Moder e ha esteso il marchio Lalique ad altre categorie merceologiche, tra cui profumi, gioielli, oggetti d'arredo ed oggetti d'arte realizzati con artisti quali Jean-Michel Jarre e Zaha Hadid.

Collezioni
 Lalique Museum, Doesburg
 Musée Lalique, Wingen-sur-Moder
 Museu Calouste Gulbenkian, Lisbona
 Rijksmuseum Amsterdam
 Schmuckmuseum Pforzheim
 Victoria and Albert Museum, Londra

Note

Voci correlate
 Bouchon de Radiateur
 Museo del sigillo, La Spezia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Art Nouveau
Vetrai francesi

René Lalique


The 1977 World Table Tennis Championships men's singles was the 34th edition of the men's singles championship.

Mitsuru Kono defeated Kuo Yao-hua in the final, winning three sets to one to secure the title.

Results

See also
List of World Table Tennis Championships medalists

References

-

1977 World Table Tennis Championships – Men's singles


Felix Werder opr. Felix Bischofswerder (født 24. februar 1922 i Berlin, Tyskland - død 3. maj 2012 i Melbourne, Australien) var en tyskfødt australsk komponist, lærer og kritiker.

Werder flygtede med sin fader til Australien (1940) grundet familiens jødiske baggrund. Han begyndte at studere musik tidligt på egen hånd og med instruktion fra sin fader, der selv var komponist. Werder har skrevet 11 symfonier, orkesterværker, kammermusik, elektronisk musik, korværker, vokalmusik, instrumentalværker, operaer, koncertmusik etc. Han underviste som lærer i musik privat, og var musikkritiker for en avis i Melbourne. Werder var modernist og var optaget af elektronisk musik, og skrev tolvtonemusik, og avantgarde musik, og eksperimenterede med musik i alle musikalske retninger. Han destruerede og tilbagetrak mange af sine tidlige værker. Werder beskrev sin egen kompositions stil som Improvisatorisk Collage stil.

Udvalgte værker

 Symfoni nr. 1 (1943 rev. 1952) - for orkester
 Symfoni nr. 2 (1959) - for orkester
 Symfoni nr. 3 "Laocoon" (1965) - for orkester
 Symfoni nr. 4 (1970) - for orkester
 Symfoni nr. 5 (1971) - for orkester
 Symfoni nr. 6 (1979) - for orkester
 Symfoni nr. 7 "Dronningspade" (1992) - for orkester
 Symfoni nr. 8 (1999) - for orkester
 Symfoni "Manheim Forbindelsen" (1989) - for orkester
 "Koncert Symfoni" (1999) - for orkester
 "Symfoni Emriss" (2005) - for orkester

Eksterne henvisninger
 om Felix Werder på www.australianmusiccentre.com.au
 om Felix Werder på www.musicweb-international.com

Komponister fra Australien
Lærere
Kritikere
Personer fra Berlin

Felix Werder


Kaliwatan sa isda ang Porocottus minutus. Una ning gihulagway ni Peter Simon Pallas ni adtong 1814. Ang Porocottus minutus sakop sa kahenera nga Porocottus, ug kabanay nga Cottidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
amihanan-kasadpang Kadagatang Pasipiko
 Sea of Okhotsk

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Isdangtunay sa Sea of Okhotsk
Porocottus

Porocottus minutus


Naim Logić je bosanskohercegovački alpinista i doktor elektrotehnickih nauka.

Biografija
Rođen je u Sarajevu 1952. godine gdje je diplomirao na Elektrotehničkom fakultetu. Poslije studija, zaposlio se na istom fakultetu. Tokom rata u Bosni i Hercegovini otišao je u Phoenix u Arizoni, SAD. Tamo je doktorirao na Arizona State University, gdje se i zaposlio. Radio je i u elektroprivredi Arizone.
 Aktivan je u mnogim stručnim udruženjima. Za svoj predani rad dobitnik je mnogih nagrada i priznanja. Dr. Logić  živi u Phoenixu sa suprugom Mirjanom i kćerkom Miom.

Alpinizam
U svoje slobodno vrijeme Naim se aktivno bavi planinarstvom i ima gotovo 50 godina alpinističkog i visokogorskog iskustva. Godine 1974. bio je polaznik sarajevske škole alpinizma, a 1976. je stekao zvanje registrovanog alpiniste. Dobitnik je zlatne značke Planinarskog saveza BiH i specijalnog priznanja sportskog saveza BiH. Osnivač je Društva bosanskih planina u Sjevernoj Americi: NABMA – North American Bosnian Mountaineering Association. Dobitnik je Nagrade za životno djelo Planinarskog Saveza BiH.

Ekspedicije
Bio je učesnik 19 alpinističkih ekspedicija širom svijeta,

Damawand i Ararat - 1984
Godine 1984. u periodu juli-avgust Planinarski savez Vojvodine organizovao je ekspediciju na Damawand (5610 m) u masivu Elburs na teritoriji Irana i na Ararat (5165 m) na teritoriji Turske. Kao članovi ekspedicije učestvovao je i veći broj planinara iz Bosne i Hercegovine koji su ostvarili uspone na oba vrha: Milorad Čarapić (Goražde), Zijo Deljo (Goražde), Nail Dervišević (Travnik), Miloš Droca (Goražde), Murat Gušo (Goražde), Selver Hadžić (Sarajevo), Ozrenka Jakovljević (Pale), Ljerka Kušec (Sarajevo), Naim Logić (Sarajevo), Srećko Mirić (Visoko), Slobodan Simić (Sarajevo), Mehmed Šišić (Sarajevo), Muhamed Šišić (Sarajevo), Mukrim Šišić (Zenica), Vesna Škramić (Sarajevo), Halil Udžvarlić (Sarajevo), Alirizah Vatrenjak (Sarajevo), Raza Voloder (Pazarić), pristupili na oba vrha. Nail Dervišević, Naim Logić, Mukrim Šišić i Alirizah Vatrenjak, ispenjali su nekoliko smjerova u Alam Kuhu (4850 m) - Iran.

Ande - 1986
Godine 1986. u periodu 23. maj – 16. juli UPSD "Bukovik" Sarajevo organizovao je ekspediciju na Ande (Cordilleri Blanca) na teritoriji Perua. Kao član ekspedicije Naim Logić je ispenjao: Huascaran (6768 m) (drugi najviši vrh u Andima), Alpamayo (5947 m), Ranrapalca (6162 m) i Toccllalaraju (6034 m).

Pamir - 1991
Godine 1991. u periodu 15. juli – 24. august Planinarski savez Bosne i Hercegovine organizovao je ekspedicija na Tian Shan u planinskom masivu Pamir, na teritoriji Kirgistana. Zajedno sa još trojicom penjača (Edin Durmo, Muhamed Gafić i Dragan Zlatanović (Beograd)), Naim Logić ispenjao je vrh Han Tengri (7.010 m).

Sedam vrhova
Naimova lista vrhova na sedam kontinenata:
 Aconcagua, Južna Amerika – 6962 m  (27. 12. 2005)
 Kilimanjaro, Afrika – 5896 m (2. 8. 2008)
 Elbrus, Evropa – 5642 m  (15. 7. 2010)
 Denali, Sjeverna Amerika – 6194 m (7. 7. 2011)
 Mount Everest, Azija – 8848 m (19. 5. 2012) Prvi uspon na Everest je pokušao 2009, ali je nevrijeme onemogućilo uspon na vrh.
 Puncak Jaya, Indonezija - (4884 m) (20. 11. 2013)
 Vinson, Antarktik – 4897 m, (7. 1. 2015)

Svoje dugogodišnje planinarenje opisao je u knjigama Od Peruna do Everesta - Moj put iz srca Bosne do krova svijeta i Svih 7 najviših vrhova kontinenata. Perun je planina kod Vareša, gdje je Logić počeo planinariti u ranoj mladosti. U drugoj knjizi naveo je nekoliko statističkih podataka koji govore o veličini ovog poduhvata. Za kompletiranje ovog projekta obavio je 57 letova avionom i tom prilikom u zraku boravio 273 sata, odnosno približno 12 dana. Preletio je 193.706 km, što je ekvivalentno oblijetanju zemlje približno pet puta (4,83 puta), i zbog ovih razloga van kuće je boravio 174 noći pod šatorom (na ledu), a što je približno pola godine.

Reference

Bosanskohercegovački alpinisti
Biografije, Sarajevo
Rođeni 1952.
Osvajači Sedam vrhova
Osvajači Mount Everesta

Naim Logić


The Golden Fetter er en amerikansk stumfilm fra 1917 af Edward LeSaint.

Medvirkende
 Wallace Reid som James Roger Ralston.
 Anita King som Faith Miller.
 Tully Marshall som Henry Slade.
 Guy Oliver som Edson.
 Walter Long som McGill.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1917

The Golden Fetter


An Philypnodon in uska genus han Actinopterygii. An Philypnodon in nahilalakip ha familia nga Eleotridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Philypnodon

Philypnodon


Pseudione giardi là một loài chân đều trong họ Bopyridae. Loài này được Calman miêu tả khoa học năm 1898.

Chú thích

Tham khảo

Pseudione

Pseudione giardi


Le Grand Paysage d'Alexis Droeven é um filme de drama franco-belga de 1981 dirigido e escrito por Jean-Jacques Andrien.

Foi selecionado como representante da Bélgica à edição do Oscar 1982, organizada pela Academia de Artes e Ciências Cinematográficas.

Elenco

 Jan Decleir - Jacob
 Nicole Garcia - Elizabeth
 Maurice Garrel - Alexis
 Jerzy Radziwilowicz - Jean-Pierre

Filmes em língua francesa
Filmes da Bélgica de 1981
Filmes dirigidos por Jean-Jacques Andrien
Filmes de drama da Bélgica
Filmes da França de 1981
Filmes de drama da França

Le Grand Paysage d'Alexis Droeven


Stockholm Open 2024 er en tennisturnering for mænd, som bliver spillet indendørs på hardcourt-baner i Kungl. Tennishallen i Stockholm, Sverige i perioden . - . oktober 2024. Det er den 55. udgave af Stockholm Open siden den første turnering i 1969, og den er en del af ATP Tour 2024 i kategorien ATP Tour 250.

Præmier

Den samlede præmiesum for turneringen androg € ???, hvilket var en stigning på ??? % i forhold til året før.

Herresingle

Hovedturnering

Hovedturneringen har deltagelse af 28 spillere, der fordeler sig på:
 21 direkte kvalificerede spillere i form af deres placering på ATP's verdensrangliste pr. . september 2024 (seks uger før turneringens start).
 3 spillere, der havde modtaget et wildcard (WC).
 4 spillere, der havde kvalificeret sig til hovedturneringen fra kvalifikationsturneringen (Q).
 ??? lucky losere fra kvalifikationen (LL).

Resultater

Kvalifikation

Kvalifikationen har deltagelse af 16 spillere, der spiller om de sidste fire ledige pladser i hovedturneringen.

Følgende spillere kvalificerede sig til hovedturneringen.

Følgende spillere gik videre til hovedturneringen som lucky losere.

Resultater

Herredouble

Herredoublerækken har deltagelse af 16 par, der fordeler sig på:
 14 direkte kvalificerede par i form af deres placering på ATP's verdensrangliste.
 2 par, der har modtaget et wildcard.

Resultater

Eksterne henvisninger
 Stockholm Open
 ATP Tour - Results - Stockholm 2024

Noter

2024
ATP Tour 2024

Stockholm Open 2024


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Piscacris affinis. Una ning gihulagway ni Kevan, D.K.M., A. Singh ug Akbar ni adtong 1964. Ang Piscacris affinis sakop sa kahenera nga Piscacris, ug kabanay nga Pyrgomorphidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Estado de Oaxaca

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Estado de Oaxaca
Piscacris

Piscacris affinis


Nunchía là một khu tự quản thuộc tỉnh Casanare, Colombia. Thủ phủ của khu tự quản Nunchía đóng tại Nunchía Khu tự quản Nunchía có diện tích 1101 ki lô mét vuông. Đến thời điểm ngày 28 tháng 5 năm 2005, khu tự quản Nunchía có dân số 6894 người.

Tham khảo

Tỉnh Casanare
Khu tự quản của Colombia

Nunchía


An Aracanidae in uska familia han Actinopterygii. An Aracanidae in nahilalakip ha ordo nga Tetraodontiformes, classis nga Actinopterygii, phylum nga Chordata, ngan regnum nga Animalia. An familia nga Aracanidae in naglalakip hin 13 ka mga species, sumala ha Catalogue of Life.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aracanidae

Aracanidae


Livanjski divlji konji su konji koji žive na visoravni Krugu, na predjelu od Koričina do Borove glave u Livnu u Bosni i Hercegovini.

Ovo nisu izvorni divlji konji, nego su potomci domaćih konja koji su služili u poljoprivredi. Nakon što ih je u toj ulozi potisla mehanizacija prije 50 godina 20. vijeka, ostavljeni su da žive divlje, jer više nije bilo potrebe za njima.

Budući da skoro pola vijeka nije postojala organizirana ljudska skrb za njih od strane države, dnevno prelaze desetke kilometara da bi se nahranili i napojili. Unatoč nepovoljnim vremenskim uvjetima, brojnim zvijerima iz obližnjih šuma, preživjeli su zahvaljujući bogatim pašnjacima. Brigu o ovim konjima pokušava voditi planinarsko ekološko društvo Borova Glava i grad Livno.

Procjene iz aprila 2011. godine govore o skupini od 196 jedinki. Prema podacima iz 2013. godine, skupina je brojala 286 odraslih i 48 mladih jedinki. Podaci iz 2015. godine broje ukupno 418 konja, od čega su 65 ždrijebadi. Prema procjenama iz 2018., broj im se kreće oko 800 grla.

Od 2013. livanjski divlji konji zaštićeni su i zakonom.

Reference

Konji
Livno

Livanjski divlji konji


An Atlapetes pileatus in uska species han Aves nga ginhulagway ni Johann Georg Wagler hadton 1831. An Atlapetes pileatus in nahilalakip ha genus nga Atlapetes, ngan familia nga Emberizidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 A. p. dilutus
 A. p. pileatus

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Atlapetes

Atlapetes pileatus


Kohautia gracilis is 'n meerjarige plant wat deel is van die Rubiaceae familie. Die spesie is inheems aan Indië, Mianmar, Nepal, Pakistan, Sri Lanka, Thailand en die oostelike en westelike Himalaya in die Volksrepubliek China

Bron
 Plants of the World Online

gracilis
Flora van Indië
Flora van Mianmar
Flora van Nepal
Flora van Pakistan
Flora van Sri Lanka
Flora van Thailand
Flora van die Volksrepubliek China

Kohautia gracilis


Bukid ang Batu Oranlat sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Maluku, sa sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Batu Oranlat, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Batu Oranlat kabungtoran. Sa habagatang-kasadpan, dagat ang pinakaduol sa Batu Oranlat. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa amihanan sa Batu Oranlat. Diyutay ray lumulupyo ining dapita.

Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Disyembre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Agosto, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Mayo, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Oktubre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Maluku
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 500 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Batu Oranlat


TSS Princess Maud was a ferry that operated from 1934 usually in the Irish Sea apart from a period as a troop ship in the Second World War and before being sold outside the United Kingdom in 1965.  She was built by William Denny and Brothers of Dumbarton on the Firth of Clyde for the London Midland and Scottish Railway (LMS). When the LMS was nationalised in 1948 she passed to the British Transport Commission and onward to British Rail in 1962.  She was sold to Lefkosia Compania Naviera, Panama in 1965.  Renamed Venus she was for service in Greek waters. It is understood she saw use as an accommodation ship in Burmeister & Wain, Copenhagen.

Construction
As well as having mechanical stokers and all deck machinery mechanically driven she was the first British ship to have a fire protection automatic sprinkler system. As built she had places for 80 cattle and was on occasion referred to as a cattle boat.

Service

Pre-war service
The LMS ordered Princess Maud and she was completed by William Denny and Brothers of Dumbarton in 1934.  She was a development from the slightly smaller  from the same builders, in 1931.  Both ships worked the Stranraer - Larne crossing in the 1930s.

Second World War service
In the Second World War, Princess Maud served as a troopship and initially operated the Dover—Boulogne route to France from January 1940.

Princess Maud assisted in Dunkirk evacuation but was shelled in the engine room, taking fatalities on 30 May 1940. On 4 June 1940, following repairs, she was able to return to the evacuation, rescuing 1270 in a single trip, being the penultimate ship away from Dunkirk. She subsequently assisted the evacuation of British and French troops from Veules-les-Roses around 12 June 1940, at the time of the surrender of the 51st Highland Division at Saint-Valery-en-Caux, a few miles to the west, transporting 600 British and French troops of the 2,280 rescued.

She then reverted to serving on the Stranraer-Larne route on behalf of the Admiralty until, in 1943, when she received modifications for the planned invasion of France to turn her into a Landing Ship, Infantry, LSI(H), capable of launching six Landing Craft Assault (LCA) boats via hand hoists.

For the D-Day landings, she was attached to the US Task Force O of Operation Neptune covering Omaha beach.

For the remainder of 1944 and into 1945, she worked various cross-Channel routes well past the end of the war in Europe.

Post-war Service

Following a refurbishment after the second world war including a conversion to oil burning she resumed on the Stranraer – Larne route on 1 August 1946. The following year saw her reallocated to the Holyhead — Dún Laoghaire route when the TSS Hibernia and TSS Cambria were laid up due to coal shortages.  With the coming of the MV Cambria and MV Hibernia to the route in 1949 she became the relief ship also covering other routes on the Irish Sea. She had a brief return to the English channel on Southampton Guernsey St Malo for a couple of months in 1951 before returning to Anglesey. By 1963 a British Transport Commission indicated Princess Maud was becoming increasing costly to maintain and passengers were known to avoid travelling on her, she was therefore marked for disposal with an estimated credit of £32,000.

Mediterranean

In 1966 she was sold to Lefkosia Compania Naviera, Panama and underwent a refit emerging painted white with a new name Venus with widened doors for loading cars.  She was operated by Cyprus Sea Cruises of Limassol serving in Mediterranean waters until 1969.  Her route included the ports of Brindisi, Ancona, Piraeus, Limassol and Haifa.

Accommodation Ship

Her final service was as a static accommodation ship known as the Nybo in the Burmeister & Wain shipyard, Copenhagen from 1969.

Fate

In 1973 she was taken to Bilbao, Spain and scrapped.  The Holyhead Maritime Museum holds a plate commemorating the ship's wartime service.

Miscellaneous

An earlier ship of the same name, the SS Princess Maud (1902), operated ferry routes in Scotland.  It was torpedoed and sunk on 10 June 1918 by a U-Boat. The Southend Motor Navigation Company Company operated four craft named Princess Maud overlapping the lifespan of the TSS Princess Maud, one was lost at Dunkirk in 1940.

See also
 Diary account pilot of landing craft from Princess Maud on D-Day

References

External links

1933 ships
Ships built on the River Clyde
Ferries of the United Kingdom
Passenger ships of the United Kingdom
Ships of British Rail
Ships of the London, Midland and Scottish Railway

TSS Princess Maud (1934)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Catantops brevipennis. Una ning gihulagway ni Wintrebert ni adtong 1972. Ang Catantops brevipennis sakop sa kahenera nga Catantops, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Madagascar

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Catantops
Insekto sa Madagaskar

Catantops brevipennis


Susan Horowitz Cain (født 1968) er en amerikansk forfatter og foredragsholder. Hun er kendt for bogen Ro - styrken ved at være introvert i en højtråbende verden (engelsk: Quiet: The Power of Introverts in a World That Can't Stop Talking fra 2012, hvori hun argumenterer for at moderne vestlig kultur misforstår og undervurderer egenskaber og kapaciteter hos introverte mennesker. I 2015 var Cain medstifter af Quiet Revolution, en missionsdrevet virksomhed med initiativer indenfor områderne børn (opdragelse og undervisning), livsstil og arbejdsplads. Cains opfølgende bog, Quiet Power: The Secret Strengths of Introverts, udkom i 2016 og fokuserede på introverte børn og teenagere og deres undervisere og forældre.

Udvalgte værker
 "Quiet: The Power of Introverts / How to thrive in a world that can't stop talking"Psychology Today, (WebCite-arkiver for ,  og  side i listen, der har henvisninger tilen blogserie på 73 opslag, dateret fra 7. marts til 23. december 2011).
 "The Rise of the New Groupthink"( ), Opinion-sektion i The New York Times, 13. januar 2012; trykt 15. januar 2012.
 "Don't Call Introverted Children 'Shy' "( ), Time Psychology-sektion, 26. januar 2012.
 "Secrets of a Super Successful Introvert: How to (Quietly) Get Your Way"( ), O: The Oprah Magazine, februar 2012.
 "Why the world needs introverts" (WebCite archive), The Guardian, 13. marts 2012.
 "Introverts run the world – quietly"( ), CNN.com, 18. marts 2012.
 Essay: "An Introvert Steps Out"(WebCite-arkiver af sides  og ), "Sunday Book Review"-sektion i The New York Times, udgivet online 27. april 2012. Versionen blev trykt på side BR27 af "Sunday Book Review" 29. april 2012.

Referencer

Eksterne henvisninger

Forfattere fra USA
Advokater fra USA

Susan Cain


Utrka u pojedinačnoj konkurenciji na 20 km na Svjetskom prvenstvu u biatlonu 1958. za muškarce održala se 2. marta 1958. u austrijskom gradu Saalfeldenu.

Rezultati
Početak utrke je bio u 10:30. Nastupilo je ukupno 28 biatlonaca iz šest država. Gađalo se četiri puta, sa po pet metaka, a udaljenost mete se nakon prvog gađanja sa 250 metara, smanjivala na 200, 150 i 100m. Samo se u zadnjoj rundi gađalo stojeći, a svaki promašaj donosio je dvije kaznene minute..

Reference

Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1958.

Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1958 – 20 km


Donald Shepard "Don" Hewitt (14 de dezembro de 1922 - 19 de agosto de 2009) foi um jornalista estadunidense. Ele é mais conhecido por ter sido o criador do programa da CBS 60 Minutes.

Carreira
Hewitt começou na CBS News, em 1948 e atuou como produtor e diretor com Douglas Edwards por quatorze anos. Ele também foi o primeiro diretor de See It Now, co-produzido pelo apresentador Edward R. Murrow e Fred W. Friendly, que começou em 1951. Em 1956, Hewitt foi o único a capturar em filme os momentos finais do SS Andrea Doria enquanto afundava e desaparecia embaixo d'água.

Ele dirigiu a produção televisiva do primeiro debate dos candidatos à presidência dos EUA em 1960 entre o senador John F. Kennedy e o vice-presidente Richard M. Nixon em 26 de setembro de 1960, nos estúdios da CBS em Chicago. Estes foram os primeiros debates dos candidatos à presidência já televisionados. Mais tarde, ele se tornou produtor executivo do telejornal CBS Evening News com Walter Cronkite, comandando a famosa transmissão do assassinato de John F. Kennedy à medida que a história se desenvolvia.

Ele então lançou o programa vencedor do Emmy Award, 60 Minutes.

Hewitt foi uma figura fundamental na transmissão televisiva de um documentário de 1996 sobre o escândalo da indústria do tabaco envolvendo a empresa de tabaco Brown & Williamson, em que o programa relatou as alegações do denunciante Jeffrey Wigand. O escândalo foi a inspiração para o filme O Informante de 1999, onde Hewitt foi interpretado no filme por Philip Baker Hall.

A queda dos índices de audiência no 60 Minutes contribuiu para que Hewitt deixasse o cargo de produtor executivo do programa, apesar do lucro estimado de mais de US $ 20 milhões por ano.

Ligações externas
 Don Hewitt (em Inglês) no IMDb

Nascidos em 1922
Mortos em 2009
Jornalistas dos Estados Unidos
Naturais de Nova Iorque (cidade)
International Emmy Founders Award

Don Hewitt


Endre Tilli (ur. 15 sierpnia 1922 w Budapeszcie, zm. 14 sierpnia 1958 w okolicach Shannon w Irlandii) – węgierski florecista, dwukrotny medalista olimpijski i czterokrotny medalista mistrzostw świata.

Na igrzyskach olimpijskich w Helsinkach w 1952 roku Węgrzy w składzie: Endre Tilli, Aladár Gerevich, Endre Palócz, Lajos Maszlay, Tibor Berczelly i József Sákovics zdobyli brązowy medal we florecie drużynowym. Zajął tam również dziewiąte miejsce w rywalizacji indywidualnej. Podczas rozgrywanych cztery lata później igrzysk olimpijskich w Melbourne wspólnie z Józsefem Sákovicsem, Józsefem Gyuriczą, Mihálym Fülöpem, Lajosem Somodim i Józsefem Marosim ponownie był trzeci drużynowo. W zawodach indywidualnych tym razem nie wystartował.

Podczas mistrzostw świata w Brukseli w 1953 roku razem z Aladárem Gerevichem, Józsefem Gyuriczą, Lajosem Maszlayem, Endre Palóczem i Józsefem Sákovicsem zajął trzecie miejsce w zawodach drużynowych. W konkurencji tej zdobył też złoty medal na mistrzostwach świata w Paryżu (1957), srebrny na mistrzostwach świata w Rzymie (1955) oraz kolejny brązowy na mistrzostwach świata w Luksemburgu (1954).

Po zakończeniu kariery został trenerem i objął reprezentację Egiptu. Leciał na mistrzostwa świata w Filadelfii, gdy 14 sierpnia 1958 samolot linii KLM rozbił się około 250 km od Shannon w Irlandii. Zginęli wszyscy pasażerowie, w tym Tilli.

Przypisy

Bibliografia

Ludzie urodzeni w Budapeszcie
Medaliści Letnich Igrzysk Olimpijskich 1952
Medaliści Letnich Igrzysk Olimpijskich 1956
Ofiary katastrof lotniczych w Irlandii
Szermierze na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1952
Szermierze na Letnich Igrzyskach Olimpijskich 1956
Urodzeni w 1922
Węgierscy medaliści olimpijscy
Węgierscy szermierze
Węgierscy trenerzy szermierki
Zmarli w 1958

Endre Tilli


Brutalitet er en amerikansk stumfilm fra 1912 af D. W. Griffith.

Medvirkende
 Walter Miller
 Mae Marsh
 Joseph Graybill
 Lionel Barrymore
 Elmer Booth

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1912
Dramafilm fra USA

Brutalitet


Arachosia striata là một loài nhện trong họ Anyphaenidae.

Loài này thuộc chi Arachosia. Arachosia striata được Eugen von Keyserling miêu tả năm 1891.

Chú thích

Tham khảo

Arachosia

Arachosia striata


An Dialommus fuscus in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Gilbert hadton 1891. An Dialommus fuscus in nahilalakip ha genus nga Dialommus, ngan familia nga Labrisomidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Dialommus

Dialommus fuscus


Ang Cerro Campana Mahuida ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Cerro Campana Mahuida (bukid), Provincia del Neuquén,
 Cerro Campana Mahuida (bungtod), Provincia de Río Negro,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina

Cerro Campana Mahuida


Lithocarpus carolinae (Skan ex Dunn) Rehder – gatunek roślin z rodziny bukowatych (Fagaceae Dumort.). Występuje naturalnie w południowych Chinach – w południowej części prowincji Junnan.

Morfologia
 Pokrój Zimozielone drzewo dorastające do 20 m wysokości.
 Liście Blaszka liściowa ma kształt od podłużnego do podłużnie owalnego. Mierzy 13–18 cm długości oraz 4–8 cm szerokości, jest piłkowana przy wierzchołku, ma klinową nasadę i ogoniasty wierzchołek. Ogonek liściowy jest owłosiony i ma 15–20 mm długości.
 Owoce Orzechy o kulistym kształcie, dorastają do 25–30 mm średnicy. Osadzone są pojedynczo w talerzowatych miseczkach, które mierzą 10–15 mm długości i 30–40 mm średnicy. Orzechy otulone są miseczkami do połowy ich długości.

Biologia i ekologia
Rośnie w lasach mieszanych. Występuje na wysokości od 1500 do 2000 m n.p.m. Owoce dojrzewają od września do października.

Przypisy

Bukowate

Lithocarpus carolinae


Kaliwatan sa alibangbang ang Limnaecia thiosima. Una ning gihulagway ni Diakonoff ni adtong 1954. Ang Limnaecia thiosima sakop sa kahenera nga Limnaecia, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Limnaecia

Limnaecia thiosima


é um videogame de beat 'em up desenvolvido pela Treasure para o Game Boy Advance. O jogo foi lançado em 22 de setembro de 2004 no Japão, 14 de setembro de 2004 na América do Norte, e 18 de fevereiro de 2005 na Europa. A edição americana e europeia do jogo foi publicada pela Ubisoft.

O jogo é uma continuação do Guardian Heroes de Sega Saturn. Como a Sega é a detentora dos direitos autorais do original, e não estava interessada em assumir a produção de uma continuação, a Treasure teve que pedir autorização de propriedade intelectual para a Sega  de modo a produzir o jogo por conta própria.

Jogabilidade
Advance Guardian Heroes é um beat'em up no qual os personagens jogáveis podem executar ataques físicos e mágicos. Movimentos físicos incluem contra-ataques e dashes aéreos. Ataques mágicos, que drenam a barra de MP, incluem feitiços elementais e barreiras protetoras. Também é possível entrar em "Hyper Mode", uma versão mais rápida e poderosa do personagem jogável.

O jogo é dividido em vários estágios e subestágios com seus próprios chefões, inimigos e puzzles. Modos de jogo incluem "Story" para até dois jogadores, "Versus" e "Training.

Diferente de seu precursor,Advance Guardian Heroes  permite que os jogadores se movam tranquilamente em direção e contra a tela,ao invés de trocar entre 3 planos. Alguns elementos de plataforma foram inseridos para dar uma quebra no combate, e duas novas manobras de pulo foram implementadas: o dash aéreo e o pulo teleguiado. Algumas sequências em que estes movimentos são usados parecem fazer referência a vários jogos de 8-bit e arcade, e a alguns filmes de kung-fu.

Grande parte do jogo é pautada na versão revisada da "magia de barreira". Todos personagens jogáveis( e inimigos em configurações de dificuldade mais altas) tem a magia de barreira disponível, e pelo custo de 'magia por segundo', tornam um personagem invencível. O uso da magia de barreira na hora certa permite que um jogador possa refletir projéteis e magia (  num efeito visual semelhante ao de Marina Liteyears, de Mischief Makers, lançando de volta um laser ou raio a sua origem) , ou stunar inimigos que atacam corpo-a-corpo.

Uma barra verde é usada para representar a ira do personagem (e, especula-se, que do jogador também). A qualquer momento em que o personagem do jogador fique imóvel ou saia fora de seu controle, o jogador pode apertar rapidamente os botões para aumentar a barra de ira.Pontos alocados a MOB[ilidade] do personagem concedem bônus a quão rápido esta barra pode aumentar. Quando ela pisca, o jogador pode apertar A+B simultaneamente para ativar o "Hyper Mode" ou "Anger Mode", iniciando um timer no qual a barra de ira diminui, a barra de magia aumenta, e o controle do personagem retorna ao seu jogador.

Se o personagem do jogador morrer durante o jogo, uma figura sinistra aparece e oferece conceder invencibilidade ao personagem em troca da sua alma. Se o jogador recusar, a princesa aparece e assegura o jogador de que ele terá outra chance, antes do jogo passar para uma tela de game over. Se o jogador aceitar as condições da figura sinistra, aí o personagem é trazido de volta à vida num estado  denominado "Devil Mode", no qual ele não pode receber nenhum dano (apesar de que possa ainda ser nocauteado ou lançado de um lado para o outro) pelos próximos seis minutos, antes que a figura sinistra reapareça e o  destrua, resultando na tela de game over. Independentemente da decisão do jogador, ele pode continuar o jogo do último checkpoint alcançado antes de entrar em "Devil Mode".

Além disso, ao contrário do primeiro jogo, o jogador pode usar a maioria dos personagens que ele libera tanto no modo story quanto nos outros modos.

Durante o percurso do jogo, inimigos derrotados  podem dropar cristais de variados tamanhos e cores que agem como pontos de experiência. Entre os estágios, jogadores podem alocar esses cristais em um ou mais dos atributos do personagem: Vitalidade, Mente, Ataque, Defesa, Ataque Mágico, Defesa Mágica e Mobilidade. Em certos momentos, você terá de lutar contra os heróis do jogo anterior e, ao derrotá-los, eles lhe darão suas almas, as quais aumentarão em dez um dos seus atributos. Aumentar um atributo com cristais de alma aumentarão o nível do personagem, não importa quão alto era no antes. Quanto maior for o nível do personagem, mais será preciso cristais de alma para alcançar o próximo nível, logo, os jogadores devem alocar seus pontos cuidadosamente. Qualquer ponto que sobrar depois da alocação poderá ser doado para desbloquear mais personagens jogáveis.

Enredo
A história segue os eventos de Guardian Heroes. Depois de retornarem o Undead Hero ao seu descanso, os heróis tiveram a opção de poderem se tornar guerreiros perfeitos do Sky Spirit. O grupo se dividiu, com Nicole, Serena e Valgar se juntando ao Sky Spirit, e Han e Genjiro recusando. Randy voltou à Terra por conta própria, deixando que Han e Genjiro lutassem uma batalha perdida contra seus antigos aliados.

Anos depois, Zur retorna. Ele ressuscita Kanon e usa o poder dos Guardian Heroes para dominar o mundo. As poucas forças da resistência que sobraram invocam o poder do Undead Hero mais uma vez, e um jovem soldado fornece seu próprio corpo como receptáculo.

Durante o percurso do jogo, o personagem luta contra heróis do jogo anterior e obtém o poder deles. No fim, é revelado que isto é mais uma tentativa dos céus de criarem o guerreiro supremo. Na batalha final contra os regentes dos céus, todos heróis se juntam para derrotá-lo e subsequentemente ir para o Outro Mundo.

Recepção

O jogo foi recebido por resenhas mistas nos países de língua inglesa, já que o GameRankings  deu a ele uma nota de 64.91%, enquanto que o Metacritic deu 65 de 100. Embora a maioria dos críticos tenham elogiado os visuais e a jogabilidade, eles criticaram a história e o fato do jogo apresentar problemas de frame rate .

Jogos eletrônicos de 2004
Beat-'em-up
Jogos eletrônicos cooperativos
Jogos exclusivos para Game Boy Advance
Jogos para Game Boy Advance
Jogos eletrônicos da Ubisoft
Sequências de jogos eletrônicos
Jogos eletrônicos de rolagem lateral

Advance Guardian Heroes


Vremja zjelanij () er en sovjetisk spillefilm fra 1984 af Julij Rajzman.

Medvirkende
 Vera Alentova som Svetlana
 Anatolij Papanov som Vladimir
 Vladislav Strzjeltjik som Nikolaj Nikolayevitj
 Tatjana Jegorova som Mila
 Boris Ivanov som Andrej Sergejevitj

Referencer

Eksterne henvisninger

Sovjetiske film fra 1984
Dramafilm fra Sovjetunionen

Vremja zjelanij


São Bento là một đô thị thuộc bang Maranhão, Brasil. Đô thị này có diện tích 459,452 km², dân số năm 2007 là 37389 người, mật độ 81,38 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Maranhão

São Bento


Peter Andreas Thiel (/tiːl/; gebore 11 Oktober 1967) is 'n Duits-Amerikaanse miljardêr-entrepreneur, waagkapitalis en politieke aktivis.  'n Medestigter van PayPal, Palantir Technologies en Founders Fund en hy was die eerste buitebelegger in Facebook. Vanaf Mei 2022 het Thiel 'n geraamde netto waarde van $7,19 miljard gehad en was die 297ste plek op die Bloomberg Billionaires Index.

Gebore in Frankfurt, Duitsland het hy as baba saam met sy gesin na die Verenigde State verhuis. Hy studeer in filosofie aan die Stanford-universiteit, en gradueer met 'n Baccalaureus Artium (B.A.)-graad in 1989. In 1987 was hy medestigter van The Stanford Review, 'n konserwatiewe kampuskoerant. Hy het 'n Juris Doctor (J.D.)-graad van Stanford Law School in 1992 verwerf.  Na die gradeplegtigheid het hy gewerk as 'n regsklerk vir regter James Larry Edmondson van die Amerikaanse appèlhof vir die elfde kring, as 'n sekuriteitsprokureur by Sullivan & Cromwell, as 'n toespraakskrywer vir die voormalige VSA. Sekretaris van Onderwys William Bennett, en as 'n finasiële belegging produkte handelaar by Credit Suisse. Hy het Thiel Capital Management in 1996 gestig. Hy het PayPal saam met Max Levchin en Luke Nosek in 1998 gestig, wat as hoof uitvoerende beampte gedien het tot die verkoop daarvan aan eBay in 2002 vir $1,5 miljard.

Na PayPal het hy Clarium Capital gestig, 'n wêreldwye makro-verskansingsfonds wat in San Francisco gebaseer is. In 2003 het hy Palantir Technologies, 'n grootdata-ontledingsmaatskappy, van stapel gestuur, wat sedert sy ontstaan as sy voorsitter gedien het. In 2005 het hy Founders Fund saam met PayPal-vennote Ken Howery en Luke Nosek van stapel gestuur. Thiel het vroeër Facebook se eerste buitebelegger geword toe hy 'n belang van 10,2% vir $500 000 in Augustus 2004 verkry het. Hy het die meerderheid van sy aandele in Facebook vir meer as $1 miljard in 2012 verkoop, maar bly in die direksie.  Hy was medestigter van Valar Ventures in 2010; Mithril Capital, wat as voorsitter van die beleggingskomitee dien, in 2012 mede-stigter; en het vanaf 2015 tot 2017 as 'n deeltydse vennoot by Y Combinator gedien.

Deur die Thiel-stigting bestuur Thiel die toekenningsgewende liggame Breakout Labs en Thiel Fellowship, en befonds nie-winsgewende navorsing oor kunsmatige intelligensie, lewensverlenging en seevesting. In 2016 het Thiel bevestig dat hy Hulk Hogan in die Bollea v. Gawker-regsgeding gefinansier het omdat Gawker hom voorheen as gay uitgekryt het. Die regsgeding het Gawker uiteindelik bankrot gemaak.

Thiel is 'n konserwatiewe libertyn wat aansienlike skenkings aan Amerikaanse  regse figure en sake gemaak het.

Verwysings

Geboortes in 1967
Lewende mense
Amerikaanse entrepreneurs

Peter Thiel


Et drejekors (også kaldet turnstile) er en form for port, som tillader én person at passere ad gangen. En drejekors kan konfigureres til at håndhæve envejs-menneskelig trafik. Derudover kan et drejekors kun begrænse passagen til personer, der indsætter en mønt, billet, pas eller anden betalings- eller verifikationsmetode. Moderne drejekors kan bruge biometri, herunder nethindescanning, fingeraftryk og andre individuelle menneskelige egenskaber, som kan scannes. Således kan et drejekors bruges i tilfælde af betalt adgang (nogle gange kaldet en faregate eller billetbarriere, når den bruges til dette formål), for eksempel for at få adgang til offentlig transport, et betalingstoilet eller for at begrænse adgangen til autoriserede personer, for eksempel i lobbyen i en kontorbygning.

Referencer

Sikkerhed
Adgangskontrol

Drejekors


An Apalis porphyrolaema in uska species han Aves nga ginhulagway ni Reichenow ngan Neumann hadton 1895. An Apalis porphyrolaema in nahilalakip ha genus nga Apalis, ngan familia nga Cisticolidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Apalis

Apalis porphyrolaema


Xuzhou Construction Machinery Group Co., Ltd. eller XCMG () er en statsejet kinesisk producent af entreprenørmaskiner og kraner. De har hovedkvarter i Xuzhou, Jiangsu. Virksomheden blev etableret i 1943.

Referencer

Køretøjsproducenter fra Kina
Etableret i 1943

XCMG


Biografia
Nato a San Francisco da padre statunitense di origini tedesco-ebraiche e da madre statunitense di origini filippine, Schneider inizia a esibirsi come cabarettista dopo il conseguimento del diploma, fino a quando nel 1987 vince un premio indirizzato verso i nuovi comici, che gli offre la possibilità di esordire in televisione nel Saturday Night Live, programma comico di punta del network NBC.

Dopo diverse apparizioni nei contenitori televisivi statunitensi, fa il suo esordio nel cinema con Balle spaziali 2 - La vendetta (1989), diretto da David Odell. Schneider è noto per il suo ruolo in Mamma, ho riperso l'aereo: mi sono smarrito a New York (1992), al fianco di Macaulay Culkin, nella quale interpreta un fattorino rompiscatole dell'Hotel Plaza di New York. Successivamente partecipa al film d'azione Dredd - La legge sono io (1995), interpretando Fergie, uno strampalato criminale appena uscito di prigione.

Candidato più volte ai Razzie Awards, vince il premio satirico come peggior attore dell'anno per Deuce Bigalow - Puttano in saldo (2005). Nel 2012 partecipa come doppiatore al film d'animazione Dino e la macchina del tempo. La sua carriera cinematografica è incentrata sul genere parodistico, basata su una comicità greve, che lo espone a diverse critiche negative.

Filmografia

Attore

Cinema
 Balle spaziali 2 - La vendetta (Martians Go Home), regia di David Odell (1989)
 Campioni di guai (Necessary Roughness), regia di Stan Dragoti (1991)
 Mamma, ho riperso l'aereo: mi sono smarrito a New York (Home Alone 2), regia di Chris Columbus (1992)
 Guerrieri del surf (Surf Ninjas), regia di Neal Israel (1993)
 Demolition Man, regia di Marco Brambilla (1993)
 A Beverly Hills... signori si diventa (The Beverly Hillbillies), regia di Penelope Spheeris (1993)
 Dredd - La legge sono io (Judge Dredd), regia di Danny Cannon (1995)
 Giù le mani dal mio periscopio (Down Periscope), regia di David S. Ward (1996)
 Le straordinarie avventure di Pinocchio (The Adventures of Pinocchio), regia di Steve Barron (1996)
 Hong Kong colpo su colpo (Knock Off), regia di Tsui Hark (1998)
 Delitto imperfetto (Susan's Plan), regia di John Landis (1998)
 Waterboy (The Waterboy), regia di Frank Coraci (1998)
 Big Daddy - Un papà speciale (Big Daddy), regia di Dennis Dugan (1999)
 I Muppets venuti dallo spazio (Muppets from Space), regia di Tim Hill (1999)
 Gigolò per sbaglio (Deuce Bigalow: Male Gigolo), regia di Mike Mitchell (1999)
 Little Nicky - Un diavolo a Manhattan (Little Nicky), regia di Steven Brill (2000)
 Animal (The Animal), regia di Luke Greenfield (2001)
 Mr. Deeds, regia di Steven Brill (2002) (non accreditato)
 Hot Chick - Una bionda esplosiva (The Hot Chick), regia di Tom Brady (2002)
 50 volte il primo bacio (50 First Dates), regia di Peter Segal (2004)
 Il giro del mondo in 80 giorni (Around the World in 80 Days), regia di Frank Coraci (2004)
 L'altra sporca ultima meta (The Longest Yard), regia di Peter Segal (2005)
 Deuce Bigalow - Puttano in saldo (Deuce Bigalow: European Gigolo), regia di Mike Bigelow (2005)
 Cocco di nonna (Grandma's Boy), regia di Nicholaus Goossen (2006)
 Gli scaldapanchina (The Benchwarmers), regia di Dennis Dugan (2006)
 Cambia la tua vita con un click (Click), regia di Frank Coraci (2006) (non accreditato)
 Quel nano infame (Little Man), regia di Keenen Ivory Wayans (2006) (non accreditato)
 Io vi dichiaro marito e... marito (I Now Pronunce You Chuck and Larry), regia di Dennis Dugan (2007)
 Big Stan, regia di Rob Schneider (2007)
 American Crude - Follie in America (American Crude), regia di Craig Sheffer (2008)
 Zohan - Tutte le donne vengono al pettine (You Don't Mess with the Zohan), regia di Dennis Dugan (2008)
 Racconti incantati (Bedtime Stories), regia di Adam Shankman (2008)
 American Virgin, regia di Clare Kilner (2009)
 Un weekend da bamboccioni (Grown Ups), regia di Dennis Dugan (2010)
 InAPPropriate Comedy, regia di Vince Offer (2013)
 The Ridiculous 6, regia di Frank Coraci (2015)
 Sandy Wexler, regia di Steven Brill (2017)
 La Missy sbagliata (The Wrong Missy), regia di Tyler Spindel (2020)
 Hubie Halloween, regia di Steven Brill (2020)
 Home Team, regia di Charles Francis Kinnane e Daniel Kinnane (2022)

Televisione
 227 – serie TV, episodio 4x22 (1989)
 Saturday Night Live – serie TV, 80 episodi (1990-1994)
 Seinfeld – serie TV, episodio 7x18 (1996)
 Ally McBeal – serie TV, episodio 2x07 (1998)
 South Park - serie TV, episodio 6x15 (2002)
 I Griffin (Family Guy) - serie TV, episodi 5x0-7x06 (2006-2008)
 Rob – serie TV, 8 episodi (2012)
 Inside Amy Schumer – serie TV, episodio 1x06 (2013)
 Hot in Cleveland – serie TV, episodio 5x14 (2014)
 Real Rob – serie TV, 16 episodi (2015-2017)

Doppiatore
 Otto notti di follie (Eight Crazy Nights), regia di Seth Kearsley (2002)
 The Reef - Amici per le pinne (The Reef: Shark Bait), regia di Howard E. Baker e John Fox (2006)
 Top Cat - Il film (Don Gato y su Pandilla), regia di Alberto Mar (2011)
 Dino e la macchina del tempo (Dino Time), regia di John Kafka e Yoon-suk Choi (2012)
 Outback (The Outback), regia di Kyung Ho Lee (2012)
 Il viaggio di Norm (Norm of the North), regia di Trevor Wall (2016)
 Chip Chilla, regia di Eric Branscum (2023)

Doppiatori italiani
 Massimo Rossi in Gigolò per sbaglio, Deuce Bigalow - Puttano in saldo, Hot Chick - Una bionda esplosiva, Cocco di nonna, The Ridiculous 6, Sandy Wexler
 Simone Mori in Animal, Il giro del mondo in 80 giorni, Gli scaldapanchina, American Crude - Follie in America, Un weekend da bamboccioni
 Massimo Lodolo in Hong Kong colpo su colpo, 50 volte il primo bacio, La Missy sbagliata, Home Team
Marco Mete in Dredd - La legge sono io, Big Daddy - Un papà speciale
 Riccardo Rossi in Mamma, ho riperso l'aereo - Mi sono smarrito a New York
 Massimo De Ambrosis in Demolition Man
 Teo Bellia in A Beverly Hills... signori si diventa
 Mauro Gravina in Delitto imperfetto
 Antonio Sanna in I Muppets venuti dallo spazio
 Luigi Ferraro in Io vi dichiaro marito e... marito
 Mino Caprio in Zohan - Tutte le donne vengono al pettine
 Paolo Marchese in Racconti incantati
 Roberto Gammino in Hubie Halloween
Da doppiatore è sostituito da:
 Marco Mete in Il viaggio di Norm
 Vittorio Guerrieri in Otto notti di follie

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Attori televisivi statunitensi
Germano-statunitensi
Filippino-americani
Produttori cinematografici statunitensi del XX secolo
Produttori cinematografici statunitensi del XXI secolo
Produttori televisivi statunitensi
Registi cinematografici statunitensi
Registi statunitensi del XXI secolo
Registi televisivi statunitensi

Rob Schneider


Ni Kham Ngoại Lan (, ? - 1587), cũng viết là Ni Khang Ngoại Lang () là thành chủ của thành Đồ Luân và là một thủ lĩnh Nữ Chân vào thời cuối nhà Minh.

Cuộc đời
Sau khi cường hào Kiến Châu là Vương Cảo (王杲) bị nhà Minh giết. Con trai là A Đài (阿台) vì mong báo thù cho cha, trằn trọc ngủ không được nên đã trốn về trại Cổ Lặc và chờ ngày Đông Sơn tái khởi. Năm 1583, tổng binh Liêu Đông là Lý Thành Lương (李成梁) đốc binh tiến đánh trại Cổ Lặc.

Thành chủ Ni Kham Ngoại Lan của thành Đồ Luân thuộc Tô Khắc Tô Hử Hà bộ của Kiến Châu Nữ Chân, để làm hài lòng Lý Thành Lương và có cơ hội phát triển thế lực nên đã xuất binh đánh thành Cổ Lặc. Ni Kham Ngoại Lan chủ động xuất hiện để dụ thủ quân của thành Cổ Lặc đầu hàng. Ông lừa A Đài rằng nếu đầu hàng có thể được miễn tội chết. Do A Đài phòng thủ lỏng lẻo nên Lý Thành Lương nắm lấy cơ hội để công chiếm thành Cổ Lặc. Trong chiến dịch này không chỉ có A Đài bị giết, tổ phụ và phụ thân của Nỗ Nhĩ Cáp Xích là Tả vệ chỉ huy sứ Kiến Châu Giác Xương An và Tháp Khắc Thế bị Ni Kham Ngoại Lan chỉ quân Minh đến giết nhầm. Do vậy, Nỗ nhĩ Cáp Xích coi Ni Kham Ngoại Lan là kẻ thù giết tổ phụ, về sau, Nỗ Nhĩ Cáp Xích coi đây là đệ nhất đại hận trong hịch văn "Thất đại hận".

Ngay sau đó, nhà Minh thừa nhận việc giết lầm Giác Xương An và Tháp Khắc Thế, phong Nỗ Nhĩ Cáp Xích là nhị phẩm Long Hổ tướng quân, phục cấp đô đốc, được thừa tập giữ chức Tả vệ chỉ huy sứ Kiến Châu. Năm 1584, Nỗ Nhĩ Cáp Xích để báo thù việc tổ phụ bị giết đã tấn công thành Đồ Luân. Ni Kham Ngoại Lan không địch nổi, bại trận đào thoát sang Nga Nhĩ Hồn. Nỗ Nhĩ Cáp Xích công chiếm được thành Đồ Luân. Năm 1587, Nỗ Nhĩ Cáp Xích phát binh đánh Nga Nhĩ Hồn, Ni Kham Ngoại Lan bại trận đào thoát đến lãnh địa nhà Minh, nhưng bị tướng nhà Minh Lý Thành Lương bắt giữ và trao cho Nỗ Nhĩ Cáp Xích. Ngay lập tức, Ni Kham Ngoại Lan bị Nỗ Nhĩ Cáp Xích hành quyết để tế cha và ông nội.

Hoài nghi
"Ni Kham" (Nikan) trong tiếng Mãn nghĩa là "Hán nhân", "nam nhân" hoặc "nam man"; "Ngoại Lan" là âm dịch của từ "ngoại lang" trong tiếng Hán, tương đương với từ "bí thư" trong Hán ngữ hiện đại. Do vậy, Ni Kham Ngoại Lan nghĩa là "Ngoại lang người Hán" hay là "chức Ngoại lang Hán văn". Vì vậy, có sử gia hoài nghi rằng đây không phải là tên người, song không có các sử liệu chính xác để xác nhận các ý kiến này.

Tuy nhiên, cũng có Cáp Đạt Bối lặc Vương Trung, tên thật là "Vương Tể Ngoại Lan". Do đó, "Mỗ Ngoại Lan" có khả năng là một hình thức đặt tên thông thường của người Nữ Chân vào thời cuối nhà Minh.

Tham khảo

Người Nữ Chân

Ni Kham Ngoại Lan


Beta blokatori  − poznati i kao  β-blokatori, beta-adrenergični blokirajući  agensi, beta antagonisti, beta-adrenergični antagonisti, beta-adrenoreceptorski antagonisti ili  beta adrenergični antagonist receptori – klasa  su  lijekova  koji se propisuju za uporavljanje srčanim aritmija i zaštitu od drugog srčanog napada  (infarkt miokarda), nakon  prvog napada  (sekundarna prevencija). Također se široko koriste za liječenje hipertenzije, iako više nisu prvi izbor za početno liječenje većine pacijenata prema važećim smjernicama (od 2016. godine).

Beta blokatori su konkurentni antagonisti koji blokiraju receptorska mjesta  za endogeni kateholaminski epinefrin (adrenalin) i norepinefrin (noradrenalin) na beta adrenergičkim receptorima  simpatičkog nervnog sistema, koji posreduje u odgovoru borba ili let (eng. fight-or-flight response). Neki blokiraju aktiviranje svih vrsta β-adrenergičkih receptora a drugi, koji su selektivni za jedan od tri poznate vrste beta receptora, označeni su kao  β1, β2 i β3 receptori. β1-adrenergični receptori se pretežno nalaze u srcu i bubrezimaki. β2-adrenergični receptori  su uglavnom locirani u plućima, probavnom traktu, jetri, maternici, cirkulacijskim glatkim i skeletnim mišićima. β3-adrenergični receptori nalaze se u masnim ćelijama.

Beta receptori se nalaze na ćelijama srčanog mišića, glatkih mišića, disajnih puteva, arterija, bubrega i drugih tkiva koja su pod kontrolom  simpatičkog nervnog sistema, gdje daju stresni odgovor, pogotovo kada se stimuliraju epinefrinom (adrenalin). Beta blokatori ometaju vezanje za receptor epinefrina i druge hormone stresa i slabe  efekte hormona stresa.

U 1964., Sir James W. Black sintetizirao je prve klinički značajne beta blokatore - propranolol i pronetalol, što re unijelo revoluciju u medicinsko upravljanje anginom pektoris. a mnogi smatraju da je to jedan od najvažnijih doprinosa kliničkoj medicini i farmakologiji 20. stoljeća.

Za liječenje primarne hipertenzije, metaanalitičke studije koje najviše koriste atenolol kao testirani beta-blokator
pokazalo se da djeluju,  iako su beta-blokatori efikasniji od placeba u prevenciji moždanog udara i ukupnih kardiovaskularnih događaja, nisu toliko efikasni kao diuretici, lijekovi koji inhibiraju renin-angiotenzinski sistem ili blokatore kalcijskih kanala.

Medicinska upotreba
Postoje velike razlike u farmakologiji agenasa u okviru ove klase, tako da se  svi beta blokatori ne koriste za sve indikacije navedene u nastavku.

Indikacije za upotrebu  beta blokatora uključuju osobe sa bolestima kao što su:
 Angina pectoris (kontraindicirana za Prinzmetalovu anginu)
 Atrijska fibrillacija;
 Srčana aritmija;
 Kongestivno zatajenje srca
 Esencijalni tremor
 Glaukom (kao kapi za oči, snižavaju unutaročni pritisak, smanjujući lučenje tečnosti.)
 Hipertenzija (ovdje također nisu preporučljivi za upotrebu).
Profilaksa migrene
 Prolaps mitralne valvule
 Infarkt miokarda
 Feohromocitom,  u konjugaciji sa  α-blokatorom
 Sindrom posturalna ortostatska tahikardija
 Simptomatska kontrola (tahikardija, tremor) pri anksioznosti i hipertiroidizmu
 Predoziranja teofilinom
Beta blokatori se također upotrebljavaju za liječenje:
 Akutne disekcije aorte
 Hipertrofne opstrukcijske kardiomiopatije
 Marfanovog sindroma (treatman sa  propranolol usporava napredovanje  aortne dilatacije i njenih komplikacija)
Prevencije krvarenja kod portne hipertenzije
 Mogućih kretanja hiperhidroze
Društvenih i drugih anksioznih poremećaja
 Kontroverzno, za redukciju perioperativne smrtnosti

β1-selektivni agensi
Ovi agensi su poznati i kao kardioselektivni:
Acebutolol
Atenolol
Betaxolol
Bisoprolol
Celiprolol
Esmolol
Metoprolol
Nebivolol (također povećava  otpuštanje dušik-oksida za vazodilataciju)

β2-selektivni agensi
Butaksamin (slaba  aktivnost α-adrenergičnog agoniste)
ICI-118,551: Visoko selektivni β2-adrenergični receptorski antagonist, nije poznat u kliničkoj primjeni, ali se upotrebljava u eksperimentima zbog jake specifičnosti receptora.

β3-selektivni agensi

SR 59230A (ima dodatnu aktivnost α-blokatora): Upotrebljava se u eksperimentima.

Uporedne  informacije

Farmakološke razlike
Agensi sa unutrašnjom simpatomimetskom aktivnošću (ISA)
Acebutolol, carteolol, celiprolol, mepindolol, oksprenolol, pindolol
Agensi sa  velikom rastvorljivosti u vodi  (hidrofilni beta blokatori)
Atenolol, celiprolol, nadolol, sotalol
Agensi sa  efektom stabiliziranja membrane
Acebutolol, propranolol

Indikacijske razlike
Agensi sa  specifično  indiciranom srčanom aritmijom
Esmolol, sotalol, landiolol
Agensi sa  specifično indiciranom kongestivnim  otkazivanjem srca
Carvedilol, održivo otpuštajući metoprolol, bisoprolol,
Agensi specificčno indiciranog glaukoma
Betaksolol, karteolol, levobunolol, metipranolol, timolol
Agensi specifično indicirafonog infarkta miokarda
Atenolol, metoprolol, propranolol
Agensi  za specifično indiciranu profilaksu migrene
Timolol, propranolol

Propranolol je jedini predstavnik indiciran za kontrolu tremora, portne hipertenzije i krvarenje  jednjaka, a koji se koriste u kombinaciji s α-blokatorima pri feohromocitomu.

Također pogledajte
 Alfa blokator

Reference

Vanjski linkovi
Musicians and beta-blockers by Gerald Klickstein, March 11, 2010 (A blog post that considers "whether beta-blockers are safe, effective, and appropriate for performers to use.")
Better Playing Through Chemistry by Blair Tindall, New York Times, October 17, 2004. (Discusses the use of beta blockers among professional musicians)
Musicians using beta blockers by Blair Tindall. Condensed version of above article.
In Defense of the Beta Blocker by Carl Elliott, The Atlantic, August 20, 2008. (Discusses the use of propranolol by a North Korean pistol shooter in the 2008 Olympics)

Beta blokatori

Beta-blokator


Kaliwatan sa alibangbang ang Acalyptris trigonijuxtus. Una ning gihulagway ni Remeikis ug Stonis in Stonis ni adtong 2015. Ang Acalyptris trigonijuxtus sakop sa kahenera nga Acalyptris, ug kabanay nga Nepticulidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Habagatang Amerika
Acalyptris

Acalyptris trigonijuxtus


La strada statale 132 di Ozieri (SS 132) è una strada statale italiana di rilevanza locale.

Percorso
Inizia a Ozieri, dalla strada statale 128 bis Centrale Sarda, e si snoda verso nord su un percorso scorrevole per la prima parte, piuttosto curvilineo per la seconda nel quale tratto è particolarmente apprezzata dai mototuristi, in virtù delle innumerevoli curve e dei paesaggi spettacolari che attraversa.

Non attraversa centri abitati di grossa rilevanza e, per quasi tutto il primo tratto, scorre senza incontrarne alcuno. Dopo aver sorpassato un piccolo tratto leggermente curvilineo, interseca la strada statale 672 Sassari-Tempio e giunge a Chiaramonti. Proseguendo per alcuni chilometri giunge infine a Martis, dove si immette sulla strada statale 127 Settentrionale Sarda.

Note

Altri progetti

 132

Strada statale 132 di Ozieri


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Mossula vitticollis. Una ning gihulagway ni Walker, F. ni adtong 1869. Ang Mossula vitticollis sakop sa kahenera nga Mossula, ug kabanay nga Tettigoniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Mossula

Mossula vitticollis


Margaret Winifred Lane (23 June 1907 – 14 February 1994) was a British journalist, biographer and novelist, the author of more than two dozen books. She was the second wife of Francis Hastings, 16th Earl of Huntingdon.

Early life
Margaret Lane was born on 23 June 1907, the only child of Edith (née Webb), daughter of a glass dealer, and Harry George Lane, a newspaper editor. She was educated at St Stephen's College (sisters of St John Baptist) and St Hugh's College, Oxford.

Career
After university, she worked as a reporter for the Daily Express, from 1928 to 1931, and then as a special correspondent for the International News Service from 1931 to 1932, while there she interviewed the gangster Al Capone. From 1932 to 1938, she was a journalist for the Daily Mail, where she was the UK's highest paid woman journalist.

Lane wrote two biographies of Beatrix Potter, The Tale of Beatrix Potter: a Biography in 1946, and The Magic Years of Beatrix Potter in 1978. In 1984, the BBC produced a two-part television dramatisation of Potter's life based on Lane's books, The Tale of Beatrix Potter with Penelope Wilton in the lead role, that was "praised as a simple yet intense story with just the right touches of unflinching reserve." Lane also wrote books about the Brontë sisters (1953) and Samuel Johnson (1975). Lane wrote more than two dozen books, including novels, travelogues and children's books.

Personal life
In 1934, she married Bryan Wallace, a film screenwriter and son of the writer Edgar Wallace. Their marriage was dissolved in 1939. Lane's biography of Edgar Wallace was published in 1938.

On 1 February 1944, she married Francis Hastings, 16th Earl of Huntingdon (1901–1990), who had divorced his first wife Cristina (who then married Wogan Philipps, 2nd Baron Milford) the previous year. They had two daughters, the writer Selina Hastings (Lady Selina Shirley Hastings, born 1945), and Lady Caroline Harriet Hastings (born 1946).

She died in Southampton on 14 February 1994.

Selected publications
Faith, Hope, No Charity (1935)
At Last, the Island (1937)
Edgar Wallace, the Biography of a Phenomenon (1938)
Walk Into My Parlour (1941)
Where Helen Lies (1944)
The Tale of Beatrix Potter: a Biography (1946)
The Brontë Story (1953)
A Crown of Convolvulus (1954)
A Calabash of Diamonds (1961)
Life With Ionides (1963)
A Night at Sea (1965)
A Smell of Burning (1966)
Purely for Pleasure (1966)
The Day of the Feast (1968)
Samuel Johnson and His World (1975)
The Magic Years of Beatrix Potter (1978)

References

1907 births
1994 deaths
British women journalists
British biographers
British women novelists
Huntingdon
Alumni of St Hugh's College, Oxford
British children's writers
British women biographers
20th-century English nobility

Margaret Lane


Domanín – gmina w Czechach, w powiecie Hodonín, w kraju południowomorawskim
 Domanín – wieś i gmina w Czechach, w powiecie Jindřichův Hradec, w kraju południowoczeskim

Domanín


Biografia
Figlio di Federico IV e di Margherita di Carinzia, ottenuti i titoli di burgravio di Norimberga, Bayreuth e Ansbach alla morte del padre, gli succedette l'unico figlio, Federico V.

Matrimonio ed eredi
Giovanni sposò Elisabetta di Henneberg, figlia di Bertoldo VII (1272-1340) "il Saggio" della stirpe degli Henneberg, dalla quale ebbe cinque figli:
 Margherita, sposò Stefano II di Baviera;
 Elisabetta;
 Anna;
 Adelaide;
 Federico.

Ascendenza

Note

Altri progetti

Casa Hohenzollern

Giovanni II di Norimberga


Kaliwatan sa alibangbang ang Streblote cuneata. Una ning gihulagway ni William Lucas Distant ni adtong 1897. Ang Streblote cuneata sakop sa kahenera nga Streblote, ug kabanay nga Lasiocampidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Streblote

Streblote cuneata


Uwe Heppner (født 18. juli 1960 i Merseburg) er en tysk tidligere roer og olympisk guldvinder.

Karriere

Roning
Heppner var med til at vinde to juniorverdensmesterskaber for DDR i dobbeltfirer i 1977 og 1978, inden han som senior i 1979 vandt VM-bronze i dobbeltsculler.

Ved OL 1980 i Moskva roede han dobbeltfirer sammen med Frank Dundr, Carsten Bunk og Martin Winter for DDR, som havde vundet i denne bådtype, siden den var kommet på henholdsvis VM- og OL-programmet. Østtyskerne var da også temmelig overlegne i indledende heat, men finalen blev mere tæt, end det var forventet. Til slut var det dog østtyskerne, der sikrede sig guldet, mens Sovjetunionen, der havde ført i begyndelsen, måtte tage til takke med sølvmedaljerne, og Bulgarien løb med bronzen.

Heppner fortsatte i dobbeltfireren nogle år og var derfor med til at fastholde den østtyske overlegenhed i bådtypen, da det blev til endnu to VM-titler i 1981 og 1982. I 1983 skiftede han til dobbeltsculleren, som han også blev verdensmester i dette år. Da DDR i lighed med flere andre østeuropæiske nationer boykottede OL 1984 i Los Angeles, kunne han ikke forsvare OL-medaljen, men han vandt endnu en VM-guld i 1985 i dobbeltsculleren og i 1986 og 1987 VM-bronze i samme bådtype.

Han var igen med ved OL 1988 i Seoul, hvor han stillede op i dobbeltsculleren sammen med Uwe Mund. Her blev det til en femteplads for duoen. Hans sidste store internationale stævne blev VM i 1989, hvor han i dobbeltfireren var med til at blive nummer fire, samme år som han vandt sit eneste østtyske mesterskab i denne båd.

Videre karriere
Heppner studerede pædagogik og blev skolelærer. Derudover var han rotræner på en sportsskole i Charlottenburg i Berlin.

OL-medaljer
 1980:  Guld i dobbeltfirer

Referencer

Eksterne henvisninger

Roere fra Tyskland
Personer fra Merseburg
Deltagere for DDR ved sommer-OL 1980
Deltagere for DDR ved sommer-OL 1988
Olympiske mestre fra DDR

Uwe Heppner


An Mictopsichia in uska genus han Lepidoptera. An Mictopsichia in nahilalakip ha familia nga Tortricidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Mictopsichia

Mictopsichia


La montagna sacra (La montaña sagrada) è un film del 1973 diretto da Alejandro Jodorowsky.

La pellicola partecipò a diversi festival internazionali del 1973, tra cui il 26º Festival di Cannes.

Trama
Un ladro, molto somigliante alla figura di Gesù Cristo, dopo molte disavventure con persone pseudo-religiose, fugge in cima ad una torre che si rivelerà poi il laboratorio di un misterioso alchimista.
Dopo aver preso parte a vari riti iniziatici, l'alchimista gli presenta sette persone, le più potenti della Terra, che incarnano nel particolare le industrie del benessere, bellica, artistica, ludica e la polizia, l'imprenditorato edile e il potere economico, che, insieme a loro, rappresentano le nove concezioni di vita indicate dall'Enneagramma della personalità.
Insieme dovranno raggiungere la Montagna Sacra, una fantomatica e misteriosa montagna situata sull'inesistente Isola del Loto, dove vi sono nove saggi che conoscono il segreto dell'immortalità.
Il loro scopo è di eliminarli e di prendere il loro posto ma, una volta arrivati in cima, scopriranno una sconcertante verità: trovano Alejandro Jodorowsky che dice: "Questo è solo un film, qui non c'è l'immortalità!".

Produzione
Il regista ha partecipato alla pellicola anche in veste di attore, compositore, scenografo e costumista. Il film è stato prodotto da Allen Klein, manager dei Beatles, dopo il forte successo underground della sua pellicola precedente, El Topo.

Note

Collegamenti esterni

 La montagna sacra – Viaggio nel cinema di Alejandro Jodorowsky

Film grotteschi
Film diretti da Alejandro Jodorowsky
Film sulla cultura hippie

La montagna sacra (film 1973)


Ang Darreh-ye Yakhak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Yakhak (suba nga anhianhi sa Apganistan, Sar-e Pul),
 Darah-ye Yakhak (suba nga anhianhi sa Apganistan, Wilāyat-e Bāmyān),
 Darah-ye Yakhak (suba sa Apganistan, Faryab Province, lat 35,58, long 64,58),
 Darah-ye Yakhak (suba sa Apganistan, Faryab Province, lat 35,54, long 64,44),
 Darreh-ye Yakhak (suba nga anhianhi sa Apganistan), Faryab Province,
 Darah-ye Yakhak (walog), Herāt,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Darreh-ye Yakhak


Acario Cotapos "Baeza" (født 30. april 1889 i Valdivia - død 22. november 1969 i Santiago de Chile, Chile) var en chilensk komponist, pianist, sekretær og fagotist.

Cotapos var í starten selvlært som komponist, men tog til New York, hvor han begyndte at studere komposition og socialisere med Aaron Copland, Edgar Varese, Henry Cowell, Ernst Bloch og Darius Milhaud. Han boede og levede også som freelance komponist i Paris og Madrid (1927) , hvor han skrev en del af sin væsentlige værker. Han har skrevet en symfoni, orkesterværker, kammermusik, klaverstykker, vokalmusik, strygerkvartetter etc. Copatos vendte hjem til Chile (1940) og blev sekretær på det Nationale Musikkonservatorium i Santiago. Han fik tildelt den Nationale KunstPris i Chile (1960). Han var avantgarde komponist.

Udvalgte værker

 Symfoni "Den spottende fugl" (1950) - for orkester
 3 Symfoniske satser (?) - for orkester
 "Menneskets ensomhed" (1930) - for orkester
 "Dionysios" strygerkvartet (ca. 1925)

Eksterne henvisninger
 om Acario Cotapos på www.musicweb-international.com

Komponister fra Chile
Pianister

Acario Cotapos


São João da Urtiga là một đô thị thuộc bang Rio Grande do Sul, Brasil. Đô thị này có diện tích 171,177 km², dân số năm 2007 là 4946 người, mật độ 28,89 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Rio Grande do Sul

São João da Urtiga


An Blenniella leopardus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Fowler hadton 1904. An Blenniella leopardus in nahilalakip ha genus nga Blenniella, ngan familia nga Blenniidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Blenniella

Blenniella leopardus


A Biblioteca Técnica Nacional de Praga ou simplesmente Biblioteca Técnica Nacional (em checo: Národní Technická Knihovna) encontra-se em Technická 6 em Praga, Chéquia (Tchéquia) e também alberga a Biblioteca Municipal. A antiga sede da Biblioteca Nacional Técnica foi o Clementinum, da que todos os livros e materiais foram transferidos à nova biblioteca depois da finalização da construção. O edifício foi desenhado pelos arquitetos Roman Brychta, Halíř Adán, Hofmeister Ondřej e Petr Lhešek de Projektil Architekti depois de ganhar o primeiro prêmio num concurso de arquitetura celebrado no ano 2000. A construção começou em 2006 e terminou-se em janeiro de 2009. A biblioteca abriu as suas portas ao público oficialmente em 9 de setembro de 2009.

Ver também
 Biblioteca Nacional da Chéquia
 Cultura da República Checa

Construções de Praga

Bibliotecas da Chéquia
Cultura da Chéquia

Biblioteca Técnica Nacional de Praga


Il passaggio del Mar Rosso è un dipinto a olio su tela (216,5x146 cm) realizzato nel 1955 dal pittore Marc Chagall.

È conservato nel Centre Pompidou di Parigi.

Dipinti nel Centro Pompidou
Dipinti di Marc Chagall
Dipinti su Mosè

Il passaggio del Mar Rosso (Chagall)


Kaliwatan sa isda ang Dolichopteryx anascopa. Una ning gihulagway ni Brauer ni adtong 1901. Ang Dolichopteryx anascopa sakop sa kahenera nga Dolichopteryx, ug kabanay nga Opisthoproctidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kapos sa datos.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Dolichopteryx

Dolichopteryx anascopa


Lyttoniidina is a suborder of the brachiopod order Productida containing the families:
 Superfamily Lyttonioidea
 Family Lyttoniidae
 Family Rigbyellidae
 Superfamily Permianelloidea
 Family Permianellidae

References

Strophomenata

Lyttoniidina


Kaliwatan sa muragkarpa ang Moxostoma breviceps. Una ning gihulagway ni Edward Drinker Cope ni adtong 1870. Ang Moxostoma breviceps sakop sa kahenera nga Moxostoma, ug kabanay nga Catostomidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Amihanang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Muragkarpa
Muragkarpa sa Amihanang Amerika
Moxostoma

Moxostoma breviceps


Erin Grey Van Oosbree (fødd 24. august 1973), betri kend undir listanøvnunum Grey DeLisle og Grey Griffin er amerikanskur sjónleikari, raddaleikari, sangari, sangskrivari.

Tónleikaútgávur

 Album
 The Small Time (2000)
 Homewrecker (2002)
 Bootlegger, Vol. 1 (2003)
 The Graceful Ghost (2004)
 Iron Flowers (2005)
 Loggerheads soundtrack (2005)
 Anchored in Love: A Tribute to June Carter Cash (2007)

 Stakløg
 2006 – "Willie We Have Missed You", sangur á Beautiful Dreamer: The Songs of Stephen Foster (2006)

Amerikanskir sjónleikarar
Amerikanskir skemtarar
Føðingar í 1973

Grey DeLisle


Actinopodidae là một họ nhện. Họ này gồm có 3 chi và 42 loài. Chúng phân bố ở Úc, Nam Mỹ, và Trung Mỹ. Họ này bao gồm chi ở Úc Missulena, được gọi là nhện chuột khá độc.

Các chi
 Actinopus Perty, 1833 — South America
 Missulena Walckenaer, 1805 — Australia, Chile
 Plesiolena Goloboff & Platnick, 1987 — Chile

Chú thích

Tham khảo
 Find-a-spider guide
  (2008): The world spider catalog, version 8.5. American Museum of Natural History.

Actinopodidae

Actinopodidae


Hòa Lạc có thể là một trong số các địa danh Việt Nam sau:

 Xã Thạch Hòa, huyện Thạch Thất, thành phố Hà Nội
 Phường Hòa Lạc, thành phố Móng Cái, tỉnh Quảng Ninh
 Xã Hòa Lạc, huyện Phú Tân, tỉnh An Giang
 Xã Hòa Lạc, huyện Đức Thọ, tỉnh Hà Tĩnh
 Xã Hòa Lạc, huyện Hữu Lũng, tỉnh Lạng Sơn

Xem thêm
 Sân bay Hòa Lạc
 Khu công nghệ cao Hòa Lạc
 Lạc Hòa

Hòa Lạc (định hướng)


Biografia
La famiglia di Niccolò prendeva il nome dal castello di Uzzano che possedeva vicino a Greve in Chianti e si sposò con Nanna Altoviti. Fu un politico molto influente, rivestendo numerosi incarichi: deputato dell'Arte di Calimala, fu gonfaloniere di giustizia, giudice, commissario dell'esercito fiorentino e console del mare. Fu tra gli esecutori testamentari, nel 1410, delle disposizioni del deposto papa Giovanni XXIII e si occupò, con altri, dell'erezione del suo monumento funebre nel Battistero. Intrattenne rapporti con l'Ungheria e, nel 1426, è ricordata una sua fervida arringa dal pulpito di Santo Stefano al Ponte in difesa di Firenze

In consorteria con gli Albizi, gli Strozzi e i Quaratesi, Niccolò visse la stagione dell'ascesa al potere dei Medici, fu oppositore di Cosimo il Vecchio. Rinaldo degli Albizi fu suo alleato e assieme a lui promosse l'istituzione del catasto nel 1427.

Fu inoltre tra i principali umanisti fiorentini del primo Quattrocento, amico di Palla Strozzi col quale si dedicò alla ricerca di manoscritti antichi.

Il palazzo Capponi delle Rovinate di Firenze fu costruito per suo conto nella prima metà del XV secolo da Lorenzo di Bicci, il quale eseguì, sempre su richiesta di Niccolò, anche degli affreschi e una tavola per la chiesa di Santa Lucia dei Magnoli, opere documentate ma perdute. Nel Museo Nazionale del Bargello a Firenze si trova un busto in terracotta policroma attribuito a Donatello (1432 circa). Altri ritratti si trovavano nei perduti affreschi di Santa Lucia dei Magnoli e nella Sagra di Masaccio. Forse, a partire dai bozzetti di quest'ultima opera, Masaccio aveva creato anche un ritratto di Niccolò, che risultava in casa Corsi, assieme a quelli analoghi di Giovanni di Bicci de' Medici e di Bartolomeo Valori.

Prima di morire, nel 1429 destinò una cospicua somma alla fondazione della "Sapienza", ovvero un collegio per l'università, e si industriò affinché fosse patronata dall'Arte dei Mercatanti, e potesse accogliere cinquanta giovani, per metà stranieri e metà fiorentini. Predispose un edificio, pure progettato da Lorenzo di Bicci, che oggi, dopo varie trasformazioni, è sede del Rettorato dell'Università di Firenze in piazza San Marco. Tuttavia l'opera non vide presto la luce, poiché molti dei denari lasciati da Niccolò furono dirottati dalla Repubblica per finanziare guerre e altri bisogni.

Bibliografia
 Guida d'Italia, Firenze e provincia, Edizione del Touring Club Italiano, Milano, 2007
 Divo Savelli, Santa Lucia de' Magnoli a Firenze, la chiesa, la Cappella di Loreto, Parrocchia di Santa Lucia de' Magnoli, 2012.

Voci correlate
Busto di Niccolò da Uzzano

Altri progetti

Collegamenti esterni

Niccolò

Niccolò da Uzzano


An Falsidactus vittatus in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Hintz hadton 1910. An Falsidactus vittatus in nahilalakip ha genus nga Falsidactus, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Falsidactus

Falsidactus vittatus


Kaliwatan sa insekto ang Psittacomenopon impar. Una ning gihulagway ni Piaget ni adtong 1885. Ang Psittacomenopon impar sakop sa kahenera nga Psittacomenopon, ug kabanay nga Menoponidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Psittacomenopon

Psittacomenopon impar


Aladdin Imad Shah () was the second Sultan of Berar. He reigned between 1504 and 1529.

Family
In 1528, Aladdin Imad Shah married Khadija Sultana, the sister of Ismail Adil Shah. He had at least two children:
Darya Imad Shah, Sultan of Berar;
Rabiya Sultana, married Ibrahim Adil Shah I, Sultan of Bijapur;

References

Citations

Cited sources

Berar
Deccan sultanates
Imad Shahi dynasty
16th-century Indian Muslims
Sultans
16th-century Indian monarchs
Year of birth missing
Year of death missing

Aladdin Imad Shah


"Felices los 4" é uma canção do artista musical colombiano Maluma, foi lançado originalmente em 21 de abril de 2017 como primeiro single do próximo álbum de estúdio de Maluma, previsto para 2018, mas foi substituído por "Corazón", pois foi confirmado que a música não será incluída no álbum. Foi escrito por Maluma, Servando Primera, Mario Cáceres e Miky La Sensa, e foi produzido por Rude Boyz. Uma versão salsa da música com Marc Anthony foi lançada em 7 de julho de 2017 e foi produzida por Sergio George. A música é o primeiro single de Maluma como artista principal a entrar no Billboard Hot 100 dos EUA, onde traçou na parada por 20 semanas e atingiu a posição de número 48.

Videoclipe
Dirigido por Jessy Terrero, o videoclipe acompanhante segue um triângulo amoroso entre Maluma, uma mulher casada interpretada pela atriz e modelo Natalia Barulich e seu marido, interpretado por Wilmer Valderrama. Em 5 de maio de 2017, o cantor recebeu uma certificação Vevo porque o vídeo tornou-se o videoclipe latino mais visto em todo o mundo dentro das primeiras 24 horas.

Até de dezembro de 2017, o vídeo foi visto mais de 1,2 bilhões de vezes.

Versão Salsa
Um videoclipe para a versão salsa da música com o cantor americano Marc Anthony, foi lançado em 11 de agosto de 2017 e filmado em El Tucán e Marion de Miami. Também foi dirigido por Terrero e o vídeo continua o enredo do videoclipe da versão original com Wilmer Valderrama e modelo e atriz Priscilla Huggins.

Faixas
Digital download
"Felices los 4" – 3:49

Digital download –  EP edição
"Felices los 4" – 3:49
"Felices los 4"  – 3:34
"Felices los 4"  – 3:44
"Felices los 4"  – 3:50

Digital download – Salsa Version
"Felices los 4"  – 4:02

Desempenho nas paradas musicais

Paradas semanais

Paradas de fim de ano

Vendas e certificações

Ligações externas

Singles de 2017
Canções gravadas por Maluma
Canções de pop latino
Canções de reggaeton
Canções em castelhano

Felices los 4


1994 (MCMXCIV) var sambært gregorianska kalendaranum eitt vanligt ár, ið byrjaði á einum leygardegi.

Hendingar
 11. apríl - Nevndirnar í Sjóvinnubankanum og Føroya Banka avgera, at kreppuraktu bankarnir skuldu leggja saman.
 26. apríl - Fyrsta frælsa valið í Suðurafrika.
 7. juli - Løgtingsval
 15. september - Edmund Joensen verður valdur til løgmann
 27. november - Fríðrikskirkjan varð vígd

Ítróttur

Fótbóltur
 7. september - Føroyar-Grikkaland 1-5 (0-2) á Toftum – EM-undankapping (1-5: sjálvmál hjá Stratos Apostolakis, 89.)
 12. oktober - Skotland-Føroyar 5-1 (3-0) í Glasgow – EM-undankapping (Jan Allan Müller, 75.)
 16. november - Finnland-Føroyar 5-0 (1-0) í Helsinki – EM-undankapping

Føðingar
 6. februar - Rúni Seloy verður føddur

Andlát
 1. mai - Ayrton Senna, brasilskur F1 rasarakoyrari (f. 1960)
 20. oktober - Burt Lancaster, amerikanskur sjónleikari (f. 1913)

1994


Australysmus neboissi là một loài côn trùng trong họ Osmylidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được New miêu tả năm 1983.

Chú thích

Tham khảo

Australysmus

Australysmus neboissi


Teshub (altresì scritto Teshup) era il dio urrita del cielo e della tempesta.

Derivazione dell'Hattico Taru, il suo nome nella lingua ittita e luvia era Tarhun (con le varianti Tarhunt, Tarhuwant, Tarhunta).

L'iconografia comune lo vede raffigurato con in mano un triplo fulmine ed un'arma, solitamente un'ascia (spesso bipenne) o una mazza ferrata. Il toro sacro degli Hatti - già animale simbolo diffuso in molte culture anatoliche - diventa, nella cultura urrita e ittita, una rappresentazione simbolica di Teshub che viene rappresentato, non a caso, con una corona cornuta; anche il racconto mitologico dei tori Seri e Hurri (il Giorno e la Notte), che conducono il suo carro da guerra o lo trasportano sul loro dorso, trae la sua origine da questo simbolo più antico.

Nello schema urrita, viene equiparato a Hebat, la dea madre; tra gli ittiti con la dea del Sole, Arinna. Tutti questi sono culti molto antichi che possono essere fatti discendere sostanzialmente dal dio toro e dalla dea madre adorati a Çatalhöyük nel Neolitico. Alcuni miti parlano anche del suo conflitto con la creatura del mare (forse un serpente) Hedammu o Illuyanka. Il figlio di Teshub era Sarruma.

Teshub è simile alla divinità vedica Indra.

Il mito urrita dell'origine di Teshub, narrante che egli venne concepito quando il dio Kumarbi morse e inghiottì i genitali di suo padre Anu, è probabilmente l'ispirazione della storia di Urano, Crono e Zeus, che è raccontata nella Teogonia di Esiodo.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Divinità ittite
Divinità hurrite
Divinità del cielo e del tempo

Teshub


Eystan Uralfjøll er Siberia (russiskt; Сиби́рь) - Russiski parturin í Ásia. Ovurstórur, mest sum óbygdur landspartur, ið er heilt eystur at Kyrrahavi. Meginparturin av Siberia er tættur nálaskógur, ið russar nevna taiga. Í hesum breiða og langa skógarbelti er fjórðingurin av øllum viði í heiminum. Longri norður vir koma, tynri verður skógurin, tí veðurlagið verður kaldari. Norðan fyri skógarmarkið eru frostmýrarnar (tundra), har er frost í jørðini alt árið.

Í Siberia eru nógv ráevni, til dømis gull, olja, uran og gimsteinar.

Dýralívið

Skógirnir í Siberia eru sannur kovi og gott skjól hjá dýrum, til dømis rein, bjørn og íkorni, teir longu og køldu veturmánaðirnar. Her livir eisini størsti tikari í heiminum, kongatikarin ella siberiatikarin. Hann hevur ógvuliga tjúkkan feld.

Hygg eisini at

 Russland

Russland

Siberia


Piotr Domalewski (ur. 17 kwietnia 1983 w Łomży) – polski aktor teatralny i filmowy, reżyser i scenarzysta.

Życiorys
Absolwent I Liceum Ogólnokształcącego w Łomży. Absolwent Wydziału Aktorskiego PWST w Krakowie (2009) oraz reżyserii na Wydziale Radia i Telewizji Uniwersytetu Śląskiego w Katowicach (2013). Laureat "Złotych Lwów" – Wielkiej Nagrody 42. Festiwalu Polskich Filmów Fabularnych w Gdyni 2017 oraz pięciu indywidualnych Polskich Nagród Filmowych 2018 za film Cicha noc.

Filmografia

Obsada aktorska
 2009–2012: Barwy szczęścia – Szymon
 2010: Usta usta – Arek Wojtas
 2010: Czas honoru – cichociemny Marian
 2011: Prosto w serce – paparazzo
 2011: 80 milionów – SB-ek
 2011: Klajmax – student Tomek
 2013: Przepis na życie – lekarz Wiktor, przyjaciel Tadeusza
 2013: Prawo Agaty – syn Barwickiego
 2013: Hotel 52 – Knapik
 2015: Przyjaciółki – jubiler
 2015: Ojciec Mateusz – Czarek Ruberski, brat Mirka
 2015: Komisarz Alex – paparazzo
 2015 Demon – wodzirej
 2015–2016: Historia Roja – Ildefons Żbikowski "Tygrys"
 2016: Druga szansa – fotograf na castingu
 2021: Sexify – "penis" na targach "SExpo"

Scenariusz i reżyseria filmów fabularnych
 2017: Cicha noc
 2017: 60 kilo niczego (krótki metraż)
 2020: Jak najdalej stąd (2020)
 2021: Hiacynt (reżyseria)
 2023: Wzgórze Psów

Nagrody
 2014 – Grand Prix Ogólnopolskiego Festiwalu Filmów Niezależnych w Koninie za etiudę Obcy
 2014 – Nagroda im. Jacka Woszczerowicza na 54. Kaliskich Spotkaniach Teatralnych
 2017 – Nagroda Dziennikarzy na Koszalińskim Festiwalu Debiutów Filmowych "Młodzi i Film" za film krótkometrażowy 60 kilo niczego
 2017 – "Złote Lwy" – Wielka Nagroda 42. Festiwalu Polskich Filmów Fabularnych w Gdyni 2017 za film Cicha noc
 2018 – Polska Nagroda Filmowa w kategorii: Najlepszy film (Cicha noc)
 2018 – Polska Nagroda Filmowa w kategorii: Najlepsza reżyseria (Cicha noc)
 2018 – Polska Nagroda Filmowa w kategorii: Najlepszy scenariusz (Cicha noc)
 2018 – Polska Nagroda Filmowa w kategorii: Odkrycie roku (Cicha noc)
 2018 – Polska Nagroda Filmowa: Nagroda Publiczności (Cicha noc)

Przypisy

Bibliografia

Absolwenci Akademii Sztuk Teatralnych im. Stanisława Wyspiańskiego w Krakowie
Absolwenci Uniwersytetu Śląskiego
Aktorzy związani z Gdańskiem
Artyści Teatru Wybrzeże w Gdańsku
Laureaci Polskiej Nagrody Filmowej dla najlepszej reżyserii
Laureaci Festiwalu Polskich Filmów Fabularnych
Ludzie urodzeni w Łomży
Polscy aktorzy filmowi
Polscy aktorzy telewizyjni
Polscy reżyserzy filmowi
Polscy scenarzyści XXI wieku
Urodzeni w 1983

Piotr Domalewski


Joanna Maria Wierzbicka-Rusiecka (ur. 23 maja 1931 w Warszawie, zm. 15 maja 2017 tamże) – polska dziennikarka i reżyserka filmów dokumentalnych, działaczka opozycji antykomunistycznej w PRL.

Życiorys
W 1954 roku ukończyła studia na Wydziale Filologii Rosyjskiej Uniwersytetu Warszawskiego. W latach 1952-1959 pracowała w Polskim Radiu, skąd została zwolniona za próbę umieszczenia artykułu w paryskiej "Kulturze". Następnie pracowała w Towarzystwie Przyjaźni Polsko-Chińskiej (1956-1960), redakcji "Gromady – Rolnika Polskiego" (1960) oraz wykonywała prace dorywcze (1961-1962). W latach 1963-1986 pracowała w Telewizji Polskiej jako reżyser filmów dokumentalnych (w latach 1963-1969 była zatrudniona jako Igor Zakrzewski). Z pracy w telewizji została zwolniona w 1986 roku.
Z działalnością opozycji antykomunistycznej związana była od 1982 roku. Była współzałożycielką i redaktorką czasopism podziemnych "Skrót" (1982), "AIS" (1983-1984) i "KAT" (1984-1986). W latach 1982-1983 zebrała i zredagowała przygotowane przez internowanych opozycjonistów dokumenty, a następnie przesłała je do Paryża, gdzie ukazały się w "Zeszytach Historycznych" pt. "Głos zza muru". W kwietniu 1986 roku została osadzona w Areszcie Śledczym Warszawa-Białołęka, a następnie skazana na 1,5 roku więzienia. Na wolność wyszła na mocy amnestii w sierpniu 1986 roku i powróciła do działalności podziemnej. W latach 1987-1999 była współpracowniczką Wytwórni Filmów Oświatowych w Łodzi. W 1987 roku nakręciła podziemny film dokumentalny o Adamie Bieniu. Organizowała również tajne szkolenia drukarskie (1988).
W latach 1989-1992 powróciła do pracy w TVP jako reżyser filmów dokumentalnych. W tym samym okresie była członkinią NSZZ "Solidarność" Ziemi Grajewskiej. W 1989 roku współzakładała pismo Ziemi Grajewskiej "Powiatówka". Była współwłaścicielką Agencji Filmowej Malwa oraz członkinią Stowarzyszenia Filmowców Polskich. Od 2000 roku współorganizowała Międzynarodowy Festiwal Filmów Przyrodniczych im. Braci Wagów w Tykocinie, a w latach 2002-2005 - Międzynarodowe Forum Ekologiczne Eko Raj. W 2009 roku została odznaczona Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski.
Po śmierci została pochowana w Trzciannem.

Twórczość
W latach 1963-2000 zrealizowała ponad sto filmów dokumentalnych o tematyce przyrodniczej, historycznej, turystyczno-krajoznawczej i etnograficznej. Za swą twórczość otrzymała następujące nagrody indywidualne:
 1965 - Konkurs Filmów Turystycznych w Warszawie - Nagroda Specjalna za film "Ziemia Słowińców"
 1971 - Festiwal Filmów Krajoznawczych i Turystycznych w Warszawie - Nagroda Zarządu Głównego PTTK za film "Wakacje na tratwie"
 1978 - Przegląd Filmów o Sztuce w Zakopanem - Nagroda Zakopiańskich Warsztatów Wzorcowych za film "Sokólskie dywany"
 1991 - Międzynarodowy Festiwal Filmów Przyrodniczych im. Włodzimierza Puchalskiego w Łodzi - Nagroda za działalność popularyzatorską za film "Justyna i Bartek"
 1998 - Międzynarodowy Festiwal Filmów Przyrodniczych im. Włodzimierza Puchalskiego w Łodzi - Nagroda Główna ufundowana przez Prezydenta Miasta Łodzi za film "Biebrza"

Bibliografia

Linki zewnętrzne

Absolwenci Wydziału Lingwistyki Stosowanej Uniwersytetu Warszawskiego
Polscy reżyserzy filmowi
Polscy scenarzyści filmowi
Polscy dziennikarze prasowi
Ludzie związani z TVP
Osoby pozbawione pracy w ramach represji politycznych w Polsce Ludowej
Więźniowie polityczni w Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej 1957–1989
Wydawcy podziemni w PRL (1976–1989)
Członkowie Niezależnego Samorządnego Związku Zawodowego "Solidarność"
Członkowie Stowarzyszenia Filmowców Polskich
Odznaczeni Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski (III Rzeczpospolita)
Ludzie urodzeni w Warszawie
Urodzeni w 1931
Zmarli w 2017

Joanna Wierzbicka-Rusiecka


Joaquim Geraldo Corrêa também conhecido como Zizinho (2 de abril de 1914, São José do Rio Preto - Araçatuba, 19 de março de 2000) foi um político brasileiro prefeito do município de Araçatuba por três vezes: 1947 (nomeado); de 1948 a 1951 e de 1956 a 1959 (eleito) além de vereador por dois mandatos.Foi o prefeito do cinquentenário de Araçatuba.

Corrêa foi o criador da lei que originou a Guarda Municipal de Araçatuba, na época composta por um grupamento de 20 homens que faziam a vigia a cavalo ou a pé. Fez também uma reforma na Praça Rui Barbosa no cinquentenário da cidade removendo seu coreto e trocando-o por uma concha acústica, alteração que permaneceu até a administração de Waldir Felizola de Moraes, que o reconstruiu como o original.Ainda teve participação importante na construção da primeira ponte do sobre o Rio Tietê, trocando inclusive de partido para agradar o governador Adhemar de Barros.

Prefeitos de Araçatuba

Joaquim Geraldo Corrêa


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Trelleora kryszhanovskiji. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 1988. Ang Trelleora kryszhanovskiji sakop sa kahenera nga Trelleora, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Yunnan Sheng
 Viyetnam

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Yunnan Sheng
Insekto sa Viyetnam
Trelleora

Trelleora kryszhanovskiji


Bukid ang Buyu Tamungkulebanu sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Sulawesi Selatan, sa sentro nga bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Buyu Tamungkulebanu, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini.

Ang yuta palibot sa Buyu Tamungkulebanu kabukiran sa sidlakan, apan sa kasadpan nga kini mao ang kabungtoran. Ang yuta palibot sa Buyu Tamungkulebanu nga tinakpan sa ubos  sa amihanan. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa habagatan-kasadpan sa Buyu Tamungkulebanu. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Buyu Tamungkulebanu medyo gamay nga populasyon.. Sa rehiyon palibot sa Buyu Tamungkulebanu, kabukiran talagsaon komon.

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Buyu Tamungkulebanu.  Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Agosto, sa  °C, ug ang kinabugnawan Marso, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Abril, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Sulawesi Selatan
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 1000 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Buyu Tamungkulebanu


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Montezumina oblongooculata. Una ning gihulagway ni Brunner von Wattenwyl ni adtong 1878. Ang Montezumina oblongooculata sakop sa kahenera nga Montezumina, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Costa Rica
 Guatemala
 Estado de Oaxaca

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Estado de Oaxaca
Montezumina
Insekto sa Watemala
Insekto sa Kostarika

Montezumina oblongooculata


Retie – gmina położona w prowincji Antwerpia, w Belgii.

Populacja

 Źródła: NIS, od 1806 do 1981= według spisu; od 1990 liczba ludności w dniu 1 stycznia

Według szacunków w dniu 1 stycznia 2016 całkowita populacja Retie liczyła  osób. Łączna powierzchnia gminy wynosi 48,39  km², co daje gęstość zaludnienia 230 mieszkańców na km².

Przypisy

Gminy w prowincji Antwerpia

Retie


Vrbovac je naseljeno mjesto u općini Vukosavlje, Bosna i Hercegovina.

Historija
Naselje Vrbovac se do rata u Bosni i Hercegovini (1992-1995) u cjelini nalazilo u sastavu općine Odžak.

Stanovništvo

Reference

Vanjski linkovi

 Zvanični sajt općine Vukosavlje

Vrbovac (Vukosavlje)


Il lago Maulazzo (o Maullazzo) è un bacino artificiale di circa 5 ettari, situato nel Parco dei Nebrodi, alle pendici del Monte Soro. Ricade nel comune di Alcara Li Fusi (città metropolitana di Messina, Sicilia).

Fu realizzato intorno agli anni ottanta del XX secolo dal Corpo forestale della Regione siciliana. Situato nella faggeta detta Sollazzo Verde, il lago è meta di molti turisti, specialmente nei periodi festivi.

Infrastrutture e trasporti
Lo specchio d'acqua è raggiungibile da Alcara Li Fusi, tramite un percorso stradale di circa 15 km, nonché per mezzo della strada statale 289 di Cesarò, dalla quale, all'altezza di Portella Femmina Morta, si innesta la strada di congiungimento con il Monte Soro.

Altri progetti

Alcara Li Fusi
Maullazzo

Lago Maulazzo


An Haemulon sciurus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Shaw hadton 1803. An Haemulon sciurus in nahilalakip ha genus nga Haemulon, ngan familia nga Haemulidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Haemulon

Haemulon sciurus