Iron Maiden er ein enskur heavy metal-bólkur frá Leyton í eystur London, sum bleiv stovnaður í mai 1975, av sangskrivarinum, Steve Harris. Síðan tann dag er teirra diskografi voksin til at skapað heili 36 plátur: 15 studioplátur; 10 liveplátur; 4 EP'ir; og 7 uppsamlings plátur.

Bólkurin er roknaður, sum ein av teimum mest indfluttningsríku heavy metal-bólkunum í heiminum, og hevur selt meira enn 100 milliónir plátur. Iron Maiden hevur harumframt havt stóra ávirkan á menningina av ørðum tungmálmstónleiki. Eitt dømi er tann amerikanski thrash metal-bólkurin Slayer, sum hevur útalað seg um, at Iron Maiden er ein av teimum bólkunum sum hevur ávirkað teir mest, innanfyri tónleik.

Einaferð í 70'inum útskiftið Iron Maiden nakrar limir, tað tíðarskeiði spældu teir mest í ymiskum punk klubbum ymsa staðni í London.  Tann 19. august 2005 bleiv bólkurin limur av Hollywood's Rockwalk, sum er eitt tónleikans svar uppá Hollywood Walk of Fame. Bólkurin hevur eisini ein maskot, sum verður nevndur, Eddie The Trooper, sum er teknaður av forsangaranum, Steve Harris.

Limir í bólkinum

núverandi limir
 Bruce Dickinson (1981-1993, 1999-nú)
 Adrian Smith (1980-1990, 1999-nú)
 Janick Gers (1990-nú)
 Dave Murray (1976-nú)
 Steve Harris (1975-nú)
 Nicko McBrain (1983-nú)

fyrr limir
 Blaze Bayley (1993-1999)
 Paul Di'Anno (1977-1981)
 Clive Burr (1979-1982)
 Dennis Stratton (1979-1980)
 Doug Sampson (1978-1979)

Tónleikaútgávur

Studiealbum

 Iron Maiden (1980)
 Killers (1981)
 The Number of the Beast (1982)
 Piece of Mind (1983)
 Powerslave (1984)
 Somewhere in Time (1986)
 Seventh Son of a Seventh Son (1988)
 No Prayer for the Dying (1990)

 Fear of the Dark (1992)
 The X Factor (1995)
 Virtual XI (1998)
 Brave New World (2000)
 Dance of Death (2003)
 A Matter of Life and Death (2006)
 The Final Frontier (2010)
 Book of Souls (2015)
 Senjutsu (2021)

Bretskir tónleikabólkar
Iron Maiden

Iron Maiden


Bungtod ang Ile Ebogopa sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa habagatan-sidlakang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Ile Ebogopa, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini. Ang Ile Ebogopa nahimutang sa pulo sa Pulau-pulau Solor.

Ang yuta palibot sa Ile Ebogopa lain-lain. Sa amihang-kasadpan, dagat ang pinakaduol sa Ile Ebogopa. Kinahabogang dapit sa palibot ang Ile Ape,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa kasadpan sa Ile Ebogopa. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Ile Ebogopa medyo gamay nga populasyon.. Sa rehiyon palibot sa Ile Ebogopa, mga luuk, ug mga lawis talagsaon komon.

Hapit nalukop sa durowan ug kabugangan ang palibot sa Ile Ebogopa.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Hunyo, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Provinsi Nusa Tenggara Timur

Ile Ebogopa


An Pholidichthys leucotaenia in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Pieter Bleeker hadton 1856. An Pholidichthys leucotaenia in nahilalakip ha genus nga Pholidichthys, ngan familia nga Pholidichthyidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Pholidichthys

ja:ポリディクテュス科
lt:Šviesiajuosčiai grundalai
pt:Pholidichthyidae

Pholidichthys leucotaenia


Zawgaty Wal Kalb é um filme de drama egípcio de 1971 dirigido e escrito por Said Marzouk. Foi selecionado como representante do Egito à edição do Oscar 1972, organizada pela Academia de Artes e Ciências Cinematográficas.

Elenco

 Soad Hosny
 Nour El-Sherif
 Mahmoud Moursy
 Abdel Moneim Bahnassy
 Zizi Mustafa

Ligações externas

Filmes em língua árabe
Filmes do Egito

Zawgaty Wal Kalb


Hans-Adolf Meyer (19 de setembro de 1920 - KIA, 1 de Julho de 1944) foi um piloto alemão da Luftwaffe durante a Segunda Guerra Mundial. Voou 402 missões de combate, nas quais destruiu mais de doze tanques britânicos, 2 navios mercantes, várias pontes, um contratorpedeiro, uma aeronave e ainda ajudou a afundar três contratorpedeiros soviéticos. Foi morto em combate durante uma missão aérea, enquanto pilotava um Fw 190.

Pessoas da Segunda Guerra Mundial (Alemanha)
Militares da Alemanha
Pilotos da Luftwaffe

Hans-Adolf Meyer


Kaliwatan sa lumot ang Acanthotrema bicellulare. Una ning gihulagway ni Henricus Johannes Maria Sipman ug Robert Lücking. Ang Acanthotrema bicellulare sakop sa kahenera nga Acanthotrema, ug kabanay nga Graphidaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Habagatang Amerika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Habagatang Amerika
Acanthotrema

Acanthotrema bicellulare


Vulfrida de Wessex (em inglês antigo: Wulfthryth ; n. c. 848/53) foi rainha consorte de Wessex como esposa de Etelredo de Wessex.

Biografia

Possivelmente, Vulfrida era a filha de Vulfere, um nobre importante na corte do rei Etelredo. O rei cedeu terras ao nobre em Winterbourne, em Wiltshire, em 869. O nome de sua mãe é desconhecido.

Vulfrida testemunhou uma outorga em 868, no qual seu nome aparece com o título de regina (rainha em latim). Segundo Stephanie Hollis, neste mesmo ano, o rei Alfredo de Wessex casou-se com uma mulher do Reino da Mércia, notando que o nome de Vulfrida parece ser mércio.

A data de morte e o local de sepultamento da rainha Vulfrida são desconhecidos.

Descendência
O casal teve dois filhos:
Etelhelmo de Wessex (868/70 - 898), pode ter sido o pai de Etelfrida;
Etelvoldo de Wessex (869/71 - 902/05), foi o líder da Revolta de Etelvoldo. Morreu na Batalha de Holme. Não se casou e nem teve filhos.

Rainhas de Wessex
Mulheres do século IX
Anglo-saxões do século IX
Casa de Wessex

Vulfrida de Wessex


CCSR may refer to:

 Canadian Society for the Study of Religion
 Center for Climate Systems Research
 Center for Clinical Sciences Research
 Cherra Companyganj State Railways

CCSR


An Odontanthias katayamai in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Randall, Maugé ngan Plessis hadton 1979. An Odontanthias katayamai in nahilalakip ha genus nga Odontanthias, ngan familia nga Serranidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Odontanthias

Odontanthias katayamai


Geografia
 Al Jib, villaggio palestinese nel Governatorato di Gerusalemme

Codici
 JIB – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Ambouli, Gibuti, Gibuti

Jib


Kernavė je bila srednjovjekovna prijestolnica Velike Kneževine Litvanije, a danas je turistička atrakcija i arheološko nalazište. Nalazi se u općini Širvintos koja se nalazi na jugoistoku Litvanije. Litvanski državni kulturni rezervat osnovan je u Kernavė 1989. godine. 2004. godine arheološko nalazište Kernavė uvršteno je na UNESCO-ov popis svjetske baštine.

Geografske informacije

Kernavė je gradić na jugoistoku Litvanije, u općini Širvintos, smješten na desnoj obali rijeke Neris, na gornjoj obali Nerisa. To je 21 km udaljenost od Širvintoss i 35 km iz Vilniuss. U blizini je Vilnius - Kaunas (18 km) i Vilnius - Panevėžys (17 km) autoputevi. U Kernavė je moguće putovati iz Viljnusa rijekom Neris.

Alternativna imena
Alternativna imena grada su Kernavos, Kernovo, Kiernowo, Kiernów (poljski) i Kernuvke (jidiš).

Historija
Područje Kernavė bilo je slabo naseljeno krajem paleolitske ere, s tim da se broj naselja značajno povećao u doba mezolita i neolita.

Grad se prvi put spominje 1279. godine, kada su ga, kao glavni grad velikog vojvode Traidenisa, opkolili Tevtonski vitezovi. 1390. godine, tokom Litvanskog građanskog rata (1389–1392), vitezovi su spalili grad i njegove zgrade u dolini Pajauta, uključujući dvorac. Nakon ovog prepada, grad nije obnovljen, a preostali stanovnici preselili su se na vrh brda umjesto da ostanu u dolini.

U kasnijim godinama ostaci grada bili su prekriveni aluvijalnim slojem zemlje koji je formirao vlažni treset, tako da je većina relikvija osraka netaknuta, i to je prava riznica za arheologe, što je dovelo neke nazvati Kernavė u "Troja Litvanije". Državni arheološki historijski muzej Kernavė organizovao je 2002. godine izložbu u Varšavi, svoju prvu izložbu izvan Litvanije, pod nazivom "Kernavė - Troja Litvanije". Na primjer, Kernavė ima najstariju poznatu medgrindu, tajni podvodni put popločan drvetom. Put je služio za odbranu i datira iz 4-7 vijeka.

Grad je 1613. godine označen na poznatoj mapi Velike Kneževine Litvanija - Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio, štampan u Amsterdamu, a finansirao ga je litvanski magnat Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis.

Nalazište je ponovo postalo predmet šireg interesa sredinom 19. vijeka, kada je romantičnarski pisac Feliks Bernatovič to područje prikazao u svom romanu "Pojata, córka Lizdejki" ("Pajauta, kći Lizdeika", Varšava, 1826). Gradine su ubrzo iskopali braća Tiszkievič, a zatim Vładisłav Sirokomla (1859). Nakon Drugog svjetskog rata, radovi iskopavanja 1979. godine ponovno su započeli Univerzitet u Vilniusu, a zatim Litvanski institut za istoriju između 1980–1983. Državni kulturni rezervat Kernavė stvoren je 2003. godine.

Arhitektura

Crkva
Uz današnju crkvu nalazi se dvorište starih crkava. Istraženi su temelji crkve sagrađene 1739. godine. Ova crkva brvnara preseljena je 1935. godine u Krivonys. Betonski spomenik s krstom podignut 1930. godine za proslavu 500. godišnjice Vitautasove smrti služi kao podsjetnik na Vitautasovu crkvu sagrađenu 1420. godine.Na teritoriji drevnih crkava, od 15. do 19. vijeka, sahranjivani su ljudi Kernavė. U blizini su dvije kapele. Drvena kapela je primjer narodne arhitekture. Smatra se da je sagrađena krajem 13. stoljeća na imanju Kernavelė i premještena u crkvu Kernavė. Krajem 19. stoljeća crkva ga je koristila kao spremište. 1920. godine sagrađena je nova crkva, a kapela je propadala, jer više nije bila dio crkve. 1959. popravljen je, a 1993–94. je restaurirana. Zgrada pripada župi Kernavė. Koristi se za izlaganje eksponata drvene crkvene skulpture.

U kapeli od opeke iz 19. stoljeća nalazi se mauzolej porodice Romer. Sagradio ga je 1851–1856. Zemljoposjednik Stanisław Romer. Kapela je građena od opeke i gipsa i primjer je kasnog klasicizma . Mala je i ima osmerokutni plan, što je neobično za klasicizam. Unutra je otvor na podu koji vodi do kripte. Kovčezi su zazidani u njegove niše. Unutar kapele sačuvana je oltarska menza, izgrađena od kamena. Uz bočne zidove nalaze se crne klupe. Na zidovima su pričvršćene spomen-ploče s grbom i imenima članova porodice Riomeriai. Nakon Prvog svjetskog rata kapela je bila zapuštena. Popravljen je 1959. i 1987. Trenutno kapela pripada župi Kernavė.

Obje kapele nalaze se u arheološkom i povijesnom rezervatu Kernavė. Današnja crkva sagrađena je između 1910. i 1920. godine. U arhitekturi dominiraju neogotski elementi.

Tokom 1980-ih, na inicijativu monsinjora Česlovasa Krivaitisa, popravljeno je dvorište crkve, sagrađena nova vrata i obnovljeni oltar i unutrašnjost. Crkveno dvorište ukrašava križni put koji je uredila umjetnica Jadvyga Grisiūtė . U porti postoje dva spomenika izgrađena u spomen na 600. godišnjicu kristijanizacije i 700. godišnjice prvog pominjanja u pisanim izvorima naziva Kernavė. Prvi spomenik prikazuje ognjište i mač, prijelaz iz poganstva u kršćanstvo ; drugi, vitez s mačem koji stoji između gradskih vrata, glavnog dijela gradskog grba . Mlinski kamenci su ugrađeni u strukture oba spomenika. Grob svećenika, pisca i promotora istorije Kernavė, Nikodemas Švogžlys-Milžinas, nalazi se u blizini spomenika u čast 700. godišnjice Kernavė.

U crkvi se nalazi nekoliko vrijednih umjetnina. Navedeni su oltar, dvije slike, dvije skulpture, mali oltar, tri čaše i zvono. Neobarokni oltar je u bočnoj lađi. U njegovom središtu je slika Marija, a sa bočnih strana stupovi i skulpture sv. Petra i Pavla. Još pet manjih skulptura prikazuje Svetu Mariju, dva anđela i dva sveca. Sve skulpture pripadaju baroknom stilu. Polikromatski arhitektonski detalji oltara imitacija su mramora, a odlike su im bronza.

Slika Marija Škaplierinė (platno, ulje, metal, 220x120cm) nalazi se na oltaru u središnjem brodu. Naslikana je 1816. godine i prikazuje majku i dijete, Boga Oca i Svetog Duha (goluba). Slika Sveta porodica (platno, ulje, 143x104 cm) dolazi iz 18. vijeka. Slika prikazuje majku i dijete i jagnje. U pozadini je sveti Josip ; gore su anđeli. Kompozicija je asimetrična i ima nekoliko linija perspektive.

Ostala umjetnička djela uključuju mali oltar s početka 19. vijeka, dvije čaše s početka 19. vijeka, jednu čašu s početka 18. vijeka i zvono iz 17. vijeka. Zvono je izrađeno od mesinga, 45 cm u prečniku, izlivenou  Vilniusu 1667. Osamdesetih godina, zahvaljujući naporima monsinjora Ceslovasa Krivaitisa, izgrađen je netradicionalni prezbiterij, a okolina je očišćena.

U prezbiteriju je izložba načina života župljana, te povijesnih i svetih relikvija. 1987. godine u staroj zgradi prezbiterija otvoren je muzej sakramentalnih relikvija. U župnoj dvorani obnovljena je predratna skulptura Gvozdenog vuka. Kulturne aktivnosti crkve mnogo doprinose općem historijskom i kulturnom životu Kernavė. Široki pločnik vodi od centra grada do crkve. Državni arheološki historijski muzej Kernavė i okružni ured preselili su se u kulturni centar (arhitekta A. Alekna).

Osnovna škola
Osnovna škola Kernavė dvospratna je zgrada sagrađena 1929. godine. Ovdje je 28. decembra 1930. učitelj J. Šiaučiūnas otvorio prvu izložbu muzeja. Život je posvetio prosvjetnom i kulturnom radu u ovoj školi do njegove deportacije 14. juna 1941. godine od strane Sovjeta. Umro je u Sibiru 17. oktobra 1943. 1998. godine škola je popravljena i obnovljena. 1998. godine, odlukom odbora okruga Širvintos, osnovna škola Kernavė dobila je ime Juozas Šiaučiūnas. 1999. škola, a 2000. muzej Kernavė, proslavili su 70. godišnjicu svog osnivanja.

Stara arhitektura Kernavė najbolje se očuvala u ulicama Vilnius i Kriveikiškio. U središnjem dijelu grada, zgrade su uglavnom iz poslijeratnog razdoblja. Južno od grada nalazi se Arheološki i historijski rezervat.

Svjetska baština
Na površini od 194,4 ha Kernave predstavlja izuzetno svjedočanstvo o postojanju ljudskih naselja na ovim prostorima u trajanju od oko 10.000 godina. Sadrži u manjem broju arheološke dokaze o drevnoj upotrebi zemljišta u kasnom paleolitu, veći broj iz perioda mezolita i neolita, a dokazi se završavaju u vremenu srednjeg vijeka. Sastoji se od kompleksnog ansambla arheoloških elemenata, uključujući nekadašnje naselje Kernave, jedinstveni kompleks impresivnih tvrđava, neutvrđenih naselja, nekropola sa grobnicama i drugih arheoloških, historijskih i kulturnih spomenika. Nalazište sadrži arheološke dokaze o prirodnim procesima glacijalnog povlačenja u dugom i kontinuiranom periodu ljudske aktivnosti.

Informacije za turiste

Turisti mogu pronaći najnovije informacije o događajima i okolnim turističkim atrakcijama u turističkom informativnom birou Kernavė. Ljeti Kernavė oživi. Organiziraju se proslave i narodne svečanosti. Arheološke ekspedicije održavaju se više od 20 godina u kojima učestvuju litvanski i strani arheolozi, studenti i školska djeca.

Kernavė je također poznat po tradicionalnim Rasa festivalima. Već 1967. godine grupa univerzitetskih studenata održala je prvi festival Rasa, koji je kasnije postao tradicija. Nekoliko decenija to nije bio samo način čišćenja duše, već i protest protiv poniženja nacionalne svijesti i prisilnog usađivanja sovjetske tradicije. Pokušaji zabrane ovog festivala nisu bili uspješni.

Kernavė je poznata po nacionalnim proslavama Dana krunidbe Mindaugasa 6. jula. Tog dana održava se festival na kojem se predstavljaju srednjovjekovni autentični zanati, ratne igre i narodna muzika. Obrtnici dolaze iz Baltika i susjednih zemalja.

Također pogledajte

 Historija Litvanije
 Trakai
 Voruta

Reference

Literatura

 Rekonstrukcija piliakalniaisa
 Litvanski opis piliakalnisa
 Atlas Piliakalniai u Litvaniji

Vanjski linkovi

 Državni kulturni rezervat Kernavė
 Kernavė slike na Flickr
 Kernavė park
 Kernavė
 Kernavė na Facebooku

Turističke atrakcije u Litvaniji
Naselja u Litvaniji
Tvrđave u Litvaniji
Bivši glavni gradovi
Naselja u Širvintosu
Svjetska baština u Litvaniji
Neolitski arheološki lokaliteti

Kernavė


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Hubbellia marginifera. Una ning gihulagway ni Walker, F. ni adtong 1869. Ang Hubbellia marginifera sakop sa kahenera nga Hubbellia, ug kabanay nga Tettigoniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Georgia (pagklaro)
Insekto sa Florida
Hubbellia
Insekto sa Kapupud-ang Aland

Hubbellia marginifera


Con il nome di Giovanni Teutonico sono conosciute diverse figure medievali di origine verosimilmente tedesca:

 Giovanni di Wildeshausen detto Teutonico (circa 1180 1252), superiore generale domenicano
 Giovanni Teutonico (circa 1200-1258), giureconsulto, studioso di diritto canonico
 Giovanni Teutonico (XV secolo), scultore e intagliatore attivo in Italia
 Giovanni Teutonico (XV secolo), organaro operante a Firenze
 Giovanni Teutonico (XV secolo), fonditore di campane operante nel Lazio

Giovanni Teutonico


An Spratelloides lewisi in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Wongratana hadton 1983. An Spratelloides lewisi in nahilalakip ha genus nga Spratelloides, ngan familia nga Clupeidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Spratelloides

Spratelloides lewisi


Orofino Creek is a stream in the U.S. state of Idaho.

Variant names were "Oro Fino Creek" and "Oro Fino River". The creek was named for gold mining along its course, oro fino meaning "pure gold" in Spanish.

References

Rivers of Clearwater County, Idaho
Rivers of Idaho

Orofino Creek


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Phyllophora longicerca. Una ning gihulagway ni Heinrich Hugo Karny ni adtong 1924. Ang Phyllophora longicerca sakop sa kahenera nga Phyllophora, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Moluccas (kapuloan sa Indonesya)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Moluccas (kapuloan sa Indonesya)
Phyllophora

Phyllophora longicerca


Ang Famatina ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Departamento de Famatina, munisipyo, Provincia de La Rioja,
 Famatina (kapital sa munisipyo sa Arhentina), Provincia de La Rioja,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina

Famatina


Vepris gossweileri is 'n struik wat deel van die Rutaceae familie is. Die spesie is inheems aan Angola en die Republiek die Kongo.

Sien ook
 Alfabetiese lys van Suid-Afrikaanse bome

Bron
 Plants of the World Online

Vepris
Flora van Angola
Flora van die Republiek die Kongo

Vepris gossweileri


1 Batalion Ratownictwa Inżynieryjnego (1 bratinż) (JW 2852) – jednostka inżynieryjna stacjonująca w Krośnie Odrzańskim, podległa dowódcy Śląskiego Okręgu Wojskowego.

Historia
1 batalionu ratownictwa inżynieryjnego został sformowany w 1997 roku, stacjonował w kompleksie koszarowym przy ul. Piastów w Krośnie Odrzańskim, był przeznaczony do realizacji zadań i prac inżynieryjnych w ramach akcji ratowniczych oraz likwidacji skutków zniszczeń obiektów inżynieryjnych i urządzeń infrastruktury terenowej. Rejonem odpowiedzialności batalionu było województwo lubuskie oraz północno-zachodnia część województwa wielkopolskiego.
Patrol rozminowania batalionu realizował zadania związane z oczyszczaniem terenu z przedmiotów wybuchowych i niebezpiecznych na terenie powiatów: strzelecko – drezdencckiego. międzyrzeckiego, sulęcińskiego. słubickiego. krośnieńskiego oraz Świebodzińskiego.
Batalion uczestniczył w akcjach przeciwpowodziowych w Niemczech w 2002 r. oraz w akcji ratowania koni w Słońsku w 2002 i w 2003 r. W 2006 batalion pomagał w usuwaniu skutków spalonego domu mieszkalnego na terenie gminy Lubrza.
Wojskowa Straż Pożarna batalionu, wyposażona w najnowszy sprzęt, brała udział w akcjach ratowniczych we współdziałaniu z Państwową Strażą Pożarną.
Po rozformowaniu batalionu w 2007 r. żołnierze batalionu zasilili inne jednostki wojskowe, większość z nich trafiła jednak do 5 kresowego batalionu saperów w Krośnie Odrzańskim.

W 2011 roku podczas obchodów Święta Wojska Polskiego odsłonięto tablicę pamiątkową poświęconą 1 Batalionowi Ratownictwa Inżynieryjnego w koszarach 5 Kresowego Batalionu Saperów w Krośnie Odrzańskim.

Wyposażenie
 samobieżne transportery pływające PTS-M
 łodzie saperskie z silnikami zaburtowymi

Dowódcy
 ppłk Jerzy Szymczak

Oficerowie
 ppłk Tomasz Ciszka

Tradycje
Decyzją nr 187/MON Ministra Obrony Narodowej z dnia 2 lipca 2003 r. wprowadzono odznakę pamiątkową, oznakę rozpoznawczą i proporczyka na beret 1 Batalionu Ratownictwa Inżynieryjnego w Krośnie Odrzańskim.

Przypisy

Bibliografia

Polskie wojska inżynieryjne
Wojsko Polskie w Krośnie Odrzańskim

1 Batalion Ratownictwa Inżynieryjnego


Kaliwatan sa alibangbang ang Melasina xanthocrana. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1931. Ang Melasina xanthocrana sakop sa kahenera nga Melasina, ug kabanay nga Psychidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Melasina

Melasina xanthocrana


An Ophichthus tetratrema in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Mccosker ngan Richard H. Rosenblatt hadton 1998. An Ophichthus tetratrema in nahilalakip ha genus nga Ophichthus, ngan familia nga Ophichthidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Ophichthus

Ophichthus tetratrema


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Sphodromerus sacer. Una ning gihulagway ni Giglio-tos ni adtong 1893. Ang Sphodromerus sacer sakop sa kahenera nga Sphodromerus, ug kabanay nga Acrididae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Israel

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Israel
Sphodromerus

Sphodromerus sacer


An Aplocheilichthys centralis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Lothar Seegers hadton 1996. An Aplocheilichthys centralis in nahilalakip ha genus nga Aplocheilichthys, ngan familia nga Poeciliidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aplocheilichthys

Aplocheilichthys centralis


Kurt Mørkøre (20. februar 1969) er føroyskur fótbóltsspælari og venjari.

Sum leikari

Fyrst og fremst er Kurt kendur sum álopsleikari, men hevur eisini spælt sum verjuleikari og á miðvøllinum. Kurt spældi í sínum ungdómsárum og frameftir við besta liðnum hjá KÍ. Í 1999 til 2001 fór Kurt til Noregs og spældi við Sogndal. Hann kom aftur til KÍ og spældi í 2001-2002. Eftir hetta fór hann aftur Noregs og gjørdist venjari hjá felagnum Eide og Omegn IL í norsku 3. deild. Kurt gjørdi eitt stutt rend aftur til KÍ í 2005 fyri at bjarga teimum úr niðurflytingarvandanum. Hetta megnaði hann eisini. Í september 2005 valdi hann at gevast sum leikari.

Kurt hevur tvær ferðir verið toppskjútti í bestu deildini í Føroyum, nevnliga í 1988 og 1996.

Sum venjari

Kurt hevur verið leikandi venjari við bæði KÍ og Eide og Omegn. Í 2007 var hann venjari hjá besta liðnum hjá B36. Í dag er Kurt venjari hjá norska Elnesvåg.

Mál fyri Føroyar

 8. august 1990 - 1-0 Føroyar-Ísland (í 10. minutti, úrslit var 2-3).
 4. februar 2000 - 1-0 Føroyar-Ísland (í 20. minutti, úrlsit var 2-3).
 24. mars 2001 - 2-0 Føroyar-Luksemburg í 83. minutti.

Keldur

 Heimasíðan hjá B68
 Heimasíðan hjá Norðlýsinum

Mørkøre, Kurt
Mørkøre, Kurt
Mørkøre, Kurt
Mørkøre, Kurt
KÍ leikarar

Kurt Mørkøre


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Pseudotrigonidium rasnitsyni. Una ning gihulagway ni Andrey Vasil'evich Gorochov ni adtong 1999. Ang Pseudotrigonidium rasnitsyni sakop sa kahenera nga Pseudotrigonidium, ug kabanay nga Phalangopsidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Java (pulo sa Indonesya)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Java (pulo sa Indonesya)
Pseudotrigonidium (Phalangopsidae)

Pseudotrigonidium rasnitsyni


Forever Faithless - The Greatest Hits è il titolo del primo greatest hits del gruppo musicale inglese Faithless, pubblicato il 16 maggio 2005. Contiene tutti i singoli del gruppo e tre inediti, Fatty Boo, Reasons (Saturday Night) e Why Go? (2005 Remix featuring Estelle). La versione per il mercato statunitense non comprende Fatty Boo ma ha in più come bonus il video di Why Go? (2005).

Contemporaneamente venne pubblicato anche un DVD dallo stesso titolo con i videoclip della band.

Tracce
Insomnia (Monster Mix) – 8:41
Mass Destruction – 3:32
God Is a DJ – 3:21
Don't Leave (con Pauline Taylor & Dido) – 4:00
Muhammad Ali (con Pauline Taylor) – 3:56
We Come 1 – 3:56
Reverence (con Pauline Taylor & Dido) – 3:44
Salva Mea (con Dido) – 10:47
One Step Too Far (con Dido) – 3:52
Bring My Family Back (con Rachel Brown) – 4:22
Miss U Less, See U More (con LSK) – 3:56
Tarantula – 6:39
Fatty Boo (con The Hiites) – 5:58
Reasons (Saturday Night) (con Ian Dury) – 3:37
Why Go? (2005 remix con Estelle) – 3:17
I Want More (con Nina Simone) – 4:00

Note

Collegamenti esterni

Forever Faithless - The Greatest Hits


Surirella is a genus of diatoms in the family Surirellaceae.

The genus was circumscribed by Pierre Jean François Turpin in Mem. Mus. Hist. Nat. vol.16 on page 361 in 1828.

The genus name of Surirella is in honour of Jacques Simon Armand Suriray (1769–1846), who was a French doctor, naturalist and botanist (Algology), Zoologist, who worked in Le Havre.

References

External links

 Surirella at AlgaeBase

Surirellales
Diatom genera

Surirella


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Astrupia gazensis. Una ning gihulagway ni Otte, D. ni adtong 1987. Ang Astrupia gazensis sakop sa kahenera nga Astrupia, ug kabanay nga Gryllidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Province of KwaZulu-Natal

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Province of KwaZulu-Natal
Astrupia

Astrupia gazensis


What Strange Stars and Skies is a collection of science fiction and fantasy short stories, written by Avram Davidson. It was first published in paperback by Ace Books in January 1965. An ebook edition was issued by Gateway/Orion in September 2012.

Summary
The book collects fourteen novelettes and short stories, two of them collaborative, originally published in various magazines, with an introduction by the author.

Contents
"Introduction"
"What Strange Stars and Skies"
"The Bounty Hunter"
"The Ogre"
"Fair Trade"
"Love Called This Thing" (with Laura Goforth)
"Faed-Out"
"The Lineaments of Gratified Desire"
"The Teeth of Despair" (with Sidney Klein)
"Jury-Rig"
"Miss Buttermouth"
"Where Do You Live, Queen Esther?"
"Mr. Stilwell's Stage"
"The Unknown Law"
"The Singular Events Which Occurred in the Hovel on the Alley Off of Eye Street"

Reception
The collection was reviewed by James Colvin in New Worlds SF, May 1966, and P. Schuyler Miller in Analog Science Fiction -> Science Fact, June 1967 .

Notes

1965 short story collections
Short story collections by Avram Davidson
Science fiction short story collections
Fantasy short story collections
Ace Books books

What Strange Stars and Skies (collection)


Apparteneva alla potente famiglia Rana, che ha tenuto le redini del governo nepalese dal 1846 al 1951.

Onorificenze

Onorificenze straniere

Note

Voci correlate
 Storia del Nepal
 Primi ministri del Nepal
 Re del Nepal

Altri progetti

Primi ministri del Nepal
Rana, Bhim Shamsher Jang Bahadur
Bhim Shamsher Jang Bahadur Rana

Bhim Shamsher Jang Bahadur Rana


Idiops melloleitaoi là một loài nhện trong họ Idiopidae.

Loài này thuộc chi Idiops. Idiops melloleitaoi được Lodovico di Caporiacco miêu tả năm 1949.

Chú thích

Tham khảo

Idiops

Idiops melloleitaoi


MT-LB (, Mnogotselevoy Tyagach Lekhko Bronirovannyi, có nghĩa là Xe hỗ trợ kỹ thuật bánh xích đa dụng) là một xe bọc thép hỗ trợ kỹ thuật bánh xích đa dụng do Liên Xô chế tạo, đưa vào trang bị cuối thập niên 1960. Phương Tây đặt tên định danh cho MT-LB là M 1970.

MT-LB được thiết kế để vận chuyển người, lai dắt thiết bị và phương tiện với tổng trọng lượng lên tới 6,5 tấn, đồng thời có khả năng tiêu diệt các phương tiện bọc thép nhẹ hay phương tiện bay trần thấp của đối phương.

Phát triển
Vào thập niên 1970, ban giám đốc nhà máy máy kéo và ô tô miền trung Liên Xô bắt đầu phát triển chương trình nhằm thay thế các xe kéo pháo AT-P (dựa trên khung gầm của pháo tự hành đổ bộ đường không ASU-57) với thế hệ xe bọc thép đa dụng mới. MT-L được phát triển để đáp ứng yêu cầu này, nó được thiết kế dựa trên khung gầm của xe tăng lội nước hạng nhẹ PT-76. MT-LB là biến thể bọc thép của MT-L. Đưa vào sản xuất vào đầu thập niên 1970, nó có giá thành rẻ, dựa trên thành linh kiện có sẵn như động cơ được phát triển từ động cơ xe tải. MT-LB được chế tạo tại nhà máy máy kéo Kharkov và tại Ba Lan và Bulgaria theo giấy phép chế tạo của Liên Xô.

Mô tả
Xe có khả năng cơ động cao trên mọi địa hình, bao gồm cả các vùng đầm lầy, băng tuyết và sa mạc. Khi xe được lắp hệ thống xích đặc biệt dùng cho địa hình đầm lầy/băng tuyết, áp lực xích trên mặt đất chỉ còn dưới 0,28 kg/1 cm2. Với trọng tải thông thường lên tới 2 tấn, xe có khả năng vượt chướng ngại sông nước với tốc độ 5–6 km/h. Nhờ khả năng cơ động cao, MT-LB đã được trang bị cho quân đội của nhiều nước, kể cả một số nước thuộc khối NATO.

Do có trọng lượng nhẹ, kích thước gọn, xe có thể được vận chuyển trên các loại máy bay trực thăng đa dụng. Khung gầm của MT-LB có thể được dùng cho các hệ thống phòng không và chống tăng tự hành, xe thông tin chỉ huy, pháo tự hành và xe đổ bộ đường không.
Gần đây, để tăng cường hỏa lực cho dòng xe này, các biến thể xe MT-LBM 6MA và MT-LBM 6MB đã được phát triển. MT-LBM 6MA được trang bị súng đại liên 14,5mm KPVT trong khi MT-LBM 6MB mang pháo 30mm 2A72.

Với phiên bản MT-LB chở quân, kíp xe có một lái xe, một chỉ hủy kiêm xạ thủ ngồi ở ngăn phía trước xe, động cơ ở phía sau họ. Ngăn phía sau cho phép chở tới 11 lính bộ binh hoặc 2.000 kg hàng hóa. Tổng trọng lượng có thể tải là 6,5 tấn.

Quốc gia sử dụng

 - 393
 - 80+
 - 66

 - Strela-10
 - 367 MT-LBV (gồm 147 Pbv 401 mua từ Thụy Điển năm 2011 )

 - 61.

 - 10

 - 62 (MT-LB, SNAR-10, MT-LBu & Shturm-S)

 - 352
 - 8 (SNAR-10)
 - 4,800
 - 460 (gọi là Pbv 401, mua năm 1993, vốn là của Đông Đức; giảm xuống còn 147 cuối năm 2011 do bán cho Phần Lan)
 – 2.090
 – dùng trong quân đội cho các nhiệm vụ OPFOR
 - Dùng cho hệ thống tên lửa Strela-10

Từng sử dụng
 – 721 xe MT-LB do Bulgaria chế tạo, 32 SNAR-10 và 36 Strela-10M. Chuyển lại cho Tây Đức.
 – nhận được từ Đông Đức, không dùng hoặc bán cho các nước khác.

 - Strela-10 và SNAR-10

Xem thêm
BTR-50
BMP-1
BMP-2
BMP-3

Ghi chú

Tham khảo
 Hull, A.W., Markov, D.R., Zaloga, S.J. (1999) Soviet/Russian Armor and Artillery Design Practices 1945 to Present. Darlington Productions. ISBN 1-892848-01-5.

Liên kết ngoài

 Huta Stalowa Wola - producer of MT-LB
 Russia upgrades firepower for MT-LB Jane's, ngày 26 tháng 9 năm 2006
 http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/row/mt-lb.htm
 http://www.inetres.com/gp/military/cv/inf/MT-LB.html

Xe bọc thép chở quân của Liên Xô
Xe bọc thép chở quân của Serbia
Xe bọc thép chở quân

MT-LB


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Neodiaphlebus dohrni. Una ning gihulagway ni Kästner ni adtong 1934. Ang Neodiaphlebus dohrni sakop sa kahenera nga Neodiaphlebus, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Java (pulo sa Indonesya)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Java (pulo sa Indonesya)
Neodiaphlebus

Neodiaphlebus dohrni


Victor Yan Souza Santos (born 23 January 2001), known as Victor Yan, is a Brazilian footballer who plays as a midfielder for Ukrainian club Metalist Kharkiv.

Club career

Santos
Born in Taboão da Serra, Victor Yan joined Santos' youth setup in 2011, aged ten. On 29 August 2017, he signed his first professional contract with the club, lasting until August 2022.

In January 2018, Victor Yan was promoted to the first team squad by new manager Jair Ventura. He made his senior debut aged 16 on 11 March 2018, coming on as a 77th-minute substitute for fellow youth graduate Robson Bambu in a 3–1 Campeonato Paulista home loss against São Bento. He suffered a fractured ankle in training two days later and subsequently had surgery, keeping him sidelined for three months. Victor Yan returned to the under-20 squad in August 2018 but was unable to establish himself as a regular starter for the side.

For the 2019 season, Victor Yan continued with the under-20 team. On 23 May 2019, he made his under-23 debut in the Campeonato Brasileiro Sub-23. He continued to move between the under-20 and under-23 teams but struggled to break back into the first team. In April 2021, Victor Yan was named as a substitute for the first team for a Campeonato Paulista game against Corinthians and again against Red Bull Bragantino but did not make an appearance in either game. In November 2021, he took legal action in an attempt to leave Santos, questioning the length of his five-year contract set to expire in August 2022 but his appeal was rejected in court and he returned to train with the under-20 team, later changing agents and expressing a desire to stay and win a place on the team. Having been registered for the team's 2022 Copa São Paulo de Futebol Júnior squad, he was late cut on 31 December 2021, surprising both the player and his agent. Able to sign a pre-contract from 28 February 2022, Yan's representatives reportedly held talks with clubs in Portugal, Spain, Greece and Netherlands, as efforts to end his time at Santos intensified.

Orlando City
On 14 April 2022, it was announced Orlando City B had completed the signing of Victor Yan to an MLS Next Pro contract. Santos reportedly retained a 20% sell-on fee. He made 20 appearances, scoring his only goal on 21 May, in a 6–0 win over Inter Miami CF II.

Cuiabá
On 9 February 2023, Victor Yan returned to his home country after agreeing to a deal with Cuiabá. He was released on 12 July, after failing to make a first team appearance.

International career
On 16 February 2017, Victor Yan was called up to Brazil under-17s to contest the 2017 South American Under-17 Football Championship. He appeared once, starting in a 2–0 win against Argentina as Brazil won the tournament. He also featured in the 2017 Montaigu Tournament and represented Brazil at the 2017 FIFA U-17 World Cup, making one appearance in a round of 16 victory against Honduras.

Career statistics

Honours

International
Brazil U17
South American Under-17 Football Championship: 2017
FIFA U-17 World Cup third-place: 2017

References

External links
Santos FC profile

2001 births
Living people
Brazilian men's footballers
Men's association football midfielders
Santos FC players
Orlando City B players
Cuiabá Esporte Clube players
MLS Next Pro players
Brazil men's youth international footballers
Brazilian expatriate men's footballers
Brazilian expatriate sportspeople in the United States
Expatriate men's soccer players in the United States
People from Taboão da Serra

Victor Yan


(2. øld f.Kr. – 1. øld f.Kr. – 1. øld)

1. øld f.Kr. byrjaði fyrsta dagin ár 100 f.Kr. og endaði tann seinasta dagin í árinum 1 f.Kr.

Hendingar

Týdningarmiklir persónar
 Julius Cæsar, rómverskur generalur og politikari, upphav til heitið keisari
 Cicero, rómverskur politikari
 Ovid, rómverskt skald
 Vergil, rómverskt skald
 Strabo, grikskur geografur

Uppfinningar

Ár í 1. øld f.Kr.

1. øld f.Kr.

1. øld f.Kr.


Nusalala brachyptera là một loài côn trùng trong họ Hemerobiidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Oswald miêu tả năm 1997.

Chú thích

Tham khảo

Nusalala

Nusalala brachyptera


Kaliwatan sa insekto ang Megalurothrips peculiaris. Una ning gihulagway ni Bagnall ni adtong 1918. Ang Megalurothrips peculiaris sakop sa kahenera nga Megalurothrips, ug kabanay nga Thripidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Megalurothrips
Insekto sa Indiya

Megalurothrips peculiaris


Miljøret er en juridisk disciplin, som hører under den specielle forvaltningsret. Miljøret undersøger bl.a. retskilder og deres virkning på aktører på miljøområdet.

Retskilder

Love
Den miljøretlige lovgivning er ganske omfattende og omfatter bl.a.:

Planloven og jordforureningsloven samt miljøskadeloven og miljøbeskyttelsesloven og miljøoplysningsloven samt miljømålsloven og miljøoplysningsloven samt naturbeskyttelsesloven og vandløbsloven.

Præcedens
Afsagte miljøretlige domme kan findes i fagtidsskriftet Miljøretlige Afgørelser og Domme (MAD).

Afgørelse, rekursadgang og organisation
Kommunen og miljøstyrelsen fører miljøtilsyn. Miljøstyrelsen er en del af miljøministeriet. Miljø- og Fødevareklagenævnet er klageinstans (administrativ rekurs) for miljøstyrelsens afgørelser. Miljøstyrelsen samarbejder med naturstyrelsen.

Videre læsning

 Christina D. Tvarnø (2022): Klimaret – almindelig del. Djøf Forlag. ISBN 9788757454963
 Jacob Brandt & Mark Christian Walters (2022): Miljøret. 10. udgave. Karnov Group. ISBN 9788761943927
 Kapitel 10 Miljøskader i Bo von Eyben & Helle Isager: Lærebog i erstatningsret. 9. udgave. 2019. Djøf Forlag.
 Karsten Revsbech: Lærebog i miljøret. 2002. 3. udgave. Jurist- og Økonomforbundets Forlag.

Referencer

Jura
Retsvidenskab
Juridiske discipliner
Offentlig ret
Forvaltningsret

Miljøret


An Caracanthus unipinna in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Gray hadton 1831. An Caracanthus unipinna in nahilalakip ha genus nga Caracanthus, ngan familia nga Caracanthidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Caracanthus

Caracanthus unipinna


The anti-exhaustion hypothesis is a possible explanation for the existence of large repertoires and the song switching behaviour exhibited in birds. This hypothesis states that muscle exhaustion occurring due to repeating song bouts can be avoided by switching to a different song in the bird's repertoire. The anti-exhaustion hypothesis therefore predicts that birds with larger repertoires are less susceptible to exhaustion because they can readily change the song that they are producing.

The anti-exhaustion hypothesis was first proposed by Marcel Lambrechts and André Dhondt in 1988 after they carried out a study using recordings from great tits, Parus major, during the  dawn chorus.  There have been several studies carried out in which results have contradicted the anti-exhaustion hypothesis. Recent studies have shown that there is no evidence that the anti-exhaustion hypothesis is the cause of large repertoires in birds. Since the proposal of the anti-exhaustion hypothesis, several hypotheses have been proposed to explain the existence of repertoires and song switching behaviour in birds, including the motivation hypothesis and the warm-up hypothesis.

Anti-exhaustion hypothesis in great tits

The great tit, Parus major, is a passerine bird belonging to the family Paridae. Passerines are commonly referred to as songbirds, with most passerines singing multiple species-specific songs making a repertoire. Birds can be ranked depending on how they perform the songs in their repertoire. On one side, there are birds that sing with eventual variety and have small repertoires, meaning that each song type in their repertoire is repeated before they switch to a different song type.

On the other side, there are birds that sing with immediate variety and have larger repertoires, meaning that they switch song types continuously. The great tit, in particular, sings with eventual variety and has a small repertoire, usually consisting of two to seven different song types. Songs can be broken down into several simpler components. Songs are made up of bouts which last from about 30 seconds-600 seconds.

A bout is a stereotyped repetition of one to five notes which are called a phrase. Between two and 20 phrases are sung are short bursts which are called strophes. In-between strophes are periods of silence, and this is referred to as the inter-strophe pause. Therefore, a great tit sings several strophes of one song type before switching to a bout of another song type from their repertoire.

Biologically, having a large repertoire is advantageous in territorial defence and larger repertoires are also correlated with higher reproductive success. Marcel Lambrechts and André Dhondt proved that average strophe length and repertoire size can be used as proxies for male quality. Male quality refers to the fitness of the bird, measuring how well it survives and its reproductive success. Lambrechts and Dhondt set out to find the answers to four questions also pertaining to percentage performance time and male quality in the great tit.

The first of four questions they sought out to determine was if high quality males, those with a higher fitness, have a higher percentage performance time in their bouts compared to lower quality males, with percentage performance time meaning the percentage of time during which song was being produced. The second was if high quality males sing longer bouts than low quality males. The third answer they sought was whether the percentage performance time changed or stayed the same during a bout. The final question they sought the answer to was whether or not the percentage performance time changed after a bird switches song types.

In order to determine the answer to the four proposed questions, Marcel and André recorded male great tits from 1983–1986 in two plots (L and B) in the Peerdsbos and another plot (U) on campus at the University of Antwerp in Wilrijk. They came up with the anti-exhaustion hypothesis as an explanation for the results obtained from their study. Their results showed that high quality males, as predicted, had a higher percentage performance time than low quality males. Lambrechts and Dhondt also found that all great tits can show a systematic decrease in the percentage performance time during a bout, which is also known as drift.

The finding that drove their hypothesis was that the males were able to recover a high percentage performance by switching song types. If the male was producing shorter strophes and having longer inter-strophe pauses (low percentage performance), then by switching to a different song type the bird would once again be able to produce longer strophes and have shorter inter-strophe pauses. Lambrechts and Dhondt proposed the anti-exhaustion hypothesis, which provided both a functional and casual explanation for the song switching behaviour in birds along with having song repertoires.

The anti-exhaustion hypothesis stated that when it is necessary for a bird to sing for a prolonged period of time at a high rate, it must continuously switch song types. The hypothesis was focused around the idea that extended bouts of singing would lead to neuromuscular exhaustion because of the repetitive and stereotyped fashion of song bouts. Marcel and André proposed that the male great tits would have longer inter-strophe pauses towards the end of a song due to this exhaustion. By switching song types, the birds would be using alternative sound-producing muscles and nerves, therefore they would be able to recover a high percentage performance once again.

Anti-exhaustion hypothesis in blue tits

A study completed by  Angelika Poesel and Bart Kempenaers (2002) was aimed at explaining drift during blue tit (Cyanistes caeruleus) song and among other Parus species and to also explain their findings in relation to the anti-exhaustion hypothesis and the motivation hypothesis. They studied a group of 20 male blue tits at Kolbeterberg in Vienna, Austria that were living in mixed deciduous woods. The results from their study showed that male blue tits did show a decrease in performance output (percentage performance time) the longer that they performed one song typed, which was illustrated by an increase in inter-strophe pauses.

In order to confirm the anti-exhaustion hypothesis, the two factors proposed by Lambrechts and Dhondt that influenced a low percentage performance time needed to be confirmed. These two factors are the initial level of song output (the greater the initial output, the greater the drift would be), and the number of switches between song types (after a switch in song types, performance output was increased). The results from this study could conclude that a repeated stereotyped song is difficult to maintain over a long period of time, which supported the anti-exhaustive hypothesis.

Motivation hypothesis
The motivation hypothesis was a competing hypothesis of the anti-exhaustion hypothesis. The motivation hypothesis, proposed by Weary in 1988, explained that drift may be due to a lack of motivation to keep singing the same song, not because of neuromuscular exhaustion. This study also worked with great tits, playing song to them during the day. Weary suggested that if drift was due to a lack of motivation, then if a bird was presented with the song of a rival, for example, then the bird should be able to increase its song output because of the motivational stimulus.

Weary also argued that if drift was caused by neuromuscular exhaustion, then birds would not be able to increase song output if they did not switch song types, which was not the case in all birds.
Lambrechts argued back that the test completed by Weary was not appropriate, as it was completed during the day, not during the dawn chorus when song output is at its maximum. In order to solve this conflict, Weary and Lambrechts got together and performed a series of tests during the day and during the dawn chorus testing the responsiveness to playback.

Their results showed that both hypotheses were supported, with drift being more common during the dawn chorus (supporting the anti-exhaustive hypothesis), but also that the increase in song output was similar during periods of high and low output (supporting the motivation hypothesis). These results concluded that the anti-exhaustive hypothesis and the motivation hypothesis are both possible and can both occur at the same time.

Warm-up hypothesis

The warm-up hypothesis proposed by Schraft et al. (2016) seems to contradict the anti-exhaustion hypothesis . This hypothesis foresees that birds have greater singing performance depending on the number of songs the bird has sung that day, known as recent practice, regardless of song type. This study was carried out between March and June 2012 at the Cabo Rojo National Wildlife Refuge in Puerto Rico. Male Adelaide's warblers, Setophaga adelaidae, recorded during their breeding season in their resident woods were found to have an average repertoire of 29 songs/male.

Schraft et al. tested several hypotheses, each with a different prediction and a different independent variable. The song type specific hypothesis predicted performance would decrease with consecutive repetitions of a song type, the independent variable being the run number. This hypothesis is consistent with the anti-exhaustion hypothesis. The song type general hypothesis predicted performance would increase with a higher latency period between songs, the independent variable being latency.

The warm-up hypothesis predicted performance would increase with number of songs sung, the independent variable being order. The Type I singing showcases higher performance predicted Type I songs would have higher performance than Type II songs, the independent variable. The vocal interaction hypothesis predicted performance would increase when countersinging. It was also hypothesized that time-dependent factors influenced performance, the independent variable being time.

The results from the study showed that singing performance improves with time throughout the morning. This was explained only by the warm-up hypothesis, the cumulative number of songs that the bird had sung that morning. The other hypotheses were found to have no effect on singing performance, including the song type specific hypothesis which is consistent with the anti-exhaustion hypothesis. Schraft et al. proposed that the anti-exhaustion hypothesis and the warm-up hypothesis are not mutually exclusive as the birds that warm up still may need to switch song types because of fatigue.

See also
 Bird vocalization

References

Bird sounds
Ethology

Anti-exhaustion hypothesis


Trixodes obesus is a species of bristle flies in the family Tachinidae found in North America. It is the only species in the monotypic genus Trixodes.

References

Further reading
 O'Hara, James E., and D. Monty Wood (2004). "Catalogue of the Tachinidae (Diptera) of America North of Mexico". Memoirs on Entomology, International, vol. 18, 410.
 Ross H. Arnett. (2000). American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico. CRC Press.

External links
Diptera.info
Taxonomic and host catalogue of the Tachinidae of America North of Mexico

Dexiinae

Trixodes obesus


Nimboa pallida là một loài côn trùng trong họ Coniopterygidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Sziráki & Greve miêu tả năm 1996.

Chú thích

Tham khảo

Nimboa

Nimboa pallida


Pokémon Chronicles, delvist kendt i Japan som , er en spin-off-serie til Pokémon-TV-serien, som omhandler andre karakterer end Ash Ketchum

Den blev først sendt i Japan den 15. oktober 2002 på TV Tokyo og blev færdiggjort den 28. september 2004. En Engelsk lokalisering blev senere produceret og oprindeligt sendt i Storbritannien på Toonami, hvor den blev sendt mellem den 11. maj 2005 og den 5. oktober 2005. . Den fik premiere i USA på Cartoon Network den 3. juni 2006.

Fire DVDer blev udgivet i England, hvorimod USA aldrig har fået en hjemmeudgivelse af denne serie. All afsnit er blevet udgivet som bonusafsnit på de første seks sæson-bokssæt i Australien (Nyere udgivelser har ikke disse afsnit). Et bokssæt med alle 22 afsnit er også blevet udgivet i Australien.

Afsnit

Referencer

Pokémon

Pokémon Chronicles


Vasilij Levin (russisk: Василий Николаевич Ле́вин) (født den 21. februar 1923 i Samarkand i Sovjetunionen, død den 9. maj 1998 i Odessa i Ukraine) var en sovjetisk filminstruktør, skuespiller og manuskriptforfatter.

Filmografi
 Kapitan Nemo (Капитан Немо, 1975)

Referencer

Eksterne henvisninger

Filminstruktører fra Sovjetunionen

Vasilij Levin


Thành Tâm là một xã thuộc huyện Thạch Thành, tỉnh Thanh Hóa, Việt Nam.

Xã Thành Tâm có diện tích 23,27 km², dân số năm 2004 là 5952 người, mật độ dân số đạt 256 người/km².

Chú thích

Tham khảo

Thành Tâm (xã)


Jenotajefka (Russies: Енотаевка) is 'n dorp in Astrachan-oblast, Rusland. Dit is die setel van die gelyknamige Jenotajefka-rajon en Jenotajefka Plaaslike Munisipaliteit. Dit lê naby die regteroewer van die Wolgarivier 126 kilometer noordwes van die federale deelgebied se hoofstad, Astrachan.

Demografie
Volgens Sensus 2010 het Jenotajefka 7 616 inwoners gehad. Etniese Russe vorm die meerderheid van die dorp se bevolking.

Verwysings

Nedersettings in Astrachan-oblast

Jenotajefka


Agency Creek is a stream in the U.S. state of Idaho. It is a tributary of the Lemhi River.

Agency Creek was named for an Indian agency near its course.

Course
Agency Creek rises on the west side of Lemhi Pass and then flows westerly to join the Lemhi River at Tendoy, Idaho.

Watershed
Agency Creek drains  of area, receives about 20.2 in/year of precipitation, has a wetness index of 290.19, and is about 32% forested.

References

Rivers of Lemhi County, Idaho
Rivers of Idaho

Agency Creek (Idaho)


Cerberus – historyczny gwiazdozbiór stanowiący część obecnej konstelacji Herkulesa. Został wydzielony przez Jana Heweliusza w 1687 roku. Miał on symbolizować Cerbera, który w mitologii greckiej i rzymskiej był trójgłowym psem strzegącym wejścia do krainy zmarłych, a którego sprowadzenie z Hadesu było ostatnią z dwunastu prac Herkulesa. Heweliusz i późniejsi twórcy map nieba przedstawiali jednak Cerbera jako trójgłowego węża lub węże. Johann Elert Bode zilustrował wcześniej gwiazdozbiór rysunkiem herosa trzymającego w ręku gałąź ze złotymi jabłkami z ogrodu Hesperyd, których zdobycie było poprzednią z dwunastu prac. Na późniejszych przedstawieniach obrazy te mieszały się, a konstelacja była opisywana jako  ("Cerber i gałąź z jabłkami"). Astronomowie dyskutowali nad przedstawieniem tej konstelacji aż do jej wyjścia z użycia w końcu XIX wieku. Tworzyły ją gwiazdy 93, 95, 102 i 109 Herculis.

Przypisy

Gwiazdozbiory historyczne

Cerberus (gwiazdozbiór)


Cvitović je naseljeno mjesto u općini Jajce, Bosna i Hercegovina.

Historija
Na području sela Cvitovići nalazi se Stari grad Komotin, na uzvisini iznad komotinskog potoka. Proglašen je za nacionalni spomenik kulture. Smješten je sjeveroistočno od Jajca, na udaljenosti od oko petnaest kilometara.

Lokalitetu se sa glavnog magistralnog puta Jajce - Banja Luka pristupa uskim kolskim putem kojim se dolazi do sela Cvitovići, Zdaljevac i Seoci, odakle se isključivo pješice dolazi do grada, i to jednim dijelom preko proplanaka, zatim šumskim stazama i na kraju planinskim serpentinama.

Jajačko područje ulazilo je u sklop župe Plive, prvobitno zvana Pleba, koja je uz ostale hrvatske župe sredinom 10. stoljeća nalazi u popisu bizantskog cara Konstantina Porfirogeneta. Plivska župa činila je dio šire regije, iz izvorâ poznate pod nazivom Donji Kraji (Partes inferiores), koja se u okviru bosanske banovine prvi put spominje 20.07.1244. godine. U augustu 1366. godine ban Tvrtko I Kotromanić daruje Vukcu Hrvatiniću župu Pliva, za junačko držanje u ratu 1363. godine i vjernost, na čijem su se području do 15. stoljeća razvile još dvije utvrde s gradskim naseljima - Jezero i Komotin. Bosanski nepriznati kralj Radivoj Ostojić dobio je Komotin ženidbenim vezama u spomenutom stoljeću i od tada se počeo nazivati komotinskim gospodarom ili dominus de Comothyn. Dio autora navodi da se sam grad gotovo do krova sačuvao i u 19. st, te da nije bio ratna utvrda nego dvor, s popratnim prostorijama prilagođenim vlasteli, što uvećava vrijednost Komotina. U historiji se Komotin spominje 1497. godine. kada ga je zauzeo bosanski namjesnik Alibeg i u njemu postavio svoju posadu.

Uvidom na lokalitetu 2011. godine, ustanovljeno je sljedeće:

-pristup utvrdi je vrlo težak,

-cijelo područje grada i neposredna okolina je obrasla visokim i niskim rastinjem i djelimično zasuta obrušenim kamenjem,

-zidine grada su mjestimično u veoma lošem stanju (predruševno stanje), uslijed neodržavanja.

Stanovništvo

Reference

Vanjski linkovi

 Zvanični sajt općine Jajce

Cvitović (Jajce)


The Pettigrew Barns, also known as Severtson Barns, near Flandreau, South Dakota, are barns which were built in about 1901. They were listed on the National Register of Historic Places in 2004.  the barns were owned by Craig Severtson.

Architecture
The property comprises a two-story, wooden Wisconsin dairy barn with and gambrel roof, plus an octagonal barn with a gable roof. Both barns have concrete foundations and asphalt shingled roofs. The barns represent distinct architectural styles, but are connected together and the connection is covered with a gabled roof. Doorways provide access on the west and south elevations of the larger barn and on the west side of the smaller barn. The interior barn includes an auction area and exhibition area.

History
The barns were built around 1901 by Giles Elon Pettigrew, to house newly introduced Herefords (beef cattle). The larger barn was the cattle barn; the smaller being a sales barn. In 1912 the Polled Herefords brand was introduced. In 1914 J.M. Pettigrew, built a champion herd, pairing up with Ron and Gloria Severtson in the 1950s to further develop the herd. Between the 1920's and 1980's, the polygonal barn saw weekly sales of cattle, sheep and pigs. The Severtsons became owners of the herd in the 1960's, selling nationally and internationally.Stock sales were held weekly in the polygonal barn through the 1980s. Both barns are still in use, however now used as a calving pair protection area.

See also
Architectural History in South Dakota. South Dakota State Historic Preservation Office, 2000.
Homesteading and Agricultural Development Context. South Dakota State Historic Preservation Office, 1994.
South Dakota's Round and Polygonal Bams and Pavilion, MPL 1995
Ahrendt, Steph J., "South Dakota's Round and Polygonal Barns and Pavilions," Butte County, South Dakota. National Register of Historic Places Multiple Property *Documentation Form, 1995. National Park Service, U.S. Department of the Interior, Washington, D.C.
https://listen.sdpb.org/news/2012-10-31/haunted-south-dakota
https://gone2pieces.com/pettigrew-collection/

References

Buildings and structures completed in 1901
National Register of Historic Places in Moody County, South Dakota
Round barns in South Dakota
1901 establishments in South Dakota

Pettigrew Barns


Chè Crapnell () (danh pháp hai phần: Camellia crapnelliana) là một loài thực vật thuộc chi Chè. Đây là loài bản địa Hồng Kông. Năm 1903, loài Camellia crapnelliana đã được sưu tầm và mô tả bởi W. J. Tutcher từ núi Parker (Bách Giá Sơn), Hong Kong; lúc đó chỉ có một cây được tìm thấy.

Camellia crapnelliana là cây gỗ nhỏ, cao 5-7 mét với lá dày bóng như da và các hoa đơn độc mọc ở đầu cành.

Ngoài Hồng Kông, loài này cũng phân bố ở Mau Ping (Mao Bình) trên đỉnh Ma On Shan (Mã An Sơn). Nó cũng phân bố tại Quảng Tây, Phúc Kiến, Chiết Giang ở Trung Quốc.

Dầu hạt có thể ăn được. Loài này đã được du nhập vào Nhật Bản vào năm 1968. Chỉ có một số nhỏ các cây đã được trồng ở Nhật Bản bởi vì việc ghép vào Camellia japonica hay Camellia sasanqua thì khó.

Hình ảnh

Liên kết ngoài

 IUCN Red List of Threatened Species: Camellia crapnelliana - Crapnell's Camellia

Tham khảo

C
Thực vật dễ tổn thương
Thực vật Hồng Kông
Thực vật Trung Quốc

Chè Crapnell


Kahenera sa mga isda ang Macroramphosus. Ang Macroramphosus sakop sa kabanay nga Centriscidae.

Ang kladogram matud sa Catalogue of Life mao:

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Macroramphosus

Macroramphosus


An Knodus septentrionalis in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Jacques Géry hadton 1972. An Knodus septentrionalis in nahilalakip ha genus nga Knodus, ngan familia nga Characidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Knodus

Knodus septentrionalis


World of Warcraft er eitt telduspæl, sum fyrigongur online á ambætarum. Har hittast fleiri milliónir fólk. Fleiri kennast heilt væl og fylgjast í ættum (klanum).

World of Warcraft hevur verið ein sonn peningamaskina hjá felagnum Blizzard. Yvir 10 milliónir brúkarar gjalda fyri at vera við í hesum spæli, sum verður spælt umvegis alnetið.

Tað skuldi upprunaliga vera ókeypis, men so varð ikki. T.e., at tey einans skuldu keypa fløguna, og so var frítt at spæla á alnetinum. Eftir kanningum á marknaðinum kom Blizzard fram til, at tað ikki loysti seg fíggjarliga at lata brúkarar spæla ókeypis.

Telduspøl

World of Warcraft


Anno
 668 o 668 a.C.

Codici
 668 (astronomia) – Codice che designa l'Osservatorio astronomico di San Emigdio Peak, nella Contea di Kern (California), degli Stati Uniti

Matematica
 668 – numero

668 (disambigua)


Just Squaw er en amerikansk stumfilm fra 1919 af George E. Middleton.

Medvirkende
 Beatriz Michelena som Fawn
 William Pike
 Andrew Robson som Snake Le Gal
 Albert Morrison
 D. Mitsoras som Romney

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1919

Just Squaw


Kaliwatan sa guno ang Craterocephalus amniculus. Una ning gihulagway ni Crowley ug Walter Ivantsoff ni adtong 1990. Ang Craterocephalus amniculus sakop sa kahenera nga Craterocephalus, ug kabanay nga guno. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa madutlan.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 State of New South Wales
 Ostralya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Guno
Guno sa State of New South Wales
Guno sa Ostralya
Craterocephalus

Craterocephalus amniculus


Il Vickers VC10 era un quadrimotore di linea ad ala bassa a freccia progettato e prodotto dall'azienda britannica Vickers-Armstrongs (poi confluita nella British Aircraft Corporation) all'inizio degli anni sessanta.

Il VC10 è stato impiegato sia come aereo da trasporto civile che come velivolo militare; mentre la sua carriera commerciale si è conclusa nel 1981, il VC10 è rimasto in servizio nella Royal Air Force fino al 20 settembre 2013, prevalentemente con compiti di aerocisterna per il rifornimento in volo.

Storia

Sviluppo
Nel 1958 la compagnia aerea di bandiera britannica, la British Overseas Airways Corporation (BOAC), firmò con la Vickers-Armstrongs il contratto per la fornitura di un nuovo velivolo da trasporto passeggeri da utilizzare sulle rotte a lungo raggio.

Il progetto era caratterizzato dal posizionamento dei propulsori in quattro gondole motore affiancate a due a due sui lati della parte posteriore della fusoliera, una soluzione (precorsa dal francese Caravelle) che consentiva di ottenere un'ala dalla linea pulita ed efficiente, riducendo contemporaneamente l'inquinamento acustico avvertito dai passeggeri durante il volo.

In particolare l'efficienza dell'ala, dotata di avanzati sistemi di ipersostentazione consentiva al VC10 di operare, senza particolari riduzioni delle possibilità di carico, dalle piste degli aeroporti esistenti all'epoca, soprattutto se situati in regioni dal clima caldo o a quote elevate.

Il progetto del nuovo modello, identificato con la sigla di fabbrica Vickers Type 1100, venne presentato al pubblico come VC10 al salone di Farnborough del 1959; già il 23 giugno del 1960 la BOAC siglò l'ordine per una nuova versione del velivolo, definita Super VC10 destinata (nelle intenzioni) ad operare su rotte a maggiore densità di passeggeri (in particolare quelle del Nord Atlantico); il Super VC10 sarebbe divenuto, all'epoca, il più grande aereo mai prodotto nel Regno Unito.

Ad ulteriore testimonianza della stima nutrita dalle autorità britanniche nei confronti del nuovo Vickers, nel settembre del 1961 l'Air Ministry firmò un ordine per cinque VC10 cui avrebbe fatto seguito, nell'agosto del 1962, un secondo ordinativo per altri sei esemplari.

Nel frattempo, il 29 giugno 1962, il VC10 venne portato in volo per la prima volta e, dopo aver superato le prove necessarie ed aver ottenuto l'omologazione al volo commerciale il 23 aprile 1964, venne consegnato alla BOAC per l'introduzione in servizio attivo.

Descrizione tecnica

Struttura
Il Vickers VC10 è un monoplano dalla struttura completamente metallica, per la cui realizzazione vennero impiegate prevalentemente leghe di alluminio.

L'ala è disposta in posizione bassa: ha un angolo di freccia di 32,5° ed un angolo diedro positivo di 3°; è realizzata in tre sezioni e contiene sette serbatoi di carburante (le cui dimensioni dipendono dalla versione del velivolo). L'ala è dotata di ipersostentatori nel bordo d'attacco e Fowler flap in quello d'uscita. Tutte le superfici mobili sono comandate idraulicamente.

Gli impennaggi sono del tipo a T, soluzione scaturita prevalentemente dalla necessità di mantenere le superfici di controllo libere dall'influenza aerodinamica determinata dalla particolare disposizione dei motori.

Il carrello d'atterraggio è di tipo triciclo anteriore: l'elemento anteriore (dotato di due ruote affiancate) si ritrae verso l'avanti, i due elementi posteriori (anch'essi composti da due ruote affiancate) sono incernierati nelle ali e si ritraggono internamente verso la fusoliera.

La fusoliera è realizzata in quattro sezioni: nei velivoli della prima versione (Type 1101), può ospitare fino a 150 passeggeri, disposti in sei file di sedili (tre per lato del velivolo, con un unico corridoio centrale). Ospita inoltre cinque bagni e quattro vani di servizio per gli assistenti.

Nelle versioni Type 1102 e Type 1103 è stato introdotto un portellone di carico per consentire l'impiego anche come cargo (o una soluzione mista passeggeri e cargo); il portellone, a comando idraulico, è disposto sul lato sinistro della fusoliera, nella sezione anteriore. In queste versioni sono state apportate anche modifiche al disegno dell'ala.

Motore
La propulsione del VC10 è affidata a quattro turboventola Rolls-Royce Conway, disposti a coppie nel tronco posteriore della fusoliera. Nel prototipo tutti i motori erano equipaggiati con inversori di spinta mentre negli esemplari di produzione ne sono stati dotati solamente le due unità esterne.

Sistemi
Tra i vari sistemi impiegati dal VC10 nel corso della lunga carriera operativa, è stata data una certa evidenza ad un particolare apparato elettronico, definito Approach and Landing Situation Display, costruito dall'azienda britannica Elliott Brothers: si trattava, sostanzialmente, di un antenato dei sistemi ILS in grado di informare i piloti sul corretto approccio del pilota automatico al sentiero di discesa.

Sui velivoli attualmente in uso (impiegati esclusivamente dalla RAF), si segnalano i sistemi di rifornimento rapido (a seconda delle versioni del velivolo, subalari o in fusoliera con quest'ultimo in grado di trasferire fino a 2 000 kg di carburante al minuto) e quello di contromisure all'infrarosso in funzione antimissile (attualmente installato il sistema AN/ALQ-204).

Impiego operativo

La BOAC effettuò il volo inaugurale il 29 aprile 1964, sei giorni dopo il rilascio della omologazione, sulla rotta Londra-Lagos, mentre la Ghana Airways ricevette il primo esemplare il 18 dicembre dello stesso anno, per metterlo in servizio a partire dal 1º febbraio successivo sulla rotta Londra-Accra. Due mesi dopo, il 1º aprile 1965, entrò in servizio la versione Super VC10 (ancora una volta ad opera della BOAC), in questo caso sulla rotta Londra-New York.

Pur supportato da soluzioni tecniche che ne consentivano l'impiego da aeroporti disagiati (come già detto, in termini di condizioni climatiche, altitudine e relativa lunghezza delle piste) in termini di costi operativi il VC10 non era in grado di competere con i modelli direttamente concorrenti (in particolare Boeing 707 e Douglas DC-8) ed il numero di esemplari venduti non riuscì ad eguagliarne il successo.

La carriera commerciale del VC10 si svolse prevalentemente sotto le insegne delle già citate BOAC e Ghana Airways; gli altri vettori che acquistarono i velivoli direttamente dal costruttore furono la Eastern African Airways (cinque) e la British United Airways (tre). Altre compagnie figurano tra gli utilizzatori del quadrigetto britannico per effetto di acquisti di seconda mano oppure tramite la formula del leasing.

Il VC10 terminò il proprio servizio nelle compagnie commerciali nel 1981: la British Airways, nata nel 1974 dalla fusione tra la BOAC e la British European Airways (BEA), effettuò l'ultimo collegamento il 29 marzo registrando oltre 13 milioni di passeggeri trasportati.

Il successo maggiore del VC10 venne dagli acquisti effettuati da parte della Royal Air Force, che destinò inizialmente il velivolo della BAC (British Aircraft Corporation, la nuova società, nata nel 1960, che riuniva le attività aeronautiche di Vickers, Bristol Aeroplane Company e English Electric) esclusivamente al ruolo di trasporto.

La RAF ordinò, a varie riprese (fra il 1961 ed 1964), un totale di 14 velivoli (nella versione Type 1106): i VC10 vennero consegnati fra il dicembre del 1966 e l'agosto del 1968 ed entrarono in servizio (con il No. 10 Squadron, inquadrato nel Transport Command) identificati come VC10 C.1.

Sul finire del 1976 la RAF acquistò cinque VC10 (in precedenza usati prima dalla BOAC e poi dalla Gulf Air) e quattro Super VC10 (velivoli già impiegati dalla East African Airways), destinandoli all'impiego come aerocisterne (dopo un lungo processo di conversione) ed assegnando loro, rispettivamente, le denominazioni di VC10 K.2 e K.3.

Nel 1981 la RAF acquistò dalla British Airways 14 Super VC10 (tolti dal servizio operativo, come detto, in quello stesso anno): le intenzioni iniziali erano di impiegarli come parti di ricambio per i velivoli già in servizio al fine di mantenere operativa la flotta fino al 1995. Agli inizi degli anni novanta, la RAF (contrariamente alle previsioni iniziali) decise di rimettere in condizione di volo cinque di questi velivoli, designandoli VC10 K.4; allo stesso tempo vennero aggiornati e dotati di serbatoi e sistemi per il rifornimento in volo anche gli esemplari da trasporto, ai quali fu quindi assegnata la designazione di C.1(K).

Nel corso della loro vita i VC10 hanno quindi operato durante la Guerra delle Falkland, preso parte alla Guerra del Golfo ed alla più recente Guerra d'Iraq.

La RAF ha previsto da tempo la sostituzione dei VC10 e già dalla metà degli anni novanta sono state condotte valutazioni in tal senso, ma la scelta definitiva per il velivolo con il quale realizzare il programma Future Strategic Tanker Aircraft è stata presa solo in tempi più recenti (aprile 2004) ed i VC10 continueranno a volare per qualche anno ancora.

Incidenti

(I dati relativi agli incidenti sono tratti da www.vc10.co.uk e da www.vc10.net).

Il VC10 si è rivelato, nel corso della sua lunga vita operativa, un velivolo relativamente sicuro: un solo esemplare (appartenente alla Nigeria Airways, matricola 5N-ABD) precipitò in un incidente il 20 novembre del 1969, in atterraggio a Lagos, mentre un secondo (della East African Airways, matricola 5X-UVA) subì un grave incidente in fase di decollo da Addis Abeba il 18 aprile del 1972.

Malgrado il numero relativamente basso di velivoli costruiti, i VC10 si trovarono al centro di ben tre episodi violenti che portarono alla distruzione del velivolo.Il 28 dicembre 1968 l'esemplare marcato 9G-ABP (della libanese Middle East Airlines) venne distrutto (unitamente ad altri 13 aerei libanesi) nel corso di un'azione condotta da commando israeliani presso l'aeroporto di Beirut.Meno di un anno dopo, il 9 settembre 1970, un Super VC10 della BOAC (matricola G-ASGN), partito da Beirut e diretto in Bahrain, venne dirottato e fatto atterrare nella base militare giordana nota come Dawson Field (nei pressi di Zarqāʾ). Tre giorni dopo i dirottatori, appartenenti al Fronte Popolare per la Liberazione della Palestina, dopo aver riunito sulla stessa pista tre velivoli (gli altri due erano un Boeing 707 della Trans World Airlines ed un Douglas DC-8 della Swissair), liberarono gli ostaggi e fecero esplodere gli aerei.
Il terzo episodio riguarda un altro Super VC10 della BOAC (matricola G-ASGO), decollato (ancora una volta) da Beirut e destinato a Londra. Due uomini dirottano il velivolo che atterra all'aeroporto di Amsterdam: dopo aver cosparso di alcolici l'interno del velivolo, i dirottatori fanno scendere i passeggeri e danno fuoco all'aereo.

Versioni

 Type 1100: designazione assegnata al prototipo del VC10 (a posteriori ridenominato Standard VC10 per distinguerlo dal Super VC10); aveva ali leggermente più piccole rispetto alla prima versione di produzione. Tutti i quattro motori, Rolls-Royce Conway RCo 42, erano dotati di inversori di spinta.
 Type 1101: primo lotto di dodici velivoli della serie Standard, ordinati dalla BOAC.
 Type 1102: lotto di tre esemplari Standard, ordinato dalla Ghana Airways. Differivano dai precedenti per una modifica all'ala, mediante l'aumento della dimensione della radice. Il secondo ed il terzo esemplare erano dotati di portellone di carico in fusoliera.
 Type 1103: designazione assegnata a due velivoli sostanzialmente identici ai precedenti, ordinati dalla British United Airways.
 Type 1104: due velivoli della versione Standard ordinati dalla Nigeria Airways che, in un secondo tempo, cancellò l'ordine.
 Type 1106: lotto di quattordici velivoli ordinati dalla Royal Air Force e destinati al Transport Command. Dotati di motori Conway RCo 43D, portellone di carico laterale e pavimento irrobustito. Entrarono in servizio con la designazione di VC10 C.1.
 Type 1109: aggiornamento del prototipo Type 1100, acquistato dalla Laker Airways.
 Type 1112: serie di cinque esemplari del Type 1101 acquistati dalla RAF e modificati per fungere da aerocisterna; identificati dalla RAF come VC10 K.2.
 Type 1151: primo lotto di produzione della versione Super VC10; rispetto alla versione Standard la fusoliera era più lunga di 3,96 m (13 ft) e l'ala di superficie più ampia di 3,16 m² (34 ft²). I motori rimanevano i Conway RCo 43D, tutti dotati di inversori di spinta. Ne furono costruiti 17 esemplari acquistati dalla BOAC, mentre ordini per altri cinque vennero cancellati.
 Type 1152: versione combinata (trasporto passeggeri/merci) del Super VC10 di cui la BOAC ordinò in un primo tempo tredici esemplari; l'ordine venne successivamente annullato.
 Type 1154: versione combinata (Super VC10) acquistata in cinque esemplari dalla East African Airways.
 Type 1164: serie di quattro esemplari del Type 1154 acquistati dalla RAF e trasformati in aerocisterne; identificati come VC10 K.3.
 Type 1170: serie di cinque velivoli già Type 1151 acquistati ed impiegati dalla RAF per il rifornimento in volo, con la sigla VC10 K.4.
 Type 1170: nuova designazione assegnata ai velivoli Type 1106 oggetto di aggiornamento e resi capaci di operare (a seconda delle necessità) sia come trasporti che come aerocisterne. La designazione della RAF mutò in VC10 C.1(K).

I dati relativi alle versioni sono tratti da Flight e da www.vc10.co.uk.

Utilizzatori

Civili

Gulf Air

Air Ceylon

East African Airways

Ghana Airways

Middle East Airlines

Air Malawi

Nigeria Airways

Gulf Air

Air Ceylon

British Overseas Airways Corporation (BOAC)
British Airways
British Caledonian
British United Airways
Laker Airways
Rolls-Royce (banco di prova volante per motori)

Governativi

Governo degli Emirati Arabi Uniti

Governo dell'Oman

Governo del Qatar

Militari

Royal Air Force
Royal Aircraft Establishment

Velivoli comparabili

Boeing 707
Douglas DC-8

Ilyushin Il-62

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Aerei civili britannici

Vickers VC10


Niemann–Pickova bolest uklučuje  grupu teških nasljednih metaboličkih poremećaja, u kojima se sfingomielin akumulira u lizosommima ćelija (lizosomi normalno razgrađuju materijal koji dolazi iz ćelija).

Ovi poremećaji uključuju disfunkcionalni metabolizam sfingolipida, a to su masti koje se nalaze u ćelijskim membranama (dakle, to je oblik sfingolipidoza, koji je uključen u širu porodicu bolesti lizosomskog skladištenja.

Znaci i simptomi
Simptomi su povezani sa organima u kojima se akumulira sfingomijelin. Povećanje jetre (hepatosplenomegalija) i slezene može uzrokovati smanjeni apetit, rastezanje trbuha i bolove. Povećanje slezine (splenomegalija) također može prouzrokovati nizak nivo trombocita u krvi (trombocitopenija).

Akumulacija sfingomielina u centralnom nervnom sistemu (uključujući mali mozak) rezultira nesigurnim hodom (ataksija), nerazgovjetavanjem govora (dizartrija) i poteškoćama gutanje (disfagija). Disfunkcija baznih ganglija uzrokuje abnormalno držanje udova, trupa i lica (distonija. Bolest gornjeg dijela moždanog stabla rezultira oslabljenim voljnim brzim pokretima očiju (paraliza supranuklearnog pogleda). Raširenija bolest koja uključuje moždani korteks i subkorteksen strukture uzrokuje postepeni gubitak intelektualnih sposobnosti, uzrokujući demenciju i napade.

Kosti također mogu biti zahvaćene, a bolest uzrokuje proširenje šupljine koštane srži, stanjivanje korteksne kosti ili iskrivljenje kosti kuka zvano coxa vara. Sa tim stanjem javljaju se i poremećaji povezani sa spavanjem, kao što su inverzija sna, pospanost danju i budnost noću. Kada se pogođeni pacijent nasmije, također se uočavaju se mlohavost, katapleksija,nagli gubitak mišićnog tonusa.

Uzroci

Mutacije u genu  SMPD1  uzrokuju Niemann-Pick-ovu bolest tipa A i B. One uzrokuju nedostatak u aktivnosti lizosomskog enzima kisela sfingomijelinaza, koja razgrađuje sfingomielinske lipide.

Mutacije u lokusima NPC1  ili NPC2 uzrokuju Niemann-Pickovu bolest tipa C (NPC), što utiče na protein koji se učestvuje u transportu lipida.

Tip D prvobitno je odvojen od tipa C,  kako bi se razgraničila grupa pacijenata sa inače identičnim poremećajima koji su imali zajedničke novoškotske pretke. Poznato je da pacijenti iz ove grupe imaju specifičnu mutaciju u genu NPC1 , pa se NPC koristi za obje grupe. Prije nego što su opisani molekulski defekti, predloženi su pojmovi "Niemann-Pick tip I" i "Niemann-Pick tip II" za razdvajanje oblika jake i slabije sfingomijelinske bolesti, početkom 1980-ih.

Niemann-Pick bolest nasljeđuje se po autosomno recesivnom obrascu, što znači da obje kopije ili oba alela gena moraju biti recesivna da uzrokuju bolest. "Neispravno" znači da su izmijenjeni tako da je narušena  njihova izvorna funkcija. Najčešće su roditelji djeteta s autosomno recesivnim poremećajem nositelji: oni imaju jednu kopiju promijenjenog gena, ali nisu pogođeni,  jer druga kopija proizvodi enzim. Ako su oba roditelja nositelji, svaka trudnoća ima 25% šanse da rodi dijete koje je pogođeno. Porodicama koje mogu biti nositelji mutantnog gena (bolesti) preporučuju se genetičko savjetovanje i genetičko testiranje.

Patofiziologija

Niemann-Pick-ove bolesti su podskupina poremećaja skladištenja lipida zvanih sfingolipidoza, kada se štetne količine masnih supstanci ili lipida nakupljaju u slezeni, jetri, plućima, koštanoj srži i mozgu.

U klasičnoj infantnoj varijanti tipa A, misens mutacija uzrokuje potpuni nedostatak sfingomielinaza. Sfingomijelin je komponenta ćelijske membrane, uključujući membran organela, pa nedostatak enzima blokira razgradnju lipida, što rezultira akumulacijom sfingomijelina unutar lizosoma u lozi makrofago-monocitnih fagocita. Pogođene ćelije se povećavaju, ponekad i do promjera od 90 μm, sekundarno zbog napuhavanja lizozoma s sfingomijelinom i holesterolom.

Histološki nalazi  pokazuje makrofage opterećene lipidima u srži i "morsko plave histiocite", ukazujući na  patološke promjene. Stvaraju s brojne male vakuole relativno ujednačene veličine, dajući citoplazmi pjenast izgled.

Dijagnoza
Za tipove A i B, nivo sfingomilinaze može se izmjeriti iz uzorka krvi. Da bi se dijagnosticirao tip C, uzorak kože Filipin test može pokazati da li je zahvaćen transporter, jer otkriva nakupljanje nesterificiranog holesterola, pomoću fluorescentnog bojenja.

Klasifikacija

Postoje četiri tipa Niemann-Pickove bolesti u dvije kategorije. Pacijenti s nedostatkom ASM klasificirani su u tip A i B. Pacijenti tipa A pokazuju hepatosplenomegaliju u djetinjstvu i duboko zahvaćeni centralni živčani sistem i nisu u stanju preživjeti nakon dvije godine. Pacijenti tipa B također pokazuju hepatosplenomegaliju i patološke promjene na plućima, ali obično bez uključivanja  centralnog nervnog sistema. Neki mogu razviti značajne opasnosti po život, uključujući zatajenje jetre, krvarenje, ovisnost o kisiku, plućne infekcije i puknuće slezene. Neki od njih razvijaju bolest koronarnih arterija ili bolest srćanih zalistaka. U longitudinalnoj prirodnohistorijskoj studiji gotovo 20% pacijenata je umrlo. Klasificirani u tip C mogu imati blagu hepatosplenomegaliju, ali njihov centralnii živčani sistem je duboko pogođen

 Niemann-Pickova bolest, SMPD1-vezana, uključuje tipove A i B
 * Niemann-Pick-ova bolest tip A: klasična infantna
 * Niemann-Pick-ova bolest tip B: utrobna
 Niemann-Pick-ova bolest tip C: subakutni/infantni, uključuje tipove C1 (95% tipa C) i C2. Tip C je najčešći oblik bolesti Type C2 is a rare form of the disease.

Za Niemann-Pickovu bolest tipa D (ili novoškotski oblik) sada se vjeruje da je isto stanje kao i Niemann–Pickova bolest tip C. Dva slabo okarakterizirana oblika Niemann-Pickove bolesti  opisana su kao tipovi E i F.

Liječenje
Kod odraslih pacijenata sa tipom B, ljekari pokušavaju održati nivo holesterola na normalnom nivou. Ako se koriste statini, oni nadgledaju funkciju jetre. Ako je slezena povećana, a nivo trombocita nizak, akutne epizode krvarenja mogu zahtijevati transfuziju krvnih proizvoda. Ako imaju simptome intersticijske bolesti pluća, možda će im trebati kisik.

Anegdotno je da je transplantacija organa pokušana s ograničenim uspjehom. Budući izgledi uključuju zamjenu enzima i gensku terapiju. Pokušana je transplantacija koštane srži za tip B.

U januaru 2009. Godine, kompanija Actelion objavila je da je lijek miglustat (Zavesca) odobren u Evropskoj uniji za liječenje progresivnih neuroloških manifestacija kod odraslih pacijenata i dječjih bolesnika s NPC-om. Lijek je eksperimentalno dostupan pacijentima u Sjedinjenim Državama. U martu 2010., FDA je od Acteliona zatražila dodatne pretkliničke i kliničke informacije u vezi sa Zavescom prije donošenja konačne odluke o odobravanju lijeka u Sjedinjenim Državama za NPC.

Prognoza
Veoma varijabilna, infantilna neurovisceralna Niemann–Pickova bolest (tip A ASMD) obično je fatalna prije navršene tri godine života. Kod tipa B ASMD smrtnost prije odrasle dobi je česta. Ali mnogi pacijenti dobro žive u odrasloj dobi i mogu doseći normalan životni vijek. Dijagnoze su postavljene i u 7. deceniji života.
Tip C je potpuno drugačiji poremećaj, koji takođe ima vrlo varijabilnu prognozu.

Epidemiomogija
Procjenjuje se da je učestalost Niemann-Pickove bolesti među Jevrejima Aškenazima približno 1/40.000 za tip A. Incidencija A i B tipa  Niemann-Pickove bolesti u svim ostalim populacijama procjenjuju se na 1/250.000. Učestalost Niemann-Pickove bolesti tipa C procjenjuje se na 1/150.000.

Također pogledajte
 Niemann-Pickova bolest tip C
 Gaucherova bolest
 Medicinska genetika

Reference

Vanjski linkovi

Genetics Home Reference on Niemann–Pick Disease
 The U.S. National Library of Medicine''

Autosomno recesivni poremećaji
Rijetke bolesti
Poremećaji skladištenja lipida
Stanja kože koja su posljedica grešaka u metabolizmu
Neurodegenerativni poremećaji
Kongenitalni poremećaji
Geni na hromosomu 18

Niemann–Pickova bolest


Senador Amaral là một đô thị thuộc bang Minas Gerais, Brasil. Đô thị này có diện tích 151,135 km², dân số năm 2007 là 5051 người, mật độ 39 người/km².

Tham khảo

Liên kết ngoài
 Cơ sở dữ liệu các đô thị của Brasil
Inwonertallen 2009

Đô thị bang Minas Gerais

Senador Amaral


Il termine Sabana Grande è un toponimo spagnolo che letteralmente significa "grande savana" e può riferirsi alle seguenti località:

Sabana Grande (Colombia) – località della Colombia.
Sabana Grande (Honduras) – città dell'Honduras.
Sabana Grande (Porto Rico) – città di Porto Rico.
Sabana Grande (Venezuela) – città del Venezuela.
Sabana Grande de Palenque – comune della Repubblica Dominicana.

Sabana Grande


Phú Xuân là một xã thuộc thành phố Thái Bình, tỉnh Thái Bình, Việt Nam.

Xã có diện tích 5,92 km², dân số năm 2007 là 8.232 người, mật độ dân số đạt 1.391 người/km².

Dân số Phú Xuân rất trẻ, đặc biệt trong giai đoạn hiện nay khi xã đang trong quá trình tiến lên thành phường Phú Xuân

Chú thích

Tham khảo

Phú Xuân, thành phố Thái Bình


L'impronta vocale è l'insieme delle caratteristiche della voce di un individuo che ne permettono l'identificazione. Sebbene non vi sia accordo su quale possa essere un insieme esaustivo di tali caratteristiche, sono note alcune misurazioni in grado di caratterizzare ragionevolmente singoli individui in gruppi sufficientemente limitati di individui (qualche centinaio). Queste misurazioni vengono spesso utilizzate come misure biometriche per realizzare sistemi di autenticazione o componenti di riconoscimento del parlatore all'interno di sistemi di dialogo automatico.

Poiché il rilevamento dell'impronta vocale si avvale di strumentazione standard (microfoni comuni), e non richiede apparecchiature specifiche, essa risulta competitiva sul piano commerciale rispetto ad altre tecnologie biometriche (es. impronta digitale).

Voci correlate
Riconoscimento vocale
Riconoscimento del parlatore

Biometria
Intelligenza artificiale
Riconoscimento vocale

Impronta vocale


Also known as Hujer (singular Hijra). The indoctrination of the tribe Otaibah into religious ideologies imposed by Muhammad ibn Abd Al-Wahhab, along with the accompanying religious, political, and military movement, pushed the nomadic tribes of Arabia, including Otaibah, out of the desert and into settlements. These settlements played a major role in the modernization its inhabitants. In the early 20th to 21st century, the following were the most important settlements of the tribe of Otaibah in the Arabian Peninsula.

Al-Ghata'at

Al-Ghata'at is considered the oldest and the most important settlement of the Ikhwan movement and the most significant in the preparation of soldiers, as described by the brother of King Abdul Aziz Ibn Saud, Prince Saud Ibn Abdul Rahman Al Saud in the book of "The Saudis and the Islamic Solution." It was completely destroyed after the Battle of Sabilla. Up until Majid ibn Khathayla asked King Abdul Aziz to allow him to live there. The king allowed the construction of a new town in a close proximity to it. Al-Ghata'at is located west of Al-Muzahmiyah Governorate, near the Riyadh/Taif Expressway.

Al Hafira
An old water fetching site of the Pre-Islamic era, it was the first settlement for the Da'ajeen of the tribe of Otaiba. Its founder is Prince Manahi bin Khalid bin Hasher al-Hidal founded the settlement in 1919. When he died in 1939, his son Sajdi took responsibility of the settlement until 1968. He was then followed by a grandson, Manahi, who remained a governor over its domain until his death in 2001. Its supervising officer in the early 21st century is Sheikh Sajdi bin Manahi bin Sajdi bin Manahi bin Khalid al-Hidal. The settlement has been mentioned by many historians and was considered an Otaibah settlement since its conception. Its families and clans included Zamil, Mana, Faraj, Rihani and Zarkali. This settlement is characterized by its proximity to the province of Dawadmi, which is only 48 km away. Also, it is about 80 km away from Al-Quweiyya Governorate, and about 200 km away from the capital city of Riyadh. Furthermore, there are some mining sites in Al-Ridiniyat area of Al-Hafira.

Al Dahina

This settlement was established in 1913 as Sheikh Abdul Rahman bin Rabian, along with some of the tribes of Otaibah settled in the location. The settlement was then taken over by Sheikh Omar bin Rabian, who was exiled by order of King Abdul Aziz Ibn Saud, and was occupied only by a group of Thoi Thubat of the tribe of Otaibah after the Battle of Sabilla. The most significant of its governors are Sultan bin Mohammed bin Sultan bin Muthekir bin Halis. In the early 21st century, the settlement was received by his son Salal bin Sultan bin Halis. After his death, the settlement was then received by Sheikh Dhuar bin Sultan bin Halis, and after him, Sheikh Sultan bin Thar bin Halis. Some archeological sites still exist around the location; such as an old mosque that was said to have been occupied by two thousand fighters led by Sheikh Omar bin Abdul Rahman bin Rabian before participating in the Battle of Sabilla. Also, some ancient artifacts have been found in the location. A rock with prehistoric markings and drawings on it called the rock of Rashid Al Khalawi.

Al Sajir
It is in the territory of the Al Sir, located to the northeast of the province of Dawadmi at 120 km away. It was founded by Fihan bin Nasser bin Braz bin Muhayya in 1914. When Fihan bin Nasser passed away, Aqab bin Daif Allah Ibn Ghazi Ibn Muhayya took his place. It was considered to be the largest settlement of the Ikhwan movement. After the Battle of Sabilla, King Abdul Aziz Ibn Saud, assigned Eid Ibn Qablan Al-Hantushi to be the governor of Al Sajir. After him Nasser bin Germain bin Braz bin Muhayya was assigned. His successor, Turki Ibn Saddah bin Muhayya who then became a general in the Saudi National Guard. After him was his Metib bin Turki bin Muhayya, whom was considered the backbone of Sagir for during his time, the settlement witnessed many achievements and developments until he died in 1997. He was succeeded by his son Sheikh Nayef bin Metib bin Muhayya. It is worth mentioning that the Ibn Muhayya clan of the Otaibah tribe, are a few of the most famous tribal princes. Especially since many of which participated in conquests and invasions alongside King Abdul Aziz Ibn Saud. In the 21st century, Al Sajir is considered one of the largest cities of the tribe of Otaibah It is a city belonging to "Hanatish", one of the Otaiba tribes.

Sinam

Founded by Sheikh Sultan bin Mashaan Abba Al-Ula in 1914. Led by Sultan bin Mashaan Abba Al-Ula and Majid bin Jaza Abba Al-Ula. It is located near two valleys, the northern valley is called Al Dathma, and the southern valley is called Wadi Al-Arjan. In terms of location, it is located in the western side of the province of Quweia and about 70 km away, that is in the southwestern direction of the province. One of the main positions in the conquests of King Abdul Aziz was the Sinam Brigade led by Sultan bin Mashaan Abba Al-Ula. It was the heart of the battle of Turaba in 1918. Its governor in 21st century is Al Hineedi Omar Aba Abba Al-Ula.

Arwa
Located in the Riyadh province of Saudi Arabia, it has an administrative center located south to the province of Dawadmi at about 99 km. Its area covers 84 km in width including its surrounding areas. It was founded by Sheikh Sultan Bin Mohammed Bin Hindi Bin Humaid and Sheikh Jahjah bin Bajad bin Humaid Al Otaibi in 1918. The chieftains of the settlement were Hashar bin Mugid bin Humaid, and Nayef bin Jahjah bin Humaid. The Al Mugata clan settled here, with a few other clans of Otaibah. Its governor in the 21st century is Sheikh Jahjah bin Nayef bin Humaid. Arwa is an ancient place known since the Jahiliyyah, and it overlooks a large mountain called Arwan.

Nafi
Located north of the province of Dawadmi at about 90 km away, and 100 km from the province of Ras. It was inhabited by several tribes. It was headed by Prince Abdullah bin Sabil by order of His Majesty King Abdul Aziz Al Saud. It was then settled by Sheikh Turki Al-Ditt. After the Battle of Sabilla. Turki Al-Ditt ended up in prison for his participation in the revolt. It was established in 1928. The head of the center was Sheikh Omar bin Abdulrahman bin Turki bin Sultan bin Rabian. Considered the most famous Sheikh of Otaibah. Sheikh Omar bin Rabian participated in many invasions and conquests with King Abdul Aziz, including: Leith, Al Ragama, Battle of Sabilla, Najran, Wa'Dakh, Jubla. He remained a governor until he died in 1980. His successor was his son Sheikh Abdullah bin Omar bin Rabian. Its governor in the 21st century.

Hulban
Hulban is one of the oldest counties of Najd where many Arab tribes lived in the Jahiliyyah and Islam. The name derived from the notion that when the sheep and camels are milked, the area would be filled with milk. Located in the western part of the Riyadh province on the Riyadh/Makkah expressway, it is 290 km away from Riyadh. It is administered by the Qawaiya governorate. Its governors are Sheikh Majid bin Dawi bin Fahaid, Sheikh Nayef bin Dawi bin Fahaid, Sheikh Jahz bin Nayef bin Fahaid, Sheikh Faihan bin Hilal bin Fahaid, Sheikh Faihan bin Jahaz bin Fahaid. The vast majority of the population of this center are from the clan of Shiabin and some other tribes and families.

Al Heed
Established in 1924 by Nasser bin Jerman bin Muhayya, and Falah bin Sadah bin Muhayya. It was then ruled by Eqab Bin Muhayya after he took control until he died. After him was Turki Ibn Saddah bin Muhayya, and then his son Afas bin Aqab bin Muhayya who was there until his retirement in 1993. Its inhabitants are the Hanatish. Its prince in the 21st century is Sheikh Khalid ibn 'Ufas ibn Aqab bin Muhayya.

Al Rawdah
Prince Majid Ibn Dawi Ibn Fahid was its governor since its establishment in the Arid region during 1918. Its population consisted of the Shibabin clan of the Otaibah tribe, as well as other group of tribes and clans.

Aseela
Aseela is a settlement located north east of the province of Dawadmi at about 95 km. The city of Sagir is about 13 km away. It was founded in 1916. Among its most famous governors are Nafel bin Tawaiq al Hofi, Ghazi Al Toum, Abdulmohsen bin Ghazi Al Toum. Its governor in the 21st century is Saud bin Abdul Mohsen bin Ghazi Al Toum.

Arja'a
Arja'a lies north of Dawadmi about 28 kilometers away. It was founded by a number of the Al Hamameed clan of the tribe of Otaibah, including Qatim al-Habil, Muqahim al-Habil, Ja'adan al-Habil, Ouad al-Hammadi and others. Established in 1918, its first governor was Qatim al-Habil, then Abdullah al-Subeik, then for the second time Qatim al-Habil, then Hanif bin Qatim al-Habil, then Mohammed bin Qatim al-Habil. Its governor in 21st century is Mansour bin Hanif bin Qatim al-Habil. The people of Arja supported King Abdul Aziz Ibn Saud.

Musada
Located north of the province of Dawadmi at about 10 km; it was founded in 1926 by Sheikh Khaled bin Jameh, who continued to be the governor until he died. Then after him Saeed Al-Duwaikh was assigned, one of the Roussan clan. It was later abandoned by Sheikh Abdul Aziz bin Jameh, who moved to the Al Fawoj to become its governor in 1953. His successor was Sheikh Hadjan bin Mitrk bin Jameh, then his son, Metrk bin Hadjan Ibn Jamea. The later is its governor in 21st century. The people of Musada participated in the war in Yemen in 1933 with Prince Abdul Aziz bin Musaed, all of whom were of the Roussan clan, including the father of Metrk bin Hadjan Ibn Jamea.

Al Jumaniyah
Al Jumaniyah is located to the east of Afif on the old road of Afif/Riyadh at about 65 km away from Afif governorate. It was founded by Sheikh Nayef bin Maraq Al Deet in 1929, who is considered to be one of the most famous tribal princes of Otaibah. He participated alongside King Abdul Aziz Ibn Saud in many conquests and battles. He remained a governor over the settlement until he died. He was then succeeded by his son, Turki bin Nayef Al Deet, followed by Saleh bin Nayef Al Deet, its governor in 21st century.

Al Labib
It was established by order of King Abdul Aziz, and led by Sheikh Abdul Mohsen Al-Hidal. Its people greatly supported the King in his conquests. Friday prayers used to be conducted here by Imam Sheikh Abdullah bin Muhanna, who is the father of Sheikh Sulayman bin Muhanna, who was head of the Riyadh courts. Sheikh Abdul Mohsen Al-Hidal later moved to another settlement and resided there until he died in 1980. He was then succeeded by his son Sheikh Turki bin Abdul Mohsen bin Badr Al-Hidal until he died in 2010. Its governor in the 21st century in Sheikh Mohammed Bin Turki Bin Abdul Mohsen Al-Hidal.

Orefejan
Located in the hills of Al-Muhammar, previously named "the Hills of Al Ashig." north west the city of Nafi at 30 km, and North of the city of Dawadmi. In 1927, a dispute, presumably over who has control, erupted between Omar bin Rabian and Miteb Al Shagar Al Dimasi in the city Nafi. Omar later asked King Abdul Aziz if he could stay indefinitely in Nafi, meaning he would have control there; the king agreed. Miteb on the other hand, asked the king to have control over Orefejan. The king agreed, and Miteb moved from Nafi to Orefejan and became its governor. Nasser Ibn Miteb Al Shagar Al Dimasi is its governor in 21st century. Services in the city include governmental agencies, primary healthcare services, middle and secondary schools for boys and girls, and it has opened a courtroom, a post office and a popular market which opens on Fridays. Also, paved roads, and street lighting. Most of its inhabitants are of the Damaseen and Al Asadi.

Abu Jalal
Its founder was Mahmas bin Mohammed bin Nasser Al-Shaghar in 1925. Its current governor is Badr bin Mahmas bin Mohammed Al-Shaghar, who succeeded his brother Sultan Al-Shaghar after his death in 1969. The reason for its name is said to be man named Abu Jalal, who was murdered near a water supply in the region. The water supply is also named after him. Located near the Mkhammer Mountains, which is located near the mountain of Suag, between Dokhun and Dhiria. North west of the province of Dawadmi, at 150 km, and west of the city of Nafi at 40 km. Its inhabitants include the clans of Al Damas, Al Rougi, Al Aidan, and Al Ghabi.

Qarareh
The name is derived from the fact that the location gathers water after rain. Located to the north of the mountains of Gal and Gul, south east of the mountains of Takhfa, and south west of Qassim. 60 km away from the city of Nafi, and about 120 km from Al Ris. It was established in 1928 by Sheikh Sultan Bin Mujahid Abu Sanon. Its governor in 21st century is Sheikh Bandar bin Alitha bin Sultan Abu Sanon. Its inhabitants are the clans of Al Harbadah from Thoi Atiya, Al Muzahama, Al Rougi.

Al Rawidah
It is the first settlement of the Dagalbh from the Barqa branch of Otaibah. Its people supported Ibn Saud. Its founder, Jamal bin Mohammed Al-Muhri, the Sheikh of Al Dagalbh. In 21st century, its chief is Muhammad Bin Jamal Al-Muhri, and there are a number of schools at the settlement, plus a clinic, a health center, a post office, and a number of shops.

Al Jimsh

Located north west of the Al-Dawadmi province, on the road between Al-Qassim and Mecca, at about 65 km. It is inhabited by a number of clans namely Al-Dalabahah, Al-Hizman, Al-Ghbayyat, Al-Ghadabin, Al Hanatish, Al-Hamameed, Al-Karashmah, Al-Mirashidah, Al-Aida, and Al-Eawazimu.

Most of the area of Al-Jimsh is inhabited by the Dalbahi clan. it is said the Dalabahah used to live in the town of Arja north of Al-Duwadimi with the Hamameed Clan, but after a dispute between the Hamameed and Dalabahah they migrated in a Hijra into Al-Jimsh. Sheikh Qahtam Bin Masead Al-Dalbahi was the one who established the town of Al-Qurayn, basing the location of the town around a water well. Eventually as one of the first Dalabahah migrated to towns was Al-Hayyt, which was already inhabited by the Hanatish clan with a small population of Dalabahah, but due to Al-Hayyt being well established during that time a number of Dalabahah moved into the town becoming the majority. Shortly after the establishment of Al-Qurayn the town of Al-Rafayih was established by Sheikh Shuraym Bin Easay, over time other Dalabahah settlements would appear within the area making them the majority of the population.

Governorates of Saudi Arabia
Populated places in Saudi Arabia

Settlements of Otaibah