Biografija
Jozo Leutar rođen je 23. oktobra u Livnu. U Tomislavgradu (bivše Duvno) završio je osmogodišnju osnovnu školu. U Sarajevu pohađao je srednju školu, nakon čega nastavlja školovanje u Zagrebu. U Zagrebu završava višu kriminalističku školu te se vraća u Sarajevo. Radio je u policiji Novi Grad uz studiranje na Fakultetu političkih nauka. Krajem 80-tih po preporuci prijatelja Ivana Brigića počinje rad u tada novoformiranom Centru službe bezbjednosti Sarajevo (CSB). Njegov tadašnji šef bio je Slobodan Škripina. Krajem 80-tih preuzima mjesto načelnika CSB-a Novi Grad. U istoj ulici gdje je radio, Olimpijska broj 23, nalazio se i njegov stan. Početkom 90-tih, tokom prvih demokratskih izbora u tadašnjog SFRJ odbija pristupiti HDZ-u što ga dovodi u sukob s tadašnjim kadrovima, Brankom Kvesićem i Brunom Ostojićem, Republičkog MUP-a. Do kraja 1992. ostaje u Sarajevu. Početako rata na čelo CSB-a Sarajevo dolazi Bakir Alispahić koji mu, uprkos Leutarovom profesionalnom iskustvu, ne povjeruje nikakvu važniju poziciju. Leutar prelazi u policijsku stanicu na Stupu koja je bila pod kontrolom HVO-a. Nakon što je VRS zauzela Doglode, Otes i neke druge teritorije Leutar prelazi u Kiseljak, te Travnik gdje postaje šef Vojne policije HVO-a. Određeni krugovi predbacuju mu da je, dok je radio tamo, organizovao iseljenje 15.000 Hrvata iz Travnika. Nakon što je Armija BiH zauzela Travnik, nakon već izbijanja sukoba s HVO-m, Leutar napušta Travnik i ide u Livno. Od 1993.
postaje doministar policije Herceg-Bosne, nakon zaključenog Vašingtonskog sporazuma obavlja funkciju zamjenika Federalnog MUP-a. Sljedećih 5 godina ostaje na toj poziciji dok su njegov nadređeni bili ponovo Bakir Alispahić, Avdo Hebib i Mehmed Žilić. U 1994. postaje doministar u novoformiranom Federalnom ministarstvu unutrašnjih poslova. Na toj poziciji ostaje do 16. marta 1999 kada je stradao od eksplozije auto-bombe.

Smrt
Istraga iz 1999. navodi da je njegov pratilac i vozač Željko Ćosić napustio vozilo oko 70 minuta što je, kako prenosi Slobodna Bosna iz razgovora s istražiteljima, dalo potencijalnom ubici (ili ubicama) vremena da postavi eksploziv. Tada je istraga navela dvije moguće sporne verzije: aktiviranje s daljinskim upravljačem ili upaljačem koji se aktivira nakon što motor vozila dostigne temperaturu odnosno određeni broj obrtaja. I danas (2018.) nije utvrđeno ko je izvršio atentat.

Istraga
Smrt Leutara će biti okarakterisano kao terorostički čin. U istragu će biti, na zahtjev Mehmeta Žilića, uključen i Federalni biro za istragu (FB)).
U 2001 podignuta je optužnica protiv šest osoba. Izjava "zaštićenog svjedoka 31", koji je potvrdio navode "svjedoka 30", opteretila je optuženu šestorku: Ivana Andabaka, Dominika Ilijaševića, Zorana Bašića, Željka Ćosića, Jedinka Bajkuše i Marija Miličevića. Isti svjedok tvrdio je da se radi o politički motivisanom ubistvu.

Privatni život
Iz svog braka s Nevenkom imao je sina Ivana.

Dokumentarni filmovi
FTV, "Politička ubistva - predmet Jozo Leutar", 2011

Reference

Biografije, Livno
Rođeni 1953.
Umrli 1999.
Historija Livna

Jozo Leutar


"Fat Bottomed Girls" je singl britanske rock grupe Queen. Pjesmu je napisao Brian May a osim što se našla na njihovom 7. studijskom albumu Jazz iz 1978. godine, uvrštena je poslije i u kompilacijski album Greatest Hits.

Objavljena je kao singl zajedno sa pjesmom "Bicycle Race". Dostigla je 11. mjesto na britanskoj top-listi singlova kao i 24. na američkoj top-listi Billboard Hot 100.

Izvođenja uživo
Nakon objavljivanja, grupa je pjesmu izvodila uživo na svojim koncertima održanim između 1978. i 1982. Također se pojavljivala na televiziji i filmu a obradili su je i mnogi pjevači.

Članovi
 Freddie Mercury - vodeći i bek vokali
 Brian May - električna gitara, vodeći horski i bek vokali
 Roger Taylor - bubnjevi
 John Deacon - bas-gitara

Reference

Vanjski linkovi
 službeni YouTube video
 tekstovi pjesama sa službene stranice grupe

Queen
Pjesme grupe "Queen"

Fat Bottomed Girls


Paridotea ungulata là một loài chân đều trong họ Idoteidae. Loài này được Pallas miêu tả khoa học năm 1772.

Chú thích

Tham khảo

Paridotea

Paridotea ungulata


An Terthreutis in uska genus han Lepidoptera. An Terthreutis in nahilalakip ha familia nga Tortricidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Terthreutis

Terthreutis


Kaliwatan sa alibangbang ang Natada nindla. Una ning gihulagway ni Dyar ni adtong 1912. Ang Natada nindla sakop sa kahenera nga Natada, ug kabanay nga Limacodidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Natada

Natada nindla


ELEPHANT LOVE(エレファントラブ)は、星野晶(元カステラの福地伸幸)、ヒリック(カステラの前身バンド「夜尿症」メンバーの宮内秀実)によるヒップホップユニット。1992年に下落合にて結成、1996年にアンティノスレコードよりメジャー・デビュー。2003年のライブにて解散。略称は「エレラブ」。

メンバー
星野晶 - MC
ヒリック - MC

元メンバー
倉持陽一 - MC

サポートメンバー
DJ FUMIYA - 初期ライブDJとして参加。

来歴
 1992年
 東京都・下落合で結成。
 1995年
 5月 ファーストアルバム「荒野のエレファントラブ」(ファイルレコード)リリース。
 1996年
 7月 アンティノスレコードよりメジャー・デビュー。
アルバム「国際パワー」、シングル「モンキー」、ライブ映像「国内パワー」(オリーブレコード)の3タイトルを同時リリース。
 2000年
 8月 大島弓子原作の映画「金髪の草原」にて主題歌として新曲の「ぼくは世界とつながった」と、エンディングテーマとして「でもこの世界が好き~I LIKE IT (CHOKKAKU Version)」が起用される。
アンティノスレコードを離れ、倉持陽一が脱退。
 2001年
 7月 自主レーベル「EBIS RECORDS」を設立し、アルバム「男たちの朝」、「世界はおまえのものだ」をリリース。
 2002年
 ELEPHANT LOVE 結成10周年を迎える。
 10月 アンティノスレコード時代のベスト版「1995-2000」をリリース。10月末に解散を発表。
 12月 解散盤となるアルバム「ELEPHANT LOVE」リリース。
 2003年
 1月 初台ドアーズにて最後のライブを行う。YO-KING、初期ライブDJであるDJ FUMIYAも参加した。

作品

シングルCD
「モンキー」(1996.7.21)
「抱きしめよう ~ I LOVE ROCK'N ROLL」(1996.12.1)
「3マン'S」(1997.3.21)
「食べたい ~ LOVIN' YOU」(1997.6.21)
「愛の地球(ほし)に生まれて ~ WE ARE FAMILY」(1997.11.21)
「大人は楽しい」(1998.7.18)
「でもこの世界が好き ~ I LIKE IT」(1998.10.31)
「STAY GOLD」(1999.3.20)忌野清志郎が参加。

アルバムCD
「荒野のエレファントラブ」(1995.5.21)
「国際パワー」(1996.7.21)
「LOVE & FITNESS」(1997.5.21)
「GOLDEN BEST」(1999.4.21)ベストアルバム
「「金髪の草原」featuring エレファントラブ」(2000.8.23)映画「金髪の草原」のサウンドトラック / エレファントラブシネマ名義
「男たちの朝」(2001.7.25)
「世界はおまえのものだ」(2001.12.20)
「1995-2000」(2002.10.23)ベストアルバム
「ELEPHANT LOVE」(2002.12.5)

レコード
「生猿 ~LIVE MONKEY」(1996.10.13)

ビデオ
「国内パワー」(VHS/1996.7.21)
「ELEPHANT LIVE -LIVE at 赤坂BLITZ 1998-」(VHS/1998.7.18)
「GOLDEN VIDEO」(VHS/1999.4.21)ビデオクリップ集

外部リンク
 エレファントラブ 公式サイト
 エレファントラブ|Sony Music - ソニー・ミュージックエンタテインメント内の公式ウェブページ。

日本の音楽ユニット
2人組の音楽グループ
日本のヒップホップ・グループ

エレファントラブ


「同窓会」(どうそうかい)は、村下孝蔵の楽曲。1998年10月31日にソニー・ミュージックエンタテインメント(現:ソニー・ミュージックレーベルズ)の社内カンパニーレーベル、Sony Recordsよりシングルが発売された。翌1999年に村下が急逝したため、これがシングル作品としての遺作となった。

なお、1999年に発売されたアルバム『同窓會』も同名であるが、シングルが「同窓会」と新字体なのに対し、アルバムは『同窓會』と旧字体である。

解説
村下のデビュー19年目、26枚目のシングルとして発売された。同年11月から翌年1月にかけて放送されたドラマ30『命賭けて〜あなたは我が子を守れるか!?〜』の主題歌にも起用された。のち1999年の追悼アルバム『同窓會』の15曲目としてアレンジを変えて収録された(後述)。

プロデューサーの須藤晃によれば、このシングルを機会にもう一度仲間を集めようという意味あいで制作したという。

アルバム版との相違
前述のとおり、本曲はアルバム『同窓會』の15曲目として収録されたが、その際に水谷公生の編曲に変更し、大きく変化がつけられている。

シングル版では前奏・間奏・後奏でシンセサイザー、歌の部分ではギターとパーカッションに比重を置いてまとめられているのに対し、アルバム版ではピアノを導入してギターと組み合わせ、シンプルにまとめられている。

なお、村下の楽曲のうち、リミックス以外で1つの曲に対して2種類の全く異なるアレンジが存在するのは本曲だけである。

収録曲
全曲、作詞・作曲:村下孝蔵/編曲:須藤晃
同窓会
素直

カバー
同窓会
2006年、高田梢枝(アルバム『絵日記と紙芝居〜村下孝蔵トリビュートアルバム〜』収録)

村下孝蔵の楽曲
村下孝蔵が制作した楽曲
1998年のシングル
TBSドラマ30の主題歌
うそうかい

同窓会 (村下孝蔵の曲)


An Microchlora in uska genus han Lepidoptera. An Microchlora in nahilalakip ha familia nga Pyralidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Microchlora

Microchlora


Fredrick Kerley (født 7. maj 1995 i Taylor, Texas) er en atlet fra USA, der konkurrerer i sprintløb, hovedsageligt 400 meter.

Han vandt sølvmedalje på 100 meter, da han repræsentererede han USA under sommer-OL 2020 i Tokyo.

Referencer

Eksterne henvisninger

Sprintere fra USA
Atleter ved sommer-OL 2020
Medaljevindere ved sommer-OL 2020
Olympiske sølvmedaljevindere fra USA
Olympiske medaljevindere i atletik

Fred Kerley


Elizabeth Paterson-Brown  (28 January 1929 – 13 January 2009) was a Scottish curler who held the position of vice-president for the World Curling Federation from 1990 to 1994. She was awarded the Freytag Award in 1996 and inducted into the WCF Hall of Fame in 2002. Paterson-Brown was named a Member of the Order of the British Empire in 1999.

Career
After completing her education, Paterson-Brown worked in her father's wool business. In 1966, Paterson-Brown started her curling career when she became the president of the Ford Ladies Curling Club. Later on, she joined the Royal Caledonian Curling Club as a member and became president of Royal Caledonian's ladies curling division from 1987 to 1988. Following her times as president, Paterson-Brown became the vice-president of the World Curling Federation in 1990 and held the position until 1994. Outside of her career as vice-president, Paterson-Brown was a secretary and skip during a 1981 ladies curling tournament for Scotland.

Awards and honours
In 1996, Paterson-Brown was awarded the World Curling Federation Freytag Award. She was later inducted into the WCF Hall of Fame upon establishment in 2012. Paterson-Brown was also named a Member of the Order of the British Empire at the 1999 Birthday Honours.

Personal life
Paterson-Brown was born on 28 January 1929 in Edinburgh, Scotland. She completed a secretarial course in London's Denson College.

Paterson-Brown was married with two children. She died in Edinburgh on 13 January 2009.

References

External links

1929 births
2009 deaths
Scottish female curlers
Members of the Order of the British Empire

Elizabeth Paterson-Brown


Det mørke net eller mørke internet (engelsk: dark web) er det indhold på World Wide Web, der findes på mørk-net (engelsk: darknets): overlejringsnetværk, der bruger internettet, men kræver specifik programmel, konfigurationer eller autorisation for at få adgang. Via det mørke net kan private datanet kommunikere og foretage forretninger anonymt uden at afsløre identificerende oplysninger, såsom en brugers placering. Det mørke net udgør en lille del af det dybe net, den del af World Wide Web, der ikke er indekseret af søgemaskiner, selvom udtrykket dybe net nogle gange fejlagtigt bruges til at henvise specifikt til det mørke net.

Referencer

Datanet
Fildeling
Privatlivsbeskyttelse på internettet

Mørke net


Ang Gaisberg ngalan niining mga mosunod:

Alemanya

 Gaisberg (bungtod sa Alemanya, Brandenburg),
 Gaisberg (bungtod sa Alemanya, Baden-Württemberg Region), Regierungsbezirk Stuttgart,

Awstriya

 Geißberg (bukid sa Awstriya, Niederösterreich, Politischer Bezirk Mödling),
 Gaisberg (bukid sa Awstriya, Oberösterreich), Politischer Bezirk Kirchdorf an der Krems,
 Gaisberg (bukid sa Awstriya, Salzburg), Salzburg Stadt,
 Gaisberg (bukid sa Awstriya, Tirol), Politischer Bezirk Kitzbühel,
 Geißberg (bungtod sa Awstriya, Niederösterreich, Politischer Bezirk Bruck an der Leitha),
 Geißberg (bungtod sa Awstriya, Burgenland), Politischer Bezirk Neusiedl am See,
 Gaisberg (bukid sa Awstriya, Steiermark), Graz Stadt,
 Gaisberg (tumoy sa bukid), Vorarlberg, Politischer Bezirk Bludenz,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Alemanya
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Gaisberg


Vejen frem er en dansk propagandafilm fra 1942 instrueret af Aage Jessen og efter manuskript af Tage Mortensen.

Handling
Partifilm for Venstres Landsorganisation. Arbejdet og aktiviteterne i Venstres Ungdom præsenteres med en kærlighedshistorie som gennemgående historie. Denne mere faktuelle del krydres med billeder af Danmarks arbejdende folk, fritid, natur, landbruget og nationale symboler som Holger Danske og Kronborg Slot. Grafiske illustrationer viser, at medlemstallet fra 1911-1941 er steget fra 2000 til 63.000. Partiet har en lang række aviser fordelt over hele landet. Optagelser fra samlinger og landsmøder.

Medvirkende

 Svend Roar Christensen, Peter Holm
 Ruth Søgaard, Ingerlise Hornbøll
 Henning Kamp Larsen, Fritz Andersen
 Knud Kristensen
 Kong Christian X

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Propagandafilm fra Danmark
Danske film fra 1942

Vejen frem


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Pasir Muncang.

Bungtod ang Pasir Muncang sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Jawa Barat, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa habagatan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Pasir Muncang.

Ang yuta palibot sa Pasir Muncang kabungtoran sa amihanan, apan sa habagatan nga kini mao ang patag. Ang kinahabogang dapit sa palibot dunay gihabogon nga  ka metro ug  km sa amihanan sa Pasir Muncang. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Pasir Muncang nga hilabihan populasyon..

Hapit nalukop sa durowan ug kabugangan ang palibot sa Pasir Muncang.  Ang klima tropikal nga kasalupan. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Jawa Barat

Pasir Muncang (bungtod sa Jawa Barat, lat -7,37, long 106,99)


Linha de Controlo Real — em inglês: Line of Actual Control; fronteira de facto entre a China e a Índia
Biblioteca e Arquivos do Canadá — em inglês: Library and Archives Canada
Laque — unidade do sistema de numeração indiana

Estados Unidos
Condado de Los Angeles — em inglês: Los Angeles County
La Crescenta-Montrose — região censitária
Los Angeles Clippers — clube de basquete
Lockheed Corporation — empresa aeroespacial extinta também chamada Lockheed Aircraft Company

Ver também
 Laç — cidade da Albânia

Desambiguações de siglas

LAC


A ciência da informação quântica é um campo interdisciplinar que busca entender a análise, processamento e transmissão de informações usando princípios da mecânica quântica. Ele combina o estudo da ciência da informação com os efeitos quânticos na física. Inclui questões teóricas em modelos computacionais e tópicos mais experimentais em física quântica, incluindo o que pode e o que não pode ser feito com informações quânticas. O termo teoria da informação quântica também é usado, mas não abrange a pesquisa experimental e pode ser confundido com um subcampo da ciência da informação quântica que aborda o processamento da informação quântica.

Estudos científicos e de engenharia
Para entender o teletransporte quântico o entrelaçamento quântico e a fabricação de hardware de computador quântico requer uma compreensão completa da física e engenharia quântica. Desde 2010, houve um progresso notável na fabricação de computadores quânticos, com empresas como Google e IBM investindo pesadamente em pesquisa de hardware de computador quântico. Hoje, é possível construir um computador quântico com mais de 100 qubits. No entanto, a taxa de erro é muito grande devido à falta de material adequado para a fabricação de computadores quânticos. Os férmion de Majorana podem ser um dos principais materiais que faltam (Chiu et al., Rev. Mod. Física 88, 2016.).

Dispositivos para criptografia quântica já foram comercializados. Existe uma cifra antiga chamada one-time pad amplamente usada entre os espiões na era da Guerra Fria. Ele usa uma longa sequência de chaves aleatórias. Se duas pessoas trocaram as mesmas chaves aleatórias com segurança, é possível descriptografar um time pad apenas por acidente. No entanto, os principais problemas de troca podem ser resolvidos usando pares de partículas entrelaçadas quânticas na troca. As leis da mecânica quântica, como o teorema da não clonagem e o colapso da função de onda, fornecem a base para a troca segura de chaves aleatórias. Portanto, a fabricação de dispositivos que podem transportar partículas entrelaçadas quânticas é um importante objetivo científico e de engenharia.

Linguagens de programação para computadores quânticos também são necessárias. Qiskit, Cirq e Q Sharp são linguagens de programação quântica populares.

Assuntos matemáticos relacionados
Algoritmo quântico e teoria da complexidade quântica são dois dos assuntos em algoritmos e teoria da complexidade computacional. Em 1994, o matemático Peter Shor publicou seu algoritmo de fatoração de inteiros. Se alguém tiver um computador quântico de 4.000 qubits lógicos, pode ameaçar as cifras mais usadas, como RSA e ECC, usando o algoritmo de Shor. Isso pode resultar em sérios problemas de segurança para muitos países. Portanto, seu artigo desencadeou muito investimento em pesquisa de computação quântica. Muitos matemáticos e criptólogos estão se preparando para entrar na era da computação quântica. Veja Criptografia pós-quântica.

Ver também

 Teoria da informação
 Mecânica quântica
 Computador quântico
 Teoria da informação quântica
 Criptografia quântica e a sua generalização, comunicação quântica
 Complexidade de comunicação
 Entrelaçamento quântico, do ponto de vista da teoria da informação
 Codificação superdensa
 Teletransporte quântico
 Árvore de decisão quântica

Referências

Ligações externas

 Quantiki — portal de ciência da informação quântica e wiki.
 Roteiro Europeu ERA-Pilot QIST WP1 sobre Processamento e Comunicação de Informação Quântica
 QIIC — Informação Quântica, Imperial College London.
 QIP — Grupo de Informação Quântica, Universidade de Leeds. O grupo de informação quântica da Universidade de Leeds está engajado em pesquisar um amplo espectro de aspectos da informação quântica. Isso varia de algoritmos, computação quântica, a implementações físicas de processamento de informações e questões fundamentais em mecânica quântica. Também contém alguns tutoriais básicos para o público leigo.
 MathQI Grupo de Pesquisa em Matemática e Informação Quântica.
 Centro CQIST para Ciência e Tecnologia da Informação Quântica da Universidade do Sul da Califórnia
 CQuiIC Center for Quantum Information and Control, incluindo grupos teóricos e experimentais da Universidade do Novo México, Universidade do Arizona.
 Centro CQT para Tecnologias Quânticas da Universidade Nacional de Cingapura
 Centro CQC2T para Computação Quântica e Tecnologia de Comunicação
 QST@LSU Quantum Science and Technologies Group na Louisiana State University

Ciência da informação quântica


Per contagiosità si intende la capacità (facilità o meno) di una noxa patogena di trasmettersi da un ospite eliminatore (sia esso portatore sano o malato) a un ospite recettivo attraverso le vie di trasmissione tipiche per quell'agente patogeno. Il termine noxa deriva dal latino e significa danno; in medicina sta a indicare qualsiasi elemento che agisca sull'organismo provocando una patologia.

La contagiosità dipende da molti fattori. Alcuni esempi possono essere:
la resistenza nell'ambiente dell'agente infettivo
la quantità di noxa che viene escreta dall'ospite eliminatore
la necessità da parte della noxa a dover compiere cicli biologici in più specie differenti (vedi ad esempio il Plasmodium Falciparum)
la necessità di ritrovarsi in uno stato particolare del suo ciclo vitale (vedi il Clostridium Tetani, che per dare la patologia deve ritrovarsi in stato di spora)
la necessità di penetrare attraverso lesioni di continuo (vedi sempre il tetano): di conseguenza perché avvenga il contagio il soggetto recettivo deve ferirsi.

Classificazione degli agenti eziologici
 Agenti Eziologici con nulla contagiosità: tripanosomi, tetano, botulino, carbonchio, ecc.
 Agenti Eziologici con bassa contagiosità: virus della rabbia, meningococco, ecc.
 Agenti Eziologici con alta contagiosità: febbri emorragiche (lassa, marburg, ebola...), virus influenzale, ecc.

Voci correlate

 Numero di riproduzione di base

Infettivologia

Contagiosità


La musica della Tanzania è nota soprattutto per il genere musicale taarab, originario di Zanzibar, che ha avuto una discreta influenza sulla musica contemporanea di diversi paesi dell'Africa orientale. Altri generi musicali tipici della musica pop tanzaniana sono il dansi e il bongo flava (un genere hip hop). Come gli altri paesi dell'Africa subsahariana, la Tanzania ha anche una vasta tradizione di musica popolare ("etnica"), diversificata secondo i numerosi gruppi culturali e linguistici che convivono nel paese.

Musica tradizionale
La musica tradizionale della Tanzania fa uso di un vasto numero di strumenti musicali, molti dei quali specifici di determinati gruppi etnici. Fra i musicisti tanzaniani che nel XX secolo hanno dedicato il proprio lavoro al recupero delle tradizioni musicali locali, particolarmente noto è il polistrumentista di etnia gogo Hukwe Zawose. Zawose si è specializzato in particolare nell'uso di un grande lamellofono detto ilimba.

Musica moderna

Taarab

Il taarab è un genere musicale sviluppatosi a partire dall'inizio del XX secolo soprattutto a Zanzibar e Lamu, e in seguito diffusosi nell'entroterra tanzaniano e in Kenya; a partire dagli anni sessanta ha acquisito popolarità anche in Burundi. È un genere musicale di fusione che unisce elementi africani, europei, mediorientali e asiatici. Anche gli strumenti utilizzati riflettono questa origine composta: percussioni africane, chitarre europee, oud e qanum arabi, taishokoto dell'estremo oriente. Il primo artista di successo del taarab fu la cantante Siti binti Saad, che iniziò a incidere nel 1928. In seguito, la tradizione taarab fu proseguita da gruppi musicali come Bi Kidude, Culture Musical Club, Al-Watan Musical Club e, più recentemente, Black Star Musical Club e East African Melody.

Parallelamente al successo commerciale, il taarab è diventato anche una forma di musica folk moderna, suonata dalla gente comune. A Zanzibar, per esempio, sono diffusi i kidumbaki, piccoli gruppi taarab composti in genere da due tamburi, basso, violini e danzatori con maracas e legnetti.

Dansi

L'espressione swahili "muziki wa dansi" ("musica da ballo"), spesso abbreviata in "dansi", si riferisce alla musica da ballo popolare tanzaniana. Questo ampio genere di musica iniziò a svilupparsi negli anni trenta nei primi dance club come quello in cui si esibiva la Dar es Salaam Jazz Band. La strumentazione dei primi gruppi (come i Morogoro Jazz e i Tabora Jazz) comprendeva sezioni di fiati e percussioni; in seguito furono aggiunti gli strumenti a corde.

Dopo l'indipendenza, ottenuta dalla Tanzania nel 1961, venne istituito un sistema di patrocinio per cui la maggior parte dei gruppi musicali erano messi sotto contratto da qualche dipartimento del governo. Uno dei gruppi più noti di questo periodo fu la NUTA Jazz Band, che lavoravano per la National Union of Tanzania.

Negli anni sessanta, settanta e ottanta la musica dance tanzaniana subì notevoli trasformazioni. Fra gli innovatori più influenti si possono citare le due big band Orchestra Safari Sound e Orchestra Maquis Original, che introdussero uno stile di danza più lento, e al tempo stesso portarono in Tanzania nuove influenze, come il soukous congolese. Altri artisti famosi della seconda metà del XX secolo includono Vijana Jazz e la Mlimani Park Orchestra di Michael Enoch. Fra le tendenze più recenti si può citare il mchiriku, introdotto da gruppi come Gari Kubwa, Tokyo Ngma e Atomic Advantage; lo stile è basato sull'uso di sezioni di tamburi e tastiere, e viene suonato a volumi molto alti (il feedback degli amplificatori è parte integrante del suo sound tipico).

Hip hop e bongo flava

Il primo gruppo hip hop tanzaniano fu Kwanza Unit, che non ebbe però un significativo successo commerciale. In seguito si sono affermati rapper come Mr. II (autore del successo Ni Mimi del 1995) e Juma Nature.

Se lo stile di Mr. II e Juma Nature è chiaramente ispirato alla tradizione statunitense, altri musicisti (in particolare gli X Plastaz) hanno dato luogo a soluzioni che reinterpretano in chiave hip hop elementi di musica tradizionale tanzaniana (per esempio cori Masai). La musica hip hop tanzaniana di stile più marcatamente africano viene generalmente definita bongo flava, in quanto originaria soprattutto di Dar es Salaam, città a cui è associato il nomignolo di Bongo. Strettamente correlato al bongo flava è lo zenji flava, l'hip hop di Zanzibar.

Reggae
Come in gran parte dell'Africa, anche in Tanzania hanno avuto successo un certo numero di artisti di genere reggae, che spesso utilizzano anche ritmi tradizionali africani e cantano in swahili o altre lingue locali. Alcuni esempi sono Jah Kimbuteh, Jam Brothers e Ras Innocent Nyanyagwa.

Hotel pop

Come in Kenya e in altri paesi africani meta di turismo internazionale, una porzione non irrilevante del mercato discografico tanzaniano è costituita da musicisti che incidono e suonano per i turisti. In genere si tratta di gruppi che propongono musica easy listening, cover di evergreen internazionali e via dicendo. I principali gruppi di hotel pop tanzaniani sono i Kilimanjaro Connection, i Bantu Group e i Tanzanites.

Le grandi rivali
Una caratteristica tipica della musica tanzaniana è che in molti casi le grandi band sono in competizione esplicita fra di loro. Nel contesto della musica dansi, per esempio, ci fu una rivalità storica prima fra l'Orchestra Safari Sound (OSS) e l'Orchestra Maquis Original e poi fra International Orchestra Safari Sound (succeduta alla OSS) e Mlimani Park.

Freddie Mercury
Il musicista tanzaniano più famoso in assoluto è sicuramente Freddie Mercury, nato a Zanzibar e divenuto celebre come leader del gruppo britannico dei Queen. L'opera di Mercury e dei Queen non ha tuttavia alcuna relazione con la tradizione musicale della Tanzania.

Bibliografia
Warner Graebner, Mtindo: Dance with Style. In World Music, Vol. 1: Africa, Europe and the Middle East, a c. di Simon Broughton et al., Penguin Books 2000. ISBN 1858286360
Warner Graebner, The Swahili Coastal Sound. In World Music, Vol. 1: Africa, Europe and the Middle East, a c. di Simon Broughton et al., Penguin Books 2000. ISBN 1858286360

Altri progetti

Musica della Tanzania


Martín Posse (San Justo, 2 de agosto de 1975) é um ex-futebolista argentino que atuava como atacante.

Carreira
Martín Posse integrou a Seleção Argentina de Futebol na Copa América de 1997.

Jogadores da Seleção Argentina de Futebol
Jogadores da Copa América de 1997

Martín Posse


An Cathayia obliquella in uska species han Lepidoptera nga ginhulagway ni George Francis Hampson hadton 1901. An Cathayia obliquella in nahilalakip ha genus nga Cathayia, ngan familia nga Pyralidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cathayia

Cathayia obliquella


Chad gadja (, , gedi echad, tłum. jedno koźlę) – popularna piosenka o charakterze dziecięcej wyliczanki, śpiewana podczas sederu w Pesach.

Pochodzenie
Oryginalnie powstała w języku aramejskim, ale Żydzi syryjscy i marokańscy śpiewają ją w ladino lub po arabsku; znana jest też jej wersja hebrajska. Jej rękopis przechowywany był prawdopodobnie w Wormacji, w domu rabina  (1150–1217). Została odnaleziona w ręcznie spisanym sidurze z 1406 r. Piosenkę drukowano potem w Praskiej Hagadzie, po raz pierwszy w 1590.

Treść
Chad gadja opowiada o tym, jak ojciec za dwa pieniążki kupił koźlę, które zjadł kot, którego zagryzł pies, którego zbił kij, który strawił ogień, który ugasiła woda, którą wypił wół, którego zarżnął rzeźnik, którego zabił Anioł Śmierci. Wyliczanka kończy się zgładzeniem Anioła Śmierci przez Boga. Każda zwrotka powtarza poprzednie wersy, a początkowy zwrot "chad gadja" (jedno koźlątko) stanowi refren na końcu każdego wersu.

Znaczenie
Piosence nadano symboliczne znaczenie, Koźlę miało reprezentować lud Izraela prześladowany przez wielkie narody, które za karę dostawały się pod panowanie innych potęg. Ojciec symbolizował Boga, a dwa pieniążki, za które kupił koziołka – Mojżesza i Aarona lub dwie Tablice Dziesięciorga Przykazań.

Pierwotnie Chad gadja była przyśpiewką, zajmującą dzieci biorące udział w świątecznym posiłku i przypominającą, że nie ma grzechu bez kary. Z czasem jednak zaczęto ją traktować bardzo poważnie. Istnieją nawet wzmianki, że wyśmiewający się z niej zostali obłożeni cheremem za okazywanie w ten sposób lekceważenia rabinom, którzy włączyli piosenkę do obrzędów pesachowych.

W kulturze popularnej
W 1989 własną wersję piosenki Chad Gadja zaproponowała izraelska piosenkarka Chawa Alberstein. Poruszała w niej problemy moralne związane z okupacją Palestyny i "cyklem przemocy" związanej z pierwszą intifadą. Wykonywanie utworu zostało początkowo zakazane przez rząd, jednak pod naciskiem opinii publicznej zakaz został zniesiony.

Uwagi

Przypisy

Linki zewnętrzne

Judaizm
Muzyka żydowska
Święta żydowskie

Chad gadja


Die Braunvieh (Duits vir "bruin bees") of Bruin Switser is 'n ras of groep mak beesrasse wat sy oorsprong in Switserland het en deur die Alpegebied versprei is. Dit val binne die "Brown Mountain" groep beesrasse. Die Switserse Braunvieh was oorspronklik 'n driedoelige dier, gebruik vir melkproduksie, vir vleis en vir trekwerk; die moderne Braunvieh is oorwegend 'n suiwelras.

In die laaste deel van die negentiende eeu is beeste van hierdie tipe na die Verenigde State uitgevoer, waar hulle selektief vir suiwelkwaliteite geteel is, en ontwikkel is tot 'n duidelike ras, die Amerikaanse Bruin Switser. Vanaf ongeveer 1960 is die Braunvieh op groot skaal met hierdie Amerikaanse beeste gekruis, sodanig dat meer as 75% van die genetiese samestelling van die Switserse Braunvieh van die Amerikaanse ras is. Klein getalle van die oorspronklike ras, wat nie deur kruisteling geraak word nie, word as Original Schweizer Braunvieh geregistreer.

Oorsprong

Die Braunvieh is afkomstig van die grysbruin bergbeeste wat uit die Middeleeue in die Switserse kanton Schwyz in Sentraal-Switserland grootgemaak is. Dokumente uit die laat veertiende eeu by die klooster van Einsiedeln bewys die uitvoer van sulke beeste na Vorarlberg, nou deel van Oostenryk. Die eerste bekende kuddeboek vir 'n beesras was dié wat van 1775 tot 1782 by die klooster vir die Braunvieh gehou is. 'n Beskrywing uit 1795 van Schwyzer-beeste noem hulle die grootste en beste van die land.

Braunvieh is vertoon by die Exposition Universelle van 1855 in Parys, en by die Internasionale Uitstalling van 1862 in Londen. Die Schwyz en twee ander alpiene bruin beesrasse is in 1875 erken, en in 1879 is die drie saamgevoeg in 'n enkele kuddeboek met die naam Schweizerische Braunvieh. In 1897 is 'n telersvereniging, die Verbands Schweizerischer Braunviehzucht-Genossenschaften, in Bünzen gestig, in die kanton Aargau.

Tussen 1967 en 1998 was daar aansienlike kruisteling met die Amerikaanse Bruin Switser met die doel om melkopbrengs, fisiese grootte en uierbouvorm te verbeter. In Duitsland het wat as 'n program van verbetering begin het, in werklikheid 'n program van vervanging geword; teen 1994 het die genetiese bydrae van die Bruin Switser tot die Braunvieh 60% bereik.

Eienskappe

Die Braunvieh besit 'n eenvormige bruin of grysbruin kleur; die neus is swart en omring deur 'n ligte ring. Die horings is bleek met donker punte. Koeie weeg sowat 700 kg, met 'n hoogte by die skof van 140 – 152 cm; bulle weeg gemiddeld 1 050 kg, met 'n gemiddelde hoogte van 152 cm. Die Braunvieh is 'n suiwelras. Na gelang van ligging wissel melkproduksie tussen 7 200 (in bergstreke) en 12 000 liter per jaar.

Die oorspronklike Braunvieh
In Switserland het sommige telers voortgegaan om die tradisionele tipe dubbeldoel Braunvieh te teel, en dit is in 1993 as die Schweizer Original Braunvieh geformaliseer. Dit is in dieselfde kuddeboek as die moderne tipe Braunvieh geregistreer, maar het verskillende teeldoelwitte. Pogings om die oorspronklike Braunvieh-tipe te bewaar het in Duitsland in 1988 begin met die vorming van die Arbeitsgemeinschaft zur Erhaltung und Züchtung des Original Braunviehs im Allgäu. In Italië staan dit bekend as die Bruna Italiana Vecchio Ceppo.

Die Braunvieh het aanleiding gegee tot verskeie Europese beesrasse in die Alpe-streek, in Oostenryk, in Duitsland, in Italië en in Spanje, asook die Bruin Switser in die Verenigde State. Braunvieh wat vanaf ongeveer 1870 na die Verenigde State uitgevoer is, is uitsluitlik vir melkproduksie geteel, en ontwikkel tot die moderne Amerikaanse Bruin Switser.

Verwysings

Beeste

Braunvieh


Biografia
Constantine nacque a Los Angeles, in California, il 29 ottobre del 1917 da padre russo e da madre polacca, ambedue di origine ebraica. Dopo aver esordito negli Stati Uniti d'America come cantante di musica leggera e aver tentato di intraprendere la carriera cinematografica ad Hollywood, emigrò in Francia dove negli anni cinquanta divenne famoso grazie al personaggio dell'agente segreto Lemmy Caution in FBI divisione criminale (1953), adattamento di una serie noir di Peter Cheyney, ruolo che interpretò in numerosi film. La sua mimica caratteristica e il suo accento americano gli fecero guadagnare la simpatia del pubblico di molti paesi d'Europa. Nel frattempo continuò a incidere canzoni di successo.

Si specializzò nel cinema d'azione di serie B, dal tono leggero e con un'immancabile vena di ironia. Negli anni si divise tra il cinema (che non prese mai troppo sul serio) e la sua scuderia di cavalli da corsa.

Quando il suo successo in Francia cominciò ad appannarsi, si trasferì in Germania, dove lavorò con Rainer Werner Fassbinder in Attenzione alla puttana santa (1970). Non fu questa la sua unica esperienza di cinema d'autore, dato che già nel 1965 era stato il protagonista di Agente Lemmy Caution: missione Alphaville di Jean-Luc Godard; nel 1979 recitò ne La terza generazione, ancora di Fassbinder, e nel 1991 prese parte ad Europa di Lars von Trier.

Morì per un attacco cardiaco il 25 febbraio 1993.

Curiosità
Nel 1975 pubblicò un romanzo intitolato Le Proprietaire.

Filmografia

Cinema
 Egypt by Three Nick (third episode), regia di Victor Stoloff (1953)
 FBI divisione criminale (La Môme vert-de-gris), regia di Bernard Borderie (1953)
 Ricercato per omicidio (Cet homme est dangereux), regia di Jean Sacha (1953)
 Avanzi di galera, regia di Vittorio Cottafavi (1955)
 Operazione dollari, (Les Femmes s'en balancent) regia di Bernard Borderie (1954)
 Vacanze a Parigi (Votre dévoué Blake), regia di Jean Laviron (1954)
 Silenzio... si spara! (Ça va barder), regia di John Berry (1954)
 Sono un sentimentale (Je suis un sentimental), regia di John Berry (1956)
 A colpo sicuro (Les Truands), regia di Carlo Rim (1957)
 Il maggiorato fisico (Vous pigez), regia di Pierre Chevalier - conosciuto anche col titolo Donne, danni e diamanti (1956)
 Ce soir les jupons volent, regia di Dimitri Kirsanoff (1956)
 Un americano alle Folies Bergère (Folies-Bergère), regia di Henri Decoin (1956)
 Creature del male (L'Homme et l'enfant), regia di Raoul André (1956)
 Bonsoir Paris, regia di Ralph Baum (1956)
 Il grande bluff (Le Grand bluff), regia di Patrice Dally (1957)
 Le signore preferiscono il mambo (Ces dames préfèrent le mambo), regia di Bernard Borderie (1957)
 Passaporto per l'inferno (Passport to Shame), regia di Alvin Rakoff (1958)
 Il diplomatico e l'avventuriera (Incognito), regia di Patrice Dally (1958)
 Z 6 chiama base (Hoppla, jetzt kommt Eddie), regia di Werner Klinger (1958)
 Rififì fra le donne (Du rififi chez les femmes), regia di Alex Joffé (1959)
 Larry, agente segreto (The Treasure of San Teresa), regia di Alvin Rakoff (1959)
 SOS Pacific, regia di Guy Green (1959)
 Due minuti per decidere (Me faire ça à moi), regia di Pierre Grimblat (1960)
 Il magnifico detective (Comment qu'elle est!), regia di Bernard Borderie (1960)
 Capitan Uragano (Bomben auf Monte Carlo), regia di Georg Jacoby (1960)
 L'invincibile della prateria (Chien de pique), regia di Yves Allégret (1960)
 Passaporto falso (Ça va être ta fête), regia di Pierre Monrazel (1960)
 Le sirene urlano, i mitra sparano (Une grosse tête), regia di Claude de Givray (1961)
 Mani in alto (En plein bagarre), regia di Giorgio Bianchi (1961)
 Sventole, manette... e femmine (Cause toujours, mon lapin), regia di Guy Lefranc (1961)
 Cleo dalle 5 alle 7 (Cléo de 5 à 7), regia di Agnès Varda (1962)
 L'inesorabile detective (Lemmy pour les dames), regia di Bernard Borderie (1962)
 Bonne chance, Charlie, regia di Jean-Louis Richard (1962)
 Pugni... pupe... e dinamite (L'Empire de la nuit), regia di Pierre Grimblat (1962)
 I sette peccati capitali (episodio La pigrizia di Jean-Luc Godard) (1962)
 Io... 2 ville e 4 scocciatori (Nous irons à Deauville), regia di Francis Rigaud (1962)
 Jeff Gordon, il diabolico detective (Des frissons partout), regia di Raoul André (1963)
 L'implacabile Lemmy Jackson (Tela de araña), regia di José Luis Monter (1963)
 FBI Agente implacabile (Les Femmes d'abord), regia di Raoul André (1963)
 L'agente federale Lemmy Caution (À toi de faire... mignonne), regia di Bernard Borderie (1963)
 Jeff Gordon spaccatutto (Ces dames s'en mêlent), regia di Raoul André (1964)
 Nick Carter non perdona (Nick Carter va tout casser), regia di Henri Decoin (1964)
 Lasciate sparare... chi ci sa fare (Laissez tirer les tireurs), regia di Guy Lefranc (1964)
 Joe Mitra (Lucky Jo), regia di Michel Deville (1964)
 Nick Carter e il trifoglio rosso (Nick Carter et le trèfle rouge), regia di Jean Paul Savignac (1964)
 Colpo grosso a Parigi (Cent briques et des tuiles), regia di Pierre Grimblat (1964)
 Il pugno proibito dell'agente Warner (Faites vos jeux, mesdames), regia di Marcel Ophüls (1965)
 Agente Lemmy Caution: missione Alphaville (Alphaville, une étrange aventure de Lemmy Caution), regia di Jean-Luc Godard (1965)
 Da New York: la mafia uccide (Je vous salue, mafia!), regia di Raoul Lévy (1965)
 Les mignonnes, regia di Jesús Franco (1966)
 James Clint sfida Interpol (Cartas boca arriba), regia di Jesús Franco (1966)
 Ces messieurs de la famille, regia di Raoul André (1967)
 Quella carogna di Frank Mitraglia (À tout casser), regia di John Berry (1968)
 Lions Love, regia di Agnès Varda (1969)
 Attenzione alla puttana santa, regia di Rainer Werner Fassbinder (Warnung vor einer heiligen Nutte) (1970)
 Haytabo, regia di Ulli Lommel (1971)
 Geen paniek, regia di Ko Koedijk (1973)
 Une baleine qui avait mal aux dents, regia di Jacques Bral (1975)
 Souvenir of Gibraltar, regia di Henri Xhonneux (1975)
 Der Zweite Frühling, regia di Ulli Lommel (1975)
 Bloedverwanten, regia di Wim Lindner (1977)
 Le couple témoin, regia di William Klein (1977)
 Zwei himmlische Töchter - serie TV, 1 episodio (1978)
 It Lives Again, regia di Larry Cohen (1978)
 La terza generazione (Die Dritte Generation), regia di Rainer Werner Fassbinder (1979)
 Bildnis einer Trinkerin, regia di Ulrike Ottinger (1979)
 Exit... nur keine Panik, regia di Franz Novotny (1980)
 Panische Zeiten, regia di Peter Fratzscher (1980)
 Car-Napping - Bestellt, geklaut, geliefert, regia di Wigbert Wicker (1980)
 Quel lungo venerdì santo (The Long Good Friday), regia di John Mackenzie (1980)
 Rote Liebe - Wassilissa, regia di Rosa von Praunheim (1981)
 Tango durch Deutschland, regia di Lutz Mommartz (1981)
 Neige, regia di Juleit Berto (1981)
 Freak Orlando, (Säulenheiliger), regia di Ulrike Ottinger (1981)
 Boxoffice, regia di Josef Bogdanovich (1982)
 Das Mikado-Projekt, regia di Torsten Emrich (1983)
 Der Schnüffler (Gregori Ustinov), regia di Ottokar Runze (1983)
 La Bête noire, regia di Patrick Chaput (1983)
 Seifenblasen, regia di Alfred Ninaus (1984)
 Tiger - Frühling in Wien, regia di Peter Patzak (1984)
 Uno scugnizzo a New York, regia di Mariano Laurenti (1984)
 Paul Chevrolet en de ultieme hallucinatie, regia di Pim de la Parra (1985)
 Makaroni Blues, regia di Bela Csepcsanyi (1986)
 Pehavý Max a strasidlá, regia di Juraj Jakubisko (1987)
 Napoli-Berlino, un taxi nella notte (Helsinki Napoli All Night Long) regia di Mika Kaurismäki (1987)
 Europa, abends, regia di Claudia Schröder (1989)
 Europa, regia di Lars von Trier (1991)
 Germania nove zero (Allemagne 90 neuf zéro) regia di Jean-Luc Godard (1991)
 Tokyo no kyujitsu (東京の休日), regia di Naoki Nagao (1991)
 Three Shake-a-Leg Steps to Heaven, regia di Andy Bausch (1993)

Televisione
 Malatesta, regia di Peter Lilienthal (1970) - film TV
 Eine Rose für Jane, regia di Hans W. Geissendörfer (1970) - film TV
 Supergirl - Das Mädchen von den Sternen, regia di Rudolf Thome (1971) - film TV
 Wir sind drei, regia di Raymond Vouillamoz (1973) - film TV
 Il mondo sul filo (Welt am Draht) - miniserie TV, 1 episodio (1973)
 I leoni della guerra (Raid on Entebbe), regia di Irvin Kershner (1977) - film TV
 Victor, regia di Walter Bockmayer (1979) - film TV
 Zwischen Mond und Sonne, regia di Recha Jungmann (1981) - film TV
 De bien étranges affaires - serie TV, 1 episodio (1982)
 Due fuggitivi e mezzo (Les Fugitifs), regia di Freddy Charles (1982) - film TV
 Rambo Zambo, regia di Reinhard Donga (1984) - film TV
 Quei trentasei gradini, regia di Luigi Perelli - serie TV, 4 episodi (1984-1985)
 Une aventure de Phil Perfect - serie TV (1984)
 Las aventuras de Pepe Carvalho - serie TV, 1 episodio (1986)
 Roncalli - serie TV (1986)
 La zia di Frankenstein (Frankensteinova teta) - serie TV, 7 episodi (1987)
 Rivalen der Rennbahn - serie TV, 1 episodio (1989)
 Le Retour de Lemmy Caution, regia di Josée Dayan (1989) - film TV

Doppiatori italiani
 Emilio Cigoli in Sono un sentimentale, Agente Lemmy Caution: missione Alphaville
 Sergio Rossi in Europa

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Francoamericani

Eddie Constantine


Tachina latianulum is a species in the family Tachinidae ("bristle flies"), in the order Diptera ("flies").
Tachina latianulum is found in North America.

References

Further reading

 O'Hara, James E., and D. Monty Wood (2004). Catalogue of the Tachinidae (Diptera) of America North of Mexico. Memoirs on Entomology, International, vol. 18, 410.
 Taxonomic and host catalogue of the Tachinidae of America North of Mexico

External links

latianulum

Tachina latianulum


Codici
 BFD – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto regionale Bradford, Bradford (contea di McKean, Pennsylvania), Stati Uniti

Altro
 Brig–Furka–Disentis-Bahn – compagnia ferroviaria svizzera

Bfd


The 1986 Wellington City mayoral election was part of the New Zealand local elections held that same year. In 1986, elections were held for the Mayor of Wellington plus other local government positions including twenty-one city councillors. The polling was conducted using the standard first-past-the-post electoral method.

Background
The election saw one-term Mayor Ian Lawrence defeated by local advertising agent Jim Belich. 1986 also saw the Labour Party win their first ever majority of seats on the Council. Electoral reforms were implemented at the 1986 municipal elections, the method of electing councillors at large which had been used since 1901 was replaced with a ward system of local electoral districts.

A major issue faced by the council during the term was the increasingly unpopular practice of raw sewage discharge into the sea. The two main candidates, Lawrence and Belich, had been friends for nearly twenty years adding a more personal element to the election than normal. The two had first met in the late-1960s when Lawrence, as a member of the Jaycees, helped organise a fundraising international ball for a UNICEF, which Belich was president of. Both agreed to a "peace pact" to fight fair in the election. Highlighting the unpopular council sewage scheme both the Labour Party and the Wellington Clean Water Campaign ran a hostile ad campaign against Lawrence and the Citizens' Association. Lawrence responded, stressing that the sewage scheme was a collective decision of the council, not a personal decision of his. In the last week of the campaign Labour launched a series of particularly controversial advertisements on Lawrence and the council. One newspaper ad showed a toilet on the beach, linking to the clean water campaign to stop raw sewage discharge at Moa Point. Lawrence was angered by the attack which reneged on a pact between the two to fight fair. Belich professed that he did not intend for any personal offence.

Ultimately Belich defeated Lawrence by over 2,000 votes, a significant turnaround from Lawrence's 8,000 vote win in 1983. The sewage issue was key to the result which Lawrence said he was both surprised and disappointed that voters judged him on that issue alone. He was also critical of the amount of campaign spending on advertising, with his opponents spending more than double what he did. The hostility of the sewage ads left him feeling bitter, but did not blame Belich personally.

Results
The following table gives the election results:

Ward results

Candidates were also elected from wards to the Wellington City Council.

Notes

References

Mayoral elections in Wellington
1986 elections in New Zealand
Politics of the Wellington Region

1986 Wellington City mayoral election


Sceliphron asiaticum là một loài côn trùng cánh màng trong họ Sphecidae, thuộc chi Sceliphron. Loài này được Linnaeus miêu tả khoa học đầu tiên năm 1758.

Xem thêm
Danh sách các loài trong họ Sphecidae

Chú thích

Tham khảo

A

Sceliphron asiaticum


Batalha de Azaz (1030) — batalha de cruzados orientais contra islâmicos
 Batalha de Azaz (1125) — batalha de cruzados orientais contra islâmicos

Desambiguações de história

Batalhas

Batalha de Azaz (desambiguação)


An Purpuricenus deyrollei in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Thomson hadton 1867. An Purpuricenus deyrollei in nahilalakip ha genus nga Purpuricenus, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Iran. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Purpuricenus

Purpuricenus deyrollei


Per Markus Jonsson (født 9. marts 1981 i Växjö, Sverige) er en svensk tidligere fodboldspiller (højre back). Han spillede fire kampe for Sveriges landshold.

Jonsson startede sin karriere hos Öster i fødebyen Växjö, og skiftede senere til Stockholm-storklubben AIK. Han vandt i 2009 både det svenske mesterskab og pokalturneringen Svenska Cupen med AIK. Senere i karrieren havde han også udlandshophold hos både Panionios i Grækenland og norske Brann.

Titler
Allsvenskan
 2009 med AIK

Svenska Cupen
 2009 med AIK

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Sverige
Personer fra Växjö

Markus Jonsson


omer – dawna jednostka miary objętości
 Omer – miasto w Stanach Zjednoczonych, w stanie Michigan
 Omer – samorząd lokalny w Izraelu, w Dystrykcie Południowym
 Omer – francuski serial animowany

Zobacz też

Omer


Legionarska bolest je netipska upala pluća,  uzrokovana bakterijom koja živi i razvija se u vlažnom okruženju, poput sistema klimatizacije iz kojeg dolazi do klimatiziranih prostorija, kada se zrak vlaži.

Historija
Bolest je imenovana po američkim legionarima koji su se razboljeli na skupu u hotelu u Philadelphija|Philadelphiji, 1976.,  od tada nepoznate bolesti, koja je kod nekih bolesnih legionara imala  smrtni ishod. Kod ovih pacijenata pronađene su bakterije vrste  Legionella pneumophila, koje su se namnožile u hotelskom klimatizacijskom sistemu. Udišući inficirani  zrak, gosti su udisali i bakterije i razboljeli se od upale pluća.

Epidemiologija

Morbiditet
U prvim decenijama 21. stoljeća, samo u Sjedinjenim Državama, i  Kanadi od legionarske bolesti, svake godine oboli oko 18.000 ljudi. Pretpostavlja se da je broj oboljelih veći i da niz slučajeva takozvane ljetne gripe i atipske upale pluća nije prepoznat da su izazvani  legionelom.

U zemljama Evropske unije,  do sada je zabilježeno oko  600 epidemija legonarske bolesti.

Mortalitet i rasprostranjenje
Stopa smrtnosti od ove bolesti je vrlo visoka i kreće se od 15% do 25%.  Bolest uzrokovana legionelom javlja se tokom cijele godine;  mnogo je češća ljeti zbog veće izloženosti ljudi bakterijskim izvorima poput vlažnog zraka, klima uređaja i bazena.

Legionarska bolest pogađa sve populacije i starosne dobi.
Budući da ova bolest  često ostaje neprepoznata zbog atipskih simptoma i nalazi se u grupi netipskih upala pluća (bez dokaza o uzroku),  tačna učestalost obično nije utvrđena.

Etiologija i izvori zaraze

Bakterija Legionella pneumophila prvi put je otkrivena 1976., nakon izbijanja upale pluća među američkim legionarima u hotelu u Filadelfiji. Tada je više od 200 ljudi oboljelo, a značajan broj je i umro.

Prirodno stanište legionele su rijeke, jezera, potoci i tople, zagađene vode, u kojima bakterija može preživjeti u promjenjivim temperaturnim uvjetima, od 0 °C do 63 °C i pH vrijednosti vode od 5,0 do 8,5. U vodi na temperaturi od 2 °C do 8 °C, legionela preživljava godinama.

Legionela je olerantna na hlor, tj.  otporna na  hlorisanje vode, pa je stoga raširena u vodospremnicima.

Izvori kontaminiranih aerosola čijim se udisanjem prenose infekcije mogu biti i klima uređaji, tako da su ustanove koje su obično klimatizirane, poput bolnica, hotela ili pansiona, mjesta su na kojima se šire infekcije legionelom.

Izvor zaraze često su fontane, vodoskoci, instalacije za hidroterapiju, ovlaživači zraka, bazeni s turbulentnim protokom vode, pa čak i aparati za led.

Infekcija se može prenijeti i tokom različitih manipulacija u respiratornom traktu, a također je moguće prenijeti je sa osobe na osobu.

Patogeneza

Raspršene u zraku u obliku [aerosol]]a i u kapljicama promjera 1,0-5,0 mikrometara, legionele se usisavaju udisanjem zaraženog zraka u plućne alveole u kojima napadaj epitelne ćelije, kao i alveolske makrofage osetljivih osoba. Kao posljedica toga,  nastaje:
 atipska upala pluća - Legionarska bolest,
 blaži oblik bolesti sličan gripi – Pontijačna bolest (nazvana po gradu Pontiac).

Klinička slika

U težim oblicima bolesti, kliničke manifestacije počinju nakon inkubacije tokom 2-10 dana. Početak  je nagli s porastom temperature, hladnoćom i malaksalošću. Ubrzo pacijent počinje ubrzano disati, isprva kašljući neproduktivno, ali uz moguće iskašljavanje krvi. Javljaju se bolovi u prsima,  jake glavobolje, bolovi u zglobovima. Vrlo često javlja se i  mentalna konfuzija, a moguće su halucinacije. Kao posljedica toksemije prisutna je relativna bradikardija (usporeni rad srca), mučnina, povraćanje i vodeni proljev. U neliječenih bolesnika bolest dovodi do vrlo ozbiljnih komplikacija u obliku respiratorne insuficijencije, septičkog šoka i bubrežne insuficijencije.

Lakši oblik legionarske bolesti, poznat kao pontijačna groznica,  je mnogo blaži oblik infekcije legionelom, koji karakterizira sindrom sličan gripi. Nakon kratke inkubacije od nekoliko sati do dva dana, bolest počinje vrućicom, glavoboljom, bolovima u mišićima i zglobovima, kašljem i bolovima u prsima. Prolazi za sedam dana.

Dijagnoza
Dijagnoza se može potvrditi identifikacijom legionele, izolacijom iz respiratornih sekreta, uzgojem, imunofluorescentnim bojenjem, testovima antigena u urinu, PCR-analizom ili serološkim  i biohemijskim testovima, kao i skeniranjem pluća.

Liječenje
Legionarska bolest liječi se jakim dozama antibiotika. Koriste se eritromicin, rifocin, penicilin G ili cefalosporini treće generacije, dok za pontijačnu groznicu nije potrebna antibiotska terapija.

Tretman obično traje 7-10 dana,  kod pacijenata sa imunosupresijom,  21 dan. Pontijačna groznica obično ne zahtijeva antimikrobnu terapiju.

Prognoza
Prognoza legionarske bolesti je vrlo loša ako mi se ne dijagnosticira na vrijeme i adekvatno liječi antibioticima.

Prevencija
Ako se  sistemi klimatizacije i ventilacije ne održavaju redovno, postaju idealno mjesto za razmnožavanje i širenje legionele. Svjetska zdravstvena organizacija preporučuje čišćenje centralnih klimatizacijskih sistema dva puta godišnje, a ako se u sobi puši i nema mogućnosti prirodne ventilacije, čišćenje bi trebalo biti češće.

Primarni zadatak tokom prevencije je kontrola i dezinfekcija rezervoara za infekciju, a posebno mreže za distribuciju vode. Kako je bakterija otporna na hlor, koriste se i druge metode za njeno deaktiranje i uklanjanje, poput filtracije, zagrijavanja na temperaturu do 70 °C, ionizacije bakrom i srebrom i sličnim postupcima. Dokazivanje prisustva u vodi vrši se samo u specijaliziranim laboratorijama, a PCR metod je u tom smislu suverena procedura.

Najbolji učinak čišćenja postiže se hemijskim sredstvima –  biocidima, koji uništavaju sve mikroorganizme koji ostaju u sistemu klimatizacije. Pravilno i redovno održavanje sistema ne samo da omogućava njegov efikasniji rad i smanjenje troškova održavanja, već ima i značajan uticaj na prevenciju bolesti.

Dekontaminacija korišćenih (kontaminiranih) sredstava mora se obaviti sterilizacijom na pari, hemijskom dezinfekcijom ili spaljivanjem, prije odlaganja ostataka.

Također pogledajte
 Legionella pneumophila
 Klimatizacija
Infekcija

Reference

Vanjski linkovi

Zarazne bolesti
Medicina rada
Zaštita okoliša
Ekologija

Legionarska bolest


La regione ecclesiastica Triveneto è una delle sedici regioni ecclesiastiche in cui è suddiviso il territorio della Chiesa cattolica in Italia. Il suo territorio corrisponde approssimativamente al territorio delle tre regioni amministrative italiane di Veneto, Friuli-Venezia Giulia e Trentino-Alto Adige, ma comprende anche parrocchie nell'area gardesana della provincia di Brescia. Si tratta della regione ecclesiastica più grande all'interno della Conferenza episcopale italiana, anche se non la più popolosa (che è invece quella lombarda).

La regione ecclesiastica oggi

Statistiche
Superficie in km²: 40.674
Abitanti: 6.895.639
Parrocchie: 3.527
Numero dei sacerdoti secolari: 4.897
Numero dei sacerdoti regolari: 2.104
Numero dei diaconi permanenti: 264

Suddivisione

Questa regione ecclesiastica è composta da quindici diocesi, così ripartite:
Patriarcato di Venezia, sede metropolitana, che ha come suffraganee
Diocesi di Adria-Rovigo
Diocesi di Belluno-Feltre
Diocesi di Chioggia
Diocesi di Concordia-Pordenone
Diocesi di Padova
Diocesi di Treviso
Diocesi di Verona
Diocesi di Vicenza
Diocesi di Vittorio Veneto
Arcidiocesi di Gorizia, sede metropolitana, che ha come suffraganea
Diocesi di Trieste
Arcidiocesi di Trento, sede metropolitana, che ha come suffraganea
Diocesi di Bolzano-Bressanone
Arcidiocesi di Udine, sede metropolitana, senza suffraganee

Organigramma

Conferenza episcopale del Triveneto
Presidente: Francesco Moraglia, patriarca di Venezia
Vicepresidente: Ivo Muser, vescovo di Bolzano-Bressanone
Segretario: Giuseppe Pellegrini, vescovo di Concordia-Pordenone

Vescovi delegati per i vari settori pastorali

Dottrina della fede, annuncio e catechesi: Corrado Pizziolo (Vittorio Veneto)
Liturgia: Giampaolo Crepaldi (emerito di Trieste)
Commissione presbiterale regionale: Adriano Tessarollo (emerito di Chioggia)
Seminari: Andrea Bruno Mazzocato (Udine)
Diaconato permanente: Andrea Bruno Mazzocato (Udine)
Vita consacrata: Gianfranco Agostino Gardin (emerito di Treviso)
Consulta aggregazioni laicali: Beniamino Pizziol (emerito di Vicenza)
Pastorale della famiglia e della vita: Pierantonio Pavanello (Adria-Rovigo)
Pastorale giovanile e pastorale vocazionale: Claudio Cipolla (Padova)
Ecumenismo e dialogo interreligioso: Ivo Muser (Bolzano-Bressanone)
Pastorale scolastica, pastorale universitaria e insegnamento della religione cattolica: Renato Marangoni (Belluno-Feltre)
Pastorale sociale e del lavoro, giustizia, pace e salvaguardia del creato: Michele Tomasi (Treviso)
Evangelizzazione dei popoli: Giuseppe Pellegrini (Concordia-Pordenone)
Delegazione Caritas regionale: Carlo Roberto Maria Redaelli (Gorizia)
Pastorale della salute: Giuseppe Zenti (emerito di Verona)
Pastorale dei migranti: Luigi Bressan (emerito di Trento)
Comunicazioni sociali: Lauro Tisi (Trento)
Delegato per gli istituti teologici: Renato Marangoni (Belluno-Feltre)
Delegato per il Tribunale ecclesiastico regionale: Pierantonio Pavanello (Adria-Rovigo)
Sport, tempo libero e pellegrinaggi: Michele Tomasi (Treviso)
Consulta per i beni culturali ecclesiastici: Renato Marangoni (Belluno-Feltre)
Sostegno economico alla Chiesa: Luigi Bressan (emerito di Trento)
Federazione italiana esercizi spirituali: Beniamino Pizziol (emerito di Vicenza)
Incaricato per gli esorcisti: Giuseppe Zenti (emerito di Verona)
Servizio regionale per la tutela dei minori e delle persone vulnerabili: Pierantonio Pavanello (Adria-Rovigo)
Rappresentanti uffici amministrativi: Giuseppe Pellegrini (Concordia-Pordenone)
Commissione dei rettori di santuari: Giampaolo Crepaldi (emerito di Trieste)

Cronotassi

Presidenti della conferenza episcopale
...
Cardinale Albino Luciani, patriarca di Venezia † (14 gennaio 1970 - 26 agosto 1978)
Cardinale Marco Cé, patriarca di Venezia † (1979 - 3 marzo 2002)
Cardinale Angelo Scola, patriarca di Venezia (9 aprile 2002 - 7 settembre 2011)
Arcivescovo Dino De Antoni, arcivescovo di Gorizia † (13 settembre 2011 - 29 maggio 2012)
Patriarca Francesco Moraglia, patriarca di Venezia, dal 29 maggio 2012

Vicepresidenti della conferenza episcopale
...
Vescovo Eugenio Ravignani, vescovo di Trieste † (? - 4 ottobre 2009)
Arcivescovo Dino De Antoni, arcivescovo di Gorizia † (11 gennaio 2010 - 13 settembre 2011)
Arcivescovo Antonio Mattiazzo, vescovo di Padova (13 settembre 2011 - 29 maggio 2012)
Arcivescovo Luigi Bressan, arcivescovo di Trento (29 maggio 2012 - 3 aprile 2016)
Vescovo Ivo Muser, vescovo di Bolzano-Bressanone, dal 24 maggio 2016

Segretari della conferenza episcopale
...
Arcivescovo Antonio Mattiazzo, vescovo di Padova (1989 - 2003)
Arcivescovo Luigi Bressan, arcivescovo di Trento (2003 - 29 maggio 2012)
Vescovo Giuseppe Pellegrini, vescovo di Concordia-Pordenone, dal 29 maggio 2012

Diocesi soppresse del Triveneto
Diocesi di Altino
Patriarcato di Aquileia
Diocesi di Asolo
Diocesi di Caorle
Diocesi di Castello
Diocesi di Equilio
Diocesi di Eraclea
Diocesi di Gradisca
Patriarcato di Grado
Diocesi di Malamocco (sede trasferita a Chioggia)
Diocesi di Oderzo
Diocesi di Sabiona (sede trasferita a Bressanone)
Diocesi di Torcello
Diocesi di Zuglio

Note

Collegamenti esterni

 Regione ecclesiastica Triveneto su BeWeb - Beni ecclesiastici in web

Regione ecclesiastica Triveneto


Moet nie met salpetersuur () verwar word nie

Nitroësuur (word soms salpeterigsuur genoem, molekulêre formule ) is 'n swak en monoprotiese suur wat slegs in oplossing, in die gasfase en in die vorm van nitrietsoute () bekend is. Nitroësuur word gebruik om diasoniumsoute van uit amiene te maak. Die resulterende diasoniumsoute is reagense in aso-koppelingsreaksies om aso-kleurstowwe te vorm.

Struktuur
In die gasfase rangskik die vier atome wat 'n molekule nitroësuur vorm hulself op 'n plat vlak. Binne daardie vlak het hulle twee moontlike konformasies. Die planêre nitroësuurmolekule kan beide 'n sin- en 'n anti-vorm aanneem. Die anti-vorm oorheers by kamertemperatuur, en infrarooispektroskopie-metings dui aan dat dit meer stabiel is met ongeveer 2,3 kJ/mol.

Voorbereiding
Nitroësuur word gewoonlik voorberei deur versuring van waterige oplossings van natriumnitriet met 'n minerale suur. Die versuring word gewoonlik by ystemperature uitgevoer. Omdat nitroësuur onstabiel is en vinning ontbind word dit gewoonlik in situ verbruik, dws soos dit voorberei word.

 NaNO3 + HBr -> HNO2 + NaBr

Nitroësuur kan ook geproduseer word deur distikstoftrioksied in water op te los volgens die vergelyking

 N2O3 + H2O <=> 2HNO2

Reaksies

Ontbinding
Sien ook: Distikstoftrioksied

Gasvormige nitroësuur ontbind om stikstofdioksied, stikstofoksied en water te vorm:
 2 HNO2 -> NO2 + NO + H2O

Stikstofdioksied breek op in waterige oplossing en vorm salpetersuur en nitroësuur:
 2 NO2 + H2O -> HNO3 + HNO2

In warm of gekonsentreerde oplossings kom die algehele reaksie neer op die produksie van salpetersuur, stikstofoksied en water:
 3 HNO2 -> HNO3 + 2 NO + H2O

Reduksie
Die reduksie-reaksie van nitroësuur word gebruik om baie produkte te skep, insluitend:

Met I- en Fe-ione word stikstofoksied (NO) gevorm:
 2 HNO2  +  2 KI + H2SO4 ->  I2 + 2 NO + 2 H2O + 2 K2SO4
 2 HNO2  +  2 FeSO4 + 2 H2SO4 -> Fe2(SO4)3 + 2 NO + 2 H2O + K2SO4

Met Sn-ione word distikstofmonoksied (NO) gevorm:
 2 HNO2 + 6 HCl + 2 SnCl2 -> 2 SnCl4 + N2O + 3 H2O + 2 KCl

Met swaweldioksied-gas (SO) word hidroksilamien (NHOH) gevorm:

 2 HNO2 + 6 H2O + 4 SO2 -> 3 H2SO4 + K2SO4 + 2 NH2OH

Met hidrasinium () word ammoniak () gevorm en daarvan word stikstof-gas (N) gevorm:

 HNO2 + [N2H5]+ -> HN3 + H2O + H3O+

 HNO2 + HN3 -> N2O + N2 + H2O

Atmosfeer van die Aarde
Nitroësuur is betrokke by die osoonreaksies van die onderste atmosfeer, die troposfeer. Die reaksie van stikstofoksied (NO) en water produseer nitroësuur. Wanneer hierdie reaksie op die oppervlak van atmosferiese deeltjies plaasvind, verander die produk maklik deur reaksie met lig tot hidroksielradikale. Hidroksielradikale is hoogs reaktief en ondergaan chemiese reaksies wat hulle kortstondig maak. Wanneer biologiese stelsels aan hidroksielradikale blootgestel word kan dit skade aan selle veroorsaak waar hulle met DNS, lipiede en proteïene kan reageer.

Die Aarde se naghemel word verlig deur verspreide lig wat luggloed genoem word. Dit word word deur stralingsoorgange van atome en molekules geproduseer. Van die mees intense sulke kenmerke wat in die Aarde se naghemel waargeneem is, is 'n groep infrarooi oorgange by golflengtes tussen 700 nanometer en 900 nanometer. In 1950 het Amerikaanse sterrekundige Aden Meinel gewys dat dit oorgange van die hidroksielmolekule was.

Kyk ook
Lys van sure en basisse

Verwysings

Chemie

Nitroësuur


Astroides calycularis () è una madrepora incrostante dal caratteristico colore arancione, diffusa nelle acque del Mediterraneo. È l'unica specie nota del genere Astroides.

Descrizione

Forma colonie tondeggianti dal caratteristico colore arancione.

La disposizione dei coralliti può essere di tipo cerioide (cioè posti a stretto contatto l'uno con l'altro, con teche parzialmente fuse, di tipo plocoide (cioè con coralliti distanziati) o, a maggiori profondità, di tipo faceloide (cioè con conformazione allungata, a forma di tubo).

I polipi numerosi tentacoli retrattili.

Distribuzione e habitat
È diffuso principalmente nel Mediterraneo centrale e meridionale ma anche nell'Atlantico nelle adiacenze dello stretto di Gibilterra.

Forma colonie incrostanti su rocce e cavità già a partire dalla superficie sino ai 50 metri di profondità.

Biologia
Come tutti gli antozoi, la specie è carnivora e si nutre prevalentemente di plancton. È un corallo anermatipico, privo di zooxantelle.

Nel 2018 uno studio ha dimostrato che i polipi di questo corallo sono in grado di cooperare per la cattura della medusa Pelagia noctiluca: un primo gruppo di polipi corallini afferra la medusa dal suo ombrello mentre un secondo gruppo inizia a divorarne i tentacoli.

Conservazione

Uno studio del 2004 ha evidenziato in alcune aree un tasso di estinzione delle colonie di questa specie fino al 50% annuo.

La specie è protetta dalla Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Flora and Fauna (CITES) ma non rientra tra le specie nella lista rossa della IUCN.

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Scleractinia
Taxa classificati da Peter Simon Pallas

Astroides calycularis


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Jaragua serranus. Una ning gihulagway ni Perez-gelabert, Dominici ug Hierro ni adtong 1995. Ang Jaragua serranus sakop sa kahenera nga Jaragua, ug kabanay nga Pyrgomorphidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Dominikanhong Republika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Dominikanhong Republika
Jaragua

Jaragua serranus


Kaliwatan sa insekto ang Phibalothrips dispar. Una ning gihulagway ni Zur Strassen ni adtong 1974. Ang Phibalothrips dispar sakop sa kahenera nga Phibalothrips, ug kabanay nga Thripidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Madeira (distrito)

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Madeira (distrito)
Phibalothrips

Phibalothrips dispar


Kaliwatan sa isda ang Eustomias melanonema. Una ning gihulagway ni Regan ug Ethelwynn Trewavas ni adtong 1930. Ang Eustomias melanonema sakop sa kahenera nga Eustomias, ug kabanay nga Stomiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
sidlakang Kadagatang Atlantiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Atlantiko
Eustomias

Eustomias melanonema


Solveig Horne (fødd 12. januar 1969 í Haugesund ) hevur síðan 2013 verið javnstøðu- og barnamálaráðharri í Noregi . Hon umboðar Framburðsflokkin.

Norski javnstøðuráðharrin Horne heldur ikki kvinnudag 8. mars 2014 . "Eg havi ongantíð fyrr markerað 8. mars, tí er tað ónatúrligt at gera tað í ár. Tað er týðandi at vit eru á bananum hvønn einasta dag viðvíkjandi javnstøðuni", segði hon við NRK.

Kelduávísingar

Norskir politikarar
Norskar kvinnur í politikki
Føðingar í 1969

Solveig Horne


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Haplotropis zhuoluensis. Una ning gihulagway ni Ye, B.-h., Z. Yin ug Xin-jiang Li ni adtong 2016. Ang Haplotropis zhuoluensis sakop sa kahenera nga Haplotropis, ug kabanay nga Pamphagidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Hebei Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Hebei Sheng
Haplotropis

Haplotropis zhuoluensis


Nacionalna skupština Džibutija (; ), ranije poznata i po nazivu Poslanička komora Džibutija je najviše zakonodavno tijelo Džibutija. Prema vrsti Skupština je jednodomna.
Skupština je uspostavljena 1977. godine i sastoji se od 65 predstavnika.

Sastav

Sastoji se od 65 članova od kojih je po 30 mjesta zagarantovano za Somalce (21 za pripadnike Issa klana) i Afarce. Poslanici u Skupštini se biraju na mandat u trajanju od 5 godina i to u višečlanim izbornim jedinicama (od 4 do 37 poslanika). Prvi slobodni višestranački parlamentarni izbori od sticanja nezavisnosti (1977) održani su 2003. godine, a vladajuća koalicija, na čelu s Narodnim mitingom za napredak (RPP), osvojila je 62,7% glasova.

Idriss Arnaoud Ali bio je predsjednik Nacionalne skupštine od 2003. do smrti 2015. Naslijedio ga je Mohamed Ali Houmed.

Nacionalnom skupštinom je tokom cijelog njenog postojanja dominirala stranka Narodni miting za napredak, koja je trenutno partner (sa većim brojem zastupnika) u koaliciji Uniji za predsjedničku većinu (UPM). Od 1981. do 1992. godine, RPP je bila jedina legalna stranka. Čak i nakon što su opozicione stranke legalizovane 1992. godine, RPP je osvojio svako mjesto u zakonodavnoj vlasti. Od 1997. godine, ova stranka se za vlast na izborima borila u sklopu koalicije, poznate od 2003. kao Unija za predsjedničku većinu. Opozicione stranke nisu uspjele ući u zakonodavnu vlast do 2013. Politički sistem Džibutija koncentrira većinu moći u rukama predsjednika, a malo protivljenja njegovim izvršnim odlukama.

Predsjednici
Dosadašnji Predsjednici Skupštine dati su u sljedećoj tabeli.

Reference

Nacionalna skupština
Jednodomni parlamenti
Nacionalni parlamenti

Nacionalna skupština Džibutija


Pteromalinae , è la più vasta sottofamiglia di insetti della famiglia degli Pteromalidi (Hymenoptera Chalcidoidea) comprendente soprattutto specie parassitoidi di altri insetti.

Morfologia
La sottofamiglia è uno dei più vasti ed eterogenei raggruppamenti nell'ambito dei Pteromalidi e non è ancora definita una chiave d'identificazione univoca valida per tutti i generi per quanto concerne sia la morfologia sia la biologia. Possono confondersi con i Miscogasterinae. In genere hanno il torace con i notauli incompleti, zampe posteriori fornite di sperone nell'estremità distale delle tibie, addome subsessile. Al contrario, i Miscogasterinae hanno notauli completi, zampe anteriori fornite di due denti, addome peziolato.

Biologia
Al pari della morfologia, anche la biologia è alquanto eterogenea. In generale questa famiglia comprende specie parassitoidi ectoparassite o endoparassite. solitarie o gregarie, associate a stadi preimmaginali di varie famiglie di insetti olometaboli (Ditteri, Lepidotteri, Imenotteri, Coleotteri. Sono tuttavia frequenti anche le specie oofaghe e, raramente, specie parassitoidi di adulti.

L'iperparassitismo è frequente e si svolge in genere a spese di altri Imenotteri (Icneumonidi, Braconidi, Platigasteridi, Eupelmidi) o di Ditteri Tachinidi. Frequente è anche il parassitismo primario a carico di predatori, soprattutto Sirfidi.

Sistematica e filogenesi
I Pteromalini rappresentano il raggruppamento più ricco all'interno della famiglia. Il Natural History Museum   attribuisce a questa sottofamiglia circa 2070 specie ripartite fra oltre 310 generi.

L'elenco completo dei generi della sottofamiglia citati nell'Universal Chalcidoidea Database  è il seguente:

Ablaxia
Abomalus
Acaenacis
Acroclisella
Acroclisis
Acroclisissa
Acroclisoides
Acroclypa
Acrocormus
Afropsilocera
Aggelma
Agiommatus
Aiemea
Allocricellius
Alticornis
Amandia
Amblyharma
Amblypachus
Amphidocius
Andersena
Angulifrons
Anisopteromalus
Anogmoides
Anogmus
Anorbanus
Apelioma
Apsilocera
Apycnetron
Arachnopteromalus
Arriva
Arthrolytus
Atrichomalus
Babina
Bairamlia
Boharticus
Bonitoa
Brachycaudonia
Briania
Bubekia
Bubekiana
Bulolosa
Bupronotum
Caenacis
Caenocrepis
Cairnsia
Callicarolynia
Calliprymna
Callitula
Canberrana
Capellia
Catolaccus
Cecidolampa
Cecidostiba
Cheiropachus
Chlorocytus
Chrysoglyphe
Coelopisthia
Conigastrus
Conomorium
Coruna
Cryptoprymna
Cyclogastrella
Cyrtogaster
Cyrtoptyx
Dasyneurophaga
Delisleia
Dibrachoides
Dibrachys
Diconocara
Diglochis
Dimachus
Dinarmoides
Dinarmus
Dineuticida
Dinotiscus
Dinotoides
Diourbelia
Dirhicnus
Dorcatomophaga

Duartea
Dudichilla
Elachertoidea
Elderia
Endomychobius
Epanogmus
Epicatolaccus
Epipteromalus
Erdoesia
Erdoesina
Erythromalus
Eulonchetron
Eumacepolus
Euneura
Eurydinota
Eurydinoteloides
Eurydinotomorpha
Eutelisca
Euteloida
Fanamokala
Fedelia
Ficicola
Fijita
Frena
Gastracanthus
Gbelcia
Genangula
Globimesosoma
Goidanichium
Golovissima
Grissellium
Guancheria
Gugolzia
Guolina
Gyrinophagus
Habritella
Habritys
Habromalina
Halomalus
Halticopterella
Halticopteroides
Hansonita
Helocasis
Hemitrichus
Heteroprymna
Heteroschema
Hillerita
Hlavka
Hobbya
Holcaeus
Homoporus
Huberina
Hypopteromalus
Inkaka
Ischyroptyx
Isocyrtella
Isocyrtus
Isoplatoides
Jaliscoa
Janssoniella
Kaleva
Kazina
Klabonosa
Kratinka
Kratka
Kukua
Kumarella
Lampoterma
Lariophagus
Laticlypa
Leleupia
Lenka
Leodamus
Leptomeraporus
Licteria
Lomonosoffiella
Lonchetron
Longinucha
Lyrcus

Lysirina
Makaronesa
Maorita
Marangua
Mazinawa
Megadicylus
Merallus
Meraporus
Merismoclea
Merismomorpha
Merisus
Mesopolobus
Metacolus
Metastenus
Meximalus
Micradelus
Mimencyrtus
Mirekia
Miristhma
Miscogasteriella
Mokrzeckia
Monazosa
Monoksa
Muscidifurax
Nadelaia
Narendrella
Nasonia
Nazgulia
Neanica
Nedinotus
Neocatolaccus
Neocylus
Neopolycystus
Neotoxeumorpha
Nephelomalus
Nikolskayana
Norbanus
Notoglyptus
Notoprymna
Novitzkyanus
Nuchata
Oaxa
Obalana
Ogloblinisca
Oniticellobia
Oomara
Oricoruna
Ottaria
Ottawita
Oxyharma
Oxysychus
Pachycrepoideus
Pachyneuron
Pandelus
Parabruchobius
Paracarotomus
Paracroclisis
Paradinarmus
Paraiemea
Paroxyharma
Pegopus
Peridesmia
Perilampidea
Perniphora
Pestra
Pezilepsis
Phaenocytus
Platecrizotes
Platneptis
Platygerrhus
Platypteromalus
Ploskana
Plutothrix
Polstonia
Procallitula
Promerisus
Propicroscytus
Propodeia
Pseudanogmus

Pseudetroxys
Pseudocatolaccus
Psilocera
Psilonotus
Psychophagoides
Psychophagus
Pterapicus
Pterisemoppa
Pteromalus
Pterosemigastra
Pterosemopsis
Ptinocida
Pycnetron
Quercanus
Rakosina
Raspela
Rhaphitelus
Rhopalicus
Rohatina
Roptrocerus
Sceptrothelys
Schizonotus
Sedma
Selimnus
Semiotellus
Sigynia
Sisyridivora
Sorosina
Spaniopus
Sphegigaster
Sphegigastrella
Sphegipterosema
Sphegipterosemella
Spilomalus
Spintherus
Spodophagus
Staurothyreus
Stenetra
Stenomalina
Stenoselma
Stichocrepis
Stinoplus
Strejcekia
Synedrus
Syntomopus
Systellogaster
Szelenyinus
Tanina
Termolampa
Thureonella
Tomicobia
Toxeuma
Toxeumella
Toxeumelloides
Toxeumorpha
Trichargyrus
Trichokaleva
Trichomalopsis
Trichomalus
Tricolas
Trigonoderus
Trigonogastrella
Trinotiscus
Tripteromalus
Tritneptis
Trjapitzinia
Trychnosoma
Tsela
Uniclypea
Urolepis
Usubaia
Veltrusia
Vespita
Vrestovia
Xiphydriophagus
Yanchepia
Yosemitea
Zdenekiana

Note

Bibliografia
 Viggiani Gennaro. Lotta biologica ed integrata. Liguori editore. Napoli, 1977. ISBN 88-207-0706-3

Altri progetti

Collegamenti esterni

Pteromalidae

Pteromalinae


Ang Cerro Piedra ngalan niining mga mosunod:

Arhentina

 Cerro Piedra (bukid sa Arhentina, Provincia de Santa Cruz),
 Cerro Piedra (bukid sa Arhentina, Provincia del Chubut, lat -44,07, long -71,18),
 Cerro Piedra (bukid sa Arhentina, Provincia del Chubut, lat -43,85, long -69,29),
 Cerro Piedra (bukid sa Arhentina, Provincia del Neuquén, lat -38,81, long -70,90),
 Cerro Piedra (bukid sa Arhentina, Provincia del Neuquén, lat -37,75, long -71,12),
 Cerro Grande (bukid sa Arhentina, Provincia de Santa Cruz, lat -50,33, long -71,17),

Chile

 Cerro Piedra (bukid sa Chile, Región de Magallanes y de la Antártica Chilena), Provincia de Tierra del Fuego,
 Cerro Piedra (bukid sa Chile, Región del Biobío), Provincia de Arauco,
 Cerro Piedra (bukid sa Chile, Región de la Araucanía), Provincia de Malleco,
 Cerro Piedra (bungtod sa Chile, Maule), Provincia de Curicó,
 Cerro Piedra (bungtod sa Chile, Región Metropolitana de Santiago),

El Salvador

 Cerro Piedra Parada (bukid sa El Salvador, lat 13,68, long -88,27),

Mehiko

 Cerro Piedra (bungtod sa Mehiko, Estado de Nuevo León, Galeana),
 Cerro Piedra (bungtod sa Mehiko, Estado de Nuevo León, Doctor Arroyo),
 Cerro Piedra (pulo), Estado de Oaxaca,
 Cerro Piedra (bukid sa Mehiko, Estado de Oaxaca, San Miguel Tenango),

Panama

 Cerro Piedra (bukid sa Panama, Ngöbe-Buglé),
 Cerro Piedra (bungtod sa Panama, Provincia de Coclé),
 Cerro Piedra (bungtod sa Panama, Provincia de Herrera),
 Cerro Piedra (bungtod sa Panama, Provincia de Los Santos),
 Cerro Chichica (bungtod), Ngöbe-Buglé,

Peru

 Cerro Piedra (bungtod sa Peru, Piura), Provincia de Sullana,
 Cerro Piedra (bukid sa Peru, Ica), Provincia de Ica,

Republikang Dominikano

 Cerro Piedra (bungtod sa Republikang Dominikano), Provincia Sánchez Ramírez,

Venezuela

 Cerro Piedra (bukid sa Venezuela), Estado Anzoátegui,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Arhentina
Pagklaro paghimo ni bot Chile
Pagklaro paghimo ni bot El Salvador
Pagklaro paghimo ni bot Mehiko
Pagklaro paghimo ni bot Panama
Pagklaro paghimo ni bot Peru
Pagklaro paghimo ni bot Republikang Dominikano
Pagklaro paghimo ni bot Venezuela

Cerro Piedra


FNK – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Fin Creek (Stati Uniti)

Fnk


Rubén Peña (Ávila, 18 de julho de 1991) é um futebolista profissional espanhol que atua como lateral direito, atualmente joga no .

Carreira
Rubén Peña começou a carreira no Ávila CF.

Títulos
 Villarreal
 Liga Europa: 2020–21

Ligações externas
Perfil no SD Eibar

Naturais de Ávila
Futebolistas da Espanha
Futebolistas do Real Valladolid Club de Fútbol
Futebolistas do Club Deportivo Leganés
Futebolistas da Sociedad Deportiva Eibar
Futebolistas do Villarreal Club de Fútbol

Rubén Peña


San Brunello è un quartiere di  Reggio Calabria, tra Santa Caterina e Vito. Tutti e tre fanno parte della III Circoscrizione.

Il toponimo
San Brunello è un nome popolare per San Bruno da Colonia, calabrese d'adozione e fondatore dell'Ordine dei Certosini, della Grande Certosa presso Grenoble e dell'Eremo di Santa Maria del Bosco presso Serra San Bruno, nell'attuale provincia di Vibo Valentia.

Storia
Fino agli anni cinquanta la zona, attraversata dal Torrente Annunziata, era costituita prevalentemente da giardini di agrumi (fra cui bergamotti e gelsi). Un piccolo ponte lo collegava al rione Tremulini. Alla fine degli anni cinquanta la città si espanse e alle poche case sparse e le cooperative di Via Lia si aggiunse il complesso di palazzine dell'Ina Casa. L'alluvione del 1951 distrusse la passerella e nel 1953 venne approvata la costruzione di un ponte stabile, ultimato nel 1954. Le costruzioni aumentarono e il quartiere si espanse e ci fu la necessità di una chiesa più grande.

Quartieri di Reggio Calabria

San Brunello


Enetimi Joel (ur. 14 lutego 1990) – nigeryjski zapaśnik walczący w stylu wolnym. Ósmy na igrzyskach Wspólnoty Narodów w 2010. Zdobył dwa medale na mistrzostwach Afryki w latach 2008 - 2010.

Przypisy

Nigeryjscy zapaśnicy
Urodzeni w 1990

Enetimi Joel


An Vidua in uska genus han Aves. An Vidua in nahilalakip ha familia nga Viduidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Image gallery

Vidua

Vidua


Pimachrysa intermedia là một loài côn trùng trong họ Chrysopidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Adams miêu tả năm 1967.

Chú thích

Tham khảo

Pimachrysa

Pimachrysa intermedia


Ang Nāw-e Dēwālak ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Nāw-e Dēwālak (suba), Wilāyat-e Ghōr,
 Nāw-e Dēwālak (suba nga anhianhi), Wilāyat-e Ghōr,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan

Nāw-e Dēwālak


Sigle
 'Rest of the World  – resto del mondo

Codici
 ROW – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto Roswell Industrial Air Center, Roswell (Nuovo Messico), Stati Uniti
 row – codice ISO 639-3 della lingua dela-oenale

Row


An Stizocera melanura in uska species han Coleoptera nga syahan ginhulagway ni Wilhelm Ferdinand Erichson hadton 1848. An Stizocera melanura in nahilalakip ha genus nga Stizocera, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Guyana. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Stizocera

Stizocera melanura


Max Meinertz (ur. 19 grudnia 1880 w Braniewie, zm. 18 grudnia 1965 w Münsterze) – niemiecki teolog katolicki, badacz nowego testamentu, profesor egzegezy Nowego Testamentu w Braniewie i w Münster.

Życiorys
Max Meinertz był synem dyrektora braniewskiego gimnazjum Ottona Meinertz. Dzieciństwo i młodość spędził w Poznaniu. W 1895 rodzina przeniosła się do Wrocławia. We Wrocławiu Max Meinertz zdał maturę oraz studiował dwa semestry filologię. Następnie studiował przez dwa semestry w Braniewie teologię katolicką, z przerwą na jeden semestr w Bonn. Po święceniach kapłańskich 26 kwietnia 1903 roku udał się do Strasburga i uzyskał tam doktorat w 1904 roku. Po roku posługi kapłańskiej w Głotowie i w Królewcu habilitował się w 1906 roku na Uniwersytecie w Bonn na podstawie rozprawy o stanowisku Jezusa w sprawie chrystianizacji pogan.

5 listopada 1906 roku Max Meinertz został powołany na stanowisko profesora nadzwyczajnego egzegezy Nowego Testamentu w Liceum Hosianum w Braniewie, w 1909 został mianowany profesorem zwyczajnym na Westfalskim Uniwersytecie Wilhelma w Münster jako następca Augustinusa Bludaua, który został mianowany biskupem Warmii. Do odejścia ze stanowiska na emeryturę w dniu 1 kwietnia 1950 roku Max Meinertz wykładał w Münster. Wśród jego uczniów można wymienić m.in. Heinza Schürmanna.

Profesor Josef Meinertz, lekarz i psychoterapeuta, był jego bratem.

Dzieła
Max Meinertz opublikował oprócz wielu innych prac, jako jeden z pierwszych teologów katolickich szczegółowy opis nowotestamentalnej teologii na wysokim poziomie naukowym.

W latach 1920/21 Meinertz był rektorem Uniwersytetu w Münster, w latach 1947/48 prorektorem, trzy razy był dziekanem Wydziału Teologicznego.

Przypisy

Urodzeni w 1880
Zmarli w 1965
Wykładowcy uczelni w Braniewie
Wykładowcy Westfalskiego Uniwersytetu Wilhelma w Münsterze
Niemieccy duchowni katoliccy
Niemieccy teolodzy katoliccy
Ludzie urodzeni w Braniewie
Rektorzy Uniwersytetu w Münster

Max Meinertz


Ulica Szewska (niem. Schuhmacher Strasse) – brukowana ulica na Starym Mieście na osiedlu Stare Miasto w Poznaniu w ramach osiedla samorządowego Stare Miasto. Jej lekko przesuniętym na zachód przedłużeniem na południu jest ulica Ślusarska.

Historia
Ulica powstała wraz z lokacją Starego Miasta. Początkowo, tak jak większość ulic w okolicy, nie miała nazwy ani numerów. Orientowano się wtedy instytucjami znajdującymi się w pobliżu (np. kościołami lub cechami). Nazwa ulicy pochodzi właśnie od znajdujących się przy niej warsztatów szewskich.

Początkowo zabudowa ulicy była w całości drewniana. Dopiero pożar w 1590 roku przyniósł zmianę. Drewniana zabudowa dzielnicy żydowskiej była idealnym środowiskiem do rozprzestrzeniania się ognia. Spłonęło wtedy 75 domów żydowskich na całej długości ulicy Szewskiej i wschodniej pierzei Wronieckiej oraz Stara Synagoga. Po pożarze król Zygmunt III Waza wydał reskrypt nakazujący odbudowę dzielnicy wyłącznie z murów lub murów pruskich i dachówek. Odbudowano wtedy również synagogę, która wraz ze starą synagogą i synagogą Nehemiasza została wyburzona w 1908 roku.

W czasie epidemii cholery w XIX wieku, w wyniku której zmarło 2% poznaniaków, główny szpital dla chorych urządzono przy ulicy Szewskiej. W okresie międzywojennym swój zakład krawiecki prowadził pod numerem 20 Józef Kręgielski, działacz śpiewaczy.

Odnoga pierwszej w Poznaniu linii tramwaju konnego biegła m.in. ul. Szewską.

Kamienica narożna (zachodnia) z ulicą Wielką należała w okresie międzywojennym do działacza narodowego i adwokata, ministra byłej dzielnicy pruskiej, Władysława Seydy. Kolejny dom był własnością kupca papierniczego Tadeusza Bartscha. Jedna z posesji należała do żydowskiej gminy wyznaniowej, a na kolejnej działała fabryka musztardy marki Perła. W domu rodziny Ludwiczaków (nr 20) zamieszkiwali m.in. Rufina Ludwiczak (farmaceutka i posłanka na Sejm) oraz Witalis Ludwiczak (profesor prawa i wioślarz olimpijczyk).

Kościół
Na narożniku ulic Szewskiej i Dominikańskiej znajduje się neogotycki Kościół Najświętszego Serca Jezusowego i Matki Boskiej Pocieszenia z barokową fasadą. Najprawdopodobniej został ufundowany w XII wieku przez Bolesława Krzywoustego, stając się najstarszą świątynią lewobrzeżnego Poznania. Dzisiejszy gmach został odbudowany w 1920 roku.

Zobacz też
Pozostałe ulice dzielnicy żydowskiej:
 Ulica Żydowska
 Ulica Dominikańska
Ulice w Polsce o tej samej nazwie:
 Ulica Szewska w Krakowie
 Ulica Szewska we Wrocławiu

Przypisy

Bibliografia
  "Kronika Miasta Poznania" nr 2-3/1932, Poznań, Wydawnictwo Miejskie, 1932.

Linki zewnętrzne
  Strona internetowa Kościoła Najświętszego Serca Pana Jezusa i Matki Bożej Pocieszenia

Szewska
Stare Miasto (Poznań)

Ulica Szewska w Poznaniu


Trachusa fontemvitae is a species of leafcutter, mason, and resin bees in the family Megachilidae. It is found in North America.

References

Further reading

Megachilidae
Insects described in 1926

Trachusa fontemvitae


Podallea sashilana là một loài côn trùng trong họ Berothidae thuộc bộ Neuroptera. Loài này được Navás miêu tả năm 1931.

Chú thích

Tham khảo

Podallea

Podallea sashilana


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Golo Rii.

Bukid ang Golo Rii sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Provinsi Nusa Tenggara Timur, sa sentro nga bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Golo Rii.

Ang yuta palibot sa Golo Rii kasagaran kabungtoran, apan sa amihanan nga kini mao ang patag. Sa amihanan, dagat ang pinakaduol sa Golo Rii. Kinahabogang dapit sa palibot ang Golo Munga,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa habagatan-sidlakan sa Golo Rii. Dunay mga  ka tawo kada kilometro kwadrado sa palibot sa Golo Rii medyo hilabihan populasyon..

Hapit nalukop sa lasang ang palibot sa Golo Rii.  Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Septiyembre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Marso, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Disyembre, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Septiyembre, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Kabukiran sa Provinsi Nusa Tenggara Timur
Kabukiran sa Indonesya nga mas taas kay sa 200 metros ibabaw sa dagat nga lebel

Golo Rii (bukid, lat -8,30, long 120,51)


Alang sa ubang mga dapit sa mao gihapon nga ngalan, tan-awa ang Gunung Kota.

Bungtod ang Gunung Kota sa Indonesya. Nahimutang ni sa lalawigan sa Jawa Timur, sa kasadpang bahin sa nasod,  km sa sidlakan sa Jakarta ang ulohan sa nasod.  metros ibabaw sa dagat kahaboga ang nahimutangan sa Gunung Kota, o  ka metros sa ibabaw sa naglibot nga tereyn. Mga  ka kilometro ang gilapdon sa tiilan niini. Ang Gunung Kota nahimutang sa pulo sa Pulau Paliat.

Ang yuta palibot sa Gunung Kota patag. Sa amihanan, dagat ang pinakaduol sa Gunung Kota. Kinahabogang dapit sa palibot ang Gunung Blimbing,  ka metros ni kahaboga ibabaw sa dagat,  km sa amihanan-kasadpan sa Gunung Kota. Diyutay ray lumulupyo ining dapita. Sa rehiyon palibot sa Gunung Kota, kapuloan, ug kagaangan talagsaon komon.

Ang klima nga savanna. Ang kasarangang giiniton  °C.  Ang kinainitan nga bulan Oktubre, sa  °C, ug ang kinabugnawan Enero, sa  °C. Ang kasarangang pag-ulan  milimetro matag tuig. Ang kinabasaan nga bulan Enero, sa  milimetro nga ulan, ug ang kinaugahan Agosto, sa  milimetro.

Saysay

Ang mga gi basihan niini

Mga bungtod sa Jawa Timur

Gunung Kota (bungtod)


Kaliwatan sa lumot ang Psoroma buchananii. Una ning gihulagway ni Charles Knight, ug gihatagan sa eksakto nga ngalan ni William Nylander. Ang Psoroma buchananii sakop sa kahenera nga Psoroma, ug kabanay nga Pannariaceae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Oseyaniya
 Antartika

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Abungawg-uhong
Abungawg-uhong sa Oseyaniya
Abungawg-uhong sa Antartika
Psoroma

Psoroma buchananii


An Leptoeme acme in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Jordan hadton 1903. An Leptoeme acme in nahilalakip ha genus nga Leptoeme, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Leptoeme

Leptoeme acme


Iris Xiomara Castro Sarmiento, også kendt som Xiomara Castro de Zelaya (født 30. september 1959), er en honduransk politiker, der har været præsident for Honduras siden 27. januar 2022. Hun er landets første kvindelige præsident, såvel som den første præsident, der hverken er medlem af Honduras' Liberale Parti eller Honduras' Nationale Parti siden demokratiet blev genindført i 1982.

Castro har repræsenteret det venstreorienterede Libre ved parlamentsvalgene i 2013, 2017 og 2021, og stillede op som partiets præsidentkandidat til præsidentvalgene 2013 og 2021, og som vicepræsidentkandidat ved præsidentvalget i 2017 hvor Salvador Nasrallas var partiets præsidentkandidat. Castro er gift med Manuel Zelaya som var præsident fra 2006 til 2009 og var som Honduras' førstedame leder af bevægelsen, der modsatte sig kuppet i 2009 mod hendes mand. Castro blev valgt til præsident for Honduras ved præsidentvalget den 28. november 2021.

Referencer

Honduras' præsidenter
Nuværende statsoverhoveder

Xiomara Castro


Agnieszka Kluk-Kochańska (ur. 29 czerwca 1965 w Stalowej Woli, zm. 19 grudnia 2017 w Denville w USA) – polska aktorka, dziennikarka i prezenterka telewizyjna.

Życiorys
W 1989 ukończyła studia na Wydziale Aktorskim Państwowej Wyższej Szkoły Filmowej, Telewizyjnej i Teatralnej im. Leona Schillera w Łodzi, mając za sobą już wcześniej występy w kilku etiudach studenckich oraz filmie Alchemik w reżyserii Jacka Koprowicza. Niedługo potem emigrowała do USA, gdzie jako aktorka związana była między innymi z Polskim Instytutem Teatralnym (PIT) oraz Polską Grupą Teatralną w Nowym Jorku. Wystąpiła między innymi w Jasełkach w reżyserii Kazimierza Brauna, wystawionych przez PIT. Była także korespondentką TVP Polonia, producentką kilku telewizyjnych filmów dokumentalnych oraz związana z Kalejdoskopem Polonijnym w Filadelfii oraz polonijnymi kanałami telewizyjnymi KPA TV i US Polonia.

Zmarła 19 grudnia 2017 i została pochowana w Doylestown w stanie Pensylwania na cmentarzu Amerykańskiej Częstochowy.

Przypisy

Absolwenci Państwowej Wyższej Szkoły Filmowej, Telewizyjnej i Teatralnej im. Leona Schillera w Łodzi
Osobowości telewizyjne związane z TVP
Pochowani na cmentarzu przy Narodowym Sanktuarium Matki Bożej Częstochowskiej w Doylestown
Polskie aktorki
Polscy dziennikarze telewizyjni
Ludzie urodzeni w Stalowej Woli
Urodzeni w 1965
Zmarli w 2017

Agnieszka Kluk-Kochańska


Following is a list of senators of Manche, people who have represented the department of Manche in the Senate of France.

Third Republic

Fourth Republic

Fifth Republic

References

Manche

List of senators of Manche


Moisiej Aleksandrowicz Markow (ros. Моисей Александрович Марков, ur.  w Rasskazowie, zm. 1 października 1994 w Moskwie) – radziecki fizyk, akademik Akademii Nauk ZSRR, profesor.

Życiorys
W 1926 skończył szkołę średnią, w 1930 Wydział Fizyczno-Matematyczny Moskiewskiego Uniwersytetu Państwowego im. Łomonosowa, a w 1933 aspiranturę. Pracował w Naukowo-Badawczym Instytucie Fizyki pod kierunkiem Siergieja Wawiłowa, jednocześnie 1930-1931 wykładał w Moskiewskim Obwodowym Uniwersytecie Komunistycznym, 1931-1932 sekcji fizyki Akademii Komunistycznej, a 1931-1933 w Instytucie Czerwonej Profesury. W latach 1933-1935 był starszym pracownikiem naukowym, później sekretarzem naukowym i kierownikiem sektora Naukowo-Badawczego Instytutu Fizyki Teoretycznej przy 1 Moskiewskim Uniwersytecie Państwowym, a od 1934 do końca życia starszym pracownikiem naukowym i następnie kierownikiem sektora Instytutu Fizycznego Akademii Nauk ZSRR/Rosyjskiej Akademii Nauk. Zajmował się początkowo fizyką optyczną, później mechaniką kwantową, fizyką jądrową i fizyką cząstek elementarnych. W 1951 został kierownikiem laboratorium Zjednoczonego Instytutu Badań Jądrowych, 1946-1960 pracował w Moskiewskim Uniwersytecie Państwowym jako adiunkt, a od 1951 profesor. W 1953 został członkiem-korespondentem, a w 1966 akademikiem Akademii Nauk ZSRR, 1967-1988 był członkiem Prezydium Akademii Nauk ZSRR, a od 1987 pełnomocnikiem Prezydium Akademii Nauk ZSRR - przewodniczącym Rady Centrum Naukowego Akademii w Troicku. Pochowany na Cmentarzu Chowańskim w Moskwie.

Odznaczenia
 Medal Sierp i Młot Bohatera Pracy Socjalistycznej (12 maja 1978)
 Order Lenina (trzykrotnie - 12 maja 1968, 20 lipca 1971 i 12 maja 1978)
 Order "Znak Honoru" (19 września 1953)

i medale.

Przypisy

Bibliografia
 http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=15973 (ros.)

Bohaterowie Pracy Socjalistycznej
Odznaczeni Orderem Lenina
Odznaczeni Orderem "Znak Honoru"
Rosyjscy fizycy XX wieku
Urodzeni w 1908
Zmarli w 1994
Pochowani na Cmentarzu Chowańskim w Moskwie

Moisiej Markow


Wilson Escalante (Santa Cruz de la Sierra, 6 de maio de 1977) é um ex-futebolista boliviano que atuava como defensor.

Carreira
Wilson Escalante integrou a Seleção Boliviana de Futebol na Copa América de 2001.

Jogadores da Seleção Boliviana de Futebol
Jogadores da Copa América de 2001

Wilson Escalante


An Cultrichthys compressocorpus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Yih ngan Chu hadton 1959. An Cultrichthys compressocorpus in nahilalakip ha genus nga Cultrichthys, ngan familia nga cyprinidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Cultrichthys

Cultrichthys compressocorpus


Kaliwatan sa alibangbang ang Sathrobrota simplex. Una ning gihulagway ni Walsingham ni adtong 1891. Ang Sathrobrota simplex sakop sa kahenera nga Sathrobrota, ug kabanay nga Cosmopterigidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Sathrobrota

Sathrobrota simplex


Kaliwatan sa karpa ang Sahyadria chalakkudiensis. Una ning gihulagway ni Menon, Rema Devi ug Thobias ni adtong 1999. Ang Sahyadria chalakkudiensis sakop sa kahenera nga Sahyadria, ug kabanay nga karpa.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Asya
 State of Kerala
 Indya

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Karpa
Karpa sa Asya
Karpa sa State of Kerala
Sahyadria
Karpa sa Indiya

Sahyadria chalakkudiensis


è una rivista settimanale di manga shōnen pubblicata dalla Shogakukan a partire dal 17 marzo 1959 e pubblicata ogni mercoledì. È una delle riviste a target shōnen più importanti e famose insieme alle rivali Weekly Shōnen Jump e Weekly Shōnen Magazine.

Storia
Shonen Sunday è stato pubblicato per la prima volta il 17 marzo 1959, il giorno stesso del suo rivale Shonen Magazine. Nonostante il suo nome, Shonen Sunday è pubblicata il mercoledì di ogni settimana. Il "Sunday" nel nome fu la creazione del suo primo editor, Kiichi Toyoda, che ha voluto dare un titolo evocativo che ricordasse un rilassante week-end. La rivista ha sempre potuto vantare di autori di ottimo livello quali Shōtarō Ishinomori, Fujio Akatsuka ed Osamu Tezuka che hanno fatto raggiungere negli anni 80 il periodo d'oro della rivista con 2 milioni di copie vendute ogni settimana. Prima del 1990 e fino al 2000 i manga serializzati su Shonen Sunday difficilmente arrivavano ai 40 volumi, tutto questo nel nuovo millennio è cominciato a cambiare con serie come Detective Conan, MAJOR, Inuyasha e Karakuri Circus, che hanno mantenuto un elevato livello di popolarità. A settembre 2013 la tiratura della rivista è di circa  copie a settimana.

Nel 2009, per festeggiare i 50 anni della rivista, in collaborazione alla rivista rivale Shōnen Magazine, nata lo stesso giorno, è stata pubblicata un'edizione speciale delle due riviste insieme a merchandising di varia natura ed un videogioco con i personaggi più famosi delle due case editrici. Nello stesso anno stringe un accordo di partnership con Viz Media che pubblicherà online la rivista in inglese contemporaneamente all'uscita nipponica. Nel 2010 la Shogakukan ha distribuito una applicazione per iPhone e iPod touch chiamata Shonen Sunday, tramite la quale la casa editrice offre numerosi manga provenienti dalla rivista. Nella line-up iniziale sono presenti Lamù, Ushio e Tora e Detective Conan al prezzo di 450 Yen per volume. Per festeggiare i 55 anni della rivista nel 2014, Shogakukan ha annunciato che diversi autori che hanno pubblicato serie sulla rivista pubblicheranno nuove serie tra Shōnen Sunday, Ura Sunday, Shōnen Sunday Super e Club Sunday. La prima serie pubblicata è stata Kiriwo Terrible di Hiro Morita nel #14, seguito da Nani mo Nai Kedo Sora wa Aoi di Hiroyuki Nishimori e Yuuki Iinuma nel #16. In seguito al continuo calo delle vendite che ha portato la rivista a stampare solo  copie a settimana, il nuovo caporedattore Takenori Ichihara ha annunciato che la rivista andrà incontro a una rivoluzione durante l'autunno 2015, durante il quale verranno cancellate molte serie e dando a più giovani autori la possibilità di venire pubblicati, non rinunciando però alla presenza di alcuni veterani.

Di Shonen Sunday è distintivo il "dito puntato" che appare nell'angolo inferiore di ogni pagina sul lato sinistro della rivista, ha fatto il suo debutto nel #04-05 del 1969. Questa caratteristica, sempre presente, ma facilmente trascurata, è stata citata come un elemento di 20th Century Boys.

Serie in corso su Shōnen Sunday

La rivista ha avuto numerose serie di successo quali Dororo, Lamù, Touch, Rough, Ranma ½, Ushio e Tora, Detective Conan, MAJOR, Inuyasha e Magi: The Labyrinth of Magic.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Riviste giapponesi di manga shōnen
Riviste Shōgakukan
Settimanali giapponesi

Weekly Shōnen Sunday


Kaliwatan sa ito ang Bagroides hirsutus. Una ning gihulagway ni Herre ni adtong 1934. Ang Bagroides hirsutus sakop sa kahenera nga Bagroides, ug kabanay nga Bagridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Pangmasang Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Pangmasang Republika sa Tsina
Bagroides

Bagroides hirsutus


Piwopak – kartonowy koszyczek, do sprzedaży piwa, dobrze eksponujący najważniejsze elementy butelki, a przy okazji pozwalający na zwiększenie sprzedaży i zaoferowanie klientowi jednocześnie kilku produktów – stosowanie piwopaków to coraz popularniejszy trend na rynku browarów rzemieślniczych i restauracyjnych znacząco wpływający na zwiększenie sprzedaży

Przypisy

Logistyka
Marketing
Odpady
Piwo
Pojemniki

Piwopak


Dzaoudzi-Pamandzi Internasionale Lughawe (IATA: DZA, ICAO: FMCZ) is 'n lughawe geleë in Dzaoudzi, Mayotte, Frankryk op die suidpunt van die eiland Petite-Terre (of Pamanzi), geleë oos van Grande-Terre, die hoofeiland van Mayotte. Dit is die enigste lughawe in Mayotte met geskeduleerde dienste, hoofsaaklik na bestemmings binne Afrika en na metropolitaanse Frankryk. Die lughawe bedien vliegtuie tot en met die Boeing 777 in grootte.

'n Nuwe aanloopbaan (15/33) wes van die huidige aanloopbaan was beplan en sou 2 600 meter lank wees om groter vliegtuie, soos die Airbus A380 en Boeing 747 te akkommodeer. Sodra dit gebou is, sal die ouer aanloopbaan 'n taxibaan word. Daar is ook planne vir 'n nuwe terminaal wat gebou moet word (en waarskynlik die huidige vertrek- en aankomsgeboue vervang). Hierdie projek moes teen 2015 voltooi wees.

Die hoofkwartier van Ewa Air is op die lughawe-eiendom.

Verwysings

Lughawens in Afrika


An Acropoma lecorneti in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Pierre Fourmanoir hadton 1988. An Acropoma lecorneti in nahilalakip ha genus nga Acropoma, ngan familia nga Acropomatidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Acropoma

Acropoma lecorneti


Jóvio () foi um nobre bizantino de meados do , ativo na África durante o reinado do imperador Justiniano . Segundo uma inscrição de 553 (165 = AE 1953, 125) descoberta próximo de Hipona, ele faleceu com 51 anos e seis meses em 10 de novembro. Nela consta que ele foi homem claríssimo.

Bibliografia

Senadores do Império Bizantino do século VI
Prefeitura pretoriana da África

Jóvio (século VI)


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Prohimerta choui. Una ning gihulagway ni Kang, L. ug Chikun Yang ni adtong 1989. Ang Prohimerta choui sakop sa kahenera nga Prohimerta, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Zhejiang Sheng

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Zhejiang Sheng
Prohimerta

Prohimerta choui


Fire and Fury: Inside the Trump White House is a 2018 book by Michael Wolff.

Fire and Fury may also refer to:

Fire and Fury (game), a tabletop game based on the American Civil War
"Fire and Fury", a song from the 2013 Skillet album Rise
Fire and Fury, the fourth novel in The Chronicles of Avantia book series
Fire and Fury: the Allied Bombing of Germany 1942–1945, a 2008 book by Randall Hansen
Fire and Fury Records, a record label founded by Bobby Robinson
Fire and Fury Corps, also known as the XIV Corps, a division of the Indian Army

Fire and Fury (disambiguation)