Hemoglobinski alfa-pseudogen 1, znan i kao  HBAP1, je ljudski  gen.

Opis
Alfa i beta lokusi određuju strukturu dva tipa polipeptidnih lanaca u tetramernom hemoglobinu odraslih, HbA, alfa-2/beta-2. Alfa lokus također određuje polipeptidni lanac, alfa lanac, u fetusnom hemoglobinu (alfa-2 /gama-2), u hemoglobinu A2 (alfa-2 / delta-2) i u embrionskom hemoglobinu (alfa-2 / epsilon- 2). Broj normalnih alfa gena (3, 2, 1 ili nijedan) u azijskim slučajevima alfa-talasemije rezultira sa četiri  različita sindroma alfa-talasemije (Kan et al., 1976). Tri normalna alfa gena daju utišano stanje nositelja. Dva normalna alfa gena rezultiraju mikrocitozom (tzv. heterozigotna alfa-talasemija). Jedan normalan alfa gen rezultira mikrocitozom i hemolizom (takozvana HbH bolest). Nijedan normalan alfa gen ne rezultira "homozigotnom alfa-talasemijom" koja se manifestuje kao fatalninhidrops fetalis.

Alfa lanac ljudskog hemoglobina sadrži 141 aminokiselinu.

Mapiranje
Proučavanjem hibrida somatskih ćelija, Deisseroth et al. (1976) pokazali su da su alfa i beta lokusi na različitim hromosomima.
Deisseroth et al. (1977) kombinirali su metode hibridizacije somatskih ćelija i DNK-]]cDNK]] hibridizacije, kako bi uspostavili određivanje lokusa alfa-globina na hromosomu 16. Ovo predstavlja proširenje metoda hibridizacije ćelija, omogućavajući mapiranje gena koji nisu funkcionalni u uzgajanoj ćeliji. Deisseroth i Hendrick (1978) potvrdili su dodjeljivanje alfa lokusa hromosomu 16 kotransferom ovog gena s ljudskim genom APRT, za koji se zna da je bio na htomosomu 8. , u eritroleukemije ćelije miša. (APRT gen čovjeka je  je na dugom kraku hromozoma16.)

Weitkamp et al. (1977) predstavili su podatke o povezanosti alfa i beta lokusa sa 34 lokatorska markera. Podaci o alfa-talasemiji, u kombinaciji s onima o Hopkins-2 varijanti, isključili su vezu alfaa haptoglobina  pri frakciji rekombinacije manjoj od 0,15.

Na osnovu nalaza u slučaju djelomične trisomije 16, Wainscoat et al. (1981) zaključili su da su geni alfa-globina na segmentu 16pter-p12. Kombinacijom hibridizacije somatskih ćelija sa cDNK sondom u proučavanju ćelijske linije sa recipročnom translokacijom između 16q i 11q, Koeffler et al. (1981) pokazali su da se geni alfa-globina nalaze na kratkom kraku hromosoma 16. Gerhard et al. (1981) koristili su poboljšani metod hibridizacije in situ, kako bi potvrdili dodjeljivanje klastera alfa-globina hromosomu 16p.
Na osnovu nalaza kod fetusa s neuravnoteženom translokacijom koja uključuje 16p, Breuning et al. (1987) zaključili su da je klaster HBA distalno od PGP.

Kombinacijom hibridizacije in situ, Southern blot analize i analize veza korištenjem krhkog mjesta 16p12.3 i tačaka preloma translokacije unutar opsega 16p13.1, Simmers et al. (1987) mapirali su alfa-globinski genski kompleks na 16pter-p13.2.

Citogenetika
Buckle et al. (1988) opisali su dijete kod kojeg je citogenetska analiza ukazala na monosomiju za 16pter-p13.3. DNK studije pokazale su da pacijent nije naslijedio niti majčin alfa-globinski alel. Dijete je imalo osobinu alfa-talasemije, kao i umjerenu mentalnu retardaciju i dismorfne osobine. Utvrdili su da se gen nalazi u segmentu 16pter-p13.3. Nakon pregleda ranijih podataka koji su klaster alfa-globina smjestili nešto bliže, zaključili su da su nalazi za ovo djete možda pouzdaniji.

Struktura gena
Orkin (1978) je identificirao fragmente gena alfa-globina u digestiji restrikcijske endonukleaze ukupne DNK nakon elektroforeze,  hibridizacijom sa c32 DNK sondama obilježenim s P32. Podaci pokazuju da se alfa geni pojavljuju u duplikatu i da su dvije kopije međusobno blizu. Tako su pruženi direktni fizički dokazi za umnožavanje izvedeno iz nalaza s mutiranim alfa lancima i s alfa-talasemijama i kinetikom hibridizacije rstvoru. Dva alfa lanca teže oko 3,7 kilobaza.
Leder et al. (1978) iznijeli su dokaze da alfa i beta geni svih hemoglobina odraslih sisara imaju dvije uzastopne sekvence na analognim položajima.

Funkcija gena
Straub et al. (2012) izvijestili su o modelu za regulaciju signalizacije dušik-oksida (NO), demonstrirajući da je hemoglobin alfa, kodiran genima HBA1 i HBA2, eksprimiran u arterijskim endotelnim ćelijama čovjeka i miša i obogaćen na mioendotelnom spoju, gdje reguliše efekte NO na vaskularnu reaktivnost. Značajno je da je ova funkcija jedinstvena za hemoglobin alfa i ukida se genetičkim iscrpljivanjem. Mehanički, endotelni hemoglobin alfa hemsko gvožđe u Fe (3+) stanju dopušta signaliziranje NO-a, a to se signaliziranje isključuje kada se hemoglobin alfa reducira u citohrom b5 reduktazu 3 (CYB5R3) u stanje Fe (2+). Genetička i farmakološka inhibicija CYB5R3 povećala je bioaktivnost NO u malim arterijama. Zaključili su da njihovi podaci otkrivaju mehanizam kojim regulacija stanja oksidacije unutarćelijskog hemoglobina alfa kontrolira signalizaciju dušik-oksid-sintaze (NOS) u neeritroidnim ćelijama. Autori su sugerirali da bi ovaj model mogao biti relevantan za globine koji sadrže hem u širokom spektru somatskih ćelija koje sadrže NOS.

Biohemijska svojstva
Andersen et al. (2012) predstavili su kristalnu strukturu dimeranog svinjskog haptoglobina (140100) -hemoglobinskog kompleksa utvrđenog pri rezoluciji od 2,9 angstrema. Ova struktura otkrila je da se molekule haptoglobina dimeriziraju neočekivanom zamjenom beta-lanca  između dva  domena kontrolnog proteina komplementa (CCP), definirajući novu strukturu fuzijskog CCP domenea Domen serin-proteaze haptoglobina formira opsežne interakcije i sa alfa- i beta-podjedinicama hemoglobina, objašnjavajući čvrsto vezivanje između haptoglobina i hemoglobina. Regija interakcije hemoglobina u alfa-beta dimeru se preklapa sa interfejsom između dva alfa-beta dimera koji čine nativni tetramer hemoglobina. Nekoliko ostataka hemoglobina sklonih oksidacijskim modifikacijama nakon izlaganja hem-induciranim reaktivnim vrstama kisika sahranjeno je u interfejsu haptoglobin-hemoglobin, što pokazuje direktnu zaštitnu ulogu haptoglobina. Petlja haptoglobina koja se prethodno pokazala ključnom za vezivanje haptoglobin-hemoglobin za receptor za uklanjanje makrofaga CD163  strši s površine distalnog kraja kompleksa, u blizini pridružene alfa-podjedinice hemoglobina. Mjerenja rasipanja rendgenskih zraka malog ugla ljudskog haptoglobina-hemoglobina vezanog za fragment koji veže ligand CD163 potvrdila su vezivanje receptora u ovom području i pokazala da kruti dimerni kompleks može vezati dva receptora.

Molekulska  genetika
Wilson et al. (1977) opisali su mogući polimorfizam nukleotida u neprevedenom 3-primarnom području gena alfa-globina i sugerirali da je heterogenost povezana sa postojanjem lokusa gena 2 alfa.

Musumeci et al. (1978) istakli su da kombinacija alfa-talasemije i beta-talasemije dovodi do manje ozbiljne kliničke ekspresije homozigotne beta-talasemije.

Rijetkost hromosoma 16 s deletirana oba  alfa lokusa (kao što je prikazano restrikcijskom tehnikom mapiranja endonukleaze u Southernu) objašnjava rijetkost teških oblika alfatalasemije kod Afrikanaca, npr. HbH bolest, zbog gobitka tri homozigotna alfa lokusa alfa-talasemija koja zahtijeva gubitak 4 alfa lokusa (Dozy et al., 1979).

Restrikcijskim mapiranjem endonukleazama, Goossens et al. (1980) identifikovali su 12 heterozigotnih osoba za hromoz+som koji nosi tri alfa gena. Nije bilo hematoloških abnormalnosti. Učestalost je bila 0,0036 kod Afroamerikanaca i 0,05 kod kiparskih Grka. Ranije su pokazali frekvenciju od 0,16 za pojedinačni lokus alfa-globina kod Afroamerikanaca. Pojedinačni lokus imao je frekvenciju 0,18 kod Sardinaca, ali nijedan od 125  Sardinaca nije imao trostruki alfa lokus, što sugerira da je prvi imao selektivnu prednost. Kiparski Grci imaju frekvenciju od 0,07 za pojedinačni alfa lokus. Među 645 proučenih japanskih ispitanika, Nakashima et al. (1990) pronašli su 10 heterozigotnih osoba za hromosom sa trostrukim lokusom alfa-globina. Dakle, učestalost triplikatnog alfa lokusa bila je 0,008 u ovoj populaciji, dok je učestalost pojedinačnog alfa-lokusa, tj. gena alfa-talasemije-2, mogla biti niža od 0,0008. Analiza haplotipova pokazala je da su trostruki alfa lokusi mogli imati višestruko porijeklo. Nakashima st al. (1990) komentirali su činjenicu da je u Melaneziji učestalost tripliciranog genotipa približno ista kao i u Japanu, dok je učestalost pojedinog alfa gena mnogo veća, kompatibilna sa selektivnom prednošću u odnosu na  malarije. Liebhaber et al (1981) pronašli su identitet gena alfa-1-globina iz Azije i sa Kavkaza. Dalje, geni alfa-1 i alfa-2 imaju mnogo viši stepen homologije nego što bi se moglo predvidjeti iz vremena dupliranja prije divergencije ptica-sisari (prije oko 300 miliona godina). Liebhaber et  al. (1981) ovo su predstavili kao dokaz za postojanje mehanizama za suzbijanje alelnih polimorfizama i za razmjenu genetičkih informacija u genskom kompleksu alfa-globin.

Lehmann i Carrell (1984) predložili su upotrebu sljedeće nomenklature za alfa-talasemije, na osnovu broja gena alfa-globina koji nedostaju ili su abnormalni:
1-alfa-talasemija (utišani tip);
2-alfa-talasemija, trans ili cis (osobina talasemije);
3-alfa-talasemija (Hb H bolest); i
4-alfa-talasemija (Hb Bartov hidrops fetalis). U ovoj shemi, homozigotna Hb konstantna opruga je 2-alfa-talasemija koja, ako se kombinira s cis 2-alfa-talasemijom heterozigotnom Hb konstantnom oprugom, daje 3-alfa-talasemiju i rezultira Hb H bolešću. Lehmann i Carrell (1984) takođe su predložili da se dva gena alfa-globina označe kao 5-primarni (sada alfa-2) i 3-primarni (sada alfa-1). Liebhaber i Cash (1985) opisali su metod za utvrđivanje da li je lokus alfa-1 ili alfa-2 mjesto određenih mutacija alfa-globina. Rubin i Kan (1985) opisali su osetljiv metod za određivanje koliko je gena alfa-globina prisutno. Imao je prednosti što nije zahtijevao probavu restrikcijskog enzima i elektroforezu u gelu i korištenje mnogo stabilnijeg izotopa (35) S umjesto 32 (P), za označavanje. Potreban je samo mali uzorak DNK. Predložena je primjena pristupa dijagnozi Downovog sindroma. Assum et al. (1985) dodali su četvrti polimorfizam na restrikcijskom mjestu u genskom klasteru alfa-globina. U poređenju sa klasterom beta-globina, čini se da klaster alfa-globina pokazuje siromaštvo DNK polimorfizma; međutim, Higgs et al. (1986) pokazali su izuzetan stepen polimorfizma DNK u grozdu alfa-globinskih gena. Uz to, RFLP haplotip povezan je s hipervarijabilnim regijama DNK.

Pseudo-alfa-1 (HBAP1), pseudogen, neispravan je u nekoliko aspekata, uključujući mutacije spojnih spojeva i prevremene terminacijske kodone. Hardison i dr. (1986) identifikovali su ranije neotkriveni pseudogen u klasteru alfa-globina. Studijama hibridizacije nije otkriven, već je pronađen samo analizom sekvence. Hardison i dr. (1986) sugeriraju da "divergentne kopije velikog broja gena mogu sadržavati značajan dio polahko renaturirajuće DNK genoma sisara." Novootkriveni pseudogen, koji će biti simboliziran kao HBAP2, nalazi se na samo 65 bp 3-prajmera do mjesta poliadenilacije zeta-1 (HBZP). Sekvenca je: 5-bazni - HBZ - HBZP - HBAP2 - HBA2 - HBA1—3-baznii. (Funkcionalni Hba gen miša nalazi se na hromosomu 11, ali pseudogeni su dispergirani u druge hromosome (npr. Hba-ps3 u mišjen hromosomu 15) (Popp et al., 1981; Leder et al., 1981; Eicher i Lee, 1991).)

Vandenplas et al. (1987) opisali su novi oblik alfa-0 talasemije u južnoafričkoj porodici utvrđen kroz slučaj Hb H bolesti. Nova delecija 22,8-23,7 kb DNK uklonila je tri pseudogena, kao i alfa-2 i alfa-1 gene. Budući da gen alfa-2-globina kodira većinu alfa-globina, moglo bi se očekivati da će talasemijska mutacija gena alfa-1-globina rezultirati manje ozbiljnim gubitkom sinteze alfa-lanca. Moi et al. (1987) opisao je inicijacijsku mutaciju kodona, AUG-to-GUG, u genu alfa-1-globina. Kao što je predviđeno, stepen interferencije sa sintezom alfa-globina bio je manji u ovoj mutaciji nego u mutaciji u inicijacijskom kodonu gena alfa-2-globina (vidi 141850).
Hill i dr. (1987) opisali su jedinstven oblik nestanka Hb H bolesti na Papui Novoj Gvineji: sva četiri gena alfa bila su netaknuta. Komentirali su zapanjujuću razliku u hemoglobinopatijama koje se javljaju u jugoistočnoj Aziji i u Melaneziji. U bivšem području, Hb E, Hb konstantno prelazi i oblik delecije alfa-0-talasemije. U jugoistočnoj Aziji su svi uobičajeni, dok ti oblici nikada nisu pronađeni u Melanežana ili Polinežana.

Jarman i Higgs (1988) identificirali su visoko polimorfnu regiju otprilike 100 kb uzvodno od gena alfa-globina i označili je kao 5-primarni HVR. Ovo je vrijedan genetički marker za 16p. Higgs et al. (1989) dali su sveobuhvatan pregled molekulske genetike genskog klastera alfa-globina, uključujući njegove bolesti.

Hatton et al. (1990) iznijeli su dokaze o postojanju regije za kontrolu alfa-lokusa (LCRA). Ovo bi bilo usporedivo sa beta-LCR koji kontrolira ekspresiju beta-sličnih gena. Liebhaber et al. (1990) identificirali su osobu s alfa-talasemijom kod koje su strukturno normalni geni alfa-globina inicirani u cis-u diskretnom de novo delecijom od 35 kb koja se nalazi oko 30 kb 5-prim do klasr+tera gena alfa-globina. Zaključili su da delecija deaktivira ekspresiju gena alfa-globina uklanjanjem jedne ili više prethodno identificiranih regulatornih uzvodnih sekvenci, koje su ključne za ekspresiju gena alfa-globina.

Hemoglobinopatije alfa-globina mogu proizaći iz misens mutacija na bilo kojem od dva lokusa alfa-globina, HBA1 ili HBA2. Budući da normalni HBA1 i HBA2 geni kodiraju identični alfa globin, ovi mutanti se ne mogu dodijeliti njihovim specifičnim lokusima na osnovu analize proteina. Trag za lokcionirajuće mjesto, HBA1 nasuprot HBA2, pruža relativna koncentracija alfa-globinskog mutanta u eritrocitima na osnovudva do tri puta višeg nivoa ekspresije gena HBA2 (Liebhaber et al., 1986 ). Međutim, budući da varijable kao što su stabilnost proteina, efikasnost formiranja hemoglobinskog tetramera i drugi faktori mogu utjecati na stabilne nivoe globinskih mutanata, konačna dodjela lokusa mora se izravno odrediti. Cash et al. (1989) kvantifikovali su ekspresiju dva strukturna mutanta alfa-globina pronađena u karipskom basenu, Fort de Franceu i španskom gradu i pokazali da su mutanti HBA1 i HBA2, na osnovu niske ili visoke ekspresije.

Wilkie et al. (1991) opisali su velike polimorfne varijacije dužine u terminalnom području od 16p (16p13.3) fizičkim povezivanjem lokusa alfa-globina sa sondama na ponavljanja povezane sa telomerama. Pronašli su tri alela u kojima geni alfa-globina imaju 170 kb, 350 kb ili 430 kb od telomera. Otkriveno je da dva najčešća alela sadrže različite terminalne segmente, počevši od 145 kb distalno od gena alfa-globina. Iza ove granice ovi aleli su nehomologni, ali svaki sadrži sekvence povezane s drugim, različitim završecima hromosoma. Ovaj polimorfizam veličine hromosoma vjerovatno je nastao povremenim razmjenama između subtelomernih regija nehomolognih hromozoma. Istaklnuli su mogućnost da visoka frekvencija trisomije 16 može biti povezana sa ovom nehomologijom dva uobičajena alela 16pter u njihovoj subtelomernoj regiji.
Huisman et al. (1996) utvrdili su je da je od 141 kodona gena alfa-globina (ne postoje razlike u sekvenci između kodirajućih regija alfa-2 i alfa-1 gena), čak 99 utvrđeno da je mutirano; za nekoliko su otkrivene po tri ili četiri mutacije, dok je pet mutacija poznato za kodone 23, 75 i 94 i šest za kodon 141. Izgleda da se mutacije javljaju nasumično; prema tome, bilo koja od tri baze zamijenjena je u 199 poznatih mutanata alfa-globinskih gena.

Sugestija da je alfa (+)-talasemija postigla visoku učestalost u nekim populacijama kao rezultat malarijom zasnovane selekcije u brojnim epidemiološkim studijama. U jugozapadnom pacifičkom regionu postoji zapanjujuća geografska korelacija između učestalosti alfa (+)-talasemije i endemičnosti Plasmodium falciparum. Allen et al. (1997) poduzeli su prospektivnu studiju kontrole slučaja djece s teškom malarijom na sjevernoj obali Papue Nove Gvineje, gdje je prijenos malarije intenzivan i alfa (+)-talasemija pogađa više od 90% populacije (homozigoti čine oko 55% i heterozigoti 37% populacije). U poređenju sa normalnom djecom, rizik od teške malarije iznosio je 0,40 kod homozigota alfa (+)-talasemije i 0,66 kod heterozigota. Neočekivano, rizik od prijema u bolnicu sa infekcijama koje nisu malarija takođe je smanjen na sličan stepen kod homozigota (0,36) i heterozigota (0,63). Ova klinička studija pokazala je da gen za rezistenciju na malariju štiti od bolesti uzrokovanih infekcijama koje nisu malarija. Smanjenje smrtnosti veće od one koja se direktno pripisuje malariji zabilježeno je nakon prevencije malarije insekticidima, hemoprofilaksom i mrežama impregniranim insekticidima. Prethodna zapažanja da direktna smrtnost od malarije ne može objasniti uočene učestalosti gena hemoglobina S sugeriraju da se nalazi ove studije mogu podjednako odnositi i na druge gene otpornosti na malariju.

Fung et al. (1999) izvijestili su o tri slučaja homozigotne alfa-talasemije koji su preživjeli i nakon dobi novorođenčeta, svi s hipospadijom. Pregledom literature utvrđena su još dva slučaja. Sugeriraju da su hipospadije mogle biti sekundarne u odnosu na edem in utero,  što je dovelo do neuspjeha fuzije urogenitalnih nabora ili zbog defekta ili delecije drugog gena u 16p13.3.

Iz rada na mišjem modelu alfa-talasemije, Leder et al. (1999) pokazali su da normalan beta-globinski alel može djelovati kao modificirajući gen koji pojačava težinu alfa-talasemije.
Otkrili su da je na fenotip alfa-talasemije snažno uticala genetička podloga mutacija; kada su oba mutirana gena bila na hromosomu izvedenom iz soja 129, fenotip je bio ozbiljan, dok je bio blag kada je gen 129 bio na  hromosomu i C57BL /  hromosomu 6. Mapiranje veza ukazalo je da je modificirajući gen vrlo usko povezan s lokusom beta-globina (lod rezultat = 13,3). Nadalje, ozbiljnost fenotipa korelirala je s veličinom inkluzijskih tijelasa beta-globinom, koja se akumuliraju u crvenim krvnim zrncima i vjerovatno ubrzavaju njihovo uništavanje. Glavni beta-globinski lanci kodirani dva soja razlikovali su se po tri aminokiseline, od kojih je jedna supstitucija glicin-cistein na položaju 13. Cys13 bi trebao biti dostupan za međusobno povezivanje disulfida i posljedičnu agregaciju između viška beta-lanaca. Ova normalna polimorfna varijacija između mišjih beta-globinskih lanaca mogla bi objasniti modificirajuće djelovanje nepovezanog lokusa beta-globina. Ovdje varijacija ozbiljnosti fenotipa ne bi ovisila o promjeni omjera između alfa i beta lanaca, već o hemijskoj prirodi normalnog beta lanca, koji je višak. Ovaj rad je također pokazao da modificiranje gena može biti normalna varijanta koju će, bez očiglednog fiziološkog obrazloženja, biti teško identificirati samo na osnovu strukture.

De Gobbi et al. (2006) su identifikovali patogenski mehanizam u osnovi varijantnog oblika nasljednog poremećaja krvi alfa-talasemije. Studije udruživanja pogođenih pojedinaca iz Melanezije lokalizirale su osobinu bolesti u telomernom području ljudskog hromosoma 16, što uključuje klaster alfa-globinskog gena, ali konvencionalnim pristupima nisu otkrivene molekulske greške. Nakon ponovnog sekvenciranja i korištenja kombinacije imunoprecipitacije hromatina i analize ekspresije na pločastom oligonukleotidnom nizu, De Gobbi et al. (2006)  identificirali su regulatorni jednonukleotidni polimorfizam (rSNP)  u negeničnom području između gena alfa-globina i njihovih uzvodnih regulatornih elemenata. RSNP stvara novi element sličan promotoru koji ometa normalnu aktivaciju svih globinskih gena nalik alfa-poput. Zaključili su da njihov rad ilustrira strategiju razlikovanja između neutralnih i funkcionalno važnih rSNP-ova, a također identificira i patogenezni mehanizam koji bi mogao biti temelj drugih genetičkih bolesti.

Schoenfelder et al. (2010) otkrili su da su se miš Hbb i Hba povezali sa stotinama aktivnih gena iz gotovo svih hromosoma u jedarnim žarištima koje su nazvali "fabrikama transkripcije". Dva gena globina poželjno su povezana sa specifičnim i djelomično preklapajućim podskupom aktivnih gena. Takođe su primijetili da ekspresija lokusa Hbb ovisi o Klf1, dok je ekspresija lokusa Hba samo djelomično ovisna o Klf1. Imunofluorescentna analiza mišjih eritroidnih ćelija pokazala je da je većina Klf1 lokalizirana u citoplazmi i da je jedarni Klf1 prisutan na diskretnim mjestima koja se preklapaju sa žarištima RNAII. Klf1 nokaut-miša u eritroidnim ćelijama posebno je poremetio povezanost gena reguliranih Klf1 unutar mreže povezane sa Hbb. Klf1 je nokautom slabije poremetio interakcije unutar određene Hba mreže. Zaključili su da regulacija transkripcije uključuje složenu trodimenzijsku mrežu, a ne faktore koji izolirano djeluju na pojedinačne gene.

Historija
Gandini et al. (1977) zaključili su, kako se ispostavilo, pogrešno, da su alfa okusi na dugom kraku hromosoma 4 (4q28-q34). Zaključak je zasnovan na otkriću prekomjerne sinteze alfa lanaca kod pacijenata sa dupliciranjem ove regije.

Reference

Dopunska literature

Pseudogeni
Geni na hromosomu 16
Ljudski proteini
Proteomika

HBAP1


Rohan Murdock (born 27 February 1992) is an Australian professional boxer.

Personal life
Murdock was born in Perth but moved to the Gold Coast at a young age.

Professional boxing career
Murdock made his professional debut in his hometown of the Gold Coast, Australia on 4 December 2010 defeating John Noctor via first-round knockout (KO). He suffered his first and only loss against Steven Moxon via majority decision (MD) on 6 March 2011. Since the loss, he has compiled 19 consecutive victories with 12 KOs. He is scheduled to fight Frankie Filippone on 3 February 2018 in Corpus Christi, Texas. Should Murdock win, there are plans in place to host WBO champion Gilberto Ramirez in his hometown of the Gold Coast in a bout to take place on the beach.

Professional boxing record

References

External links

1992 births
Living people
Australian male boxers
Sportspeople from the Gold Coast, Queensland
Super-middleweight boxers
Sportsmen from Queensland

Rohan Murdock


is a song recorded by Japanese singer Shizuka Kudo. It was released as a single by Pony Canyon on July 17, 1998. Both "Kirara" and its coupling song, "In the Sky", were prominently featured on the CX television series, Kamisama, Mō Sukoshi Dake. Kudo performed the song on the 49th Kōhaku Uta Gassen, accompanied by Taro Hakase on the violin, marking her eighth and last appearance on the show. "Kirara" made its first album appearance on the compilation album, Best of Ballade: Current, for which Kudo also recorded an English version of "In the Sky".

Background
"Kirara" was written by Luna Sea lead vocalist, Ryuichi Kawamura, under the pseudonym ЯK. It is composed in the key of E minor and set to a tempo of 136 beats per minute. Kudo's vocals span from A3 to D5. The song is described as an ephemeral ballad. Lyrically, the song describes a narrator bearing her soul to her lover and calling for him to embrace and love her for who she truly is.

Critical reception
Kawamura received acclaim for crafting a subtle melody that "conjures up beauty and tenderness" and "tugs at the heart". Kudo was praised for her well-matched and moving vocal performance.

Cover version
In 2001, Kawamura recorded a self-cover for his second studio album, Shin'ai: Only One, which also included his version of "In the Sky".

Chart performance
The single debuted at number 22 on the Oricon Singles Chart, selling 15,000 copies in its first week. It rose to number 21 the following week, selling 21,000 more copies. The single continued to climb the charts until it broke the top ten on its fifth charting week, with 43,000 copies sold. It peaked the following week, coming in at number six with a steady 43,000 copies sold, and scoring Kudo her twenty-sixth and last top ten single. "Kirara" stayed in the top ten for three more weeks, until it dropped to number 13 on its tenth week on the chart. The single spent a total of eighteen weeks in the top 100.

With reported total sales of 384,000, "Kirara" ranked at number 65 on the year-end Oricon Singles Chart.

Track listing

Charts

Certification

References

1990s ballads
1998 songs
1998 singles
Pop ballads
Japanese television drama theme songs
Television drama theme songs
Songs written by Ryuichi Kawamura
Shizuka Kudo songs
Pony Canyon singles

Kirara (song)


An Barbus harterti in uska species han Actinopterygii nga ginhulagway ni Günther hadton 1901. An Barbus harterti in nahilalakip ha genus nga Barbus, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo nadudultan. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Barbus

Barbus harterti


Alfred Eisenstaedt (6 Desember 1898 - 23 Augustus 1995) was 'n Duits gebore Amerikaanse fotograaf en fotojoernalis. Hy het sy loopbaan voor die Tweede Wêreldoorlog in Duitsland begin, maar het bekend geword as 'n fotograaf vir die tydskrif Life nadat hy na Amerika verhuis het. Meer as 90 van sy foto's het op Life se voorblaaie verskyn, en meer as 2 500 van sy fotoreekse is gepubliseer.

Onder sy bekendste foto's is die een van 'n verpleegster in 'n matroos se arms wat op 14 Augustus 1945 in New York geneem is terwyl die oorwinning oor Japan in die Tweede Wêreldoorlog gevier is. Hy is verder veral bekend vir sy onvergeetlike foto's van belangrike mense in die nuus, asook vir sy steelfoto's wat hy met 'n klein 35 mm-Leica geneem het, meestal in natuurlike lig.

Vroeë lewe
Eisenstaedt is in 1898 in Tczew, Wes-Pruise in die Duitse Ryk, gebore. Sy familie was Joods en het in 1906 na Berlyn verhuis. Eisenstaedt is van sy kindertyd af betower deur fotografie en het op 11-jarige ouderdom begin foto's neem. In die Eerste Wêreldoorlog het hy in die Duitse weermag gedien en in 1918 is hy gewond. Terwyl hy in die 1920's in Duitsland gewerk het, het hy as vryskut begin foto's neem vir die Pacific and Atlantic Photos se kantoor in Berlyn. Dit is in 1931 deur Associated Press oorgeneem.

Professionele fotograaf
Eisenstaedt het in 1929 'n voltydse fotograaf geword toe hy deur Associated Press in diens geneem is, en sy talent is binne sy eerste jaar as fotograaf geloof. Hy het ook vir Illustrierte Zeitung gewerk wat uitgegee is deur Ullstein Verlag, destyds die grootste uitgewery in die wêreld. Vier jaar later het hy die beroemde eerste vergadering tussen Adolf Hitler en Benito Mussolini in Italië afgeneem.

Nog 'n beroemde foto is die een van Joseph Goebbels in 1933 by die Volkebond in Genève. Hoewel Goebbels aanvanklik vriendelik was, het hy nors na Eisenstaedt gegluur toe hy die foto neem nadat hy uitgevind het Eisenstaedt is Joods.

In 1935 het fascistiese Italië se naderende inval in Ethiopië gelei tot nuwe internasionale belangstelling in Ethiopië. Terwyl hy vir Berliner Illustrierte Zeitung gewerk het, het Eisenstaedt meer as 3 500 foto's in Ethiopië geneem voordat hy na die VSA geïmmigreer het. Hier het hy by Life aangesluit, maar hy het die volgende jaar na Ethiopië teruggekeer om nog foto's te neem.

Die verdrukking van Jode in Duitsland het Eisenstaedt se familie genoop om na die VSA te immigreer. Hulle het in 1935 daar aangekom en in New York gaan woon, waar hy 'n Amerikaanse burger geword het.

In 1936 het die stigter van Time, Henry Luce, Life gekoop en Eisenstaedt, wat reeds in Europa bekendheid verwerf het met sy werk, is gevra om as een van die vier oorspronklike fotograwe by die tydskrif aan te sluit, saam met onder andere Margaret Bourke-White en Robert Capa. Hy het tot in 1972 'n Life-fotograaf gebly en bekendheid verwerf met sy fotojoernalisme oor veral nuusgebeure en bekendes.

Benewens vermaaksterre het hy vir Life politici, kunstenaars, industrialiste en skrywers afgeneem. Teen 1972 het hy amper 2 500 fotoreekse afgeneem en meer as 90 van sy foto's het op Life se voorblad verskyn. Danksy die tydskryf se sirkulasie van meer as twee miljoen lesers, het Eisenstaedt se reputasie aansienlik gestyg. Volgens een historikus het sy foto's 'n "krag en simboliese resonansie gehad wat hom een van Life se beste fotograwe gemaak het". In die jare daarna het hy ook vir Harper's Bazaar, Vogue, Town & Country en ander tydskrifte gewerk.

Martha's Vineyard

Eisenstaedt, wat onder sy goeie vriende as "Eisie" bekend was, het 50 jaar lank sy jaarlikse somervakansies in Augustus op die eiland Martha's Vineyard deurgebring. In dié tyd het hy fotografiese eksperimente in natuurlike lig uitgevoer, met verskillende lense, filters en prismas. Hy was lief vir Martha's Vineyard se fotogeniese vuurtoring en was die fokus van geldinsamelaars van die Vineyard Environmental Research Institute (VERI) vir die vuurtoring.

Twee jaar voor sy dood het Eisenstaedt oudpresident Bill Clinton, sy vrou, Hillary, en dogter, Chelsea, op Martha's Vineyard afgeneem. 'n Foto van die geleentheid is geneem en het op 13 September 1993 in die tydskrif People verskyn.

Latere lewe en dood
Eisenstaedt het vir die res van sy lewe in New York gewoon. Tot kort voor sy dood het hy elke dag van sy huis na Life'' se kantore gestap.

In 1989 is die Amerikaanse Nasionale Kunstemedalje deur die destydse president George H.W. Bush tydens 'n seremonie by die Withuis aan hom toegeken. Eisenstaedt is op 23 Augustus 1995 om middernag oorlede, op 96-jarige ouderdom.

Verwysings

Skakels
 Eisenstaedt-biografie
 Encyclopædia Britannica

Amerikaanse fotograwe
Duitse fotograwe

Alfred Eisenstaedt


Sigle
 Low frequency oscillator – oscillatore a bassa frequenza.

Codici
 LFO – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Kelafo (Etiopia).

Musica
 LFO – gruppo musicale britannico.
 LFO – singolo del gruppo omonimo del 1990.
 LFO (Lyte Funky Ones) – gruppo musicale pop statunitense.
 LFO – album discografico dei Lyte Funky Ones del 1999.

Lfo


Kaliwatan sa insekto ang Craspedorrhynchus cornutus. Una ning gihulagway ni Piaget ni adtong 1880. Ang Craspedorrhynchus cornutus sakop sa kahenera nga Craspedorrhynchus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Craspedorrhynchus

Craspedorrhynchus cornutus


Yên Thạch là một xã thuộc huyện Sông Lô, tỉnh Vĩnh Phúc, Việt Nam.

Xã Yên Thạch có diện tích 8,09 km², dân số năm 1999 là 6045 người, mật độ dân số đạt 747 người/km².

Giai thoại
Trên đỉnh núi Đền tại thôn Thống Nhất xã Yên Thạch có khối đá lớn, biểu tượng của xã Lập Thạch xưa, cũng là biểu tượng của huyện Lập Thạch xưa. Nơi đây ba nhà giáo: Nguyễn Nham, Nguyễn Tuấn, Nguyễn Tiễu từng dạy con vua Lý Thái Tổ trong 3 năm, sau đó về đây chọn làm nơi mở trường lớp dạy học cho dân. Sau khi các ông qua đời và được cho là đã hóa đá tại đây, nhân dân lập đền thờ. Gặp khi khó khăn trong sản xuất, quan trên sức về nhân dân lập đàn cầu đảo rất linh ứng. Nhà Lý phong tặng các ngài là Tam vị Thạch Sơn Đại vương. Nhà Trần phong tặng các ngài là Thượng đẳng thần, đền thờ các ngài là Tối Linh Từ (theo nội dung THẦN TÍCH CHÍNH BẢN đang lưu trữ tại đình Vĩnh Quang và Lý lịch di tích). Ngày 21/01/2020, UBND tỉnh Vĩnh Phúc đã ra quyết định số 147/QĐ-UBND xếp hạng cấp tỉnh Di tích Lịch sử-Văn hóa Đình Vĩnh Quang. Các triều đại phong kiến đều có sắc phong cho các nơi thờ các ngài: đình Đại Trung (Đình Cả), đình Miêu Nha hoặc Do Nha (Đình Ngà), đình Vĩnh Quang (đình làng Chùa), đình Thiều Xuân (làng Thiều).

Chú thích

Yên Thạch


Hugo Carl Plaut (12 October 1858 – 17 February 1928) was a German physician, who worked primarily as
a bacteriologist and mycologist in human and animal medicine . He is best known for his discovery of the cause of  Plaut-Vincent angina an infection of the tonsils caused by spirochaeta and treponema bacteria. He  was also a pioneer in the field of vaccination and he created a vaccine for sheep pox.

Life

He was born in Leipzig, the son of the banker Gustav Plaut and his wife Bertha, née Oppenheimer. His school was the humanistic Thomas School in Leipzig . After leaving school he studied veterinary medicine and medicine at the University of Leipzig and the University of Jena. He received his doctorate with a dissertation titled "The organised contagium of sheeppox (variola ovina in Latin) and the mitigation thereof in Toussaint's manner" (see note about Toussaint and Pasteur). He made contributions to the aetiology of the poxviridae family of viruses through his work using the method of Toussaint to produce attenuated vaccine that was therapeutically active against sheepox.  His work was under the supervision of his mentor, Friedrich Anton Zürn (1835-1900), who was professor emeritus of veterinarian sciences at Leipzig University. In 1888 he married and moved to Hamburg, where he published papers and established laboratories firstly at his home in Eppendorf and later at his residence in central Hamburg street at Neue Rabenstrasse 21. From 1888 he probably had some connection with Eppendorf Hospital but had to wait until the appointment of Ludolph Brauer (1865-1951) as director of the hospital to have a small research institute of his own.

In 1896 he described a special form of tonsillitis, now called Plaut-Vincent angina, two years later Vincent of the Pasteur Institute described the same condition. It became known as Vincent's angina in the English-speaking world probably as a reflection of anti-German  feelings after World War I.  Both names are in current use.  In addition, he worked on microbial research of Streptococcus mucous , Streptothrix and Actinomyces and he continued his research in veterinary medicine. In 1888 he became founding director of a small Institute for Mircrobiological Research at what is now the University Medical Center Hamburg-Eppendorf (UKE). After the 1st World War he taught ex-servicemen at the nascent University of Hamburg. It became a full university in 1919 and he was honoured with the title of Extraordinary Professor. Before he died he left instructions to his cleaner Frau Lemke to safely destroy his microbial cultures including possibly cholera cultures. In his honour, the Hugo Carl Plaut Medal is awarded annually to botanists, doctors and scientists.

Family

He married Adele née Brach (1867-1953) in 1888. Their daughters Carrie (1892-1976) and Rahel Plaut (1894-1993) both became doctors, the latter was married to the historian Hans Liebeschuetz. Hubert Plaut became a mathematician. and Theo Plaut an economist.

Publications

Die Hyphenpilze oder Eumyceten (1903, 19132) - Mycology
Dermatomykosen - Fungal skin infections (1909) - Dermatomycoses
Mykosen - Mycoses (1919)
Eumycetes (1913) - a division of fungi that includes all true fungi (as the ascomycetes and basidiomycetes) as distinguished from the slime molds

Note

Toussaint's most significant contribution was the development of a vaccine against anthrax. He attenuated the live virus with an antiseptic, carbonic acid whereas Pasteur used  potassium dichromate to attenuate anthrax. Pasteur based his method on Toussaint's but did not give him credit.

References

1858 births
1928 deaths
Academic staff of the University of Hamburg
Leipzig University alumni
University of Jena alumni
People from Leipzig
Physicians from Hamburg
19th-century German physicians
20th-century German physicians

Hugo Carl Plaut


Đô thị Arboga (tiếng Thụy Điển: Arboga kommun) là một đô thị ở hạt Västmanland của Thụy Điển. Thủ phủ là thị xã Arboga.

Các đơn vị dân cư

Tham khảo

Liên kết ngoài
Đô thị Arboga - Trang mạng chính thức

Đô thị hạt Västmanland
Đô thị Thụy Điển

Arboga (đô thị)


Korosten (tiếng Ukraina: Коростень) là một thành phố của Ukraina. Thành phố này thuộc tỉnh Zhytomyr. Thành phố này có diện tích 42,31 km², dân số theo điều tra dân số năm 2001 là 66.669 người.

Nhân khẩu
Theo điều tra dân số toàn quốc năm 2001, Korosten bao gồm các dân tộc Ukraina (89%), Nga (7,5%), Ba Lan (1,5%), Belarus (0,6%) và Do Thái (0,5%).

Dưới đây là dân số Korosten qua các năm:

Thành phố kết nghĩa
Korosten kết nghĩa với:
 Anenii Noi, Moldova (2006)
 Kraśnik, Ba Lan (2007)
 Mazyr, Belarus (1998)
 Noyabrsk, Nga (1999)
 Salekhard, Nga
 Sloviansk, Ukraina (2014)
 Svitlovodsk, Ukraina (2005)
 Volodymyr, Ukraina

Tham khảo

Liên kết ngoài

 Trang web chính thức
 Lịch sử Korosten
 Trang thông tin của Korosten

Thành phố tỉnh Zhytomyr

Korosten


Serolina yongei là một loài chân đều trong họ Serolidae. Loài này được Hale miêu tả khoa học năm 1933.

Chú thích

Tham khảo

Serolina

Serolina yongei


Kaliwatan sa insekto ang Liothrips querci. Una ning gihulagway ni Dudley Moulton ni adtong 1929. Ang Liothrips querci sakop sa kahenera nga Liothrips, ug kabanay nga Phlaeothripidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Liothrips

Liothrips querci


Staurastrum brevispinum là một loài Song tinh tảo trong họ Desmidiaceae, thuộc chi Staurastrum.

Chú thích

Tham khảo

Staurastrum

Staurastrum brevispinum


Usora je naziv za srednjovjekovnu političko-teritorijalnu jedinicu koja je egzistirala oko dva i po vijeka kao dio bosanske banovine i kraljevine.

Nalazila se između Donjih krajeva na zapadu, Gornje Bosne na jugu i oblast Slavonije na sjeveru. Istočna granica jedno vrijeme bila je  oblast Soli, u porječju rijeke Spreče. Sredinom XIV vijeka dolazi do integracije Usore i Soli, pa obuhvataju i srednje Podrinje sa slivom Drinjače.

Kao župski gradovi u njoj su nastali: Maglaj u dolini Bosne, Srebrenik u dolini Tinje, te Stari grad Zvornik i Tvrđava Teočak.

Historija

Župe u Usori
Oblast je sačinjavalo nekoliko župa.
Prva župa, nepoznatog imena (možda Maglaj), je nastala u ranijem srednjem vijeku, na području Maglaja, Žepče i Zavidovića.

Druga je župa Usora, na području Doboja, Teslića i Tešnja.

Treća župa je Nenavište na današnjem području Modriče, Gradačca, Orašja, Bosanskog Šamca i Odžaka.

Četvrta župa Koraj je istočno od Nenavišta, na sjeveru do Save, istočno do Semberije sa Bijeljinom i južno do župe Soli.

Peta župa nosila je naziv Bijeljina. U njoj je utvrđeni grad Teočak.

Šesta župa, u kasnijem vremenu, prostirala se na prostoru današnjeg Zvornika.

Usora kao banovina
Nakon Ninoslavove smrti za bosansku bansku vlast bore se njegovi mnogobrojni rođaci i potomci. Borbe svršavaju, 1254. g. kad je Bela IV bosansku banovinu razdvoji na dvije polovine: Usoru i Soli odvaja od Srednje ili prave Bosne i Donjih Krajeva. U Bosni i Donjim krajevima ostaju domaći banovi, potomci bana Kulina i Ninoslava, a u Usori i Solima postavlja ugarski vladar većinom ugarske velikaše, koji su mu pouzdaniji bili od bosanske vlastele.

Uz ovu banovinu Bela je organizirao i banovinu Mačvu (između Drine, Save, Dunava i Morave). Od Mačve, Usore i Soli stvorio je posebnu vojvodinu koju je povjerio kćerki Agnezi i njezinim sinovom. Ali, uz vojvodinu. ostaju ipak mačvanski i usorski banat odnosno banovi. Vojvodsku i banovske časti dijelili su na ugarskom dvoru mnogobrojnim ličnostima:  Elizabeta, kraljica majka« (ona je majka Ladislavova), Dragutin Nemanjić, (bivši srpski kralj i Ladislavov šurjak), koji je  držao i Beograd, Braničevo i Srem kojima je vladao od 1282. do 1314. g.

Od bana Stjepana II Kotromanića i prema prvoj sačuvanoj Stjepanovoj ispravi iz 1322. on nosi ove vladarske naslove: Az sveti Grgur, a zovom ban Stepan, sin gospodina bana Stepana, po milosti božiei gospodin vsem zemlam bosinskim, i Soli, i Usore, i Dolnim kraem i Hlmske zemle gospodin i brat moi knez Vladislav.

Tvrtko I, koji je sam banovao u Bosni nakon smrti oca Vladislava 1354, morao je ustupiti Usoru mlađem bratu Vuku. Bez Tvrtkova dopuštenja, Vuk odlazi u Usoru i Soli sa sebi vjernim velikašima, da u tim zemljama preuzme bansku vlast. Tako je jedinstvo bosanskih zemalja, koje je Stjepan II tako ljubomorno čuvao, u trenutku razbijeno, Bosna ima sada dva bana. Majka Jelena je najviše pridonijela ovom bratskom razdoru.

Sam Ludovik I, kralj Ugarske je 1363. godine vodio jednu vojsku protiv Bosne i bio poražen kod Sokolgrada. Istovremeno su drugu vojsku vodili palatin Nikola Kont i ostrogonski nadbiskup Nikola. Vojska je prodrla u Usoru sve do Srebrnika, ali kao ni kraljevska vojska, nije mogla zauzeti utvrdu pa se vratila neobavljena posla izgubivši mnogo vojnika. Tada je izgubljen i veliki kraljev pečat ili, tačnije, on je ukraden. Ukrali su ga dvorjanici nadbiskupa Nikole koji je bio i kraljev kancelar.

U toku 1370. dolazi do konačnog pomirenja među braćom. Vuk je zadržao prilično velika prava  i dobio je usorski banat koji mu je odavno obećao ugarski kralj. S banatom i svoj dvor odnosno svoje banske činovnike itd.,

Nakon 1463. prekinut je kontinuitet Usorske autarnosti, iako je tada najveći dio njene teritorije ostao izvan turske države.
Od vlastelinskih porodica, iz Usore potiču Tihoradići, Zlatonosovići, a iz Podrinja, Trebotići-Dinjičići, Stančići.

Literatura
 Nada Klaić, Zagreb : Eminex, 1994. -Srednjovjekovna Bosna
 Vjekoslav Klaić, Poviest Bosne
 Pavao Anđelić, Svjetlost, Sarajevo, 1982 – STUDIJE O TERITORIJALNOPOLITIČKOJ ORGANIZACIJI SREDNJOVJEKOVNE BOSNE
 Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda

Reference

Usora i Soli
Doboj
Maglaj
Srebrenik
Tešanj

Usora (oblast)


Codici
 RAX  – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto civile di Oram (Papua Nuova Guinea)

Letteratura
 I Rax – libro del Dr. Seuss del 1961

Geografia

Austria
 Catena Rax-Schneeberg – massiccio montuoso delle Alpi Nord-orientali di Stiria (Bassa Austria e Stiria)
 Rax – ex comune ora frazione di Jennersdorf, città nel distretto di Jennersdorf (Burgenland)

Rax


An Rhinogobius davidi in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Sauvage ngan Dabry de Thiersant hadton 1874. An Rhinogobius davidi in nahilalakip ha genus nga Rhinogobius, ngan familia nga Gobiidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Rhinogobius

Rhinogobius davidi


An Desmiphora senicula in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Bates hadton 1866. An Desmiphora senicula in nahilalakip ha genus nga Desmiphora, ngan familia nga Cerambycidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Desmiphora

Desmiphora senicula


Kaliwatan sa kaka sa dagat ang Endeis charybdaea. Una ning gihulagway ni Carl August Dohrn ni adtong 1881. Ang Endeis charybdaea sakop sa kahenera nga Endeis, ug kabanay nga Endeidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Kaka sa dagat
Kaka sa dagat sa Kadagatang Atlantiko
Kaka sa dagat sa Dagat Mediteraneo
Endeis (Endeidae)

Endeis charybdaea


Dancemaker é um filme-documentário estadunidense de 1998 dirigido e escrito por Matthew Diamond. Relato da carreira do coreógrafo Paul Taylor, foi indicado ao Oscar de melhor documentário de longa-metragem na edição de 1999.

Ligações externas

Filmes em língua inglesa
Filmes dos Estados Unidos de 1998
Documentários dos Estados Unidos
Filmes com temática LGBT de 1998
Filmes com temática LGBT dos Estados Unidos

Dancemaker


Kaliwatan sa alibangbang ang Dirades kosemponicola. Una ning gihulagway ni Embrik Strand ni adtong 1916. Ang Dirades kosemponicola sakop sa kahenera nga Dirades, ug kabanay nga Uraniidae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Dirades

Dirades kosemponicola


Kaliwatan sa alibangbang ang Cosmoclostis pesseuta. Una ning gihulagway ni Edward Meyrick ni adtong 1906. Ang Cosmoclostis pesseuta sakop sa kahenera nga Cosmoclostis, ug kabanay nga Pterophoridae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Indya
 Thayland
 Sri Lanka

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Thayland
Insekto sa Sri Lanka
Cosmoclostis
Insekto sa Indiya

Cosmoclostis pesseuta


An Pseudanthias thompsoni in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Fowler hadton 1923. An Pseudanthias thompsoni in nahilalakip ha genus nga Pseudanthias, ngan familia nga Serranidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pseudanthias

Pseudanthias thompsoni


Belle de Jour - Người đẹp ban ngày - là một phim Pháp do Luis Buñuel đạo diễn, công chiếu năm 1967, dựa theo tiểu thuyết cùng tên, xuất bản năm 1928 của nhà văn Joseph Kessel. Phim được chiếu tại Sài Gòn năm 1969, đã thu hút số lượng khán giả kỷ lục vào thời gian đó. Năm 2010, Belle de Jour được xếp thứ 56 trong Danh sách 100 phim hay nhất thế giới mọi thời đại do tạp chí Empire bầu chọn . Belle de Jour giành giải thưởng cao nhất Golden Lion - Sư tử vàng - và giải Pasinetti về phim xuất sắc nhất tai Liên hoan Phim Venice năm 1967..

Truyện phim
Séverine Serizy (Catherine Deneuve), là một nội trợ trẻ đẹp, nhưng không đạt được hứng thú khi quan hệ với chồng, bác sĩ Pierre Serizy (Jean Sorel), mặc dù hai người rất yêu nhau.

Tại một khu nghỉ dưỡng, vợ chồng Serizy gặp hai bạn: Henri Husson (Michel Piccoli) và Renée (Macha Méril). Séverine không thích Husson, nhất là cái cách anh ta nhìn sỗ sàng vào mình. Trở về Paris, tình cờ Séverine gặp lại Husson tại sân quần vợt. Anh ta thú nhận ham thích cô, nhưng Séverine cự tuyệt, không cho Husson tiến tới. Trong khi nói chuyện, Husson có đề cập tới một nhà chứa hạng sang tại địa chỉ 11 Cite Jean de Saumer.

Để giải quyết ám ảnh về tình dục, Séverine tìm đến nhà chứa trên và làm việc hàng ngày từ 14 giờ đến 17 giờ, kịp về nhà vào buổi tối để chồng không biết, Chủ nhà chứa, Anaïs (Geneviève Page), đặt biệt danh cho Séverine là Belle de Jour''. Dần dần Séverine quen với một tay anh chị trẻ, Marcel (Pierre Clémenti), anh ta tạo được sự khoái cảm trong mơ cho cô. Tuy nhiên, do Marcel ngày càng đòi hỏi và ghen tuông, đồng thời Husson biết cô làm tại nhà chứa, nên Séverine quyết định nghỉ việc.

Marcel theo dõi, tìm đến nhà cô đe doạ sẽ kể chuyện cho chồng Séverine biết. Sau khi ra khỏi nhà, Marcel đợi tại góc đường, khi Pierre vừa về nhà Marcel bắn liền ba phát đạn rồi bỏ chạy. Cảnh sát truy đuổi, bắn gục Marcel. Pierre may mắn không chết nhưng bị hôn mê dài ngày, cuối cùng bị mù và tàn tật phải dùng xe lăn đi lại. Cảnh sát không tìm ra động cơ sát nhân của Marcel. Một thời gian sau Husson đến thăm, kể lại cho Pierre bí mật cuộc sống của vợ anh. Dù hiện diện, nhưng Séverine không hề ngăn cản Husson kể sự thật về mình. Phim kết thúc với cảnh Séverine tưởng tượng thấy Pierre bình phục lại và hai người sống hạnh phúc như cũ.

Phân vai
 Catherine Deneuve vai Séverine Serizy, biệt danh Belle de Jour
 Jean Sorel vai Pierre Serizy
 Michel Piccoli vai Henri Husson
 Geneviève Page vai Bà Anaïs

Sản xuất
Địa điểm quay phim
 1 Square Albin-Cachot, Paris 13, Paris, France
 79 Champs Elysées, Paris 8, Paris, France
 Chalet de la Grande Cascade, Bois de Boulogne, Paris 16, Paris, France
 Champs Elysées, Paris 8, Paris, France
 Rue de Messine, Paris 8, Paris, France (nhà của Serizy)

Giải thưởng
 1967 Venice Film Festival Golden Lion Award (Luis Buñuel)
 1967 Venice Film Festival Pasinetti Award for Best Film (Luis Buñuel)
 1968 Bodil Award for Best European Film (Luis Buñuel)
 1968 French Syndicate of Cinema Critics Award for Best Film (Luis Buñuel)

Đọc thêm
 Sadism and masochism in fiction

Tham khảo

Liên kết ngoài

 Belle du jour: Tough Love by Melissa Anderson (Criterion Collection Essay)

Phim lãng mạn của Pháp
Phim năm 1967
Phim lấy bối cảnh ở Paris
Phim Pháp
Phim chính kịch Pháp
Phim quay tại Paris
Phim Ý
Phim về gian dâm
Phim về mại dâm
Phim về nữ giới
Phim tiếng Pháp
Phim chính kịch Ý

Belle de Jour


Tatjana Schoenmaker (født 9. juli 1997) er en sydafrikansk konkurrencesvømmer, der har specialiseret sig i brystsvømning.

Hun vandt en sølvmedalje i 100 meter brystsvømming under sommer-OL 2020.

Referencer

Eksterne henvisninger

Svømmere fra Sydafrika
Personer fra Johannesburg
Olympiske medaljevindere i svømning
Olympiske mestre fra Sydafrika
Olympiske sølvmedaljevindere fra Sydafrika
Medaljevindere ved sommer-OL 2020
Svømmere ved sommer-OL 2020

Tatjana Schoenmaker


Nedre Tatra Nationalpark () er en nationalpark i det centrale Slovakiet mellem Váh- og Hron-floddalene. Parken og dens bufferzone dækker hele bjergkæden Nedre Tatra. Nationalparken har et areal på 728 km² og dens bufferzone dækker et område på 1.102 km², hvilket gør det til den største nationalpark i Slovakiet .

Det er opdelt mellem Banská Bystrica-regionen (Banská Bystrica og Brezno- distrikterne), Žilina-regionen (Ružomberok og Liptovský Mikuláš- distrikterne) og Prešov-regionen (Poprad-distriktet). Den højeste top er Ďumbier (2.043 moh.). Fire større slovakiske floder har deres udspring omkring bjerget Kráľova hoľa: Váh, Hron, Hnilec og Hornád .

Historie
Beskyttelsen af områderne i NedreTatra startede så småt i 1918-1921 og lige efter anden verdenskrig. I 1963 blev der fremsat et forslag om oprettelse af Nedre Tatra Nationalpark under navnet Centrale Slovakiske Nationalpark. I perioden mellem 1965 og 1966, lige før færdiggørelsen af det sidste forslag, blev der foreslået et udkast til en Nationalpark Ďumbier. Målet med dette udkast var at inkludere den nordlige og sydlige del af det lave område af de lave Tatraer. Fra 1967 til 1968 blev udkastet omformuleret med det mål at etablere nationalparken på 25-årsdagen for det slovakiske nationale oprør. Men det tog yderligere 10 år at overvinde forskellige hindringer, der forhindrede etableringen af nationalparken. I 1978 blev nationalparken oprettet med Den Slovakiske Socialistiske Republiks forordning 119/1978. Nationalparkens område blev sat til 81.095 hektar og dens beskyttelseszone til 123.990 ha. Nationalparkens status blev offentliggjort samme år af Kulturministeriet i Den Slovakiske Socialistiske Republik i forordningen 120/1978. Denne forordning fastlægger betingelserne for beskyttelse af bestemte områder.

Parkens grænser og beskyttelseszoner blev revideret den 17. juni 1997 ved forordning nr. 182/1997 fra den slovakiske regering. Nationalparkens reviderede areal målte 72.842 ha, hvilket er 8.253 ha mindre end det oprindelige område. Det reviderede område af beskyttelseszonerne blev justeret til 110.162 ha, hvilket er 13.828 ha mindre end det område, der blev fastsat i 1978.

Turisme

Parken har fremragende betingelser for mange sportsaktiviteter med flere resorts/turiststeder. Følgende huler er åbne for offentligheden. Demänovská jaskyňa Slobody (Demänovská Frihedsgrotten), Demänovská ľadová jaskyňa (Demänovská Isgrotten), Bystrágrotten, Važeckágrotten og De døde flagermus grotte .

Beskyttede områder
I øjeblikket er følgende beskyttede områder etableret i området af parken eller dens bufferzone, der dækker 98,89 km²:

 10 nationale naturreservater
 10 naturreservater inklusive Horné lazy
 5 nationale naturmonumenter
 6 naturmonumenter
 1 beskyttet sted

Kilder og henvisninger

 Low Tatras National Park på slovakia travel
 Officielt websted

IUCN Kategori II
Nationalparker i Slovakiet

Nedre Tatra Nationalpark


In ufology, cultural tracking is the tendency of UFO reports through time to change their content in line with cultural changes.

Examples
Unidentified flying objects have long been reported through history, but the claimed craft are always a perversion of the technology or fiction of the day, and "the UFO
technology tracks what our culture has but rarely
exceeds it by a great deal." When aviation was limited to hot-air balloons, UFO reports consisted of claims of mysterious airships. Reported in the 1890s, these airships were distinguished from our technology by their giant size, but they nevertheless needed propellers. The later flying saucers were also a weird version of then-current aerospace technology; as John Spencer notes in The UFO Encyclopedia: "Witnesses aboard flying saucers have reported, for example, chunky number counters on the saucer control panels, but we did not have reports of liquid quartz readouts until we ourselves invented them."

Reports also track the science fiction prevalent at the time. Claims of UFOs stopping car engines and lights did not appear until a similar effect featured in the 1951 film The Day the Earth Stood Still. Similarly, the film Close Encounters of the Third Kind had the effect of standardizing accounts of grey aliens with entirely black eyes, though these were the invention of the film's special effects man, Carlo Rambaldi.

Explanations
Cultural tracking appears to discredit a simple extraterrestrial hypothesis (ETH) as an explanation of UFOs. The psychosocial hypothesis (PSH) rejects the idea that UFOs are alien craft, and posits the simplest explanation: the UFOs and their occupants are imaginary. However, some believers in alien visitation embraced the idea of cultural tracking, claiming that advanced "ultraterrestrials" are capable of deliberately changing how they appear to humans. Advocates of this "interdimensional hypothesis" (IDH) believe that these beings might sometimes present themselves in the manner of 1950s sci-fi, but they could also appear as fairies, angels, ghosts or any other supernatural beings. However, they may disagree as to the aliens' motives for doing this. Jacques Vallee in the book Passport to Magonia, and John Keel, in his 1970 book Operation Trojan Horse, are sometimes seen as the instigators of this trend.

See also
 Psychosocial hypothesis

References

Extraterrestrial life in popular culture
Scientific skepticism
Ufology

Cultural tracking


Sopra Vicebsk è un dipinto (73x93 cm) realizzato nel 1914 dal pittore Marc Chagall.

È conservato nell'Art Gallery of Ontario di Toronto.
In quest'opera Chagall rappresenta la sua città Vicebsk, dove era nato nel 1887. L'enorme figura che sta sospesa sulle case potrebbe essere un mendicante, che rievoca un Ebreo errante oppure proprio il profeta Elia che, secondo una tradizione ebraica, appariva nei momenti di bisogno portando doni ai meritevoli. Quest'ultima ipotesi è plausibile dato che nella sua autobiografia l'artista ci parla di quest'apparizione. Comunque questa curiosa figura verrà ripresa da Chagall in seguito, in altre versioni.
Nella composizione si ritrovano le principali caratteristiche della pittura di Chagall: infatti, il pittore aveva sempre una grande dolcezza e delicatezza nella scelta del soggetto, al contrario degli espressionisti che invece raffiguravano drammaticamente (e spesso violentemente) il loro mondo interiore; i colori sono vivaci ed in contrasto tra loro, come si può constatare nel contrasto tra la neve ed il gruppo di case; infine, Chagall era solito ambientare i suoi dipinti in posti magici e da sogno, dove gli animali e gli umani possono volare liberamente, e non a caso il protagonista è proprio sospeso in aria.

Dipinti di Marc Chagall
Vedute cittadine
Dipinti in Canada
Cultura a Toronto

Sopra Vicebsk


Kaliwatan sa insekto ang Nepticulomima cavagnaroi. Una ning gihulagway ni Ian W.B. Thornton ug A. K. T. Woo ni adtong 1973. Ang Nepticulomima cavagnaroi sakop sa kahenera nga Nepticulomima, ug kabanay nga Lepidopsocidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Galapagos Islands

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Galapagos Islands
Nepticulomima

Nepticulomima cavagnaroi


Općinski izbori za izbor gradonačelnika i za 25 članova skupštine grada Široki Brijeg održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 38 biračkih mjesta, a pravo glasa imalo je 22.885 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.

Gradonačelnik
Na izborima za gradonačelnika izašlo je ukupno 10.222 glasača (44,66% od ukupnog broja), a od toga je 9.750 (95,38%) glasova bilo važećih, te 472 (4,62%) nevažećih. Sa ukupno 6.650 glasova (68,21%) za gradonačelnika izabran je Miro Kraljević, član Hrvatske demokratske zajednice (HDZ).

Skupština grada

Na izborima za Skupštinu grada izašlo je ukupno 10.222 glasača (44,66% od ukupnog broja), a od toga je 9.766 (95,54%) glasova bilo važećih, te 456 (4,46%) nevažećih. Birano je ukupno 25 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je Hrvatska demokratska zajednica 5.733 (58,7% od ukupnog broja važećih glasova).

Reference

Vanjski linkovi
 Zvanična stranica "Centralne izborne komisije Bosne i Hercegovine"

Široki Brijeg
2016

Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Široki Brijeg)


Nel Duomo di Monza è un dipinto a olio su tela e misura cm 69x52 eseguito nel 1872 circa dal pittore italiano Mosè Bianchi, conservato nei Musei Civici di Monza.

Raffigura quattro donne immerse nella lettura di libri di preghiera mentre un chierichetto spegne i lumi.
Il pittore dedica molti suoi quadri al Duomo di Monza.

Collegamenti esterni
 dell'opera sul sito della Rete Museale dell'Ottocento Lombardo.

Dipinti di Mosè Bianchi
Dipinti su interni di chiese
Dipinti a soggetto religioso
Dipinti nei Musei Civici di Monza
Duomo di Monza

Nel Duomo di Monza


Ang Darreh-ye Khārzār ngalan niining mga mosunod:

Apganistan

 Darah-ye Khārzār, suba nga anhianhi, Daykundi Province,

Iran

 Darreh-ye Khārzār (walog sa Iran), Ostān-e Lorestān,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Apganistan
Pagklaro paghimo ni bot Iran

Darreh-ye Khārzār


Wydarzenia
 23 kwietnia
 – Henryk VI Lancaster, król Anglii, poślubił Małgorzatę Andegaweńską.
 – zaczął się zjazd w Sieradzu, na którym obwołano królem Polski Kazimierza Jagiellończyka.

Zmarli
 19 lutego – Eleonora Aragońska (córka Ferdynanda I), królowa Portugalii.

Przypisy

Kalendarium polityczne
Wydarzenia 1445

1445 w polityce


An Sybra preapicetriangularis in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Stefan von Breuning hadton 1973. An Sybra preapicetriangularis in nahilalakip ha genus nga Sybra, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Philippines. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sybra

Sybra preapicetriangularis


Huyện Golaghat là một huyện thuộc bang Assam, Ấn Độ. Thủ phủ huyện Golaghat đóng ở Golaghat. Huyện Golaghat có diện tích 3502 ki lô mét vuông. Đến thời điểm năm 2001, huyện Golaghat có dân số 945781 người.

Tham khảo

Huyện thuộc bang Assam

Golaghat (huyện)


Sadikovac je naseljeno mjesto u sastavu općine Cetingrad, Karlovačka županija, Republika Hrvatska.

Historija

Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Slunj. Kao samostalno naseljeno mjesto, Sadikovac postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Komesarac.

Stanovništvo

Na popisu stanovništva 2011. godine, Sadikovac je imao 23 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Komesarac.

Napomena: U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Komesarac. Kao dio naselja iskazivano od 1953. Do 1948. te u 1981. i 1991. podaci sadržani u naselju Komesarac.

Literatura

  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popis stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.
 Knjiga: "Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima, autor: Jakov Gelo, izdavač: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 1998., , ;

Reference

Vanjski linkovi

Naselja u Hrvatskoj
Naselja u Karlovačkoj županiji

Sadikovac


Ang Grödig ngalan niining mga mosunod:

Awstriya

 Grödig (kapital sa munisipyo), Salzburg, Politischer Bezirk Salzburg-Umgebung,
 Grödig (munisipyo), Salzburg, Politischer Bezirk Salzburg-Umgebung,

Pagklaro paghimo ni bot 2015-12
Pagklaro paghimo ni bot Awstriya

Grödig


Lạc Lâm là một xã thuộc huyện Đơn Dương, tỉnh Lâm Đồng, Việt Nam.

Xã Lạc Lâm có diện tích 20,96 km², dân số năm 1999 là 7.744 người, mật độ dân số đạt 369 người/km².

Hành chính
Xã Lạc Lâm được chia thành 10 thôn gồm: Yên Khê Hạ, Xuân Thượng, Quỳnh Châu Đông, Hải Dương, Hải Hưng, Lạc Thạnh, Lạc Lâm Làng, Ma Răng, Lạc Sơn và Tân Lập.

Tôn giáo
Hầu hết người dân ở xã theo đạo Công Giáo.

Chú thích

Tham khảo

Lạc Lâm


Lycoriella multiseta là một ruồi trong họ Sciaridae, thuộc chi Lycoriella. Loài này được Felt miêu tả khoa học đầu tiên năm 1898.

Chú thích

Tham khảo

Lycoriella

Lycoriella multiseta


An Bachia barbouri in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Charles E. Burt hadton 1931. An Bachia barbouri in nahilalakip ha genus nga Bachia, ngan familia nga Gymnophthalmidae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Bachia

Bachia barbouri


A jornada de oito horas faz referência a reivindicação do movimento operário pela redução da jornada de trabalho e o estabelecimento das oito horas de trabalho diárias ou 48 horas semanais, que teve origem nas condições penosas de trabalho da Revolução Industrial na Grã Bretanha em meados do .

Robert Owen difundiu a ideia que a qualidade do trabalho de um trabalhador tem uma relação diretamente proporcional com a qualidade de vida do mesmo e para qualificar a produção de cada trabalhador, é indispensável fornecer melhorias nas áreas de salários, habitação, higiene e educação, proibir o trabalho infantil e determinar uma quantidade máxima de horas de trabalho de dez horas e meia. Para 1817 ele formulou o objetivo do dia de oito horas e cunhou o lema de oito horas de trabalho, oito horas para viver e oito horas de descanso (8 hours labour, 8 hours recreation, 8 hours rest).

A Associação Internacional dos Trabalhadores definiu a jornada de oito horas diárias como uma demanda central, a partir do Congresso de Genebra em agosto de 1866, declarando que a limitação legal do dia útil era uma condição prévia sem a qual todas as outras tentativas de melhoria e a emancipação da classe trabalhadora falhariam. Foi estimado como uma "grande contenda entre o domínio cego das leis da oferta e da procura que formam a economia política da classe média e a produção social controlada por previsão social, que forma a economia política da classe operária".

A Organização Internacional do Trabalho, em 1919, adotou a primeira convenção, definindo que a jornada de trabalho não deve ultrapassar 8 horas por dia e 48 horas por semana. Em 1935, adotou uma nova convenção definindo o limite de horas semanais em quarenta. Quinze países assinaram a convenção A constituição mexicana (1917) foi a primeira constituição a limitar a jornada diária em oito horas, seguida pela constituição de Weimar (1919).

No Brasil

Desde o Brasil Império os trabalhadores reivindicavam uma jornada de trabalho de oito horas. Com a Proclamação da República do Brasil as demandas ganharam um engajamento social por todo o território nacional.

Em 1889 a Segunda Internacional havia definido o 1 de maio como Dia do Trabalhador para exatamente pleitear a jornada de oito horas. Um ano depois, em maio de 1890, os estatutos da Liga Operária de Pernambuco tinham dentre as metas a jornada de trabalho de oito horas diárias. Grupos organizados de trabalhadores em outros estados como Bahia, Ceará, Rio de Janeiro também apresentaram suas demandas em congressos e na celebração de primeiro de maio.

O Governo Deodoro da Fonseca, pelo decreto nº 313, de 1891, impedia que menores de idade trabalhassem por mais de nove horas, mas tinha incidência somente no Distrito Federal - à época, o Rio de Janeiro.

Foi só depois de mais de 40 anos que as demandas da classe trabalhadora foram contempladas. A jornada de trabalho de oito horas diárias para o comércio foi instituída no Brasil pelo Decreto 21.186, em 22 de março de 1932 e para a indústria em 4 de maio de 1932 por Getúlio Vargas.

O processo de proteção à jornada de trabalho seria reforçado em 1943, a partir da Consolidação das Leis do Trabalho (CLT), criando o teto de duas horas-extras diárias e os 30 dias de férias. A Lei 605/1949 traria outro avanço, com o descanso semanal remunerado. A Constituição de 1988, por seu turno, estabeleceu o limite semanal de 44 horas de trabalho. Recentemente, a reforma trabalhista de 2017 trouxe modificações significativas ao modo como é contado o tempo de trabalhadores e trabalhadoras, abrindo margem para que convenções e acordos coletivos modifiquem a jornada de trabalho e estabelecendo critérios para a chamada jornada parcial.

Em Portugal

Em Portugal, a jornada de trabalho de oito horas (observando o mínimo de um dia semanal para descanso) para "trabalhadores e empregados do Estado, das corporações administrativas e do comércio e indústria, com excepção dos rurais e domésticos" foi aprovada pelo Decreto n.º 5 516 a 7 de Maio de 1919.

No entanto, foi apenas em 1962, 43 anos mais tarde, que os trabalhadores rurais alcançaram a mesma redução da jornada do trabalho (que era ainda de "sol a sol") após uma sequência de greves às quais se juntaram mais de cem mil trabalhadores do Alentejo e Ribatejo.

Direito do trabalho

Jornada de oito horas


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Montezumina bidentata. Una ning gihulagway ni Nickle ni adtong 1984. Ang Montezumina bidentata sakop sa kahenera nga Montezumina, ug kabanay nga Tettigoniidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Costa Rica

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Montezumina
Insekto sa Kostarika

Montezumina bidentata


An Osmerus in uska genus han Actinopterygii. An Osmerus in nahilalakip ha familia nga Osmeridae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Osmerus

Osmerus


The Heart of Paula er en amerikansk stumfilm fra 1916 af William Desmond Taylor og Julia Crawford Ivers.

Medvirkende
 Lenore Ulric som Paula Figueroa.
 Velma Lefler som Claire Pachmann.
 Jack Livingston som Stephen Pachmann.
 Forrest Stanley som Bruce McLean.
 Howard Davies som Emiliano Pacheco.

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1916
Dramafilm fra USA

The Heart of Paula


Kizil (turski: Kızılırmak, Crvena rijeka) je najduža rijeka koja cijelim svojim tokom protiče kroz Tursku. Nije plovna i uglavnom služi kao izvor energije za hidroelektrane.

Geografija
Rijeka izvire u istočnoj Anadoliji i teče prvo prema zapadu i jugozapadu prije no što svojim tokom napravi široki luk nakon čega uglavnom teče prema sjeveru, odnosno sjeveroistoku. U donjem toku prihvata svoje najveće pritoke, rijeke Delice, Devrez i Gökırmak.
Ulijeva se u Crno more a na njoj su izgrađene vještačke brane Boyabat, Altınkaya i Derbent sa ciljem iskorištenja njenog hidropotencijala.

Historija

Hetiti su rijeku nazivali Maraššantiya. Svojevremeno je predstavljala zapadnu granicu zemlje Hatti, centralni dio Hetitskog carstva. U antičko doba također je predstavljala granicu, ovaj put između Male Azije i ostatka Azije a samim time i granicu između Poene i Paflagonije.

Poznata je i kao mjesto gdje se 28. maja 585. p.n.e odigrala bitka kod Halisa, tzv. bitka pomračenja sunca.

Reference

Crnomorski sliv
Rijeke u Turskoj

Kizil (rijeka)


Bukko brzozowe, gruszlin karbolistny, gruczlin (Agathosma betulina (Berg.) Pillans) – gatunek wiecznie zielonego krzewu dorastającego do 2 m wysokości.

Naturalnie występuje w fynbos (odpowiednik makii) pokrywającym niższe partie gór w zachodniej części RPA. Roślina ceniona ze względu na liście mające właściwości lecznicze, jednak z powodu masowego ich pozyskiwania grozi jej wyginięcie. W ostatnim czasie coraz więcej surowca pochodzi jednak z krzewów uprawnych, co ma chronić okazy dziko rosnące.

Morfologia
 Pokrój Ogruczolony krzew dorastający do 2 m wysokości.
 Pęd Młode gałązki mają żółtawe zabarwienie, które z czasem zmienia się na czerwono-brązowe.
 Liście Ulistnienie równoległe, liście eliptyczne o lekko ząbkowanych brzegach i końcach charakterystycznie wygiętych do tyłu. Osiągają 14-25 mm długości i 6-14 mm szerokości. Wydzielają charakterystyczny aromat.
 Kwiaty Wonne, białe lub jasnopurpurowe. Posiadają po pięć płatków i osiągają ok. 2 cm średnicy. Rozwijają się od czerwca do listopada.
 Owoce Pięcioczęściowe torebki, które po rozdzieleniu uwalniają nasiona.

Zastosowania

Roślina lecznicza
 Surowcem zielarskim jest świeży lub wysuszony liść (Folia bucco). Zawiera od 1,5 do 2,5% olejku eterycznego, w którego skład wchodzą m.in. limonen, diosfenol, izo-menton, pulegon, izo-pulegon i terpinen-4-ol.
 Działanie: zarówno liść jak i olejek eteryczny działają odkażająco na układ moczowy, moczopędnie i przeciwzapalnie. Działanie na układ moczowy wciąż nie zostało ostatecznie potwierdzone naukowo.
 Zastosowanie: liść bukko jest używany wewnętrznie przy schorzeniach nerek i układu moczowego i objawowym leczeniu reumatyzmu, a zewnętrzne stosowany jest na rany i stłuczenia.

Roślina jadalna
Zarówno liście jak i olejek stosowane są jako przyprawa poprawiająca smak produktów spożywczych oraz mieszanek ziołowych.

Przypisy

Rutowate

Agathosma betulina


Kaliwatan sa alasiwsiw ang Paratrigonidium transversum. Una ning gihulagway ni Tokuichi Shiraki ni adtong 1930. Ang Paratrigonidium transversum sakop sa kahenera nga Paratrigonidium, ug kabanay nga Trigonidiidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
 Republika sa Tsina

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Insekto sa Republika sa Tsina
Paratrigonidium (Trigonidiidae)

Paratrigonidium transversum


Kaliwatan sa insekto ang Oxylipeurus rhynchoti. Una ning gihulagway ni Carriker Jr. ni adtong 1936. Ang Oxylipeurus rhynchoti sakop sa kahenera nga Oxylipeurus, ug kabanay nga Philopteridae. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Insekto
Oxylipeurus

Oxylipeurus rhynchoti


Lotru-bjergene () er en gruppe bjerge, der er en del af de sydlige Karpater i Rumænien . Den højeste top er Șteflești Peak på 2.242 moh.

Referencer

Bjergkæder i Europa
Bjerge i Rumænien
Østkarpaterne

Lotru-bjergene


En Afdelingslæge er en speciallæge på et hospital, som ikke har ledelsesmæssige forpligtelser på afdelingen, som en overlæge har.

Sundhedsvæsen
Stillingsbetegnelser inden for sundhed

Afdelingslæge


Distilled Love er en amerikansk stumfilm fra 1920 af Vin Moore og Richard Smith.

Medvirkende
 Alice Howell
 Richard Smith
 Oliver Hardy som Peeble Ford
 Billy Bevan
 Fay Holderness
 Ida Mae McKenzie
 Ray Godfrey

Referencer

Eksterne henvisninger

Stumfilm fra USA
Amerikanske film fra 1920

Distilled Love


The Adventures of Kid Danger () é uma série de televisão de animação criada por Dan Schneider. Baseada em Henry Danger, a série possui as vozes de Jace Norman, Riele Downs, Cooper Barnes, Sean Ryan Fox, Michael D. Cohen, Ella Anderson e Jeffrey Nicholas Brown. A série foi lançada oficialmente nos Estados Unidos no dia 19 de janeiro de 2018 até o dia 14 de junho de 2018. No Brasil, a série foi lançada no dia 6 de abril de 2018.

Enredo
A série detalha as aventuras animadas de Kid Danger e Capitão Man enquanto eles lutam contra vários vilões e ameaças em Swellview.

Elenco e personagens
Henry Hart / Kid Danger (voz de Jace Norman) é o ajudante do Capitão Man.
Ray Manchester / Capitão Man (voz de Cooper Barnes) é o super-herói de Swellview.
Charlotte Bolton (voz de Riele Downs) é uma dos amigos de Henry.
Schwoz Schwartz (voz de Michael D. Cohen) é um inventor que trabalha com Capitão Man e Kid Danger.
Jasper Dunlop (voz de Sean Ryan Fox) é um dos amigos de Henry.
Piper Hart (voz de Ella Anderson) é a irmã mais nova de Henry.
Sr. Jake Hart (voz de Jeffrey Nicholas Brown) é o pai de Henry e Piper.

Produção
Antes de a Nickelodeon lançar a série, o nome anterior era "The Adventures of Captain Man and Kid Danger". Em março de 2017, teve início a criação de 10 episódios para a série, que tem a produção executiva exclusiva de Dan Schneider

Transmissão
A série teve um sneak peek com dois segmentos depois da exibição do episódio Toon in for a Danger no dia 15 de janeiro de 2018 nos Estados Unidos. "The Adventures of Kid Danger" estreou oficialmente nos Estados Unidos no dia 19 de janeiro de 2018. No Brasil a série estreou no dia 6 de abril de 2018. No Canadá a série estreou no dia 9 de fevereiro de 2018 no YTV.

Classificações

}}

Resumo

Episódios

1.ª temporada (2018)

Dublagem/Dobragem

Ligações externas

Henry Danger
Desenhos animados da década de 2010
Desenhos animados dos Estados Unidos
Programas de televisão dos Estados Unidos que estrearam em 2018
Programas de televisão infantis dos Estados Unidos
Nicktoons
Séries de televisão sobre super-heróis
Programas da Nickelodeon
Programas da Nickelodeon (Brasil)
Programas de televisão em língua inglesa
Programas de televisão encerrados em 2018

The Adventures of Kid Danger


An Pseudogobio vaillanti in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Sauvage hadton 1878. An Pseudogobio vaillanti in nahilalakip ha genus nga Pseudogobio, ngan familia nga cyprinidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Pseudogobio

Pseudogobio vaillanti


Tuntange (in lussemburghese: Tënten; in tedesco: Tüntingen) è un comune soppresso del Lussemburgo occidentale, attualmente frazione del comune di Helperknapp.

Nel 2018 l'allora comune si fuse con quello di Boevange-sur-Attert per dare vita alla nuova unità amministrativa.

Le altre località che fanno capo al comune sono Ansembourg, Bour, Hollenfels e Marienthal.

Storia

Simboli
Lo stemma del comune di Tuntange fu adottato il 25 gennaio 1983.

La parte inferiore dello stemma deriva dall'emblema dei signori di Hollenfels poiché il villaggio faceva parte delle loro proprietà; nel capo sono rappresentati i tre castelli presenti nel comune: quello di Hollenfels e quelli nuovo e vecchio di Ansemborg.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Comuni del Lussemburgo
Helperknapp

Tuntange


An Sinibrama in uska genus han Actinopterygii. An Sinibrama in nahilalakip ha familia nga Cyprinidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Sinibrama

Sinibrama


Alpina er en slovensk fodtøjsproducent, der blev etableret i 1947 i byen Žiri. Oprindeligt hed virksomheden "Žiri Shoe Factory" men i 1951 skiftede den navn til "Alpina".
Alpina produrer modesko og sportssko som sneakers og skistøvler.

Referencer

Virksomheder fra Slovenien
Etableret i 1947

Alpina Žiri


The 1983 Giro di Lombardia was the 77th edition of the Giro di Lombardia cycle race and was held on 15 October 1983. The race started in Brescia and finished in Como. The race was won by Sean Kelly of the Sem–France Loire team.

General classification

References

1983
Giro di Lombardia
Giro di Lombardia
Giro di Lombardia

1983 Giro di Lombardia


Schistocerca ceratiola, the rosemary grasshopper, is a species of bird grasshopper in the family Acrididae. It is found in North America.

References

 Capinera J.L, Scott R.D., Walker T.J. (2004). Field Guide to Grasshoppers, Katydids, and Crickets of the United States. Cornell University Press.
 Otte, Daniel (1995). "Grasshoppers [Acridomorpha] D". Orthoptera Species File 5, 630.

Further reading

Acrididae
Insects described in 1928

Schistocerca ceratiola


An Aphanius fasciatus in uska species han Actinopterygii nga syahan ginhulagway ni Achille Valenciennes hadton 1821. An Aphanius fasciatus in nahilalakip ha genus nga Aphanius, ngan familia nga Cyprinodontidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Aphanius

Aphanius fasciatus


An Microthyris in uska genus han Lepidoptera. An Microthyris in nahilalakip ha familia nga Crambidae.

An kladograma hini sumala ha Catalogue of Life:

Mga kasarigan

Microthyris

Microthyris


Diễn Liên là một xã thuộc huyện Diễn Châu, tỉnh Nghệ An, Việt Nam.

Xã có diện tích 7,38 km², dân số năm 1999 là 6.190 người, mật độ dân số đạt 839 người/km².

Nhà thờ họ Võ
Nhà thờ họ Võ ở xã Diễn Liên thờ Đông Thành đại vương có tên húy là Võ Trung, là tướng nhà Đinh, có công giúp Đinh Bộ Lĩnh đánh dẹp các sứ quân Lã Xử Bình, Ngô Xương Xí. Đinh Tiên Hoàng lên ngôi hoàng đế ở động Hoa Lư, phong Võ Trung làm chức Tham nghị triều chính, được vài năm thăng lên chức Binh bộ thượng thư, sau bổ ra làm đốc trấn châu Hoan (Nghệ An) rồi tổng trấn Hải Dương. Khi Chiêm Thành sang cướp phá Đại Cồ Việt, ông làm phó tướng cùng Lê Hoàn đem quân đi đánh. Võ Trung về già đến chơi núi Mộ Dạ thuộc huyện Đông Thành và hóa ở đó nên Triều đình truyền cho dân dựng đền thờ tại núi Mộ Dạ cạnh đền Cuông và ở quê ngoại thuộc trại Liễu Cốc, châu Xích Đằng, phủ Khoái Châu, Hưng Yên với sắc phong là Đông Thành đại vương.

Chú thích

Tham khảo

Diễn Liên


Kaliwatan sa ito ang Atopochilus chabanaudi. Una ning gihulagway ni Pellegrin ni adtong 1938. Ang Atopochilus chabanaudi sakop sa kahenera nga Atopochilus, ug kabanay nga Mochokidae. Giklaseklase sa IUCN ang kaliwatan sa kapos sa datos. Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Aprika
Atopochilus

Atopochilus chabanaudi


Kaliwatan sa isda ang Bregmaceros rarisquamosus. Una ning gihulagway ni Munro ni adtong 1950. Ang Bregmaceros rarisquamosus sakop sa kahenera nga Bregmaceros, ug kabanay nga Bregmacerotidae.

Kini nga matang hayop na sabwag sa:
kasadpang Kadagatang Pasipiko

Walay nalista nga matang nga sama niini.

Ang mga gi basihan niini

Isdangtunay
Isdangtunay sa Kadagatang Pasipiko
Bregmaceros

Bregmaceros rarisquamosus


PMY – codice aeroportuale IATA dell'aeroporto El Tehuelche, Puerto Madryn (CB), Argentina

Pmy


Senegalia is 'n genus van blomdraende plante in die Fabaceae familie, algemeen bekend as doringbome of acacias. Dit behoort aan die subfamilie Mimosoideae. Sy spesies is as lede van die Acacia genus beskou tot 2009.

Spesies

 Senegalia adenocalyx (Brenan & Exell) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia albizioides (Pedley) Pedley
 Senegalia alemquerensis (Huber) Seigler & Ebinger
 Senegalia alexae Seigler & Ebinger
 Senegalia altiscandens (Ducke) Seigler & Ebinger
 Senegalia amazonica (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia andamanica (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia angustifolia (Lam.) Britton & Rose
 Senegalia anisophylla (S.Watson) Britton & Rose
 Senegalia ankokib (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia aristeguietana (L.Cárdenas) Seigler & Ebinger
 Senegalia asak (Forssk.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia ataxacantha (DC.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia atlantica V.Terra & F.C.P.Garcia
 Senegalia bahiensis (Benth.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia baronii (Villiers & Du Puy) Boatwr.
 Senegalia berlandieri (Benth.) Britton & Rose
 Senegalia bonariensis (Gillies ex Hook. & Arn.) Seigler & Ebinger
 Senegalia borneensis (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia brevispica (Harms) Seigler & Ebinger
 Senegalia burkei (Benth.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia caesia (L.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia caffra (Thunb.) P.J.H.Hurter & Mabb.
 Senegalia caraniana (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia catechu (L.f.) P.J.H.Hurter & Mabb.
 Senegalia catharinensis (Burkart) Seigler & Ebinger
 Senegalia cearensis V.Terra & F.C.P.Garcia
 Senegalia chariessa (Milne-Redh.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia cheilanthifolia (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia chundra (Roxb. ex Rottler) Maslin
 Senegalia circummarginata (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia clandestina Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia comosa (Gagnep.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia condyloclada (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia crassifolia (A.Gray) Britton & Rose
 Senegalia croatii Seigler & Ebinger
 Senegalia cupuliformis V.Terra & F.C.P.Garcia
 Senegalia delavayi (Franch.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia densispina (Thulin) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia diadenia (R.Parker) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia donaldi (Haines) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia donnaiensis (Gagnep.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia duartei Seigler & Ebinger
 Senegalia dudgeonii (Craib) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia ebingeri Seigler
 Senegalia emilioana (Fortunato & Ciald.) Seigler & Ebinger
 Senegalia × emoryana (Benth.) Britton & Rose
 Senegalia eriocarpa Kyal. & Boatwr.
 Senegalia erubescens (Welw. ex Oliv.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia erythrocalyx (Brenan) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia etilis (Speg.) Seigler & Ebinger
 Senegalia ferruginea (DC.) Pedley
 Senegalia fiebrigii (Hassl.) Seigler & Ebinger
 Senegalia flagellaris (Thulin) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia fleckii (Schinz) Boatwr.
 Senegalia fumosa (Thulin) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia gageana (Craib) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia galpinii (Burtt Davy) Seigler & Ebinger
 Senegalia garrettii (I.C.Nielsen) Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia gaumeri (S.F.Blake) Britton & Rose
 Senegalia giganticarpa (G.P.Lewis) Seigler & Ebinger
 Senegalia gilliesii (Steud.) Seigler & Ebinger
 Senegalia globosa (Bocage & Miotto) L.P.Queiroz
 Senegalia goetzei (Harms) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia gourmaensis (A.Chev.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia grandistipula (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia greggii (A.Gray) Britton & Rose
 Senegalia guangdongensis Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia guarensis (L.Cárdenas & F.García) Seigler & Ebinger
 Senegalia hainanensis (Hayata) H.Sun
 Senegalia hamulosa (Benth.) Boatwr.
 Senegalia harleyi Seigler, Ebinger & P.G.Ribeiro
 Senegalia hatschbachii Seigler, Ebinger & P.G.Ribeiro
 Senegalia hayesii (Benth.) Britton & Rose
 Senegalia hecatophylla (Steud. ex A.Rich.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia hereroensis (Engl.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia hildebrandtii (Vatke) Boatwr.
 Senegalia hoehnei Seigler, M.P.Lima, M.J.F.Barros & Ebinger
 Senegalia hohenackeri (Craib) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia huberi (Ducke) Seigler & Ebinger
 Senegalia insuavis (Lace) Pedley
 Senegalia interior Britton & Rose
 Senegalia intsia (L.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia irwinii Seigler, Ebinger & P.G.Ribeiro
 Senegalia kallunkiae (J.W.Grimes & Barneby) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia kamerunensis (Gand.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia kekapur (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia kelloggiana (A.M.Carter & Rudd) C.E.Glass & Seigler
 Senegalia kerrii (I.C.Nielsen) Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia klugii (Standl. ex J.F.Macbr.) Seigler & Ebinger
 Senegalia kostermansii (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia kraussiana (Meisn. ex Benth.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia kuhlmannii (Ducke) Seigler & Ebinger
 Senegalia kunmingensis (C.Chen & H.Sun) Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia lacerans (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia laeta (R.Br. ex Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia langsdorffii (Benth.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia lankaensis (Kosterm.) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia lasiophylla (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia latifoliola (Kuntze) Seigler & Ebinger
 Senegalia latistipulata (Harms) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia lenticularis (Buch.-Ham. ex Benth.) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia lewisii (Bocage & Miotto) L.P.Queiroz
 Senegalia limae (Bocage & Miotto) L.P.Queiroz
 Senegalia loetteri N.Hahn
 Senegalia loretensis (J.F.Macbr.) Seigler & Ebinger
 Senegalia lowei (L.Rico) Seigler & Ebinger
 Senegalia lozanoi Britton & Rose
 Senegalia lujae (De Wild. & T.Durand) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia macbridei (Britton & Rose ex J.F.Macbr.) Seigler & Ebinger
 Senegalia macilenta (Rose) Britton & Rose
 Senegalia macrocephala (Lace) Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia macrostachya (Rchb. ex DC.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia magnibracteosa (Burkart) Seigler & Ebinger
 Senegalia mahrana (Thulin & Al-Gifri) Ragup., Seigler, Ebinger & Maslin
 Senegalia manubensis (J.H.Ross) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia martii (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia martiusiana (Steud.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia maschalocephala (Griseb.) Britton & Rose
 Senegalia mattogrossensis (Malme) Seigler & Ebinger
 Senegalia meeboldii (Craib) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia megaladena (Desv.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia mellifera (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia menabeensis (Villiers & Du Puy) Boatwr.
 Senegalia meridionalis (Villiers & Du Puy) Boatwr.
 Senegalia merrillii (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia micrantha Britton & Rose
 Senegalia mikanii (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia mirandae (L.Rico) Seigler & Ebinger
 Senegalia modesta (Wall.) P.J.H.Hurter
 Senegalia moggii (Thulin & Tardelli) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia monacantha (Willd.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia montigena (Brenan & Exell) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia montis-salinarum N.Hahn
 Senegalia montis-usti (Merxm. & A.Schreib.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia nigrescens (Oliv.) P.J.H.Hurter
 Senegalia nitidifolia (Speg.) Seigler & Ebinger
 Senegalia noblickii Seigler & Ebinger
 Senegalia obliqua Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia occidentalis (Rose) Britton & Rose
 Senegalia ochracea (Thulin & A.S.Hassan) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia ogadensis (Chiov.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia olivensana (G.P.Lewis) Seigler & Ebinger
 Senegalia orientalis Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia paganuccii Seigler, Ebinger & P.G.Ribeiro
 Senegalia painteri Britton & Rose
 Senegalia palawanensis (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia paniculata (Willd.) Killip
 Senegalia paraensis (Ducke) Seigler & Ebinger
 Senegalia parviceps (Speg.) Seigler & Ebinger
 Senegalia pedicellata (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia peninsularis Britton & Rose
 Senegalia pennata (L.) Maslin
 Senegalia pentagona (Schumach.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia persiciflora (Pax) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia pervillei (Benth.) Boatwr.
 Senegalia petrensis (Thulin) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia phillippei Seigler & Ebinger
 Senegalia piauhiensis (Benth.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia picachensis (Brandegee) Britton & Rose
 Senegalia piptadenioides (G.P.Lewis) Seigler & Ebinger
 Senegalia pluricapitata (Steud.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia pluriglandulosa (Verdc.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia polhillii (Villiers & Du Puy) Boatwr.
 Senegalia polyacantha (Willd.) Seigler & Ebinger
 Senegalia polyphylla (DC.) Britton & Rose
 Senegalia praecox (Griseb.) Seigler & Ebinger
 Senegalia producta (J.W.Grimes) Seigler & Ebinger
 Senegalia prominens Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia propinqua L.Bai
 Senegalia pruinescens (Kurz) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia pseudointsia (Miq.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia pseudonigrescens (Brenan & J.H.Ross) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia pteridifolia (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia purpusii (Brandegee) Britton & Rose
 Senegalia quadriglandulosa (Mart.) Seigler & Ebinger
 Senegalia rafinesqueana V.Terra & F.C.P.Garcia
 Senegalia recurva (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia reniformis (Benth.) Britton & Rose
 Senegalia rhytidocarpa (L.Rico) Seigler & Ebinger
 Senegalia ricoae (Bocage & Miotto) L.P.Queiroz
 Senegalia riparia (Kunth) Britton & Rose
 Senegalia robynsiana (Merxm. & A.Schreib.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia roemeriana (Scheele) Britton & Rose
 Senegalia rostrata (Humb. & Bonpl. ex Willd.) Seigler & Ebinger
 Senegalia rovumae (Oliv.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia rugata (Lam.) Britton & Rose
 Senegalia sakalava (Drake) Boatwr.
 Senegalia saltilloensis Britton & Rose
 Senegalia schlechteri (Harms) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia schweinfurthii (Brenan & Exell) Seigler & Ebinger
 Senegalia seigleri Ebinger
 Senegalia senegal (L.) Britton
 Senegalia serra (Benth.) Seigler & Ebinger
 Senegalia somalensis (Vatke) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia sororia (Standl.) Britton & Rose
 Senegalia stenocarpa Seigler & Ebinger
 Senegalia stipitata Maslin, B.C.Ho, H.Sun & L.Bai
 Senegalia subangulata (Rose) Britton & Rose
 Senegalia subsessilis Britton & Rose
 Senegalia sulitii (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia tamarindifolia (L.) Britton & Rose
 Senegalia tanganyikensis (Brenan) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia tanjorensis (Ragup., Thoth. & A.Mahad.) A.Deshp. & Maslin
 Senegalia tawitawiensis (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia taylorii (Brenan & Exell) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia teniana (Harms) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia tenuifolia (L.) Britton & Rose
 Senegalia tephrodermis (Brenan) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia thailandica (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia thomasii (Harms) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia tonkinensis (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia torta (Roxb.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia trijuga (Rizzini) Seigler & Ebinger
 Senegalia tucumanensis (Griseb.) Seigler & Ebinger
 Senegalia × turneri Seigler, Ebinger & C.E.Glass
 Senegalia velutina (DC.) Bocage & L.P.Queiroz
 Senegalia venosa (Hochst. ex Benth.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia verheijenii (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia vietnamensis (I.C.Nielsen) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia weberbaueri (Harms) Seigler & Ebinger
 Senegalia welwitschii (Oliv.) Kyal. & Boatwr.
 Senegalia westiana (DC.) Britton & Rose
 Senegalia wrightii (Benth.) Britton & Rose
 Senegalia yunnanensis (Franch.) Maslin, Seigler & Ebinger
 Senegalia × zamudioi Seigler, Ebinger & C.E.Glass
 Senegalia zizyphispina (Chiov.) Kyal. & Boatwr.

Verwysings

Senegalia


An Prosopocera fryi in uska species han Coleoptera nga ginhulagway ni Murray hadton 1871. An Prosopocera fryi in nahilalakip ha genus nga Prosopocera, ngan familia nga Cerambycidae.

Mabibilngan ini ha Nigeria. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Prosopocera

Prosopocera fryi


Margaret Elizabeth "Lizzie" Crozier French (7 de maio de 1851 – 14 de maio de 1926) foi uma educadora e ativista pelo sufrágio feminino estadunidense. Ela foi uma das principais líderes na luta pelos direitos das mulheres no Tennessee no início dos anos 1900 e ajudou o estado a tornar-se o 36o estado a garantir às mulheres o direito ao voto, em 1920. Ela também fundou o Ossoli Circle, o mais antigo clube de mulheres no Sul, e liderou os esforços para levar a co-educação para a Universidade do Tennessee.

Biografia

Início da vida
Lizzie Crozier nasceu em Knoxville, Tennessee, em 1851, uma das cinco filhas de John H. Crozier e Maria Williams Crozier. Seu pai era um político que tinha servido na Câmara dos Deputados do Tennessee de 1837 a 1839, representando o Condado de Knox, e que tinha também sido deputado na Câmara dos Representantes dos EUA, de 1845 a 1849. Lizzie Crozier cresceu em uma casa cheia de livros e foi educada no Convento da Visitação em Georgetown e, depois, numa escola religiosa particular para moças em Columbia, Tennessee.

Em 1872, ela se casou com William Baxter French, um comerciante. Seu marido morreu 18 meses após o casamento e ela nunca se casou novamente. O casal teve um filho, William Williams French.

Serviço na educação
Em outubro de 1885, com a ajuda de suas irmãs, ela reabriu o Instituto Feminino do Leste do Tennessee, voltado à educação literária e científica. Seu trabalho voltou-se ao ensino da elocução. Ela foi diretora da escola até 1890, quando decidiu focar-se no ativismo político.

Em novembro de 1885, French iniciou a fundação do Ossoli Circule, o primeiro clube de mulheres, no Tennessee, o primeiro clube do Sul dos Estados Unidos a participar da Federação Geral de Futebol Feminino.

Direitos das mulheres
No início dos anos 1900, a revista de mulheres, The Delineator, realizou uma pesquisa comparativa nos estados dos EUA sobre os direitos das mulheres, colocando o Tennessee em empate com a Louisiana no último lugar. French descreveu a situação das mulheres casadas no estado como "nada mais nada menos do que a de um escravo," alegando que elas não tinham o direito a propriedades ou rendas.

As atividades pró-sufrágio feminino de French começaram já no início da década de 1880, quando ela discursou sobre o tema em Knoxville. Como o movimento sufragista ganhou força na década de 1900, ela foi eleita presidenta da Associação pelo Sufrágio no Tennessee e organizou um clube de escritoras para ajudar as mulheres a escrever cartas-para-o-editor de jornais de todo o estado.

Quando se iniciaram as negociações a nível federal para ratificar o direito ao voto das mulheres, French passou a maior parte de seu tempo em Nashville fazendo lobby com os legisladores do estado. O estado ratificou o voto feminino em 19 de agosto de 1920.

Vida pública

Em 1923, ela se tornou a primeira mulher a concorrer a uma eleição para o conselho da cidade de Knoxville. Sua candidatura não foi bem sucedida.

Lizzie Crozier French morreu em 14 de maio de 1926, em Washington, D. C., depois de uma breve doença. Ela estava na área de Washington para participar de uma conferência do Partido Nacional da Mulher, em Baltimore. Ela foi enterrada em Knoxville.

Memorial pelo Sufrágio da Mulher do Tennessee
Lizzie Crozier French é representada em tamanho real em uma estátua de bronze no Memorial pelo Sufrágio da Mulher, em Knoxville, Tennessee, junto com Anne Dallas Dudley de Nashville e Elizabeth Avery Meriwether de Memphis. A escultura é de Alan LeQuire.

Referências

Nascidos em 1851
Mortos em 1926
Feministas dos Estados Unidos
Educadores dos Estados Unidos
Políticos do Tennessee
Sufragistas dos Estados Unidos
Naturais de Knoxville

Lizzie Crozier French


Football Alliance 1889/1890. je bila prva sezona Football Alliance koja je osnovana 1889. godine kao konkurencija Football League.

Po uzoru na Football League u ligi je nastupilo 12 klubova. Klubovi su međusobno igrali po dvije utakmice. Za pobjedu su se dodjeljivala dva boda, dok je neriješen rezultat klubovima donosio po jedan bod. Prvi pobjednik lige je bio Wednesday. Na posljednjem mjestu je završio Long Eaton Rangers koji je naredne sezone postao član Midland League.

Tabela

Legenda:

Reference

Vanjski linkovi
 Football Alliance na fchd.info

1889/90
1889. u Engleskoj
1890. u Engleskoj

Football Alliance 1889/1890.


An Urosaurus nigricaudus in uska species han Reptilia nga ginhulagway ni Edward Drinker Cope hadton 1864. An Urosaurus nigricaudus in nahilalakip ha genus nga Urosaurus, ngan familia nga Phrynosomatidae. Ginklasipika han IUCN an species komo diri gud kababarak-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Urosaurus

Urosaurus nigricaudus