Gentrifikacija je proces u kojem se karakter četvrti mijenja zbog priljeva imućnijih stanovnika i poduzeća. Ova pojava je često tema rasprava u urbanoj politici i planiranju jer, iako povećava ekonomsku vrijednost susjedstva, može uzrokovati demografsko raseljavanje što predstavlja veliki društveni problem. Gentrifikacija često dovodi do promjene rasnog ili etničkog sastava četvrti, kao i prosječnog prihoda kućanstva, jer stanovanje i poslovanje postaju skuplji, a resursi koji prije nisu bili dostupni, sada su prošireni i poboljšani.

Proces gentrifikacije često je rezultat sve veće privlačnosti područja za ljude s višim prihodima koji dolaze iz susjednih gradova, mjesta ili četvrti. Ovo privlačno područje potom privlači ulaganja u zajednicu i infrastrukturu od strane tvrtki za razvoj nekretnina, lokalnih vlasti ili aktivista zajednice. To može rezultirati gospodarskim razvojem, povećanom atraktivnošću za poslovanje i smanjenjem stope kriminala. Unatoč tim potencijalnim koristima, gentrifikacija može dovesti do migracije stanovništva i raseljavanja. U ekstremnim slučajevima, gentrifikacija može izazvati "bomba prosperiteta". Međutim, postoje i oni koji smatraju da prevelik naglasak na strah od raseljavanja u raspravi o gentrifikaciji ometa razgovor o istinskim progresivnim pristupima koji se odnose na ravnomjernu raspodjelu prednosti strategija urbane obnove.roces gentrifikacije često je rezultat sve veće privlačnosti područja za ljude s višim prihodima koji dolaze iz susjednih gradova, mjesta ili četvrti. Ovo privlačno područje potom privlači ulaganja u zajednicu i infrastrukturu od strane tvrtki za razvoj nekretnina, lokalnih vlasti ili aktivista zajednice. To može rezultirati gospodarskim razvojem, povećanom atraktivnošću za poslovanje i smanjenjem stope kriminala. Unatoč tim potencijalnim koristima, gentrifikacija može dovesti do migracije stanovništva i raseljavanja. U ekstremnim slučajevima, gentrifikacija može izazvati "bomba prosperiteta". Međutim, postoje i oni koji smatraju da prevelik naglasak na strah od raseljavanja u raspravi o gentrifikaciji ometa razgovor o istinskim progresivnim pristupima koji se odnose na ravnomjernu raspodjelu prednosti strategija urbane obnove.

Povjesničari ukazuju na primjere gentrifikacije koji su se događali u starom Rimu i rimskoj Britaniji, gdje su velike vile zamijenile male trgovine do 3. stoljeća nove ere. Sam termin "gentrifikacija" potječe od engleske riječi "gentry", koja je izvedena iz starofrancuske riječi "genterise" koja se pojavljuje u 14. stoljeću i znači "nježno porijeklo". U Engleskoj, "gentry" je označavao društvenu klasu koju su činili plemići i gospođe tog vremena.

Prvi put se izraz "gentrifikacija" u današnjem smislu koristio britanskom sociologinjom Ruth Glass. Ona ga je upotrijebila 1964. godine kako bi opisala priljev srednje klase koja istiskuje radničke stanovnike niže klase iz urbanog područja, a njen primjer bio je London i njegove radničke četvrti poput Islingtona. U SAD-u, Centar za kontrolu i prevenciju bolesti (CDC) u svom izvješću "Health Effects of Gentrification" definira koncept gentrifikacije nekretnina kao transformaciju susjedstva s niskom vrijednošću u susjedstvo visoke vrijednosti. Ova promjena često rezultira raseljavanjem dugogodišnjih stanovnika i poduzeća. Dugogodišnji ili prvobitni stanovnici susjedstva često se sele iz gentrificiranog područja zbog povećanja stanarina, hipoteka i poreza na imovinu. Gentrifikacija predstavlja stambeni, ekonomski i zdravstveni problem koji utječe na povijest i kulturu zajednice te smanjuje društveni kapital. Također često mijenja karakteristike četvrti, poput rasno-etničkog sastava i prihoda kućanstava, dodajući nove trgovine i resurse u prethodno zapuštene četvrti.

Točno je da su znanstvenici i stručnjaci koristili različite definicije gentrifikacije od 1964. godine, s naglaskom na gentrifikatore, raseljene stanovnike ili kombinaciju oboje. Evo nekoliko primjera:

 Hackworthova definicija (2002.): "proizvodnja prostora za sve imućnije korisnike". Ova definicija stavlja naglasak na stvaranje prostora koji privlači imućnije stanovnike.
 Kasmanova definicija: "smanjenje stambenog i prodajnog prostora dostupnog stanovnicima s niskim primanjima". Ova definicija fokusira se na smanjenje dostupnosti stambenog prostora za stanovnike s niskim primanjima.
 Roseova definicija: gentrifikacija je proces u kojem "pripadnici 'nove srednje klase' useljavaju se u gradske četvrti radničke klase te ih fizički i kulturno preoblikuju". Ova definicija naglašava kako se gentrifikacija odvija kroz useljavanje nove srednje klase koja mijenja fizički izgled i kulturne karakteristike četvrti radničke klase.

Važno je napomenuti da postoji niz različitih definicija gentrifikacije koje mogu varirati ovisno o kontekstu i fokusima istraživanja.

Kennedy i Leonard (2001.) u svom izvješću za Brookings Institution navode da je "pojam 'gentrifikacija' istovremeno neodređen i iznimno politički nabijen", te predlažu njegovu redefiniciju kao "proces kojim kućanstva s višim primanjima zamjenjuju stanovnike nižeg primanja u susjedstvu, mijenjajući bitan karakter i okus tog susjedstva". Time se razlikuje od različitih socioekonomskih procesa "obnove susjedstva" ili "urbanog preporoda", iako se ti pojmovi ponekad koriste zamjenjivo.

Važno je napomenuti da se ovdje koristi izvorni citat i prema pravilima prijevoda ne bi trebalo mijenjati originalni tekst. Prema navedenom izvoru, Kennedy i Leonard predlažu redefiniranje gentrifikacije kao procesa u kojem kućanstva s višim primanjima istiskuju stanovnike nižeg primanja, mijenjajući suštinu i karakter susjedstva.

Njemački geografi imaju nešto drugačiju perspektivu na gentrifikaciju. Oni je smatraju više simboličkim problemom koji se događa na ograničenom broju mjesta i blokova, gdje je simbolična vrijednost i vidljivost u javnom diskursu veća od stvarnih migracijskih trendova. Na primjer, Gerhard Hard pretpostavlja da je urbano iseljavanje još uvijek važnije od gentrifikacije u samom središtu grada. Znanstvenica za narodnu kulturu, Barbara Lang, uvela je pojam "simbolička gentrifikacija" prilikom razmatranja fenomena Mythos Kreuzberga u Berlinu. Lang pretpostavlja da se često pritužbe na gentrifikaciju javljaju od strane onih koji su sami sudjelovali u tom procesu u svojoj mladosti. Kada nekadašnji studenti i umjetnici počnu osnivati obitelji i zarađivati bolje plaćene poslove, postaju "yuppie" kojima se protive. Posebno se u Berlinu vodi intenzivna rasprava o simbolima gentrifikacije, iako su stvarni procesi često sporiji nego u drugim gradovima. Gradska četvrt Prenzlauer Berg je primjer gentrifikacije u glavnom gradu, budući da je tijekom posljednja dva desetljeća doživjela brze promjene. To je izazvalo miješane osjećaje među lokalnim stanovništvom. Za Prenzlauer Berg je čak skovan izraz "Bionade-Biedermeier", koji opisuje post-gentrificirano okruženje nekadašnje alternativne četvrti, gdje su nekadašnje lijevo orijentirane subkulture postale mainstream. Kontroverza oko "Schwabenhassa" 2013. godine u Berlinu, koja je gentrifikaciju u Prenzlauer Bergu pripisala bogatim stanovnicima iz jugozapadne Njemačke, izazvala je široku upotrebu među-njemačkih etničkih uvreda, što bi se smatralo neprihvatljivim da se koriste protiv stranaca.

Američki ekonomisti opisuju gentrifikaciju kao prirodni ciklus u kojem imućni stanovnici radije žive u novijim stambenim objektima. Svako desetljeće rasta grada donosi izgradnju novih stambenih zgrada. Kada stambeni prostor u središtu grada dođe do kraja svog korisnog vijeka i postane jeftin, dobrostojeći stanovnici gentrificiraju susjedstvo. Ovaj proces guranja prema van iz središta grada nastavlja se kako se svaki prsten stambenog područja približava kraju svog ekonomskog vijeka.

Ekonomisti primjećuju da gentrifikacija ima tri tumačenja: (a) "Super, vrijednost moje kuće raste", (b) "Kava je skuplja sada kada imamo Starbucks" i (c) "Moji susjedi i ja si više ne možemo priuštiti živjeti ovdje" (raseljavanje zajednice).

Uzroci

London i Palen
Postoji nekoliko pristupa koji pokušavaju objasniti korijene i razloge širenja gentrifikacije. Palen i London (1984) su identificirali pet objašnjenja:

 demografsko-ekološki,
 sociokulturni,
 političko-ekonomski,
 mreže zajednice i
 društveni pokreti.

Demografsko-ekološki
U demografsko-ekološkoj teoriji, gentrifikacija se objašnjava kroz analizu demografskih faktora, društvene organizacije, okoliša i tehnologije. Ova teorija često ističe rastući broj ljudi u dobi između 25 i 35 godina tijekom 1970-ih, što se povezuje s generacijom baby boomera. Povećanje broja ljudi koji su tražili stanove rezultiralo je povećanom potražnjom za stambenim prostorom. Međutim, ponuda stambenih jedinica nije mogla pratiti potražnju, što je dovelo do "recikliranja" gradova kako bi se zadovoljile te potrebe.

Baby boomeri koji su tražili stanove bili su demografski vrlo različiti od prethodnih generacija koje su preferirale kuće. Ova generacija se udavala u starijoj dobi i imala manje djece, a roditelji su im se često rađali u kasnijim godinama. Žene, bilo da su bile udane ili neoženjene, pridruživale su se radnoj snazi u većem broju, što je rezultiralo povećanjem kućanstava s dvostrukim prihodom. Ova kućanstva su obično činili mladi, imućniji parovi bez djece. Budući da su ovi parovi imali manju brigu o školama i dječjim igralištima, preferirali su živjeti u urbanoj jezgri, blizu svojih radnih mjesta.

Većina ovih imućnijih ljudi imala je poslove u bijelom ovratniku, a ne u plavom ovratniku. Zbog njihove želje da žive blizu svojih poslova, često su odabirali četvrti s više bijelih ovratnika kao svoje odredište; postojala je pozitivna korelacija između administrativne aktivnosti i invazije na određenu četvrt.

Druga teorija koju su predložili London i Palen ističe sociokulturno objašnjenje gentrifikacije. Prema ovoj teoriji, vrijednosti, osjećaji, stavovi, ideje, uvjerenja i izbori igraju ključnu ulogu u objašnjenju i predviđanju ljudskog ponašanja, više nego demografski faktori ili "strukturne jedinice analize" poput karakteristika stanovništva. Analiza se usredotočuje na promjene u stavovima, životnim stilovima i vrijednostima srednje i više srednje klase 1970-ih.

Ljudi su postajali sve više prigradski orijentirani i prepoznali su vrijednost urbanih sredina u odnosu na ruralna ili prigradska područja. Ove nove prourbane vrijednosti postajale su sve izraženije, a sve više ljudi se preseljavalo u gradove. London i Palen nazivaju ove pionire koji su osvajali gradove "urbanim pionirima". Ti urbani pioniri su pokazali da je središte grada prikladno i održivo mjesto za život, što je rezultiralo trendom nazvanim "šik unutar grada".

Suprotan argument ove teorije tvrdi da dominantne ili ponavljajuće američke vrijednosti određuju gdje ljudi odlučuju živjeti, umjesto promjenjivih vrijednosti koje su prethodno spomenute. To znači da ljudi odabiru živjeti u gentrificiranom području kako bi ga obnovili, a ne mijenjali, jer obnova predstavlja "novi način ostvarivanja starih vrijednosti".

Političko-ekonomski
Treće teorijsko objašnjenje gentrifikacije je političko-ekonomsko i obuhvaća dva pristupa: tradicionalni i marksistički.

Tradicionalni pristup tvrdi da su ekonomski i politički čimbenici igrali ključnu ulogu u invaziji na središte grada, stoga se naziva političko-ekonomskim pristupom. Promjene u političkoj i pravnoj klimi 1950-ih i 1960-ih godina, poput novih zakona o građanskim pravima, zakona protiv diskriminacije u stanovanju i zapošljavanju te desegregacije, imale su "nepredviđeni" utjecaj na gentrifikaciju četvrti. Smanjenje društvenog prihvaćanja predrasuda rezultiralo je većim brojem crnaca koji su se preselili u predgrađa, dok su bijelci više nisu odbijali ideju življenja u gradu. Smanjena dostupnost prigradskog zemljišta i rast cijena stanovanja u predgrađima također su potaknuli invaziju na gradove.

Marksistički pristup negira ideju da su politički i ekonomski utjecaji na gentrifikaciju nevidljivi ili slučajni. Ova teorija tvrdi da "moćne interesne skupine slijede politiku zanemarivanja središta grada sve dok ne shvate da promjene politike mogu donijeti ogromne profite". Kada središte grada postane izvor prihoda, nemoćni stanovnici često bivaju raseljeni bez mnogo ili bez ikakvog obzira moćnih skupina.

Ovaj političko-ekonomski pristup pruža perspektivu o tome kako su političke i ekonomske snage oblikovale proces gentrifikacije te kako su moć i interesi moćnih aktera igrali važnu ulogu u tim promjenama.

Mreže zajednice

Pristup mreže zajednice četvrti, predložen od strane Londona i Palena, promatra zajednicu kao "interaktivnu društvenu grupu" i donosi dvije perspektive: izgubljenu zajednicu i spašenu zajednicu.

Perspektiva izgubljene zajednice tvrdi da uloga susjedstva postaje sve manje značajna zbog tehnološkog napretka u području transporta i komunikacija. To rezultira zamjenom malih lokalnih zajednica većim političkim i društvenim organizacijama. Prema ovoj perspektivi, gentrifikacija može dovesti do gubitka autentičnosti i osjećaja zajednice jer se tradicionalne veze i socijalne interakcije mijenjaju ili nestaju.

Suprotstavljena perspektiva, perspektiva spašene zajednice, tvrdi da se aktivnost zajednice povećava kada susjedstva dožive gentrifikaciju jer se ta područja revitaliziraju. Smatra se da gentrifikacija donosi investicije, obnovu infrastrukture i kulturnih sadržaja, te potiče ponovno uspostavljanje društvenih veza. Prema ovoj perspektivi, gentrifikacija može potaknuti ponovno oživljavanje zajednice i stvaranje novih mogućnosti za socijalnu interakciju i angažman.

Ovaj pristup naglašava složenost interakcija između gentrifikacije i zajednice, te ističe važnost razumijevanja kako gentrifikacija može imati različite učinke na različite aspekte zajedničkog života.

Društveni pokreti
Pristup društvenim pokretima je peti i posljednji teorijski pristup koji se koristi za analizu gentrifikacije. Ovaj pristup se fokusira na ideološki utemeljene pokrete i odnos vođa-sljedbenik. Vođe, poput uspješnih urbanih pionira, političko-ekonomskih elita, poduzetnika, kreditnih institucija pa čak i savezne vlade u nekim slučajevima, potiču one koji podržavaju gentrifikaciju da revitaliziraju središte grada. S druge strane, ljudi koji trenutno žive u zapuštenim područjima razvijaju protupokrete kako bi stekli moć potrebnu za obranu od elitnih pokreta.

Primjer koji ilustrira ovaj pristup je preokrenuta banda u Chicagu, poznata kao Young Lords, koja se godinama borila protiv političke mašinerije Richarda J. Daleya. Oni su okupirali institucije u susjedstvu i organizirali masovne demonstracije kako bi podigli svijest ljudi. Međutim, protupokreti mogu biti neuspješni u svojim naporima.

Važno je napomenuti da ljudi koji podržavaju revitalizaciju susjedstava također imaju svoje glasove i njihovi interesi često dobivaju više pažnje od gentrifikatora. Ovaj pristup ističe važnost analize društvenih pokreta i borbi za moć koje se odvijaju u kontekstu gentrifikacije.

Kao ekonomski proces
Ove dvije diskretne sociološke teorije pružaju objašnjenje i opravdanje za gentrifikaciju. Prva je teorija proizvodne strane, koja vidi gentrifikaciju kao ekonomski proces. Prema ovoj teoriji, stanovnici predgrađa, poput imućnih profesionalaca, starijih roditelja s praznim gnijezdom i nedavnih diplomiranih studenata, postaju umorni od stila života koji ovisi o automobilima. Oni pronalaze privlačnost u središtu grada koje je ranije bilo napušteno tijekom bijele sezone (kada se imućni stanovnici povlače u predgrađa) - posebno ako siromašna zajednica posjeduje prometno čvorište i ima arhitekturu koja podržava pješački promet, što omogućuje bolje ljudske interakcije u urbanom okruženju.

Druga teorija, teorija na strani potrošnje, vidi gentrifikaciju kao društveni proces. Prema ovoj teoriji, stanovnici predgrađa žele prelazak u središte grada kako bi iskusili određeni način života i potrošnju koja je karakteristična za urbano okruženje. To može uključivati blizinu kulturnih događaja, restorana, trgovina i drugih urbanih sadržaja. Za ove stanovnike, privlačnost središta grada leži u društvenim interakcijama i stilu života koji se može doživjeti u tom okruženju.

Obe teorije naglašavaju kako ekonomske (proizvodne strane) tako i društvene (potrošačke) čimbenike koji potiču gentrifikaciju. Ključni faktori uključuju promjenu preferencija stanovnika predgrađa, potrebu za promjenom stila života koji ovisi o automobilima, kao i želju za pristupom urbanoj kulturi i potrošnji.

Istraživanja su pokazala da blizina gradskih sadržaja, poput stanica javnog prijevoza, može značajno utjecati na cijene nekretnina tijekom vremena. Primjer istraživanja koje ste naveli u sjeverozapadnom Chicagu između 1975. i 1991. godine ilustrira tu dinamiku. Pokazano je da su kuće koje se nalaze neposredno u blizini stanica Crvene i Smeđe linije tranzitnog sustava "L" doživjele značajan skok cijena tijekom tih godina, dok su područja izvan tih zona imala samo skromno povećanje cijena.

Konkretno, između 1985. i 1991. godine, vrijednost kuća u blizini tranzitnih stanica gotovo se udvostručila, što ukazuje na visoku tražnju za nekretninama koje su povoljno smještene u blizini javnog prijevoza. Blizina stanica javnog prijevoza pruža stanovnicima praktičan pristup gradskim sadržajima, olakšava njihovu mobilnost i smanjuje ovisnost o automobilima. To su čimbenici koji doprinose povećanoj vrijednosti nekretnina u tim područjima.

Teorija proizvodne strane
Teorija urbane gentrifikacije koju je razvio Neil Smith smatra gentrifikaciju ekonomskim procesom koji proizlazi iz kompleksnih odnosa između kapitalnih ulaganja i proizvodnje urbanog prostora. Smith vidi restrukturiranje urbanih područja kao integralni dio šireg društvenog, ekonomskog i prostornog restrukturiranja kapitalističkog gospodarstva.

Prema Smithovoj teoriji, gentrifikacija se temelji na pet ključnih procesa. Prvo, suburbanizacija i porast jaza u najamninama doprinose gentrifikaciji tako da plemstvo iz predgrađa traži povrat u grad i preuzima ranije zapuštene urbane četvrti. Drugo, deindustrijalizacija dovodi do gubitka radnih mjesta u industrijskim sektorima, što otvara prostor za promjene u korištenju urbanih prostora. Treće, prostorna centralizacija i decentralizacija kapitala utječu na promjene u geografskoj distribuciji ulaganja i aktivnosti, što može dovesti do gentrifikacije određenih gradskih područja. Četvrto, pad profita i cikličke promjene u kretanju kapitala također mogu potaknuti gentrifikaciju kako bi se postigao veći povrat ulaganja. I konačno, promjene u demografiji i obrascima potrošnje mogu utjecati na preferencije i interese plemića, potičući ih da se presele u urbane središta.

Smithova teorija pruža sveobuhvatan pogled na gentrifikaciju, fokusirajući se na ekonomske faktore i mehanizme koji oblikuju proces. Naglašava važnost kapitalnih ulaganja, promjena u proizvodnji urbanog prostora i šireg konteksta ekonomskog restrukturiranja u objašnjenju gentrifikacije.

Suburbanizacija i jaz u najamnini

Razvoj predgrađa obično proizlazi iz širenja gradova prema van, pri čemu se gradsko područje proširuje na okolna ruralna područja. Ovaj proces može biti potaknut željenim profitom i dostupnošću jeftinog zemljišta u tim perifernim područjima. Kao rezultat širenja prema van, cijene zemljišta u samom središtu grada mogu pasti jer se interes investitora i stanovnika usredotočuje na novo razvijena predgrađa.

Pad cijena zemljišta u središtu grada može dovesti do zanemarivanja i lošeg održavanja nekretnina od strane vlasnika i stanodavaca, jer se više ne percipira kao atraktivno i profitabilno područje. To može rezultirati depresivnim ili zapuštenim četvrtima s niskim najamninama. Ova situacija stvara jaz u najamninama, što se odnosi na razliku između stvarne kapitalizirane vrijednosti zemljišta i potencijalne vrijednosti koja bi se mogla postići kroz "višu i bolju" upotrebu zemljišta.

Koncept jaza u najamnini ukazuje na to da je potencijalna vrijednost zemljišta znatno veća od trenutne vrijednosti koja se postiže kroz nisku najamninu zbog depresivnog stanja četvrti. To znači da postoji neiskorišteni potencijal za višu profitabilnost kroz razvoj ili revitalizaciju središnjih gradskih područja. Ova teorija ističe važnost ekonomskih faktora i promjena u potrošnji u oblikovanju gentrifikacije, s naglaskom na jaz između stvarne i potencijalne vrijednosti zemljišta u procesu urbanog razvoja.

Jaz u najamnini igra ključnu ulogu u objašnjenju gentrifikacije kao ekonomskog procesa. Kada postoji značajan jaz između trenutne najamnine i potencijalne najamnine koja bi se mogla postići kroz "višu i bolju" upotrebu zemljišta, to privlači investitore, graditelje nekretnina i vlasnike zemljišta.

Ti dionici s interesom u razvoju zemljišta prepoznaju potencijalni profit koji bi se mogao ostvariti ulaganjem u obnovu, obnovu ili izgradnju novih nekretnina u središtu grada. Kroz takvo ulaganje, starije i zanemarene nekretnine mogu se pretvoriti u atraktivne, modernizirane prostorije koje privlače nove stanare, uključujući profesionalce, umjetnike, kreativnu klasu i druge grupe s visokim prihodima.

Kroz proces urbano restrukturiranje i gentrifikacije, središnje gradske četvrti postaju atraktivne za nove stanovnike i poduzetnike, a time i podložne promjenama u demografiji, obrascima potrošnje i ekonomskoj dinamici. Ovaj proces često dovodi do rasta cijena nekretnina, povećanja najamnina i transformacije socioekonomskog i kulturnog pejzaža četvrti.

Deindustrijalizacija
Deindustrijalizacija gradova u razvijenim zemljama ima značajan utjecaj na gentrifikaciju. Kao rezultat deindustrijalizacije, broj radničkih poslova i poslova srednje plaće u gradovima smanjuje se, što stvara ekonomsku nestabilnost za radničku klasu i srednji sloj stanovništva.

Napuštena industrijska područja koja su izgubila svoju funkciju postaju dostupna za prenamjenu i ponovno korištenje. Ta područja često imaju velike površine zemljišta koja mogu biti privlačna za investitore i developere koji žele iskoristiti potencijal za urbanu obnovu i razvoj.

Iako se gentrifikacija često opisuje kao "proces renoviranja oronulih gradskih četvrti", mnogi tvrde da zapravo uništava povijesne aspekte četvrti, povećava cijene stanova izvan dosega sadašnjih stanovnika te negativno utječe na prehrambenu industriju pretvaranjem lokalnih restorana u kafiće ili lance restorana. Ovaj utjecaj na prehrambenu industriju, posebno u Oaklandu, Kalifornija, dovodi do promjene iz prirodno uzgojene hrane na farmama u industrijski proizvedene proizvode koji se prilagođavaju preferencijama potrošača. Kako se susjedstva gentrificiraju, potrošači zahtijevaju promjene, što rezultira izgradnjom skupljih i modernijih stanova i tržišta te istiskivanjem lokalnog stanovništva iz grada. Ovo predstavlja prijetnju malim poduzećima zbog povećanja najamnine prostora u modernijem području. S obzirom na ugroženost malih poduzeća, mnogima postaje sve teže ostati otvorenima, iako povećanje vrijednosti prodanih proizvoda može pomoći trgovinama da prežive. Stoga organizacije poput Planting Justice i Mandela Marketplace nastoje se oduprijeti negativnim učincima gentrifikacije i razvijaju poslovne planove koji podržavaju stvaranje radnih mjesta koja su održiva, osiguravajući da nitko ne bude raseljen tijekom takvih "renovacija".

Gentrifikacija i deindustrijalizacija također mogu rezultirati obnovom četvrti, poput onih na obali u Gowanusu, New Yorku. Međutim, ovaj proces obnove često privlači komercijalne razvoje koji mijenjaju prirodu obalnog područja. Ova urbanizacija stvara turističku atrakciju i povećava vrijednost života u tom području, ali istovremeno prisiljava lokalno stanovništvo da se preseli negdje drugdje. Iako bi obnova obalnog područja bila korisna za lokalnu zajednicu, istovremeno bi potaknula izgradnju industrijaliziranog okoliša koji bi mogao u konačnici uništiti svaku povijesnu vrijednost koju naselje trenutno ima.

Prostorna centralizacija i decentralizacija kapitala
Deindustrijalizacija često prati rast podijeljenog zapošljavanja bijelih ovratnika, što rezultira rastom profesionalnih i upravljačkih poslova koji prate prostornu decentralizaciju rastućeg svjetskog gospodarstva. Međutim, suprotno očekivanjima, globalizacija također dovodi do prostorne centralizacije urbanih središta, posebno zbog uspona središta grada kao sjedišta i izvršnih centara donošenja odluka. Ova koncentracija može se objasniti potrebom za brzim odlučivanjem i protokom informacija, što čini poželjnim da izvršni centri budu blizu jedan drugome. Stoga, procesi suburbanizacije i aglomeracije u gradskim središtima mogu koegzistirati. Kada profesionalci osjete snažnu potrebu da žive blizu svojih radnih mjesta kako bi smanjili vrijeme putovanja, ovi paralelni procesi mogu postati aktivnosti gentrifikacije.

Pad dobiti i cikličko kretanje kapitala
Ovaj dio Smithove teorije pokušava opisati vremenski tijek procesa gentrifikacije. Nakon razdoblja ekonomskog procvata, kao što je primjerice poslijeratni procvat predgrađa, akumulacija kapitala dovodi do pada profitnih stopa. Kako bi se spriječio početak ekonomske krize, postaje povoljno tražiti ulaganja izvan industrijskog sektora. U tom trenutku, razdoblje ekonomskog procvata neizbježno stvara jaz u najamninama, što pruža priliku za ponovno ulaganje kapitala u to okruženje.

Promjene u demografskim obrascima i obrascima potrošnje
Smithova teorija ističe da su demografske promjene i promjene u stilu života češće prikaz gentrifikacije nego stvarni pokretači gentrifikacije. Starenje baby-boom generacije, veće sudjelovanje žena na tržištu rada i promjene u brakovskim i roditeljskim normama objašnjavaju transformaciju koju gentrifikacija donosi, poput zamjene tradicionalnih mjesta poput restorana Howarda Johnsona s modernijim mjestima poput quiche barova, kako Smith navodi. Ovi demografski i stilski čimbenici oblikuju preferencije i potrebe stanovnika, što dalje utječe na oblikovanje gentrificiranog urbanog prostora.

Teorija na strani potrošnje

Teorija gentrifikacije s fokusom na strani potrošnje ističe da su "društveno-kulturne karakteristike i motivi" gentrifikatora ključni za razumijevanje gentrifikacije u postindustrijskim gradovima. Promjene u strukturi naprednih kapitalističkih gradova, s prelaskom s industrijske na uslužnu ekonomiju, povezane su s širenjem nove srednje klase koja posjeduje veću kupovnu moć nego ikad prije. David Ley, ljudski geograf, naglašava utjecaj ove "nove srednje klase" na oblikovanje obnovljenog postindustrijskog grada. Teorija potrošnje tvrdi da su demografske promjene i obrasci potrošnje ove nove srednje klase odgovorni za pokretanje gentrifikacije. To znači da su preferencije, stilovi života i kupovne navike ove skupine ključni faktori koji oblikuju gentrificirano urbano područje.

Tijekom 1960-ih godina, ekonomske i kulturne promjene su odigrale ključnu ulogu u promjenama potrošnje. Antiautoritarni prosvjedni pokreti mladih u SAD-u, posebno na sveučilišnim kampusima, izrazili su nezadovoljstvo prema "standardizaciji sličnih predgrađa" i potaknuli želju za slobodom i autentičnošću. U isto vrijeme, širenje poslova srednje klase u postindustrijskim gradskim središtima usklađeno je s idejama tog pokreta. Proces gentrifikacije je nastao kada je nova srednja klasa, često s politički progresivnim idealima, pronašla zaposlenje u gradovima i prepoznala urbanu sredinu ne samo kao prikladno prebivalište, već i kao način da se suprotstave "obmani" predgrađa.

Nova srednja klasa koja se formirala karakterizirala se širenjem ciljeva života izvan tradicionalnog ekonomskog fokusa. Gentrifikacija je postala sredstvo za stilizaciju života i izražavanje ostvarenog profita i društvenog statusa. Michael Jager je također tvrdio da potrošački uzorak nove srednje klase objašnjava gentrifikaciju, jer postoji privlačnost prihvaćanja povijesne prošlosti, urbanog načina života i kulture. Potreba srednje klase za izražavanjem individualizma, kao i želja više i niže klase za izražavanjem svojih identiteta, manifestirala se kroz potrošnju, posebno kroz estetski aspekt kuće. Studija provedena u Portlandu potvrđuje da je otvaranje pivovara obrtničkog piva povezano s ranom gentrifikacijom i da može ojačati taj trend.

Promjene u zakonima o zonama i alkoholnim pićima u industrijskim područjima omogućuju korištenje zgrada za umjetničke studije i kušaonice, što dovodi do širenja tih učinaka. Turisti i članovi nove srednje klase usmjereni na potrošnju prepoznaju vrijednost u tim područjima koja su nekada bila izbjegavana zbog industrijskih procesa. Industrijska integracija se događa kada se industrijsko područje preoblikuje kao cijenjena imovina zbog prisutnosti umjetnika i/ili obrtničkog piva. To podrazumijeva integraciju tih područja u širu zajednicu, s otvaranjem zgrada za javnost i stvaranje privlačnog okruženja za gentrifikatore. Primjeri područja koja su prošla industrijsku integraciju uključuju Distillery District u Torontu i područje Yeast Van u istočnom Vancouveru, Kanada.

Arhitektura gentrifikacije jasno odslikava stalnu napetost na dva fronta: vanjske restauracije Victoriane predstavljaju srednju klasu u njihovom pokušaju da se nametnu kao dominantna klasa, dok unutarnji rad na obnovi ove klase ističe njihovo udaljavanje od nižih slojeva.

Prema teoriji potrošnje, gentrifikacija zadovoljava želju srednje klase za prostorom koji ima društveno značenje, te uvjerenje da se takav prostor može pronaći samo u starijim naseljima, izražavajući nezadovoljstvo suvremenim urbanizmom.

Ekonomska globalizacija
Gentrifikacija je neodvojivi dio nove ekonomije centraliziranog uslužnog rada na visokoj razini. To se odnosi na stvaranje novih urbanih ekonomskih jezgri bankarskih i uslužnih djelatnosti koje zamjenjuju starije, obično proizvodno orijentirane jezgre. Kao rezultat toga, maloprodaja srednje klase biva istisnuta kako bi ustupila mjesto sofisticiranim buticima i restoranima koji privlače novu urbano-elitnu klijentelu s visokim primanjima. U kontekstu globalizacije, važnost grada se određuje prema njegovoj sposobnosti da djeluje kao samostalan socio-ekonomski entitet, s manjim naglaskom na nacionalne granice. To rezultira deindustrijaliziranim globalnim gradovima i ekonomskim restrukturiranjem.

Prema teoriji Johna Friedmanna koja se sastoji od sedam dijelova, svjetski gradovi imaju račvastu uslužnu industriju koja uključuje visok postotak stručnjaka specijaliziranih za kontrolne funkcije, kao i veliku vojsku niskokvalificiranih radnika koji pružaju osobne usluge. Ove usluge uglavnom služe privilegiranim klasama, zbog kojih svjetski gradovi u osnovi i postoje. Posljednje tri hipoteze te teorije detaljno opisuju sljedeće:

(i) Povećana imigracija niskokvalificiranih radnika koji su potrebni za podršku privilegiranim klasama.

(ii) Klasni i kastinski sukob koji proizlazi iz nesposobnosti grada da podrži siromašne ljude koji čine uslužnu klasu.

(iii) Svjetski grad kao rezultat društvene klasne borbe.

Saskia Sassen i drugi autori proširili su ova pitanja. Inherentna socio-ekonomska nejednakost u svjetskim gradovima ilustrira uzroke gentrifikacije. Studije, kao što je ona objavljena u Booza, Cutsinger & Galster (2006.), pokazuju zemljopisnu segregaciju prema prihodu u američkim gradovima. U tim gradovima, četvrti sa srednjim prihodima (srednja klasa) opadaju, dok siromašne četvrti i bogate četvrti ostaju stabilne.

Efekti
Kao što teorija rent-gap-a predviđa, gentrifikacija donosi vidljive promjene u infrastrukturi susjedstva. Često su područja koja su predmet gentrifikacije dotrajala i stara, ali strukturalno zdrava, te često imaju neke posebne karakteristike poput povijesnog značaja koji privlači potencijalne gentrifikatore. Gentry (bogatiji slojevi) kupuju takve kuće i provode obnovu, obično u svrhu obiteljskog stanovanja. U nekim slučajevima, dvije ili više susjednih parcela spajaju se u jednu. Drugi fenomen je "prenamjena potkrovlja", što znači pretvaranje prostora s mješovitom namjenom, poput napuštenih industrijskih zgrada ili oronulih stambenih zgrada, u stambene objekte namijenjene novim gentrifikatorima. Stabilizacija i poboljšanje izgleda propadajućeg susjedstva često se koriste kao argumenti u prilog gentrifikaciji.

Gentrifikacija također može dovesti do promjena u komercijalnom sektoru susjedstva. Mala lokalna poduzeća, koja su često služila lokalnom stanovništvu, mogu biti zamijenjena elitnim restoranima, buticima i galerijama koje privlače novo stanovništvo s višim prihodima. To može dovesti do povećanja cijena i smanjenja dostupnosti usluga za izvorno stanovništvo susjedstva.

Osim toga, gentrifikacija može imati i socijalne posljedice. Izvorno stanovništvo, posebno ono s nižim prihodima, može biti raseljeno zbog rasta cijena najma i poreza na nekretnine. To može rezultirati gubitkom zajednice i promjenom socijalne strukture susjedstva.

Važno je napomenuti da gentrifikacija može imati i pozitivne i negativne aspekte. Dok revitalizacija i poboljšanje infrastrukture mogu donijeti ekonomske i estetske prednosti, raseljavanje izvornog stanovništva i gubitak zajednice mogu imati ozbiljne socijalne posljedice. Stoga je važno pažljivo upravljati gentrifikacijom kako bi se osiguralo da koristi budu ravnomjerno raspoređene i da se zaštiti interesi izvornih stanovnika susjedstva.

Lokalne vlasti često su zagovarale gentrifikaciju, ponekad putem politika urbanog restrukturiranja. Ciljevi tih politika uključuju raspršivanje stanovnika s niskim primanjima iz središta grada u predgrađa, kao i revitalizaciju grada kako bi se potaknula mobilnost između središnjeg grada i predgrađa kao opcija za stanovanje. Gentifikacija često prati pritisak na javne resurse uzrokovan koncentriranim siromaštvom, no taj pritisak se ublažava procesom gentrifikacije. Promjena društvenog sastava koja se događa gentrifikacijom može donijeti koristi lokalnoj upravi.
Pokreti za obnovu postigli su značajan uspjeh u revitalizaciji bogate ponude starih i dotrajalih stambenih objekata koji su lako dostupni u središtima gradova. Ova obnova može se smatrati superiornom alternativom širenju, jer lokacija središnjeg grada nudi netaknutu infrastrukturu koju treba iskoristiti: ulice, javni prijevoz i druge urbane sadržaje. Nadalje, promijenjena percepcija središnjeg grada koju potiče gentrifikacija može biti korisna za zajednice koje su prije bile lišene resursa i uglavnom zanemarene. Gentrifikatori pružaju političku učinkovitost koja je potrebna za privlačenje većeg financiranja od strane vlade za poboljšanje fizičke i društvene infrastrukture, istovremeno poboljšavajući ukupnu kvalitetu života pružanjem veće porezne osnove.

Društvena cijena prisilne promjene mjesta stanovanja za ljude koji nemaju dovoljno sredstava je neosporna. Takva prisilna migracija može rezultirati gubitkom stabilnosti, povećanjem socijalnih nejednakosti i emocionalnim teškoćama za pogođene pojedince i zajednice. Ovi ljudi često se suočavaju s izazovima kao što su gubitak socijalne mreže, pristupačnost osnovnim uslugama i potrebi prilagodbe na nove okolnosti i uvjete stanovanja. Društvena cijena prisilne promjene mjesta stanovanja naglašava važnost uravnotežene i inkluzivne politike stanovanja koja uzima u obzir potrebe i dobrobit svih građana, s posebnim naglaskom na zaštitu najranjivijih skupina.

Gentrifikacija može smanjiti društveni kapital područja na koje utječe, tvrdi se. Zajednice često njeguju snažne veze s poviješću i kulturom svog susjedstva, pa raspršivanje tih veza može imati negativne posljedice.

Zločin
Prema pregledu postojećih istraživanja iz 2020. godine, gentrifikacija ima tendenciju smanjenja kriminala u džentrificiranim četvrtima. Smanjenje kriminala donosi značajne ekonomske koristi, uključujući poboljšanje sigurnosti, povećanje vrijednosti nekretnina i poticanje investicija u lokalnu zajednicu.

Istisnina
Studija iz 2018. godine pronašla je dokaze koji ukazuju da gentrifikacija dovodi do istiskivanja iznajmljivača, ali ne i vlasnika kuća. Raseljavanje stanara s niskim primanjima koji iznajmljuju stanove često se smatra negativnim aspektom gentrifikacije.

Studija iz 2022. godine pronašla je dokaze koji pokazuju da gentrifikacija može dovesti do veće stambene mobilnosti. To znači da se ljudi češće sele iz jednog stambenog područja u drugo, a to može biti rezultat promjena u demografskom sastavu i ekonomskim uvjetima u gentrificiranim četvrtima. Stambena mobilnost može imati i pozitivne i negativne aspekte, ovisno o kontekstu i specifičnim situacijama pojedinaca i zajednica.

Također, druga istraživanja sugeriraju da postoji manja vjerojatnost da će obitelji s niskim primanjima biti raseljene u gentrifikacijskim četvrtima u usporedbi s negentrificiranim četvrtima. Iako postoji uobičajena teorija da dolazak imućnih ljudi u siromašnije susjedstvo povećava cijene stanova i uzrokuje iseljavanje siromašnijih stanovnika, postoje dokazi koji pokazuju da niži kriminal i poboljšana lokalna ekonomija prevladavaju nad povećanim troškovima stanovanja, što smanjuje raseljavanje u gentrificiranim područjima. Studija iz 2016. godine je otkrila da ranjivi stanovnici, posebno oni s niskim kreditnim ocjenama i bez hipoteka, nisu imali veću vjerojatnost za preseljenje iz gentrificiranih četvrti u usporedbi s njihovim kolegama u negentrificiranim četvrtima.

Studija iz 2019. godine koja je pratila djecu iz obitelji s niskim primanjima u New Yorku nije pronašla dokaze koji bi upućivali na to da je gentrifikacija povezana s promjenama u stopama mobilnosti. Također je otkriveno da djeca koja su započela živjeti u gentrifikacijskim područjima doživljavaju veća poboljšanja u određenim aspektima svog stambenog okruženja u usporedbi s djecom koja su započela živjeti u područjima s trajno niskim socioekonomskim statusom.

Društvene promjene
Mnoge teorije se temelje na pretpostavci da će socioekonomski status susjedstva oblikovati ponašanje i budućnost pojedinaca, što ima utjecaj na društvene učinke gentrifikacije. Ove teorije su potaknule vlade da prihvate "politiku društvenog miješanja" kako bi poticale taj proces i njegove pozitivne učinke, poput smanjenja pritiska na javne resurse povezane s dekoncentracijom siromaštva. Međutim, specifičnija istraživanja su pokazala da gentrifikacija ne nužno dovodi do "društvenog miješanja" te da učinci novog sastava gentrificiranog susjedstva mogu oslabiti ili ojačati koheziju zajednice.

Stanovanje igra važnu ulogu u društvenom statusu, a promjene koje prate gentrifikaciju dovode do promjena u društvenoj hijerarhiji. Proces gentrifikacije donosi miješanje ljudi različitih socioekonomskih slojeva, što rezultira različitim očekivanjima i društvenim normama. Također je utvrđeno da gentrifikacija doprinosi rezidencijalnoj polarizaciji prema prihodu, obrazovanju, sastavu kućanstva i rasi, čime se pojačavaju klasne razlike.

Gentrifikacija prenosi društveni uspon koji donosi nove standarde potrošnje, posebno u pogledu viška i suviška, u područje koje prije nije bilo obuhvaćeno tim normama. Ove različite norme mogu dovesti do sukoba, što može rezultirati podjelom zajednica koje prolaze kroz promjene. To često ima veću društvenu cijenu za izvorne stanovnike gentrificiranog područja, čija raseljavanja plemstvo ili vlasti često prate s malo brige.

Sukobi koji proizlaze iz gentrifikacije, poput povećanog policijskog nadzora, mogu imati nepovoljniji utjecaj na mlade manjine koje češće čine izvorne stanovnike tih područja.

Istina je da gentrifikacija može imati i pozitivne učinke kada postoji konsenzus i organizirana prisutnost gentrifikatora u zapuštenim četvrtima. Gentrifikatori s aktivnom ulogom u zajednici mogu zahtijevati i osigurati bolje resurse za područje. Primjer toga je zajednički napor zajednice da zaštiti povijesnu četvrt od propadanja, što se često povezuje s aktivnostima gentrifikacije.

Gentry može potaknuti susjede da poduzmu korake u borbi protiv kriminala, što rezultira smanjenjem stope kriminala u tom području. To može dalje povećati cijene nekretnina u promijenjenom susjedstvu, jer rastu optimizam i vjerovanje u budućnost tog područja.

Ove situacije pokazuju da postoji potencijal za zajednički rad gentrifikatora i izvornih stanovnika kako bi se postigao razvoj i stabilizacija susjedstva. Kada postoji suradnja i ciljevi su usklađeni, gentrifikacija može pridonijeti poboljšanju kvalitete života i optimizmu za budućnost zajednice.

Ekonomski pomaci

Ekonomske promjene koje prate gentrifikaciju često imaju povoljan učinak na lokalne vlasti. Dolazak imućnih gentrifikatora dovodi do proširenja lokalne porezne osnovice, a također podržava lokalne trgovine i poduzeća. To je jedan od glavnih razloga zašto se gentrifikacija često spominje u urbanim politikama.

Povećanje vrijednosti imovine i smanjenje stope nezaposlenosti koje često prate proces gentrifikacije mogu doprinijeti stabilizaciji zajednice koja se ranije borila. Ovo obnavljanje interesa za život u centru grada kao stambenoj opciji može revitalizirati područje i potaknuti gospodarski rast.

kuće je značajna varijabla kada je riječ o ekonomskim učincima gentrifikacije. Ljudi koji posjeduju svoje domove mnogo su sposobniji ostvariti financijsku korist od gentrifikacije nego oni koji iznajmljuju svoje kuće i mogu biti raseljeni bez velike naknade.

utor i istraživač, smatra da je gentrifikacija tipičan pojam iz 1970-ih koji je postao izuzetno vidljiv u javnom diskursu, ali da se stvarna migracija i promjene možda ne podudaraju s tim percepcijama. To sugerira da postoji razlika između percepcije i stvarnih kretanja povezanih s gentrifikacijom.

Važno je istaknuti da gentrifikacija može imati različite oblike i učinke u različitim kontekstima i da se može razlikovati ovisno o zemlji, regiji ili četvrti u kojoj se događa. Ovi faktori mogu utjecati na brzinu i prirodu gentrifikacije, kao i na njene društvene i ekonomske posljedice.

Studija iz 2017. pruža dokaze da gentrifikacija rezultira ukupnim povećanjem radnih mjesta, iako se gubici radnih mjesta javljaju na najbližim lokacijama, dok se nova radna mjesta otvaraju na udaljenijim područjima.

Osim toga, studija iz 2014. otkriva da je gentrifikacija uzrokovala povećanje broja radnih mjesta unutar samog gentrificiranog susjedstva.

Važno je napomenuti da su učinci gentrifikacije na radna mjesta složeni i mogu varirati ovisno o kontekstu i specifičnim karakteristikama pojedine četvrti ili područja koje prolazi kroz gentrifikaciju.

Studija iz 2016. je otkrila da stanovnici koji ostaju u gentrificiranim četvrtima postižu poboljšane kreditne rezultate, dok stanovnici koji napuštaju gentrificirane četvrti imaju niže kreditne rezultate.

Javne škole
"Gentrifikaciju škola" karakteriziraju sljedeći elementi:

(i) Povećan broj obitelji srednje klase koje se upisuju u te škole. (ii) Materijalne i fizičke nadogradnje, uključujući nove programe, obrazovne resurse i infrastrukturna poboljšanja. (iii) Pojavljivanje oblika isključenosti i/ili marginalizacije učenika i obitelji s niskim primanjima, kao što su izazovi pri upisu i nejednakosti u društvenim odnosima unutar školske zajednice. (iv) Promjene u školskoj kulturi i klimi, uključujući promjene u tradicijama, očekivanjima i društvenoj dinamici.

Od urbanih škola u SAD-u koje su bile smještene u strukturno deinvestiranim četvrtima 2000. godine, otprilike 20% njih je doživjelo gentrifikaciju u svom susjedstvu do 2010. godine. Međutim, važno je napomenuti da većina urbanih škola i dalje ostaje suočena s izazovima dezinvestiranja, umjesto gentrifikacije. To znači da većina ovih škola i dalje ostaje u područjima koja se ne razvijaju ili nisu privlačna za ulaganja. Dezinvestiranje ostaje dominantno iskustvo za većinu urbanih škola u četvrtima koje bi potencijalno mogle biti podložne gentrifikaciji.

Gentrifikacija škola ne ide uvijek ruku pod ruku s gentrifikacijom rezidencijalnih područja, niti nužno dovodi do akademskih poboljšanja. Primjerice, u Chicagu se pokazalo da lokalne javne škole smještene u gentrificiranim područjima nisu imale značajne ukupne akademske koristi uslijed socioekonomskih promjena u susjedstvu. Unatoč poboljšanjima u drugim javnim uslugama poput infrastrukture i sigurnosti, škole nisu ostvarile slične koristi.

Programi i politike koji imaju za cilj privući gentrifikacijske obitelji u škole koje su povijesno zanemarene mogu imati neželjene negativne posljedice. To može dovesti do neuravnoteženog krajolika utjecaja, gdje se glasovi i prioriteti imućnijih roditelja privilegiraju na štetu obitelji s nižim primanjima. Osim toga, sve veći upis obitelji s višim prihodima u susjedne škole može rezultirati političkim i kulturnim premještanjem dugotrajnih stanovnika u procesima donošenja odluka u školi te gubitkom financiranja iz naslova I.

Zanimljivo je da istraživanja pokazuju da širenje izbora škola, kao što su čarter škole, magnetske škole i otvorene politike upisa, značajno povećava vjerojatnost da obitelji s visokim obrazovanjem i bijelom rasnom pripadnošću gentrificiraju niskoimovinske zajednice pripadnike manjinskih skupina.

Važno je uzeti u obzir ove čimbenike prilikom razvoja politika i programa kako bi se osigurala pravednost, inkluzivnost i jednakost pristupa obrazovanju za sve učenike, bez obzira na njihov socioekonomski status ili rasnu/etničku pripadnost.

Zdravlje

Raseljavanje kao rezultat gentrifikacije ima značajne zdravstvene implikacije koje dovode do razlika među populacijama, posebno među siromašnima, ženama, djecom, starijima i pripadnicima rasnih/etničkih manjina. Ove ranjive skupine su izložene povećanom riziku od negativnih posljedica gentrifikacije. Studije su pokazale da ove skupine često imaju kraći životni vijek, veće stope raka, veću učestalost urođenih mana, veću smrtnost dojenčadi te povećanu incidencu astme, dijabetesa i kardiovaskularnih bolesti.

Raseljavanje uzrokovano gentrifikacijom ograničava pristup ili dostupnost stanovanju, zdravoj hrani, prijevozu, obrazovnim institucijama, vanjskim prostorima, objektima za vježbanje i društvenim mrežama. Ova ograničenja mogu rezultirati povećanjem razine stresa, ozljedama, nasilju, kriminalu, stopama zatvaranja, lošem mentalnom zdravlju te socijalnoj i ekološkoj nepravdi.

Istraživanja su pokazala da gentrifikacija dovodi do gubitka poslova za 63% prethodnih stanovnika, što ih često prisiljava da traže posao izvan njihovih domova. Stoga je pažljivo razmatranje zoniranja, dizajna susjedstva i pristupačnosti ključno za ublažavanje negativnih utjecaja gentrifikacije.

Nedavna istraživanja ukazuju da gentrifikacija ima i štetne i korisne učinke na zdravlje. Važno je uspostaviti ravnotežu između poticanja razvoja zajednica i osiguranja zdravstvene pravde kako bi se minimizirali negativni utjecaji gentrifikacije na ranjive skupine i promovirali pozitivni zdravstveni ishodi za sve stanovnike.

Revizija iz 2020. godine je pokazala da su većina studija ukazivale na štetne utjecaje gentrifikacije na zdravlje crnaca i starijih stanovnika u područjima koja su prošla kroz taj proces.

Studija iz 2019. provedena u New Yorku pokazala je da gentrifikacija nema utjecaja na stopu astme ili pretilosti među djecom s niskim primanjima. Međutim, odrastanje u gentrificiranim četvrtima povezano je s umjerenim povećanjem dijagnosticiranja anksioznosti ili depresije u dobi od 9 do 11 godina u usporedbi s djecom odgojenom u područjima koja nisu prošla kroz gentrifikaciju. Učinci gentrifikacije na mentalno zdravlje bili su najizraženiji kod djece koja žive u tržišnim (umjesto subvencioniranim) stanovima, što sugerira da financijski stres može biti jedan od mogućih mehanizama.

Promoviranje jednakosti u zdravlju smatra se jednom od metoda sprječavanja ili ublažavanja negativnih učinaka gentrifikacije na izvorno stanovništvo.

Mjerenje
Gentrifikacija u popisnom području u urbanom području Sjedinjenih Država tijekom određenog 10-godišnjeg razdoblja između popisa može se utvrditi korištenjem metode koju je koristio Governing u svojoj studiji. Prema toj metodi, popisni dio u središnjem gradu smatra se gentrificiranim ako ispunjava sljedeće uvjete: ima 500 ili više stanovnika, srednji prihod kućanstva i srednju vrijednost kuće su bili u donjem 40. percentilu tijekom osnovnog popisa, obrazovanje trakta (postotak stanovnika starijih od 25 godina sa diplomom prvostupnika stupanj) u vrijeme sljedećeg 10-godišnjeg popisa je bio u gornjem 33. percentilu, srednja vrijednost kuće, prilagođena inflaciji, porasla je, te je postotak povećanja vrijednosti kuće u području bio u gornjem 33. percentilu u usporedbi s porastom u drugim popisnim područjima u urbanom području. Važno je napomenuti da ova metoda mjeri stopu gentrifikacije, a ne stupanj gentrifikacije. Stoga, primjerice, San Francisco, koji ima povijest gentrifikacije koja datira iz 1970-ih, može pokazivati opadajuću stopu gentrifikacije između 1990. i 2010. godine.

Znanstvenici su također identificirali indikatore popisa koji se mogu koristiti za otkrivanje prisutnosti gentrifikacije u određenom području. Ti indikatori uključuju:

 Pad broja djece po kućanstvu: Gentrifikacija često rezultira smanjenjem broja djece u kućanstvima, jer obitelji s djecom mogu biti izložene pritisku zbog povećanja cijena stanovanja i drugih promjena u susjedstvu.
 Povećanje obrazovanja među stanovnicima: Gentrifikacija može dovesti do povećanja obrazovne razine stanovnika, jer su visokoobrazovani pojedinci često zainteresirani za obnovu i ulaganje u susjedstva koja prolaze kroz gentrifikaciju.
 Broj netradicionalnih tipova kućanstava: Gentrifikacija može potaknuti dolazak pojedinaca ili parova bez djece, samaca, ili netradicionalnih obiteljskih aranžmana u područje, što može ukazivati na promjene u demografskom sastavu susjedstva.
 Opći pomak dohotka prema gore: Gentrifikacija može rezultirati povećanjem prosječnog dohotka u području, jer se novi stanovnici s višim primanjima sele u susjedstvo.

Vrste gentrifikatora

Jednako važna kao stvaranje povoljnog okruženja za gentrifikaciju je i dostupnost "gentryja", odnosno potencijalnih gentrifikatora u prvoj fazi. Tipični gentrifikatori su imućni i obavljaju uslužne poslove na profesionalnoj razini, a mnogi od njih su samozaposleni. Oni su spremni i sposobni preuzeti rizik ulaganja na tržištu nekretnina. Često su to samci ili mladi parovi bez djece kojima nedostaje pristup kvalitetnim školama. Gentrifikatori obično traže jeftino stanovanje u blizini svojih radnih mjesta i često već žive u centru grada, ponekad iz obrazovnih razloga, te ne žele se preseliti u predgrađa. Za ovu demografsku skupinu, gentrifikacija nije samo povratak u središte grada, već i pozitivna akcija koja ih zadržava tamo.

Tipični gentrifikatori također dijele određene potrošačke preferencije i često su privrženi konzumerističkoj kulturi. To često dovodi do brzog širenja trendovskih restorana, trgovina i zabavnih prostora koji prate proces gentrifikacije. Holcomb i Beauregard opisali su ove skupine kao one koje "privlače niske cijene i toleriraju nekonvencionalni način života".

Zanimljivo otkriće iz istraživanja o sudionicima i pokretačima gentrifikacije, koje Tim Butler naziva "marginalnim gentrifikatorima", jest da ti pojedinci postaju marginalizirani kako se proces širi.

Viša klasa
Istraživanja ukazuju na to da jedan od razloga zbog kojih bogati pojedinci i obitelji iz viših društvenih slojeva igraju važnu ulogu u gentrifikaciji jest njihova društvena mobilnost. Bogatije obitelji imaju veću financijsku slobodu da se presele u urbana područja, često zbog svojih poslovnih obveza. Istovremeno, u tim urbanim područjima, broj stanovnika s nižim primanjima opada zbog porasta starije populacije i demografskih promjena.

Istraživanja Jackelyna Hwanga i Jeffreyja Lina podržavaju još jedan faktor koji dovodi do dolaska pojedinaca iz viših društvenih slojeva u urbana područja, a to je "povećanje potražnje za visokoobrazovanim radnicima". Zbog rasta potražnje za radnicima s visokom stručnom spremom, bogatiji pojedinci s fakultetskim diplomama bili su prisiljeni preseliti se u gradove radi zapošljavanja, što je rezultiralo povećanjem cijena nekretnina kako je potražnja rasla. Također, Darren P. Smith otkriva u svojem istraživanju da visokoobrazovani radnici koji se doseljavaju u urbana područja često osnivaju obitelji i odgajaju djecu, što dodatno pridonosi troškovima obrazovanja povezanima s migracijom između urbanih i prigradskih područja.

žene
Sve veći broj žena s visokim obrazovanjem i bolje plaćenim poslovima doveo je do povećanog sudjelovanja žena na tržištu rada, što je rezultiralo širenjem skupine žena s većim mogućnostima ulaganja. Darren P. Smith sugerira da ova skupina predstavlja "rezervoar potencijalnih gentrifikatora". Ova teorija dobiva potporu s obzirom na rastući broj visokoobrazovanih žena koje se odlučuju živjeti u središtu grada, što im omogućuje pristup dobro plaćenim poslovima i mogućnosti umrežavanja, što postaje sve uobičajenije.

Postoje teorije koje sugeriraju da način života u središtu grada može biti privlačan za žene s djecom, posebno za samohrane majke, zbog blizine profesionalne skrbi za djecu. U tim urbanim područjima, resursi su često geografski koncentrirani, što olakšava kombiniranje plaćenog i neplaćenog rada. Ovo se često naziva "marginalnom gentrifikacijom". Koncentracija u središtu grada može pomoći u povećanju učinkovitosti korištenja resursa potrebnih roditeljima, minimizirajući vremenska ograničenja između obavljanja više poslova, brige o djeci i sudjelovanja na tržištu rada. Ova dinamika može privući samohrane roditelje, posebno samohrane majke, u gradsku jezgru umjesto u predgrađa gdje su resursi raspršeni na većem geografskom području.

Umjetnici

Dvostupanjski model gentrifikacije, koji je razvio Phillip Clay, postavlja umjetnike kao prototipove prvog koraka ili "rubnih" gentrifikatora. Nacionalna zaklada za umjetnost provela je studiju koja povezuje udio zaposlenih umjetnika sa stopom gentrifikacije u središtu grada u brojnim američkim gradovima. Umjetnici često prihvaćaju rizike obnove zapuštene imovine te imaju vremena, vještine i sposobnosti za izvođenje takvih opsežnih obnova. David Ley ističe da njihova kritika svakodnevnog života i njihova težnja za novim smislom i obnovom čine ih ranim sudionicima u procesu gentrifikacije.

Identitet koji proizlazi iz života u središtu grada važan je za gentrifikatore, a to je osobito istinito u slučaju umjetnika. Njihova kulturna emancipacija od buržoazije čini gradski centar privlačnom alternativom koja ih udaljava od konformizma i svakodnevice koja se pripisuje životu u predgrađu. Oni su suštinski gradski ljudi, a grad je često i funkcionalan izbor, jer gradski život nudi prednosti kao što su veze s kupcima i bliskost umjetničkoj sceni koja je koncentrirana u središtu grada, a sve to vjerojatno je ograničeno u predgrađu. Leyjevo istraživanje citira izjavu grafičara iz Vancouvera koji ističe važnost života u gradskom jezgru za umjetnike, jer ima "energiju, intenzitet koji je teško definirati, ali je teško zamisliti bez toga".

Umjetnike karakterističnim marginalnim gentrifikatorima često dovode do njihove izolacije kako proces gentrifikacije napreduje. U kasnijim fazama, bogatiji "jupijevski" stanovnici počinju se naseljavati u područjima koja su privukla umjetnike. Kako se boemski karakter zajednice povećava, privlači "ne samo predane sudionike, već i sporadične potrošače". Rastuće cijene nekretnina koje prate ovu migraciju često rezultiraju konačnim istiskivanjem umjetnika koji su prvobitno pokrenuli kretanje.

Studija Sharon Zukin o SoHo-u na Manhattanu u New Yorku jedan je od najpoznatijih primjera ovog fenomena. Tijekom 1960-ih i 1970-ih, tavanice u SoHo-u masovno su pretvorene u umjetničke studije i naseljene umjetnicima i pripadnicima hipi subkulture. Međutim, kako je područje postajalo popularno među imućnim stanovnicima, cijene nekretnina su rasle, a umjetnici su se suočili s poteškoćama u održavanju svojih ateljea. Mnogi umjetnici su na kraju istisnuti iz SoHo-a zbog nedostatka pristupačnih prostora za rad i stanovanje. Ovaj slučaj jasno prikazuje kako gentrifikacija može dovesti do gubitka autentične umjetničke scene koja je bila temeljna za razvoj četvrti.

LGBT zajednica
Manuel Castells je istraživao ulogu gay zajednica kao ranih gentrifikatora, posebno u San Franciscu. Njegova studija je pokazala da su gay zajednice često bile pioniri u naseljavanju ranije zapuštenih urbanih četvrti i pokretanju procesa gentrifikacije. Sličnu situaciju prikazuje i film "Quinceañera" koji se bavi gentrifikacijom u Los Angelesu.

Film "Ratovi zastava" (Linda Goode Bryant) prikazuje napetosti koje su se dogodile 2003. godine između buržoaskih bijelih LGBT pridošlica i crne srednje klase četvrti u Columbusu, Ohio. Ovaj sukob ilustrira sukob između različitih društvenih skupina koje se bore za kontrolu nad prostorom i kulturnim identitetom četvrti.

U Washingtonu, DC, crna zajednica i druge etničke manjine s mješovitim prihodima su optužile imućnu bijelu LGBTQ+ zajednicu i povezanu hipstersku subkulturu za kulturno raseljavanje i uništavanje kulturne baštine pod krinkom progresivnog uključivanja i tolerancije. Ova situacija ilustrira kompleksnost gentrifikacije i njene sociokulturne implikacije, gdje su pitanja rase, klase, seksualnosti i identiteta međusobno isprepletena.

Ovi primjeri ukazuju na to kako gentrifikacija može imati različite sociokulturne i političke aspekte te da može biti izvor konflikta između različitih skupina stanovništva koje se bore za svoje interese i identitete.

U mnogim slučajevima LGBTQ+ zajednica osjećala je potrebu stvaranja vlastitih zajednica u područjima u kojima dominiraju rasne manjine zbog ugnjetavanja s kojim su se suočavali u područjima u kojima dominiraju heteroseksualci. Primjer za to je situacija u Chicagu, gdje su nastala područja poput Boystowna, koje su sada većinski bogata LGBTQ+ područja. Ta mjesta su se formirala kao odgovor na otpor grada koji nije bio naklonjen prisutnosti LGBTQ+ zajednice, te su tako stvorene enklave koje su pružale sigurno i podržavajuće okruženje za LGBTQ+ osobe.

Još jedan primjer je Buenos Aires, gdje su pretežno LGBTQ+ područja mogla postojati samo kada je vlada dopustila da se ta područja gentrificiraju. Ovo je bio rezultat mjera i politika koje su omogućile razvoj LGBTQ+ kvartova i promociju njihove kulture. Ovi primjeri ukazuju na to kako su LGBTQ+ zajednice stvorile vlastite prostore kao odgovor na diskriminaciju i kako su političke i društvene intervencije igrale važnu ulogu u oblikovanju tih zajednica.

Danas je vidljivo da su mnoge povijesne gay zajednice doživjele promjene uslijed procesa gentrifikacije, što je rezultiralo manje izraženom LGBTQ+ orijentacijom. Porast troškova života u tim zajednicama, kao i upotreba eminentne domene od strane vlasti, doveli su do raseljavanja mnogih LGBTQ+ osoba i zatvaranja brojnih LGBTQ+ tvrtki. Ovi faktori su pridonijeli transformaciji tih područja i smanjenju njihovog specifičnog fokusa na LGBTQ+ identitet.

Kontrola
Kako bi se suočili s gentrifikacijom u svojim zajednicama s mješovitim prihodima, postoje primjeri gdje su stanovnici organizirali formalne inicijative kako bi razvili društveno-političke strategije koje će očuvati pristupačno stanovanje. Pristupačnost stanovanja postaje ključna tema politika zajednice u procesu gentrifikacije. Neki gradovi, općine i županije suprotstavili su se gentrifikaciji putem inkluzivnog zoniranja, propisima koji zahtijevaju da se određeni novi stanovi dodjeljuju izvornim stanovnicima zajednice s niskim i umjerenim prihodima. Inkluzivno zoniranje je relativno novi koncept u zemljama engleskog govornog područja, a postoje različita mišljenja o njegovoj djelotvornosti u suzbijanju gentrifikacije u engleskoj literaturi. Osnova inkluzivnog zoniranja je djelomična zamjena za premještanje ugrađenih zajednica.

Općine na njemačkom govornom području imaju snažnu pravnu ulogu u zoniranju i regulaciji tržišta nekretnina te dugu tradiciju integracije društvenih aspekata u planiranje i građevinske propise. Njemački pristup uključuje primjenu "milieu conservation municipal law" (zakon o očuvanju okoline na lokalnoj razini), kao što je primjerice slučaj u četvrti Lehel u Münchenu koji je u upotrebi od 1960-ih. Koncepti društveno osviještene obnove i zoniranja starog grada Bologne iz 1974. godine poslužili su kao uzor za Povelju Bologne, koja je dobila priznanje od strane Vijeća Europe.

Neki ekonomisti smatraju da vladine intervencije, poput regulacija stanarstva ili inkluzivnog zoniranja, mogu imati negativne ekonomske posljedice. Oni tvrde da takve mjere otežavaju tržištu nekretnina da se prilagodi i pruže adek

Ostale metode

Izravna akcija i sabotaža

Kada bogati ljudi doseljavaju u četvrti radničke klase s niskim primanjima, to može dovesti do klasnih sukoba, koji ponekad uključuju vandalizam i paljenje imovine gentrifikatora. Primjer takvog sukoba dogodio se tijekom procvata dot-com industrije kasnih 1990-ih u četvrti Mission District u San Franciscu. Ova četvrt, koja je pretežno bila naseljena radničkom klasom, postala je cilj gentrifikacije, što je potaknulo neke dugogodišnje stanovnike da osnuju "Projekt iskorjenjivanja Mission Yuppie".

Navodno, ova skupina je bila uključena u uništavanje imovine i zagovarala je uništavanje imovine kao strategiju protiv gentrifikacije. Njihove aktivnosti su izazvale neprijateljske reakcije, kako od strane policije San Francisca, tako i od nekretninskih interesa i stambenih aktivista koji su zagovarali "rad unutar sustava".

Važno je napomenuti da vandalizam i uništavanje imovine nisu prihvatljivi načini suprotstavljanja gentrifikaciji i da takve aktivnosti često mogu dovesti do negativnih posljedica i daljnjeg pogoršanja sukoba. Postoje alternativni načini za izražavanje zabrinutosti i borbu protiv gentrifikacije, uključujući organiziranje zajednice, zagovaranje pravičnih politika stanovanja i dijalog s relevantnim dionicima kako bi se pronašla održiva rješenja.

Meibion Glyndŵr (val. Sinovi Glyndŵra), također poznati kao Valley Commandos, bio je velški nacionalistički pokret koji je nasilno protestirao protiv gubitka velške kulture i jezika. Pokret je nastao kao odgovor na stambenu krizu koju je izazvao veliki broj kuća za odmor koje su kupili Englezi, što je rezultiralo povećanjem cijena nekretnina izvan dosega mnogih lokalnih stanovnika. Ova grupa bila je odgovorna za paljenje kuća za odmor u vlasništvu Engleza u Walesu od 1979. do sredine 1990-ih. U prvom valu napada u roku od mjesec dana uništeno je osam kuća za odmor, a 1980. velška policija izvela je niz racija u operaciji pod nazivom Tân. Tijekom idućih deset godina oštećeno je oko 220 nekretnina u okviru njihove kampanje.

Od sredine 1990-ih, Meibion Glyndŵr je postao neaktivan i velško nacionalističko nasilje je prestalo. Treba napomenuti da nasilje i uništavanje imovine nisu prihvatljivi načini za izražavanje nezadovoljstva gentrifikacijom ili kulturnim promjenama. Mirni i konstruktivni dijalog te razumijevanje među zajednicama mogu biti učinkovitiji načini suočavanja s ovim izazovima.

Važno je napomenuti i da je 1989. postojao pokret koji je protestirao protiv priljeva "Švaba" (izraz koji se koristio za stanovnike jugozapadne Njemačke) u Berlinu, koji su smatrani pokretačima gentrifikacije. U Berlinu su se pojavile kontroverze oko izraza "Schwabenhass" (mržnja prema Švabama) i "Spätzlerstreit" (sukob oko jela Spätzle) 2013. godine, koje su identificirale gentrifikaciju s doseljenicima iz južne Njemačke. Ovi događaji odražavaju kompleksnost i socijalne napetosti koje mogu pratiti proces gentrifikacije u urbanim sredinama.

Pravilnici prostornog uređenja
Zakonodavstvo o zoniranju i druge urbanističke mjere mogu se koristiti kako bi se podržali lokalni poslovni sektor i industrija. To može uključivati zahtijevanje od developerskih tvrtki da zadrže postojeće komercijalne zakupce ili pružanje poticaja za očuvanje postojećih poduzeća, kao i stvaranje i održavanje industrijskih zona. Planiranje zoniranja na način da omogućuje novo stambeno područje u blizini komercijalnih zona, ali ne na njihovom vrhu, može potaknuti pješački promet prema lokalnim tvrtkama bez potrebe za njihovom potpunom rekonstrukcijom. Poduzeća mogu postati stabilnija osiguravanjem dugoročnih komercijalnih najmova.

Unatoč tome što graditelji mogu prepoznati vrijednost odgovora na stambene potrebe, opsežne politike zoniranja često otežavaju izgradnju pristupačnih domova unutar urbanih područja. Ograničenja gustoće u urbanim životnim područjima otežavaju prenamjenu za stambenu izgradnju, što prisiljava graditelje i tržište na širenje urbanih područja i potiče energetsku neučinkovitost povezanu s većim udaljenostima od urbanih središta. Nedavni primjer restriktivnih zahtjeva urbanog zoniranja uključuje slučaj Arcadia Development Co. koje je bilo spriječeno u prenamjeni parcele za stambenu izgradnju u urbanom okruženju grada Morgan Hill, Kalifornija. Ograničenje gustoće primijenjeno je samo na parcelu Arcadia Development Co., izuzevajući bilo kakvo planirano stambeno proširenje, s ciljem postizanja javnog interesa.

Zaklade za zemljište zajednice
Budući da špekulacije zemljištem mogu uzrokovati nestabilnost vrijednosti imovine, postoji potreba za mehanizmima koji će ograničiti takve spekulacije i osigurati stabilnost. Jedan od najčešćih pravnih mehanizama u zemljama engleskog govornog područja je koncept zajedničkog vlasništva zemljišta. Ova praksa uključuje uklanjanje nekretnina s otvorenog tržišta i zamrzavanje njihove vrijednosti kako bi se spriječilo ekonomsko iseljavanje siromašnijih stanovnika zajednice.

Pored toga, mnoge inkluzivne uredbe o zoniranju uključuju zahtjeve za stvaranje "inkluzivnih" stambenih jedinica koje su dio zemljišnog fonda. Ovo osigurava da se stambene jedinice održavaju u vlasništvu zajednice i da se koriste za pristupačno stanovanje.

Njemačke općine i drugi dionici imaju značajne uloge na tržištima nekretnina u svojim područjima. Oni mogu uspostaviti i održavati politike i propise koji reguliraju tržište nekretnina kako bi osigurali stabilnost i pristupačnost stanovanja. Ove uloge mogu uključivati pružanje potpora za lokalno poslovanje i industriju, promicanje održive urbane obnove i razvoj industrijskih zona.

Važno je da postoji aktivno sudjelovanje lokalnih zajednica i njihovih predstavnika u donošenju odluka o tržištima nekretnina i urbanom razvoju kako bi se osiguralo da interesi i potrebe različitih skupina stanovništva budu uzeti u obzir.

Kontrola najamnine

U jurisdikcijama gdje lokalna ili nacionalna vlast ima ovlasti, mogu postojati propisi o reguliranju najamnina. Regulacija najamnina ima za cilj ograničavanje visine najamnine koja se može naplaćivati, čime se sprječava nagli rast najamnina i štiti postojeće stanare od prisilnog iseljavanja. Ovo može destimulirati špekulacije s vrijednostima nekretnina, smanjiti broj praznih stanova i ograničiti raspoloživost stanova za nove stanovnike. Međutim, ako regulacija najamnina ne obuhvaća sve stanodavce (na primjer, privatne stanodavce), moguće je da se najamnine za novoizgrađene ili stanove koji dolaze na tržište iznajmljivanja mogu povećati. Stoga, čak i uz kontrolu najamnina, određene četvrti poput onih u jugozapadnoj Santa Monici i istočnom zapadnom Hollywoodu u Kaliforniji, Sjedinjene Države, mogu proći kroz proces gentrifikacije.

Važno je napomenuti da su politike kontrole najamnina složene i njihov učinak može varirati ovisno o različitim kontekstima i specifičnostima pojedinih područja. Osim toga, kontrola najamnina nije jedini alat koji se koristi u borbi protiv gentrifikacije i osiguravanju pristupačnog stanovanja. Druge politike, kao što su investicije u pristupačno stanovanje, podrška socijalnom stanovanju i razvoj urbane infrastrukture, također mogu biti važne komponente cjelovitog pristupa rješavanju problema gentrifikacije i stanovanja.

Ponekad se javlja sivo tržište nekretnina u kojem vlasnici povlače kuće i stanove s tržišta i nude ih samo uz dodatnu naknadu ili mito, čime se krši zakon o kontroli najamnina. Mnogi zakoni o kontroli najamnina omogućuju "dekontrolu slobodnih jedinica" kada stanar napusti stan, što rezultira stalnim gubicima stanova pod kontrolom najamnina i smanjuje učinkovitost zakona u zajednicama s visokom fluktuacijom stanovništva. U drugim slučajevima, socijalni stanovi u vlasništvu lokalnih vlasti mogu biti prodani stanarima koji ih zatim prodaju dalje. Dekontrola slobodnih jedinica potiče stanodavce da pronađu načine za povećanje najamnina, ponekad putem zastrašivanja stanara.

Zagovornici stanovanja i kontrola najamnina u New Yorku pokušavaju ojačati zakone o kontroli najamnina tako da ukidaju klauzule o dekontroli slobodnih jedinica. Država Massachusetts ukinula je zakon o kontroli najamnina 1994. godine, nakon čega su najamnine porasle i ubrzale proces gentrifikacije u Bostonu. Međutim, zakoni su i dalje štitili određeni broj stanova, a drugi čimbenici poput snažnog gospodarstva također su utjecali na porast cijena stanova i najamnina.

Važno je napomenuti da borba protiv crnog tržišta nekretnina i osiguravanje pristupačnog stanovanja za sve građane zahtijeva cjelovit pristup koji uključuje razne politike, poput strože regulacije, nadzora i sankcija za kršenje zakona, kao i ulaganja u razvoj pristupačnog stambenog prostora i podršku socijalnom stanovanju.

Primjeri

Unutarnji London, Engleska
Gentrifikacija nije nova pojava u Britaniji. U rimskoj Britaniji, već u 2. i 3. stoljeću, postoje dokazi da su male trgovine zamijenjene velikim vilama u gradovima, poput razvoja foruma bez trgovina u starom Rimu. U modernom dobu, fenomen gentrifikacije u Londonu ima svoje karakteristike.

Tijekom poslijeratnog razdoblja, visoko mobilne društvene klase često su napuštale gradove. Međutim, s dolaskom nove srednje klase, dolazi do rekonstrukcije velikog dijela Londona koji postaje privlačno mjesto za život i rad. Prema istraživanjima akademičarke Lorette Lees s King's Collegea u Londonu, veći dio unutarnjeg Londona prolazi kroz "super-gentrifikaciju", gdje nova grupa super-bogatih profesionalaca, posebno onih koji rade u financijskoj industriji u londonskom Cityju, polako oblikuje stambeno tržište unutarnjeg Londona na način koji se razlikuje od tradicionalnih gentrifikatora i urbanih viših klasa. Super-gentrifikacija se bitno razlikuje od klasične verzije gentrifikacije jer zahtijeva visoki ekonomski status, s potrebom za znatno većim primanjima i bonusima kako bi se živjelo u određenim područjima poput Barnsburyja, koji se nalazi oko dvije milje sjeverno od središta Londona.

Rast cijena stanova uzrokovan gentrifikacijom u Londonu doveo je do povećanja broja deložacija koje su provodili privatni stanodavci, kao i dugoročnog smanjenja stope vlasništva nad kućama od 2003. do 2020. godine. Ovi trendovi ukazuju na dublje promjene na stambenom tržištu koje su rezultat gentrifikacije i njenog utjecaja na stanovnike s nižim primanjima i mogućnostima.

Barnsbury, četvrt srednje klase, izgrađena je oko 1820. godine. Nakon Drugog svjetskog rata, mnogi ljudi su se preselili u predgrađa, što je rezultiralo bijegom više i srednje klase od radničke klase stanovnika Londona, a tome je doprinijela i moderna željeznica. Nakon rata, velika potražnja za stanovima učinila je Barnsbury mjestom jeftinog stanovanja, gdje su mnogi dijelili smještaj. Kasnih 1950-ih i ranih 1960-ih, novi doseljenici u to područje morali su sami financirati obnovu kuća jer su banke rijetko odobravale zajmove za Barnsbury.

Važan trenutak za obnovu starih nekretnina i infrastrukture u Barnsburyju bio je Zakon o kupnji i stanovanju iz 1959., u koji je uloženo 100 milijuna funti. Kao rezultat tih ulaganja, glavni priljev stanovništva dogodio se između 1961. i 1975. godine. Prema popisu stanovništva Ujedinjenog Kraljevstva, udio vlasnika kuća porastao je s 7% na 19%, udio stanova u najmu s uređenim najamom smanjio se s 14% na 7%, a udio stanova u nenamještenom najmu smanjio se sa 61% na 6%.

Još jedan primjer urbane gentrifikacije je super-gentrifikacija koja se dogodila 1990-ih u susjednoj radničkoj četvrti Islingtonu u Londonu, gdje je živio premijer Tony Blair do izbora 1997. godine. Prenamjena starijih kuća u stanove postala je popularna u 1980-ima jer su graditelji prepoznali profitnu mogućnost. Do kraja 1980-ih, prenamjene su postale najveći izvor novih stanova u Londonu.

grad Meksiko

Od 14. stoljeća, Mexico City je postao najveći grad na američkom kontinentu, što ga čini ikoničnim primjerom opsežnog urbanog područja. Tijekom 1930-ih, grad je doživio procvat zbog kontinuiranog rasta stanovništva i koncentracije ekonomske i političke moći. Uključivanje zemlje u globalna tržišta donijelo je koristi nacionalnoj financijskoj industriji. Trenutno je Mexico City peti najveći grad na svijetu, s populacijom od 21 milijuna stanovnika (što čini 17,47% nacionalnog stanovništva). Grad se neprestano širi, primajući svakodnevno 1100 novih stanovnika.

Podjela grada proizlazi iz izražene socijalne i ekonomske segregacije stanovništva, koja je vidljiva u prostornim aranžmanima gdje luksuzna područja koegzistiraju s sirotinjskim naseljima. Razvoj grada se temelji na jezgri nazvanoj "El Zócalo", koja ima povijesnu, kulturnu i političku važnost kao središnji trg. Također, u tom području se koncentrira većina ekonomske moći, s trenutnih 80% svih nacionalnih tvrtki smještenih upravo tamo.

U posljednjim godinama, velike rekonstrukcije i redizajn urbanih zona, potaknute kako državnim tako i privatnim ulaganjima, stvorile su uzbudljiva područja od povijesne važnosti, pružajući mogućnosti za zabavu i visokokvalitetno stanovanje. Međutim, ovi urbani razvoji uglavnom su usmjereni prema elitnim zajednicama, budući da ta skupina ekonomski podržava zemlju (proizvodi 38% ukupnog nacionalnog dohotka) i zbog politike usmjerene na profit koju vlada, uglavnom vođena PRI (Partido Revolucionario Institucional), slijedi. Kao rezultat toga, ovaj razvoj nije samo doveo do porasta stanovništva, prometa i zagađenja zbog nedovoljno učinkovitog urbanog planiranja, već je također gurnuo veliki broj obitelji s niskim primanjima na rubove grada, dovodeći u pitanje sigurnost 11,5 milijuna ljudi koji ovise o neformalnom sektoru.

Ovo pitanje dodatno pogoršava već kritično stanje u kojem 40% stanovništva živi u neformalnim naseljima, često bez pristupa kanalizacijskoj mreži i čistoj vodi. Geografski položaj grada, smještenog u planinskoj dolini, dodatno pridonosi nezdravim životnim uvjetima, s koncentracijom visokih razina onečišćenja zraka.

Suočen s brzim urbanim rastom koji se nije mogao adekvatno kontrolirati i planirati, Mexico City se trenutno bori s negativnim učincima gentrifikacije, koje su vlasti prvobitno zanemarile ili smatrale neizbježnim. Korumpirana i ekonomski vođena vlada, zajedno s duboko segregiranim društvom, pridonijela je ovom problemu. Međutim, u posljednjim godinama, pojavili su se prijedlozi koji teže nastavku urbanog razvoja na način koji integrira i poštuje prava svih građana.

Kanada

Tijekom 1970-ih, investitori u Torontu započeli su s praktikom kupovine gradskih kuća i njihovom konverzijom u privremene najamne objekte kako bi ostvarili prihod sve dok se ne postigne željena cijena na tržištu nekretnina za njihovu prodaju. Ovaj proces gentrifikacije, poznat kao "blockbusting", omogućio je zamjenu kuća za sobe s visoko profitabilnim novim stambenim objektima orijentiranim prema visokim prihodima.

oblik rasta.

Jedinstvena povijest i službena politika multikulturalizma u Kanadi rezultirale su drugačijim oblikom gentrifikacije u odnosu na Sjedinjene Američke Države. U Torontu, primjerice, određena gentrifikacija potaknuta je naporima poslovnih udruga da promoviraju etničke zajednice u kojima djeluju, kao što su Corso Italia i Greektown.

U Quebec Cityju, četvrt Saint Roch, koja se nalazi u donjem dijelu grada, nekada je bila pretežno naseljena radničkom klasom i prošla je razdoblje propadanja. Međutim, od ranih do sredine 2000-ih, područje je doživjelo transformaciju u kojoj su napuštene zgrade preuređene u stambene prostore, a otvoreni su i brojni barovi, restorani i kafići. To je privuklo mlade stručnjake u područje, ali je istovremeno rezultiralo izbacivanjem stanovnika koji su tamo živjeli već mnogo generacija unatrag. Također, nekoliko programerskih tvrtki i tvrtki za igre, poput Ubisofta i Beenoxa, otvorilo je urede u tom području.

Francuska
U Parizu, većina siromašnih četvrti na istočnom dijelu grada doživjela je rast cijena i dolazak mnogih bogatih stanovnika. Međutim, ovaj proces je donekle ublažen socijalnim stanovima, a većina gradova teži postizanju "društvene mješavine", odnosno prisutnosti stanovnika s različitim prihodima u istim susjedstvima. Međutim, u praksi se socijalno stanovanje često ne usmjerava prema najsiromašnijem dijelu stanovništva, već većina stanovnika društvenih stanova pripada nižem sloju srednje klase. Kao rezultat toga, mnogi siromašni ljudi su bili prisiljeni napustiti ta područja i preseliti se najprije u bliža predgrađa (od 1970-ih do 2000-ih), a zatim sve dalje u "prigradska područja" gdje je javni prijevoz rijedak. Bliska predgrađa poput Saint-Ouena, Saint-Denisa i Aubervilliersa su sada u ranoj fazi gentrifikacije, iako su još uvijek siromašna. Mnoge poznate tvrtke koje nude dobro plaćene poslove su se preselile u blizinu Saint-Denisa, a u tijeku su i novi programi izgradnje nekretnina kako bi se osigurala stambena područja blizu novih radnih mjesta.

S druge strane, iseljavanje najsiromašnijeg stanovništva u perurbana područja od 2000. godine analizirano je kao glavni uzrok rasta političke krajnje desnice Nacionalnog fronta. Kada su siromašni živjeli u bliskim predgrađima, njihovi su problemi bili vrlo vidljivi bogatom stanovništvu. Međutim, stanovništvo perurbanih područja i njihovi problemi uglavnom su "nevidljivi" u nedavnim predsjedničkim kampanjama. Ovi ljudi su sami sebe nazvali "les invisibles" ("nevidljivi"). Mnogi od njih su pobjegli iz Pariza i obližnjih predgrađa zbog visokih troškova života i nesigurnog okruženja te su se smjestili u male kuće na selu, ali blizu grada. Međutim, nisu uzeli u obzir ogromne financijske i ljudske troškove putovanja koji su trajali do četiri sata svaki dan. Od tada je mnogo investirano u bliska predgrađa (uz otvaranje novih javnih prijevoza i programe obnove urbanih područja) iz kojih su pobjegli, ali gotovo nitko se ne brine o tim "nevidljivim" parcelama zemlje. Budući da su bliska predgrađa sada uglavnom naseljena imigrantima, ti ljudi gaje snažan osjećaj neprijateljstva prema imigraciji: osjećaju da se sve radi za nove imigrante, ali ništa za domaće francusko stanovništvo.

Prvi put je ova situacija dokumentirana u knjizi "Plaidoyer pour une gauche populaire" think-tanka Terra-Nova, koja je imala veliki utjecaj na sve kandidate na predsjedničkim izborima (osim možda Sarkozyja, Françoisa Hollandea i Marine Le Pen). Ovo biračko tijelo većinom je glasalo za Marine Le Pen i Sarkozyja, dok su urbana središta i bliža predgrađa većinom glasovala za Françoisa Hollandea.

Većina velikih metropola u Francuskoj slijedi sličan obrazac s formiranjem periurbanih područja udaljenih od 30 do 80 kilometara od centra, koja su postala dom za mnoge siromašne ljude koji sada suočavaju rastuće cijene goriva. Ove zajednice su pogođene dolaskom novih stanovnika i već su patile od visoke nezaposlenosti zbog smanjenja radnih mjesta u industriji.

U manjim gradovima, predgrađa i dalje igraju ključnu ulogu u smislu stambenog područja, dok se središte često pretvara u trgovačke centre u kojima se odvijaju mnoge komercijalne aktivnosti, ali u kojima živi relativno malo ljudi.

Južna Afrika
Gentrifikacija u Južnoj Africi kategorizirana je u dva vala za dva različita vremenska razdoblja. Prema istraživanjima Vissera i Kotzea, prvi val se dogodio tijekom 1980-ih i razdoblja nakon apartheida, dok se drugi val dogodio tijekom i nakon 2000-ih. Oba ova trenda gentrifikacije su proučavana i analizirana iz različitih perspektiva od strane znanstvenika.

Jedno stajalište, koje Atkinson koristi, smatra gentrifikaciju odrazom vrijednosti srednje klase na radnička susjedstva. Druga perspektiva, predložena od strane Vissera i Kotzea, ima širi pogled na gentrifikaciju uključujući ruralne lokacije, popunjavanje stambenih objekata i razvoj luksuznih rezidencija.

Kotze i Visser smatraju da je gentrifikacija bila predmetom provokacije medija diljem svijeta, no južnoafrički proces gentrifikacije je teže identificirati zbog potrebe za razlikovanjem između gentrifikacije i promjena koje su se dogodile u kontekstu apartheida.

Nadalje, autori primjećuju da su preduvjeti za gentrifikaciju uključivali događaje poput tercijarne decentralizacije (suburbanizacija uslužnih djelatnosti) i bijega kapitala (dezinvestiranje), što je dovelo do toga da su znanstvenici zanemarili temu gentrifikacije zbog njezine percepcije kao normalnog procesa. Kotze i Visser također su otkrili da su državni i privatni programi obnove počeli naglašavati težnju za "globalnom konkurentnošću" i cjelovitim prosperitetom, što je zatamnilo temeljne aspekte gentrifikacije pod krinkom obnove.

Kao rezultat toga, došlo je do efekta koji Teppo i Millstein nazivaju "moraliziranjem narativa" kako bi se opravdala korist za sve ljude. To je istovremeno stvorilo dojam da je percipirana gentrifikacija samo činjenica da su ciljno tržište ljudi koji se obično povezuju s gentrifikacijom. Kao što Visser i Kotze navode, "Čini se kao da je aparthejdska crvena linija na rasnoj osnovi zamijenjena financijski ekskluzivnim tržištem nekretnina koje učvršćuje prosperitet i privilegije."

Općenito,Atkinson primjećuje da u znanstvenom diskursu o gentrifikaciji i brzoj urbanizaciji Južne Afrike, manji gradovi nisu dobili dovoljno pažnje. To predstavlja veliki problem jer su upravo ti manji gradovi privlačni za siromašnije stanovništvo, ali istovremeno odbijaju vješte radnike. Atkinson je proveo istraživanje u jednom takvom malom gradu, Aberdeenu u East Capeu. Kao što je već spomenuto, Atkinson je uočio znakove gentrifikacije u tom području, a to je rezultat obnove koja jasno odražava vrijednosti srednje klase.

U istraživanju urbanizacije tog područja, Atkinson je otkrio da postoji snažna ovisnost o državnim programima koji potiču daljnji razvoj i rast područja. Također ističe da gentrifikacija može donijeti i pozitivne aspekte, kao što su povećane mogućnosti stambenog smještaja. Autor prepoznaje korist od gentrifikacije kroz stvaranje više stanova i poboljšanje stambenih uvjeta.

Ovaj primjer Aberdeena ukazuje na to da gentrifikacija nije ograničena samo na velike gradove, već se može pojaviti i u manjim gradovima.

Nakon provedenog istraživanja u malom gradu Aberdeenu, Atkinson je zaključio da gentrifikacija može imati paradoksalne učinke. Anketa provedena među nedavnim doseljenicima u tom području otkrila je da postoji povjerenje u lokalni gospodarski rast, što dodatno ukazuje na pomake prema vrijednostima srednje klase i gentrifikaciju.

Istraživanje je također pokazalo da postoji porast "modernizatora" koji vrednuju arhitektonsko nasljeđe i urbanistički razvoj te općenito podržavaju gentrifikaciju. Također se otkrilo da gentrifikacija ima veze s povećanjem jedinstvenih ili rijetkih vještina u zajednici, što potiče interes za lokalni gospodarski rast.

Međutim, Atkinsonova studija je također ukazala na negativne aspekte gentrifikacije. Povećanje stambenog prostora i rast vrijednosti nekretnina mogu isključiti siromašnije stanovnike i onemogućiti im pristup povoljnostima. To bi rezultiralo povećanjem klasne nejednakosti u zajednici.

Stoga se Atkinson zaključno pita je li moguće da gentrifikacija potiče gospodarski rast i zapošljavanje, ali istodobno povećava klasnu nejednakost. Ovaj paradoks upućuje na važnost pažljivog pristupa gentrifikaciji kako bi se osiguralo ravnoteža između ekonomskog razvoja i socijalne pravednosti.

Garside primjećuje da je pod apartheidom, središta Cape Towna bila segregirana i očišćena od nebijelačkih zajednica. Međutim, Zakon o grupnim područjima je odredio određene lokacije koje su bile kontrolirane za te zajednice. Jedno od takvih područja bilo je Woodstock, koje je bilo rasno mješovita zajednica s europskim doseljenicima, istočnoeuropskim Židovima, imigrantima iz Angole i Mozambika te obojenim stanovnicima Cape Towna. Ove različite skupine su generacijama živjele u Woodstocku, čime su oblikovale radničku četvrt.

S vremenom su se mijenjali društveni uvjeti i postepeno su se ublažavala ograničenja segregacije. Teppo i Millstein primjećuju da je zajednica Woodstock postala sve više "siva", što znači da je postajala kombinacija bijelih i mješovitih zajednica. Ovaj proces je rezultat mijenjanja demografskog sastava stanovništva i promjena u zakonodavstvu koje su omogućile veću slobodu kretanja i naseljavanja.

Ova promjena u demografskom sastavu zajednice Woodstock odražava se na njenu socijalnu i kulturnu dinamiku, ali istovremeno može izazvati i kontroverze i izazove u pogledu pravednosti, inkluzije i naseljavanja.

Napredovanje gentrifikacije u Woodstocku je rezultiralo rascjepom između Gornjeg Woodstocka, koji je postao pretežno naseljen bijelom srednjom klasom, i Donjeg Woodstocka, koji je privukao mješovitu zajednicu srednjeg dohotka. Dolazak više grupa srednjeg dohotka u područje rezultirao je značajnim porastom cijena nekretnina, što je isključilo radničku klasu i umirovljenike koji su prije živjeli u zajednici. Cijene nekretnina u Woodstocku su se povećale za 400-500%, što je bio poticaj za iznajmljivače da podignu cijene i iskoriste rastuće bogatstvo u tom području.

Ovaj proces gentrifikacije rezultirao je premještanjem i isključivanjem prethodnih stanovnika, posebno onih koji su samo iznajmljivali svoj životni prostor. Također, Teppo i Millstein su primijetili da je premještaj velikih skupina zajednica iz Woodstocka povećao potražnju u drugim područjima Woodstocka ili sirotinjskim četvrtima u središtu grada.

Ovi procesi gentrifikacije imaju duboke socijalne i ekonomske posljedice, stvarajući jaz između različitih socioekonomskih skupina i izazivajući pitanja pristupa stanovanju i pravednosti.

Bo-Kaap, džep u Cape Townu smješten uz obronke Signal Hilla, tradicionalno je bio naseljen pripadnicima muslimanske Cape Malay zajednice, koja je većinski činila južnoafričku manjinu. Njihovi preci su dovedeni na Cape još u 18. stoljeću kao robovi i unajmljeni radnici. Ova zajednica je godinama živjela u malim barakama na periferiji grada.

S obzirom na širenje gradskih granica, nekretnine u Bo-Kaapu postale su vrlo atraktivne, ne samo zbog svoje lokacije, već i zbog svojih slikovitih popločanih ulica i uskih avenija. Međutim, ovaj razvoj je doveo do sukoba unutar zajednice, jer su bogati vanzemaljci počeli doseljavati u predgrađa i kupovati kuće u City Bowlu po sniženim cijenama. To je postupno narušilo autentični karakter zajednice.

Nadalje, prodaja zgrada i deložacija dugogodišnjih stanovnika izazvala je sukobe među zajednicama. Dio stanovnika se protivi prodaji svojih kuća i iseljavanju. Ovo je dovelo do napetosti i pitanja pristupa stanovanju te je ugrozilo dugogodišnje stanovnike koji su dio ove zajednice.

Ovaj sukob između novopridošlih stanovnika i dugotrajnih stanovnika Bo-Kaapa ogleda se u širem kontekstu gentrifikacije, gdje dolazak bogatijih skupina može negativno utjecati na tradicionalne zajednice i njihovu kulturnu i socijalnu strukturu.

U slučaju ulice Gympie u Cape Townu, istraživanje Millsteina i Teppa otkrilo je da su se stanovnici radničke klase suočili s sukobima sa svojim stanodavcima tijekom gentrifikacije. U toj ulici, koja je bila označena kao najopasnija u Cape Townu, živjeli su mnogi radnici. Međutim, dolaskom gentrifikacije, vlasnici nekretnina su primijenili taktiku iseljavanja stanovnika s niskim primanjima kroz klauzule o neplaćanju najamnine.

Jedan od stanodavaca je jeftino kupio zgradu na dražbi i odmah povećao cijene najamnine, nakon čega bi pokrenuo postupak deložacije na sudu. Stanari su se uspjeli udružiti i pružiti snažan argument za svoju pobjedu. Bez obzira na ishod, stanodavac je isključio struju i vodu u zgradi, čime je dodatno otežao život stanara. Stanari su se osjećali iscrpljenima i bez motivacije za daljnju borbu. Jedan stanar je opisao svoje stanje kao život u kolibi, budući da je raseljen iz svog stana.

Istraživanje Millsteina i Teppa ukazuje na to da napredak gentrifikacije za urbani razvoj često rezultira velikim raseljavanjem siromašnijih zajednica, što ih isključuje iz bilo kakvih koristi koje gentrifikacija može donijeti. Na kraju, autori zaključuju da "krajnji rezultati su isti u oba slučaja: nakon južnoafričke dogovorene revolucije, elita kolonizira urbana područja od onih koji su manje privilegirani, prisvajajući grad za sebe."
Gentrifikacije se javlja i u najvećim gradovima Italije, poput Milana, Torina, Genove i Rima. Ovi gradovi su privlačne destinacije za stanovanje, posao i turizam, što dovodi do porasta interesa za stambene nekretnine i razvoj urbanog prostora. Kao rezultat toga, cijene nekretnina rastu, a tradicionalne zajednice i stanovništvo nižeg socioekonomskog statusa mogu biti iseljeni ili isključeni iz tih područja.

U Milanu, četvrt Isola doživljava proces gentrifikacije koji je promijenio njezin izgled i socijalnu strukturu. Isola se nekada smatrala predgrađem zbog svoje izolacije i niskog socioekonomskog statusa, ali tijekom 2000-ih godina, poduzeti su napori da se ova četvrt pretvori u simboličko mjesto budućnosti Milana.

U tom smislu, četvrti Porta Garibaldi-Isola postale su privlačne za stiliste, umjetnike i trendsettere. Snažan projekt urbanog preoblikovanja poznat kao Progetto Porta Nuova započeo je u drugoj polovici 2000-ih godina, a Isola je jedno od područja koje je prošlo kroz obnovu. U okviru tog projekta, izgrađeni su Bosco Verticale (Vertikalne šume) i novi Giardini di Porta Nuova (Vrtovi Porta Nuova), što je dodatno promijenilo izgled četvrti.

Ova revitalizacija Isole privukla je nove stanovnike, investitore i poslovne subjekte. Cijene nekretnina su porasle, a četvrt je postala središte za kulturne događaje, modne manifestacije i umjetničke inicijative. Ovaj proces gentrifikacije doveo je do promjene socioekonomske strukture zajednice i transformacije prostora.

Međutim, s gentrifikacijom dolaze i neki izazovi. Porast cijena nekretnina može izazvati iseljavanje dugotrajnih stanovnika, a promjena socijalne strukture može utjecati na identitet zajednice. Stoga je važno razumjeti kako gentrifikacija utječe na različite skupine ljudi i kako se može upravljati ovim procesom kako bi se osigurala socijalna uključenost i očuvanje lokalnog tkiva zajednice.

Zona Tortona, smještena iza kolodvora Porta Genova u Milanu, doživjela je proces gentrifikacije koji ju je transformirao u važno središte talijanskog dizajna i kreativne industrije. Ovo područje, nekada industrijsko, danas je domaćin nekih od najznačajnijih događaja Tjedna dizajna u Milanu, uključujući Superstudio i sudjelovanje više od 150 izlagača.

Zona Tortona privlači mnoge posjetitelje i stručnjake iz svijeta dizajna, umjetnosti i kulture. U ovoj četvrti nalaze se važne znamenitosti povezane s tim područjima, uključujući Fondazione Pomodoro, Armani/Silos, Spazio A i MUDEC (Muzej kulture). To su institucije koje promiču umjetnost, dizajn i kreativnost te privlače posjetitelje iz cijelog svijeta.

Gentrifikacija je ovu industrijsku četvrt pretvorila u živahno i moderno područje koje je postalo epicentar dizajnerske scene u Milanu. To je rezultiralo promjenom prostora, prenamjenom nekadašnjih industrijskih zgrada u moderne galerije, dizajnerske studije, trgovine i prostorije za kulturne događaje. Zona Tortona je tako postala simbol revitalizacije prostora i kulturne regeneracije u gradu.

Ipak, kao i u drugim slučajevima gentrifikacije, postoji i strana koja izaziva zabrinutost. Povećanje cijena nekretnina može otežati pristup stanovanju za lokalne zajednice i male poslovne subjekte. Stoga je važno pronaći ravnotežu između razvoja, očuvanja kulturnog identiteta i uključenosti lokalnih stanovnika u proces gentrifikacije.

Uz pomicanje prema periferiji Milana, neka područja su također doživjela proces gentrifikacije. Među njima su:

 Lambrate-Ventura: Ovo područje, poznato po industrijskoj prošlosti, postalo je središte događanja tijekom drugog dijela Milanskog tjedna dizajna. Ovdje se održavaju izložbe, prezentacije i događaji vezani uz dizajn. Transformacija Lambrate-Venture u kulturno središte privukla je kreativne industrije i umjetnike.
 Bicocca i Bovisa: Ove dvije četvrti su doživjele gentrifikaciju zahvaljujući prisutnosti sveučilišta. Sveučilišta, kao što je Sveučilište Bicocca, privukla su studente, istraživače i mlade stručnjake u područje, što je rezultiralo razvojem novih stanova, kulturnih prostora i javne infrastrukture.
 Sesto San Giovanni: Ova četvrt, koja se nalazi sjeveroistočno od centra Milana, također je doživjela gentrifikaciju. Poboljšanje infrastrukture, urbanog razvoja i kulturnih sadržaja privuklo je nove stanovnike i investitore. Sesto San Giovanni također ima dobru prometnu povezanost s ostatkom grada.
 Via Sammartini: Smještena u blizini centra Milana, Via Sammartini je područje koje je doživjelo promjene zahvaljujući obnovi stambenih prostora i razvoju novih komercijalnih objekata. Ovo područje privlači stanovnike koji žele biti blizu centra grada, ali istovremeno žive u obnovljenim i moderniziranim prostorima.
 NoLo (Nord di Loreto): NoLo je naziv za područje sjeverno od Piazze Loreto. Ova četvrt postala je popularna među umjetnicima, dizajnerima i mladim profesionalcima. Stari industrijski prostori prenamijenjeni su u galerije, kreativne studije, restorane i kafiće. NoLo je postao poznat po svojoj živahnoj i alternativnoj atmosferi.

Poljska
U Poljskoj, gentrifikacija je primjetna u nekoliko većih gradova kao što su Varšava, Łódź, Krakov, Šleska metropola (koja obuhvaća gradove poput Katowica, Gliwica i Sosnowca), Poznań i Wrocław. Ovi gradovi su doživjeli deindustrijalizaciju i često se suočavaju s problemima u stambenim područjima, što je otvorilo prostor za gentrifikaciju.

Gentrifikacija u Łódźu je iznimno značajna i proces obnove gradskih područja ima veliki utjecaj na promjenu izgleda i identiteta grada. Kao što ste spomenuli, Łódź je nekoć bio industrijski centar, ali je doživio teškoće nakon deindustrijalizacije i pada konfekcijske industrije.

U cilju revitalizacije grada, vlasti su pokrenule projekte obnove industrijskih objekata i stvaranje novog gradskog središta. Željeznička stanica Łódź Fabryczna, koja je nekada bila električna i toplinska stanica, prenamijenjena je u modernu željezničku stanicu koja služi kao važno čvorište prometa. Također, bivša elektrana EC1 pretvorena je u Muzej znanosti, koji je postao jedna od glavnih kulturnih atrakcija grada.

Ovi projekti obnove industrijskih zgrada i njihova prenamjena u nove svrhe pridonose gentrifikaciji Łódźa. To privlači nove investicije, stvara radna mjesta i potiče razvoj kulturnih i turističkih aktivnosti u gradu. Također, renovirane zgrade postaju atraktivne za stanovanje i poslovanje, privlačeći mlade profesionalce, umjetnike i kreativne industrije.

Gentrifikacija u Łódźu donosi brojne prednosti, uključujući obnovu starih zgrada, oživljavanje gradskog prostora i stvaranje novih mogućnosti za razvoj grada. Međutim, isto tako, gentrifikacija može dovesti do povećanja cijena nekretnina, izbacivanja originalnih stanovnika i gubitka autentičnosti određenih područja. Važno je pažljivo upravljati gentrifikacijom kako bi se osigurala održivost i uravnoteženi razvoj grada.

Druge znacajne gentrifikacije su:

 Krakov - četvrt Kazimierz, nekadašnje židovsko područje, trenutno prolazi kroz gentrifikaciju koju uglavnom financiraju privatni investitori. Poznań - Sveučilište Adam Mickiewicz planira izgraditi Odsjek za pravo u objektu koji je prethodno korišten u vojne svrhe.  Wrocław - Četvrti Nadodrze i Nowe Żerniki doživljavaju gentrifikaciju, a rezidencijalno područje postupno se prilagođava modernističkim konceptima.  Wałbrzych, rudnik ugljena Julia - Postindustrijske zgrade u rudniku ugljena Julia prilagođavaju se umjetničkim i kulturnim sadržajima.  Varšava - Okrug Praga Północ je još jedno područje u Varšavi koje je podložno gentrifikaciji.

Danas poljska vlada provodi Nacionalni plan revitalizacije koji pruža financijsku potporu lokalnim programima gentrifikacije.

Rusija
Nakon promjene komunističke politike centralnog planiranja iz sovjetske ere na tržišnu ekonomiju postsovjetske ruske vlade, središnja Moskva brzo je doživjela proces gentrifikacije.

Ujedinjene države

S tržišnog stajališta, američki gradovi koji su podvrgnuti znatnim učincima gentrifikacije ispunjavaju dva glavna zahtjeva. Prvo, postoji višak ponude zapuštenih stanova u središnjim područjima. Drugo, zabilježen je značajan rast dostupnosti profesionalnih poslova koji se nalaze u središnjim poslovnim četvrtima. Ovi uvjeti su uglavnom rezultat suburbanizacije i drugih postindustrijskih pojava u SAD-u. U SAD-u su se dogodila tri kronološka vala gentrifikacije, koji su započeli 1960-ih.

Prvi val gentrifikacije dogodio se u 1960-ima i ranim 1970-ima, vođen vladama koje su pokušavale ublažiti dezinvestiranje u urbana područja u središtu gradova. Istodobno, američka industrija stvarala je višak stambenih jedinica jer je izgradnja novih domova premašila stopu rasta domaćinstava u zemlji, što je dodatno pogodovalo gentrifikaciji. Međutim, tržišne sile i višak ponude ne mogu potpuno objasniti geografsku specifičnost gentrifikacije u SAD-u, jer postoje mnogi veliki gradovi koji ispunjavaju ove uvjete, ali nisu doživjeli gentrifikaciju.

Karika koja nedostaje je još jedan čimbenik koji može objasniti gentrifikaciju - snažne potražnje. U američkim gradovima tijekom razdoblja od 1970. do 1978., rast središnjih poslovnih četvrti od oko 20% nije bio dovoljan za pokretanje gentrifikacije, dok je rast od 33% ili više rezultirao značajnim gentrifikacijskim aktivnostima. Drugim riječima, rast središnjih poslovnih četvrti bio je ključan za poticanje gentrifikacije u prisutnosti viška stambenih jedinica u središtu grada. U 1970-ima se pojavio drugi val gentrifikacije koji je ponekad bio povezan s razvojem umjetničkih zajednica, poput SoHo-a u New Yorku.

U SAD-u su uvjeti za gentrifikaciju stvoreni gospodarskom tranzicijom s proizvodnje na postindustrijska uslužna gospodarstva. Nakon Drugog svjetskog rata, gospodarstvo je prošlo kroz uslužnu revoluciju koja je stvorila poslove bijelih ovratnika i povećala mogućnosti za žene na tržištu rada. Također se povećala važnost centraliziranih administrativnih i kooperativnih aktivnosti. Ovo je povećalo potražnju za stambenim prostorom u središtu gradova, koji su nakon velikog napuštanja 1950-ih bili dostupni po povoljnim cijenama. Spajanje ovih gospodarskih i društvenih pokreta postalo je okidač za ekspanzivnu gentrifikaciju američkih gradova poput Atlante, Baltimorea, Bostona, Philadelphije, St. Louisa i Washingtona, DC-a.

Treći val gentrifikacije se dogodio u većini velikih gradova kasnih 1990-ih i bio je potaknut razvojem projekata velikih razmjera, javno-privatnim partnerstvima i vladinim politikama. Analiza stope gentrifikacije u 50 američkih gradova tijekom razdoblja od 1990. do 2010. pokazala je porast stope gentrifikacije s 9% u 1990-ima na 20% u razdoblju od 2000. do 2010. To je rezultiralo da četvrti pogođeni gentrifikacijom čine 8% ukupne urbane populacije u tim gradovima.

Gradovi sa stopom gentrifikacije od
približno 40% ili više u razdoblju od 2000. do 2010. uključivali su:

 Portland, Oregon 58,1%
 Washington, DC 51,9%
 Minneapolis 50,6%
 Seattle 50%
 Atlanta 46,2%
 Virginia Beach 46,2%
 Denver 42,1%
 Austin 39,7%

Gradovi s stopom manjom od 10% u razdoblju od 2000. do 2010. uključuju:

 Memphis 8,8%
 Tucson 8,3%
 Tulsa 7%
 Cleveland 6,7%
 Detroit 2,8%
 Las Vegas 2%
 El Paso 0%
 Arlington, Texas 0%

Prosvjedi protiv gentrifikacije

Benezet Court, Inc. (Philadelphia, PA)
Society Hill, jedna od najstarijih četvrti u Philadelphiji, Pensilvanija, bila je odabrana za urbanu revitalizaciju u kasnim 1950-ima. Ovaj proces revitalizacije uključivao je obnovu zgrada u kojima su živjele obitelji različitih rasnih skupina. Iako je Udruga Octavia Hill (OHA) prvobitno obećala da obitelji neće morati napustiti svoje domove, kasnije su bile prisiljene iseliti, jer se utvrdilo da obnova tih zgrada uz održavanje niskih najamnina nije izvediva. Afroamerikanka po imenu Dorothy Miller (rođena Stroud) postala je zaštitno lice Octavia Hill Sedam, naziva koji je dobio sedam kućanstava koja su se suprotstavila preseljenju. Philip Price, Jr., odvjetnik, pridružio se Milleru u borbi za pristupačno stanovanje. Pod njegovim vodstvom, nekoliko stanovnika je osnovalo Odbor SHCA (Society Hill Civic Association), a zatim neprofitnu organizaciju kako bi razmotrili opcije obnove ili novih izgradnji za Miller i njezine susjede. Organizaciju su nazvali Benezet Court, Inc., prema ranom abolicionistu u Philadelphiji. Na kraju su uspjeli pronaći pristupačne stambene mogućnosti u susjedstvu.

Pokret za pravdu u El Barriju
Pokret za pravdu u El Barriju je organizirana skupina stanovnika koja se sastoji od imigranata i aktivno se suprotstavlja gentrifikaciji u istočnom Harlemu, New York. Ovaj pokret broji 954 člana i obuhvaća 95 graditeljskih zajednica. Dana 8. travnja 2006., MJB (Movement for Justice in El Barrio) okupio je ljude u gradskoj vijećnici New Yorka kako bi prosvjedovali protiv investicijske banke iz Ujedinjenog Kraljevstva koja je kupila 47 zgrada i 1137 domova u Istočnom Harlemu. Vijesti o ovim prosvjedima proširile su se u Englesku, Škotsku, Francusku i Španjolsku. MJB je pozvao na akciju i potaknuo međunarodnu suradnju u borbi protiv gentrifikacije. Ovaj pokret stekao je međunarodnu prepoznatljivost i postao poznat kao Međunarodna kampanja protiv gentrifikacije u El Barriju.

Prosvjed kafića Cereal Killer Cafe
Dana 26. rujna 2015., Cereal Killer Cafe, kafić specijaliziran za žitarice u istočnom Londonu, bio je meta napada velike skupine prosvjednika koji su se protivili gentrifikaciji. Prosvjednici su nosili svinjske glave i baklje kako bi izrazili svoje nezadovoljstvo zbog nedostupnosti luksuznih stanova u njihovim zajednicama. Prema izvješćima, ti prosvjednici su uglavnom bili "akademici srednje klase" koji su osjećali da je izgubljena autentična zajednica i kultura koju su nekoć vidjeli u istočnom Londonu. Cereal Killer Cafe postao je meta njihovog prosvjeda zbog izjave jednog od braće vlasnika kafića u kojoj je navodno sugerirao da su povećane cijene nužne za poslovanje u tom području. Nakon napada na kafić, neki korisnici na Twitteru izrazili su zabrinutost zbog toga što su prosvjednici ciljali malu tvrtku umjesto većih entiteta.

Protesti tehničkih autobusa u San Franciscu
Krajem 2013. godine, u San Franciscu, Sjedinjene Američke Države, održani su prosvjedi protiv tehnoloških autobusa u području zaljeva San Francisco. Prosvjednici su se bunili protiv autobusa koji su prevozili zaposlenike iz područja zaljeva do njihovih radnih mjesta u Silicijskoj dolini. Smatrali su da su ti autobusi simbol gentrifikacije koja se odvija u gradu, što dovodi do rasta cijena najma i raseljavanja malih poduzeća. Ovi prosvjedi su privukli veliku pažnju diljem svijeta i bili su inspiracija za pokrete protiv gentrifikacije u istočnom Londonu.

tinta! Prosvjed protiv kave (Denver, Colorado)

Dana 22. studenog 2017., tinta! Coffee, mali kafić u povijesnoj četvrti Five Points u Denveru, postavio je metalni znak sendvič ploče na pločnik ispred svoje lokacije. Na znaku je bila napisana poruka: "Želimo vam sretan napredak susjedstva od 2014. godine!" s jedne strane, dok je s druge strane pisalo: "Nema ništa bolje od osjećaja gentrifikacije uz šalicu cortada."

Nacionalna pozornost uslijedila je nakon što je istaknuti pisac iz Denvera Ru Johnson podijelio sliku znaka na društvenim mrežama. Slika znaka brzo je postala viralna, izazivajući kritike i negativne komentare. Ubrzo nakon toga, tinta! Coffee se oglasila javnom isprikom kao odgovor na bijes društvenih medija, a osnivač Keith Herbert je izdao dužu ispriku. Međutim, ta isprika nije umirila javnost i izazvala je još više negativnih reakcija na društvenim mrežama. Dizajn oglasa je izradila reklamna agencija Cultivator Advertising & Design, koja je također odgovorila na kontroverzu putem društvenih medija izdavanjem "Otvorenog pisma našim susjedima", ali ta isprika nije bila dobro prihvaćena.

Noć nakon kontroverzne reklamne kampanje ink-ovog kafića, njihova lokacija u Five Pointsu, Denver, bila je vandalizirana. Prozor je razbijen, a na pročelju zgrade su napisani grafiti, uključujući natpis "BIJELA KAVA". Prosvjednici su se svakodnevno okupljali ispred kafića nakon polemike. Kafić je bio zatvoren cijeli blagdanski vikend nakon incidenta.

Najmanje 200 ljudi se okupilo na prosvjedu i bojkotu ispred lokacije Ink! u Five Pointsu 25. studenog 2017. Vijest o kontroverzi brzo se proširila diljem svijeta, privlačeći pažnju medija.

Vandalizam u ulici Hamiltona Lockea
Dana 3. ožujka 2018., nepoznata anarhistička skupina izvršila je vandalizam na kafićima, luksuznim automobilima i restoranima u ulici Locke u Hamiltonu, Ontario. Ovaj napad bio je povezan s anarhističkom skupinom poznatom kao The Tower, koja je koristila vandalizam kao način da skrene pozornost na probleme gentrifikacije u Hamiltonu i omete rad novih tvrtki. Nakon toga, 7. ožujka, besplatna društvena knjižnica The Towera također je bila vandalizirana, ovaj put od strane grupe koju su sami nazvali "krajnje desničari". Policija Hamiltona pokrenula je istragu, a u travnju i lipnju 2018. izvršena su uhićenja koja su bila povezana s vandalizmom u ulici Locke Street.

Parnica protiv gentrifikacije
Hwang identificira čimbenike koji mogu izazvati promjene u susjedstvu, a to su:

 Povećanje vrijednosti pristupa: Ako susjedstvo dobiva bolju infrastrukturu, prometne veze ili pristup ključnim lokacijama poput poslovnih centara ili kulturnih sadržaja, to može privući kućanstva koja cijene takvu povezanost.
 Povećanje vrijednosti pogodnosti: Ako susjedstvo razvija nove pogodnosti kao što su parkovi, trgovine, restorani ili obrazovne ustanove, to može privući kućanstva koja žele uživati u tim blagodatima.
 Pad cijena stanovanja u odnosu na druga susjedstva: Ako cijene stanovanja u određenom susjedstvu padaju u usporedbi s drugim susjedstvima, to može privući kupce koji traže pristupačnije stambene mogućnosti.

Ovi faktori mogu privući investitore koji vide potencijal za profit i ulaganje u susjedstvo. Kao rezultat toga, dolazi do gentrifikacije, što znači da se susjedstvo mijenja kroz dolazak novih stanovnika, obnovu i rast vrijednosti nekretnina.

Gentrifikacije tvrde da ona može potaknuti revitalizaciju susjedstva i desegregaciju. Neki modeli gentrifikacije stvaraju priliku za integraciju različitih društvenih skupina u susjedstvu, često kroz mješovito stanovanje s različitim prihodima. Ovi zagovornici tvrde da gentrifikacija može dovesti do obnove infrastrukture, poboljšanja javnih usluga i stvaranja radnih mjesta, što može imati pozitivan utjecaj na susjedstvo.

Gentrifikacija je nazvana jednim od potencijalnih načina revitalizacije gradova koji se suočavaju s urbanom krizom. Neki tvrde da je gentrifikacija doprinijela ekonomskom rastu i obnovi gradova koji se bore. Dolazak nove populacije s višim prihodima u neka susjedstva može privući investicije, potaknuti razvoj gospodarskih aktivnosti i stvoriti nova radna mjesta. Ovo može rezultirati poboljšanjem infrastrukture, javnih usluga i kvalitete života u tim područjima.

Zakon o poštenom stanovanju može se koristiti kao instrument za suzbijanje negativnih posljedica gentrifikacije i zaštitu interesa stanovnika u susjedstvima s nižim prihodima. Ovaj zakon može pružiti pravne mehanizme i zaštitu za zajednice koje su pogođene raseljavanjem i povećanjem cijena stanovanja.

Vidi također

Reference

Bilješke

Gentrifikacija