Planul Dalet (în , translit. Tokhnit dalet) a fost un plan conceput de Haganah în Palestina Mandatară, în martie 1948. Planul a fost denumit după litera Dalet (ד), a patra din alfabetul ebraic.

Scopul lui este un subiect de dezbatere. Planul a fost conceput ca un set de linii directoare pentru preluarea controlului Palestinei Mandatare, declararea ei stat evreu și apărarea granițelor și populației acesteia, inclusiv a populațiilor evreiești din afara frontierelor, "înainte și în anticiparea" invaziei armatelor arabe regulate. Conform generalului israelian Iehoșafat Harkabi, "Planul Dalet" chema la cucerirea orașelor și satelor arabe din interiorul și de-a lungul granițelor regiunii propuse în Planul ONU de împărțire pentru înființarea unui stat evreu. În cazul în care ar fi opus rezistență, locuitorii satelor cucerite urmau a fi expulzați în afara granițelor statului evreu. Dacă nu opuneau rezistență, locuitorilor li s-ar fi permis să rămână, însă sub administrație militară.

Intențiile Planului Dalet sunt un subiect care stârnește multe controverse, unii istorici afirmând că scopul lui a fost unul complet defensiv, în timp ce alți istorici afirmă că planul avea drept scop expulzarea arabilor palestinieni, numită uneori chiar epurare etnică, pe temeiul că acest lucru a fost o parte integrantă a unei strategii planificate.

Context
Începând din 1945, Haganah a conceput și implementat patru planuri militare generale, iar acestea au dus în final la crearea Israelului și la deposedarea palestinienilor:
 Planul Alef (Planul A), întocmit în februarie 1945 pentru a completa obiectivul politic unilateral al declarației de independență. A fost conceput pentru a suprima rezistența arabă palestiniană la preluarea de către sioniști a unor părți ale Palestinei.
 Planul Bet (Planul B), întocmit în septembrie 1945, lansat în mai 1947 și proiectat să înlocuiască Planul Alef în contextul noilor dezvoltări precum prezentarea de către britanici a problemei Palestinei la Națiunile Unite și sporirea opoziției din partea statelor arabe vecine la planul sionist de partiție.
 Planul Gimel (Planul C), cunoscut și ca "Planul din mai", întocmit în mai 1946, lansat în noiembrie/decembrie 1947 în urma Planului ONU de împărțire a Palestinei. A fost conceput pentru a spori mobilizarea militarilor și polițiștilor sioniști și a facilita acțiunile în caz de necesitate.
 Planul Dalet (Planul D), din martie 1948, este cel mai notabil. Ghidat de o serie de planuri operaționale amănunțite, ale căror contururi generale au fost schițate încă din 1944, planul Dalet a fost elaborat pentru a extinde zonele deținute de evrei și dincolo de teritoriul alocat statului evreiesc propus în Planul de împărțire al ONU. Obiectivul său general era cucerirea a cât mai mult teritoriu posibil înaintea încheierii mandatului britanic — moment în care liderii sioniști plănuiau să își declare statul.

Pe 29 noiembrie 1947, Organizația Națiunilor Unite a votat favorabil împărțirea Palestinei într-un stat arab și unul evreu ca soluție pentru terminarea mandatului britanic. Imediat după aprobarea planului de împărțire al Națiunilor Unite, comunitatea evreiască și-a arătat bucuria, în timp ce comunitatea arabă și-a exprimat revolta față de acesta. La o zi după votul ONU, un val de atacuri comise de arabi a dus la decesul a cel puțin opt evrei, unul ucis în Tel Aviv de un lunetist, iar șapte în ambuscade asupra autobuzelor civile, revendicate ca represalii față de un atac al Lehi desfășurat cu 10 zile mai devreme. Împușcăturile, aruncarea cu pietre și revoltele au continuat și în zilele următoare. Luptele s-au declanșat aproape imediat ce planul de împărțire a fost aprobat, primele incidente desfășurându-se în timpul revoltelor arabe de la Ierusalim, din 1947. Curând după aceea violențele au izbucnit și în alte părți și au devenit din ce în ce mai generalizate. Crimele, represaliile și contra-represaliile au provocat zeci de victime în ambele tabere ale conflictului. Impasul sângeros a persistat și din cauză că nici o forță externă nu a intervenit să pună capăt escaladării ciclului violențelor.

Începând din ianuarie operațiunile au sporit în militarizare, fapt influențat și de intervenția în Palestina a unui număr de regimente ale Armatei Arabe de Eliberare, alcătuite din voluntari din țările arabe, fiecare din acestea fiind active în diferite sectoare din și din jurul orașelor de pe litoral. Voluntarii arabi și-au consolidat prezența în Galileea și Samaria. Militantul naționalist palestinian Abdul Qader al-Husseini a sosit din Egipt în fruntea a câtorva sute de oameni din Armata Țării Sfinte, o grupare alcătuită din forțe arabe neregulate. După ce a recrutat câteva mii de voluntari, al-Husseini a organizat o blocadă împotriva celor 100.000 de locuitori evrei din Ierusalim. Pentru a contracara această acțiune, autoritățile Ișuvului au încercat aprovizionarea evreilor din oraș folosind convoaie alcătuite din până la circa 100 de vehicule blindate, dar operațiunile au devenit din ce în ce mai grele pe măsură ce numărul membrilor convoaielor uciși de forțele arabe a crescut. Încă din luna martie tactica lui al-Husseini, denumită uneori "Războiul șoselelor", dăduse rezultate. Aproape toate vehiculele armate ale Haganah fuseseră distruse, blocada se afla în plină desfășurare, iar Haganah pierduse peste 100 de militari. Conform lui Benny Morris, situația celor care locuiau în colonii evreiești izolate din Negev și nordul Galileei era la fel de critică. Ilan Pappé a consemnat că la începutul lunii martie conducerea militară a Ișuvului nu părea încă să privească situația generală din Palestina cu îngrijorare, ci era mai degrabă ocupată cu finalizarea unui master-plan.

Dar situația de pe teren a determinat Statele Unite să-și retragă sprijinul pentru planul de împărțire a Palestinei, decizie care a încurajat Liga Arabă să creadă că palestinienii, întăriți cu trupe ale Armatei Arabe de Eliberare, ar putea pune capăt ideii de împărțire. Între timp însă, pe 7 februarie 1948, britanicii au decis să susțină anexarea părții arabe a Palestinei la Transiordania.

Planul

În 1947, David Ben-Gurion a reorganizat Haganah și a declarat înrolarea obligatorie. Fiecare femeie sau bărbat evreu din Palestina urma să primească pregătire militară. Au fost procurate echipamente militare din numeroasele stocuri ale celui de-al Doilea Război Mondial și din Cehoslovacia, iar acestea au fost aduse în Palestina prin Operațiunea Balak.

Există controverse printre istorici în ceea ce îi privește pe autorii exacți ai Planului Dalet. Conform unora dintre cercetători, planul a fost rezultatul analizelor lui Yigael Yadin, la acea vreme șeful interimar al Haganah, după ce Ben-Gurion l-a însărcinat cu responsabilitatea de a concepe un plan de pregătire față de anunțata intervenție a statelor arabe. Conform lui Ilan Pappé, planul a fost conceput de "consultanță", un grup de circa 12 figuri militare, de securitate și specialiști pe probleme arabe, sub îndrumarea lui Ben-Gurion. Planul a fost finalizat și trimis unităților Haganah la începutul lunii martie 1948. Planul era alcătuit dintr-o secțiune generală și din ordine de operațiuni pentru brigăzi, care specificau ce sate arabe trebuiau vizate, precum și alte misiuni specifice. Secțiunea generală a planului a fost transmisă și liderilor politici ai Ișuvului.

Scop
Odată cu acest plan Haganah a început și transformarea dintr-o organizație subterană într-o armată regulată. Reorganizarea a inclus formarea de brigăzi și comandamente de luptă. Țelurile declarate mai includeau pe lângă reorganizare și câștigarea controlului asupra regiunilor din interiorul plănuitului stat evreu, dar și asupra așezărilor evreiești din afara granițelor acestuia. Controlul urma să fie obținut prin fortificarea pozițiilor cheie în zonele și pe drumurile înconjurătoare, cucerirea satelor arabe apropiate de așezările evreiești și ocuparea bazelor britanice și a secțiilor de poliție din care britanicii se retrăgeau.

În introducerea planului se afirmă următoarele:
a) Obiectivul acestui plan îl reprezintă obținerea controlului asupra zonelor aparținând statului evreu și apărarea granițelor acestuia. Planul țintește de asemenea la obținerea controlului regiunilor cu așezări și concentrări evreiești care sunt situate în afara frontierelor (statului evreu) împotriva forțelor regulate, semi-regulate sau de mici dimensiuni care operează din baze aflate în afara sau în interiorul statului.

În cuprinsul planului se mai afirmă:
f) În general, scopul acestui plan nu este o operațiune de ocupație în afara frontierelor statului evreu. Totuși, în ceea ce privește bazele inamice situate direct în apropierea granițelor, care pot fi utilizate ca rampe de lansare pentru infiltrarea pe teritoriul statului, acestea trebuie să fie ocupate temporar, să fie curățate de persoane ostile în conformitate cu liniile directoare de mai sus și trebuie să fie apoi integrate în sistemul nostru defensiv până la încetarea operațiunilor.

Conform istoricului David Tal,

Strategia chema la consolidarea și stabilizarea unei fâșii evreiești continue în zonele desemnate pentru un stat evreu și de-a lungul presupuselor sale frontiere și la hărțuirea și confruntarea cu forțele arabe care avansau spre interior. Succesul acestei strategii a depins de trei elemente: "curățirea" de prezența arabă a zonei frontierelor statului evreu; fortificarea așezărilor evreiești situate de-a lungul liniilor de avans ale coloanelor arabe; și raiduri de tip "lovește-și-fugi" împotriva trupelor arabe, pe măsură ce acestea avansau.

Detalii
Secțiunea a 3-a a planului, paragraful (b) Consolidarea sistemelor de apărare și fortificațiilor, îndeamnă la ocuparea stațiilor de poliție, la controlarea instalațiilor guvernamentale și la apărarea arterelor secundare de transport. Partea a 4-a a acelui paragraf include următoarele aliniate controversate:

Declanșarea de operațiuni împotriva centrelor populate inamice situate înăuntrul sau în apropierea sistemului nostru defensiv, cu scopul de a preveni folosirea lor ca baze de către o forță armată activă. Aceste operațiuni pot fi împărțite în următoarele categorii:
Distrugerea satelor (incendierea lor, dinamitarea și plantarea de mine printre ruine), în special a acelor centre populate care sunt dificil de controlat continuu.
Declanșarea de operațiuni de căutare și control în conformitate cu următoarele linii de conduită: încercuirea satelor și executarea de percheziții în interiorul lor. În cazul în care se opune rezistență, forțele armate trebuie distruse și populația trebuie expulzată în afara frontierelor statului.
Satele care vor fi golite în maniera descrisă mai sus trebuie incluse în sistemul defensiv fix și trebuie fortificate în consecință.
Dacă nu se opune rezistență, trupe de garnizoană vor intra în sat și vor ocupa poziții în interiorul lui sau în locuri care permit un control tactic complet. Ofițerul comandant al unității va confisca toate armele, dispozitivele fără fir și vehiculele motorizate din sat. În plus, el va reține toate persoanele suspecte politic. După consultarea autorităților politice [evreiești] vor fi înființate organisme constituite din săteni pentru administrarea afacerilor interne ale satului. În fiecare regiune, o persoană [evreiască] va fi numită responsabilă pentru organizarea afacerilor politice și administrative ale tuturor satelor [arabe] și centrelor populate ocupate din acea regiune.

Paragraful (g) Contraatacuri înăuntrul și în afara granițelor statului afirmă printre altele:
Contraatacurile vor fi efectuate în general după cum urmează: o forță de mărimea unui batalion, în medie, va efectua o infiltrare în adâncime și va lansa atacuri concentrate împotriva centrelor populate și bazelor inamice, cu scopul de a le distruge odată cu forțele inamice poziționate acolo.

Implementare

Planul Dalet a fost implementat începând din luna aprilie 1948. Acest lucru a marcat începerea celei de-a doua faze a războiului, în care, conform lui Benny Morris, forțele Haganah au trecut de la defensivă la ofensivă.

Execuție
Prima operațiune, numită Nachshon, a constat în ridicarea blocadei Ierusalimului. 1500 de oameni din brigada Givati a Haganah și brigada Harel a Palmach au întreprins, între 5 și 20 aprilie, incursiuni pentru a elibera șoseaua spre oraș. Operațiunea a fost încununată de succes și provizii suficiente pentru două luni au fost transportate cu camioanele în Ierusalim și distribuite populației evreiești.

Succesul operațiunii a fost sporit de uciderea în luptă a lui Al-Hussayni. În chiar această perioadă și independent de Haganah sau de calendarul Planului Dalet, trupe neregulate ale formațiunilor Irgun și Lehi au masacrat un număr de arabi la Deir Yassin, incident care, deși deplâns și criticat public de principalele autorități evreiești, a avut un impact puternic asupra moralului populației palestiniene.

În aproximativ același timp, 4–14 aprilie, prima operațiune pe scară largă a Armatei Arabe de Eliberare s-a sfârșit într-un dezastru, fiind învinsă fără drept de apel la Mishmar HaEmek, eșec ce a coincis și cu pierderea aliaților ei druzi, care au dezertat în masă.

În cadrul asigurării continuității teritoriale evreiești prevăzute de Planul Dalet, forțele Haganah, Palmach și [[Irgun intenționau să cucerească zone mixte. Tiberias, Haifa, Safed, Beisan, Jaffa și Acra au fost ocupate. Totuși, "Planul D" nu a început în acel moment. Societatea palestiniană a fost zguduită, rezultând în fuga a peste 250.000 de palestinieni.

La acea vreme, britanicii își retrăseseră în principiu trupele. Situația i-a obligat pe liderii statelor arabe vecine să intervină, dar pregătirile lor nu se finalizaseră și nu au putut strânge suficiente forțe pentru a înclina balanța războiului în favoarea lor. Speranța multor palestinieni era în Legiunea Arabă a regelui Transiordaniei, Abdullah I, dar acesta nu avea nici o intenție de a crea un stat palestinian de sine stătător, ci spera să anexeze cât mai mult teritoriu posibil din Palestina Mandatară.

În pregătirea ofensivei, Haganah a lansat cu succes operațiunile Yiftah și Ben-'Ami pentru a securiza coloniile evreiești din Galileea, și operațiunea Kilshon, care a creat un front unit în jurul Ierusalimului.

Operațiuni

Rezultat
Conform istoricului israelian Benny Morris, execuția planului , începând din 2 aprilie. În aceste săptămâni poziția Ișuvului s-a schimbat dramatic. Mulți lideri arabi părăsiseră țara, iar conducerea locală palestiniană se prăbușise. În tabăra evreiască numărul celor uciși în timpul executării planului a ajuns la . În tabăra arabă contraatacurile și ofensivele evreiești au precipitat un exod în masă a circa 250.000–300.000 de oameni. Conform lui Benny Morris, această "răsturnare demografică masivă ... a propulsat statele arabe mai aproape de o invazie față de care erau în mare măsură lipsite de entuziasm".

Controverse privind scopul
Scopul Planului Dalet este un important subiect de controversă, istoricii dintr-o tabără afirmând că acesta era unul pur defensiv, în timp ce istoricii din tabăra opusă consideră că planul țintea la cât mai multe cuceriri teritoriale și expulzări posibil.
Conform istoricului francez Henry Laurens, importanța dimensiunii militare a Planului Dalet devine mai clară prin compararea operațiunilor armatelor iordaniană și egipteană. Omogenitatea etnică a zonei de litoral a Palestinei, obținută prin expulzări ale palestinienilor, a ușurat oprirea avansului egiptenilor, în timp ce Ierusalimul evreiesc, situat într-o zonă cu populație arabă, a fost încercuit de armata iordaniană.

Conform lucrării The Oxford Handbook of Genocide Studies, deși există controverse cu privire la faptul dacă Planul Dalet a fost un plan centralizat de epurare etnică, s-ar putea la fel de bine ca forțele Haganah să fi descoperit singure că pot efectua o purificare etnică la nivel local și regional, deoarece ofensiva lor a alungat de la casele lor un număr mare de arabi.

Istorici care îl consideră un plan de cucerire
Walid Khalidi (secretarul general al Institutului pentru Studii Palestiniene) a oferit următoarea interpretare într-o expunere în fața Comitetului American pentru Ierusalim:
După cum e demonstrat de Planul Dalet al Haganah, conducerea evreiască era hotărâtă să conecteze preconizatul stat evreu cu corpus separatum al Ierusalimului. Însă corpus separatum se afla adânc în teritoriul arab, în mijlocul preconizatului stat palestinian, astfel încât această legătură nu putea fi făcută decât pe cale militară.
Khalidi numește Planul Dalet un "Master Plan pentru cucerirea Palestinei". El atrage atenția asupra ideilor sioniste privitoare la transfer și la un stat evreiesc în toată Palestina și asupra caracterului ofensiv al operațiunilor militare ale sioniștilor ca principală dovadă a interpretării sale.

În cartea Purificarea etnică a Palestinei, istoricul israelian Ilan Pappé afirmă că Planul Dalet a fost un "proiect de purificare etnică":
... acest ... proiect a explicat clar și fără ambiguitate: palestinienii trebuiau să dispară ... Scopul planului a fost, de fapt, distrugerea zonelor rurale și urbane ale Palestinei.

Pappé face distincție între secțiunea generală a Planului Dalet și ordinele operaționale transmise trupelor. Conform lui Pappé, secțiunea generală a planului, care a fost distribuită politicienilor, inducea în eroare în privința intențiilor reale ale Haganah. Adevăratul plan a fost înmânat comandanților de brigăzi "nu ca instrucțiuni vagi, ci ca ordine operaționale clare de acțiune". Pe lângă secțiunea generală, "fiecare comandant de brigadă a primit o listă a satelor sau cartierelor care trebuiau ocupate, distruse, iar locuitorii lor expulzați".

Istorici care îl consideră un plan defensiv
În cartea sa despre nașterea problemei refugiaților palestinieni, istoricul israelian Benny Morris discută relevanța ideii de "transfer de populație" în accepțiunea sionistă. Morris trage concluzia că a existat un sprijin sionist pentru "transfer" "în anii 1930 și începutul anilor 1940" și că, deși "ideea transferului" a făcut ca Ișuvul să-l accepte ca pe ceva natural și inevitabil în clipa în care a avut loc, acest lucru "nu este echivalent cu o planificare anterioară și nu a dus la conceperea unei politici sau a unui master plan de expulzare; Ișuvul și forțele sale militare nu au intrat în războiul din 1948, declanșat de tabăra arabă, cu o politică sau un plan de expulzare".

Referitor la intențiile Planui Dalet, Morris scrie:
Esența planului era alungarea forțelor ostile și potențial ostile din interiorul teritoriului proiectatului stat evreu, realizarea continuității teritoriale între principalele concentrări de populație evreiască și securizarea frontierelor viitorului stat înainte de și în anticiparea invaziei [statelor arabe]. Haganah privea aproape toate satele ca activ sau potențial ostile.

Planul nu a fost înțeles și nici folosit de ofițerii superiori de pe teren ca pe o instrucțiune acoperită pentru expulzarea 'arabilor'. Dar, în ceea ce privește expulzarea sau distrugerea satelor care au opus rezistență sau care ar fi putut amenința Ișuvul, a constituit o doctrină strategică și o carte albă pentru expulzări pentru comandanții de front, brigăzi, district și batalioane (care au justificat fiecare caz prin necesitatea militară) și le-a dat comandanților, post facto, o acoperire formală și convingătoare pentru acțiunile lor. Totuși, în perioada aprilie–iunie, relativ puțini comandanți s-au confruntat cu dilema morală a deciziei de a pune în aplicare clauzele de expulzare. Orășenii și sătenii își părăseau de obicei singuri locuințele înainte sau în timpul luptelor, iar Haganah a trebuit doar în cazuri rare să discute despre sau să emită ordine de expulzare....".
Conform istoricului israelian Yoav Gelber, Planul Dalet a fost unul defensiv:
Deși prevedea contraatacuri, Planul Dalet a fost o schemă defensivă, iar scopurile lui erau: (1) protejarea frontierelor viitorului stat evreu în conformitate cu linia de separație; (2) securizarea continuității sale teritoriale în fața tentativelor de invazie; (3) garantarea libertății de deplasare pe șosele și (4) asigurarea continuării rutinei zilnice esențiale.
Gelber respinge ceea ce el numește versiunea "inventată de palestinieni" a Planului Dalet. Gelber spune: "Textul a clarificat fără echivoc că expulzările priveau doar acele sate care ar fi luptat împotriva Haganah și ar fi rezistat ocupației, și nu toate așezările arabe".
Istoricul militar israelian David Tal a scris că "planul nu a furnizat condițiile pentru distrugerea satelor palestiniene și deportarea locuitorilor; nu acesta a fost scopul compunerii planului", iar "țelul său era să asigure controlul deplin asupra teritoriului repartizat evreilor prin rezoluția de împărțire [a Palestinei], plasând astfel Haganah în cea mai bună poziție strategică posibilă pentru a face față unei invazii arabe".

Note de subsol

Citări

Referințe
 W. Khalidi, "Plan Dalet: master plan for the conquest of Palestine", J. Palestine Studies 18 (1), 1988, p. 4-33 (publicat anterior în Middle East Forum, noiembrie 1961)
 Walid  Khalidi - All That Remains.
 Shabtai Teveth, Ben-Gurion and the Palestinian Arabs: From Peace to War, Oxford University Press, Oxford, 1985
 Ilan Pappé, The ethnic cleansing of Palestine, Oxford, Oneworld, 2006
 Benny Morris, The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press, 2004
 Benny Morris, 1948: A history of the first Arab–Israeli war. Yale University Press, 2008
 Yoav Gelber, Palestine 1948: War, Escape And The Emergence Of The Palestinian Refugee problem, 2nd ed., Brighton, Sussex Academic Press, 2006
 David Tal, War in Palestine 1948: strategy and diplomacy, Routledge, London, 2004
 J. C. Bosma, "Plan Dalet in the context of the contradictions of Zionism", Holy Land Studies 9 (2), 2010, p. 209-227
 Rosemarie M. Esber, Under The Cover of War. The Zionist Expulsion of the Palestinians, Arabicus, 2009, p. 43 ; pp. 179–182.

Vezi și
 Nakba
 Masacrul de la Deir Yassin
 Refugiații palestinieni
 Noii istorici israelieni

Legături externe
 MidEast / Documente istorice - Planul D, 10 martie 1948
 Interviu video cu Ilan Pappé despre epurarea etnică a Palestinei
 Documentar despre victimele Planului Dalet din satul Eilabun.

Haganah
Nakba
1948 în Palestina Mandatară

Planul Dalet


A are a British alternative rock band from Suffolk, England, which formed in 1993. They have released 4 studio and 2 live  albums, including their debut How Ace Are Buildings and the UK top 20 album Hi-Fi Serious. Single releases have also achieved chart success, with one UK top 10, four UK top 40 and seven UK top 100 singles.

Shortly after releasing their fourth album, Teen Dance Ordinance, in 2005, the band briefly split. In 2007 'A' reunited for a one-off gig, and have been touring sporadically ever since including playing the main stage at Download Pilot on June 19, 2021. They have not released any further albums since 2005.

History

Formation, How Ace Are Buildings and A vs. Monkey Kong (1993–2000)
The band began in Suffolk in the mid 80s as Grand Designs, named after the song by Rush. The founder members were twins Jason and Adam Perry and their friend Mark Chapman, with bassist Stevie Swindon and the twins' younger brother Giles Perry. They cited Rush, the Beach Boys, Van Halen and the Beastie Boys among their influences.

After changing their name to A in 1993, and abandoning their early progressive rock-inspired sound for a more punk rock style, they signed a European recording contract with Warner Bros. Records UK in 1996 and released their debut LP How Ace Are Buildings in 1997. Also in 1997, the band briefly appeared in the music video for "Anthem" by the Wildhearts. A found a healthy underground reception and even had a couple of low-charting singles in the UK.

Although A achieved some recognition with How Ace Are Buildings, bassist Stevie Swindon left the band. He was replaced in 1997 by bassist and future BBC Radio 1 Rock Show DJ Daniel P Carter. Swindon went on to  establish the award-winning community arts charity, TAPE Community Music and Film in 2008.

A licensing agreement for the American music market was reached with the North Carolina-based Mammoth Records. Future releases would be distributed in the U.S. and Canada by Mammoth.

A's second album A vs. Monkey Kong followed in 1999. The band then toured the world and enjoyed a small degree of success worldwide, especially in Germany. They released a live album, Exit Stage Right in 2000.

Hi-Fi Serious and commercial success (2002)
Hi-Fi Serious was their third album, released in 2002 and is certified Silver in the UK having sold over 60,000 copies. It was preceded by their biggest single "Nothing", which became the band's first and only top ten hit when it reached number 9 in the UK singles chart. "Nothing" was followed by top 20 hit "Starbucks", named after the coffee chain.

The tour following Hi-Fi Serious saw the band playing their largest venues to date, headlining the 5,000 capacity Brixton Academy as part of their Inner-City Sumo Tour. At the end of the year they won the Kerrang! award for Best British Band.

In 2004, their single "Nothing" appeared on Beyblade's Let It Rip! official soundtrack. In 2007, "Something's Going On" and "The Distance" appeared on the Surf's Up video game soundtrack.

Teen Dance Ordinance and hiatus (2005)
A released their fourth album, Teen Dance Ordinance (TDO), on 27 June 2005. The album had been recorded two years earlier, but was heavily delayed due to Jason Perry's illness and disputes with the record company. It featured a more straight rock sound and displayed an almost complete absence of the keyboards and sampling that marked the early sound of the band. Unlike their last two albums, Teen Dance Ordinance was not released in the US. Hollywood Records agreed early on to release it in the US, but ultimately did not.

Following the release of Teen Dance Ordinance in 2005, the band worked on other projects. Jason Perry spent time writing, recording, and touring with Matt Willis, formerly of Busted, and has now become a Grammy award winning producer, working with the likes of the Blackout, Kids in Glass Houses, and McFly. Adam Perry and Daniel P Carter briefly became full-time members of the Bloodhound Gang: Perry replaced drummer Willie the New Guy in 2005, and Carter replaced guitarist Lupus Thunder in 2009.

Carter continued writing material with Jason Perry and artists such as McFly, and has hosted BBC Radio 1's Rock Show since 25 September 2006.

Mark Chapman went into teaching, and has played in the bands Malpractice, alongside drum'n'bass producer Adam F, and 'MiLLS,' fronted by former Cable drummer Richie Mills. Giles Perry went on work for the BBC, and has also produced videos for Hundred Reasons and Biffy Clyro.

Reunion (2007–2008)
In August 2008, Adam Perry revealed six tour dates supporting the Wildhearts on the band's forum, noting that: "This is going to be wicked and we are grateful to the Wildhearts for dragging us from our retirement! Plus there are now big plans afoot to start the new record for next year."

Bassist Daniel P Carter did not return to the band, however, and John Mitchell, front man of It Bites and producer of bands including Enter Shikari and Funeral for a Friend, filled in for the tour.

Later work (2009 – 2022)
'A' played a 10-date UK tour in December 2009, supported by This City. On 13 May 2010, Bowling For Soup singer Jaret Reddick announced 'A' as support band for their Autumn tour. 'A' then announced on their own Twitter on 26 May 2010 that Daniel P. Carter would be returning to the band for this tour. Later that year, Perry and Carter were credited as co-writers of the Subways song "I Wanna Dance With You" from the album Money & Celebrity.

'A' played a one-off show at the Kasbah nightclub in Coventry on 1 December 2012. In June 2015, they played warm-up concerts in St Albans and Royal Tunbridge Wells before headlining the 4th stage at that year's Download Festival. Andrew "Shay" Sheehy, formerly of Kids in Glass Houses, filled in on bass guitar for these shows.

In February 2018, 'A' embarked on an 8 date UK tour in support of Hell Is for Heroes, joined briefly by McFly bassist Dougie Poynter. and an appearance at Download Festival. In November 2018, the band went on a 9 date tour playing the album Hi-Fi Serious in full, with support from Wheatus and InMe followed by another UK headline tour and appearances at 2000trees and Camden Rocks in summer 2019.

In November 2019, 'A' band played eight dates in the UK to celebrate the 20th anniversary of the album A vs. Monkey Kong. The band were joined by Tim HB, formally of Architects (British band) who stepped in on bass guitar for the tour. Support was provided by '68.

During 2021, 'A' performed on the main stage at the Download Festival Pilot event and the rescheduled Slam Dunk Festival.

In April 2022, the band played a warm-up show in Dover before heading out around the UK on 11 dates as main support for Reef.

Make 'A' Great Again (2023 – present)

In 2023, there were rumors of new 'A' material, and during July 2023 social media posts from the individual members began to appear showing the band working on new material in the studio.

Members
Current members
 Jason Perry – lead vocals (1993–2005, 2008–present)
 Adam Perry – drums (1993–2005, 2008–present)
 Giles Perry – keyboards, backing vocals (1993–2005, 2008–present)
 Mark Chapman – guitar (1993–2005, 2008–present)
 Richard Trigg – bass guitar (2023–present)

Former members
 Steve Swindon – bass guitar (1993–1997)
 Daniel P. Carter – bass guitar, backing vocals (1997–2005, 2010–2012)

Discography

How Ace Are Buildings (1997)
A vs. Monkey Kong (1999)
Hi-Fi Serious (2002)
Teen Dance Ordinance (2005)

References

External links

English alternative rock groups
English indie rock groups
Musical groups established in 1993
Kerrang! Awards winners
Sibling musical groups
Musical groups from Suffolk
London Records artists
Mammoth Records artists
Warner Records artists

A (band)


Laroya, İspanya'nın on yedi özerk bölgesinden en kalabalık ikinci bölge olan Endülüs'e bağlı; İspanya'nın güneyinde bulunan Almería eyaletine bağlı belediye. 2009 yılındaki nüfusu; 149 kişidir. Belediye, 21 km²'lik bir alanı kaplamaktadır.

Nüfus

Kaynak: INE (Spain)

Dış bağlantılar
  Laroya - Sistema de Información Multiterritorial de Andalucía
  Laroya - Diputación Provincial de Almería

Laroya


Mrežni priključak (eng. network port) je žično ili bežično fizičko sučelje za vezu s mrežom koje se nalazi na opremi i putem kojeg je omogućeno daljinsko aktiviranje.

Izvori

Računalne mreže

Mrežni priključak


Paraschiv este un nume românesc.

Paraschiv se poate referi la numele de familie al următoarelor persoane:

 Vasile Paraschiv (1928 – 2011), activist politic român, luptător împotriva regimului comunist din România
 Gheorghe Paraschiv (n. 1930), fost ministrul de finanțe al României în perioada comunistă
 Mircea Paraschiv (n. 1954, București), fost jucător de rugby român
 Rodica Paraschiv (n. 1960), o politic român, fost prefect al Judetului Prahova
 Gabriel Paraschiv (n. 1978, Moreni), jucător român retras din activitate, cunoscut pentru activitatea de la echipa Oțelul Galați
 Sorin Paraschiv (n. 1981, Alexandria, Teleorman) este un fotbalist român retras din activitate
 Magdalena Paraschiv (n. 1982, Buzău), jucătoare de handbal din România, care evoluează pentru echipa națională de handbal feminin a României
 Amansio Paraschiv (n. 1992), sportiv de kickbox

Variante
 Parascheva
 Paraschivescu
 Paraschivești
 Paraschiveni

Paraschiv


වැසිලි අලෙක්සාන්ද්‍රොවිච් ආකිපොව් (රුසියානු බසින්: Василий Александрович Архипов) (1926 ජනවාරි 30 – 1999) සෝවියට් නාවික නිලධාරියෙක් වූවේ ය. කියුබානු මිසයිල අර්බුදය අතරතුර දී ඔහු න්‍යෂ්ඨික ටෝපීඩෝවක් දියත් කිරීම වැලකූ අතර, ඒ හරහා ඇති වීමට තිබූ න්‍යෂ්ඨික යුද්ධයක් වැළැක්වීමට ඔහු සමත් වූවේ ය. 2002 ඔක්තෝම්බර් 13 වන දින කියුබානු මිසයිල අර්බුධයට වසර 40ක් සැපිරීම නිමිත්තෙන් "National Security Archive" හි සභාපති තෝමස් බ්ලැන්ටන් 'වැසිලි ආකිපොව් නම් මිනිසෙකු ලෝකය බේරාගත්තේ ය' යනුවෙන් ප්‍රකාශ කළේ ය.

කියුබානු මිසයිල අර්බුදය
1962 ඔක්තෝබර් මස 27 වන දින (කියුබානු මිසයිල අර්බුදය අතරතුර දී) සෝවියට් ෆොක්ස්ට්‍රොට් පන්තියේ B-59 සබ්මැරීනය එක්සත් ජනපද නාවික හමුදා ඩිස්ට්‍රෝයර් නෞකා එකොළහක් සහ ගුවන් යානා වාහක නෞකාවක් විසින් කොටු කර ගනු ලැබී ය. සබ්මැරීනය හඳුනා ගනු වස් මතුපිටට ගෙන්වා ගැනීම සඳහා නෞකා විසින් පුහුණු ගැඹුරු බෝම්බ දැමීම ඇරඹින. මේ පිළිබඳව සබ්මැරීනයට දැනුම් දී තිබුන ද, දැනටමත් යුද්ධයක් ඇරඹී තිබෙන්නට හැකි ය යන විශ්වාසය නිසා සබ්මැරීනයේ කපිතාන් වලෙන්තින් ග්‍රිගොරියෙවිච් සවිට්ස්කි හට න්‍යෂ්ටික හිසක් සහිත වූ ටෝපීඩෝවක් දියත් කිරීමට අවශ්‍ය වූවේ ය.

සබ්මැරීනයේ සිටි නිලධාරීන් තිදෙනෙක් - සවිට්ස්කි, දේශපාලන නිලධාරී ඉවාන් සෙමොනොවිච් මස්ලෙනිකොව්, සහ දෙවැනි නිලධර ආකිපොව් - ඒකමතික ව එකඟ වන්නේ නම් පමණක් න්‍යෂ්ඨික ප්‍රහාරයක් එල්ල කිරීමට අවසර ලැබී තිබිණි. මේ අවස්ථාවේ තිදෙනා අතර පැන නැගුණු විවාදයේ දී ප්‍රහාරය එල්ල කිරීමට විරුද්ධ වූයේ ආකිපොව් පමණකි. සබ්මැරීනය මතුපිටට ගෙන, මොස්කව් සිට නියෝග ලැබෙන තෙක් කල් බැලීමට අවසන ඔහු සවිට්ස්කි ව පොළඹවා ගත්තේය. ඇති වීමට හැකිව තිබූ න්‍යෂ්ඨික යුද්ධයක් මෙසේ වැළකුනි.

පසු දිවිය
2002 දී පැවති කියුබානු මිසයිල අර්බුදයට 40 වසරක් පිරීමේ සංවත්සරය තෙක් අර්බුදය සමයේ න්‍යෂ්ඨික අවි සහිත සබ්මැරීන සෝවියට් දේශයට තිබූ බව හා සබ්මැරීනය තුල වූ මෙම සිදුවීම ලෝකයට රහසක් ව පැවතිනි. න්‍යෂ්ඨික යුද්ධය මිනිස්සු සිතුවාට වඩා ඉතා ආසන්නව පැවති බව මෙහිදී රොබට් මැක්නමාරා පිලිගත්තේය.

සටහන්

බාහිර සබැඳි
A 2002 Boston Globe article
Washington Post interview with Thomas S. Blanton, Executive Director, National Security Archive
Arkhipov Archive (Russian Language)

සෝවියට් රුසියාව
නාවික නිලධාරීන්

වැසිලි ආකිපොව්


Hrvatski rukometni kup za muškarce za sezonu 2018./19. je sedamnaesti put zaredom osvojio klub Prvo plinarsko društvo (PPD) iz Zagreba.

Rezultati

Kvalifikacije

Osmina završnice

Četvrtzavršnica

Završni turnir
Igran od 17. do 19. svibnja 2019. u Poreču u dvorani "Žatika".

Unutrašnje poveznice
 Hrvatski rukometni kup
 Premijer liga 2018./19.
 1. HRL 2018./19.
 2. HRL 2018./19.
 3. HRL 2018./19.

Vanjske poveznice
 hrs.hr
 hr-rukomet.hr

Izvori

 furkisport.hr/hrs, Kup Hrvatske - M 2018./19., pristupljeno 24. svibnja 2019.
 hrs.hr, Kup Hrvatske - M, pristupljeno 24. svibnja 2019.
 hrs.hr, Glasnici, pristupljeno 24. svibnja 2019.

2018-19
m-kup

Hrvatski rukometni kup za muškarce 2018./19.


Gasan ist eine philippinische Stadtgemeinde in der Provinz Marinduque. Sie hat  Einwohner (Zensus ), die in 15 Barangays lebten. Sie liegt im Südwesten der Insel, an der Sibuyan-See. Teile des Marinduque Wildlife Sanctuary liegen auf dem Gebiet der Gemeinde. Im Barangay Masiga liegt der regionale Flughafen der Insel, der von einer Flugschule genutzt wird. Es gibt keine Linienflüge.

Baranggays

Weblinks

Ort auf den Philippinen

Gasan


An Altoparadisium chapadense in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Filg., Davidse, Zuloaga ngan Osvaldo Morrone. An Altoparadisium chapadense in nahilalakip ha genus nga Altoparadisium, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Altoparadisium

Altoparadisium chapadense


Shozo Tsugitani (født 25. juni 1940, død 2. juni 1978) var en japansk fodboldspiller.

Japans fodboldlandshold

|-
|1961||2||0
|-
|1962||2||0
|-
|1963||5||4
|-
|1964||1||0
|-
|1965||2||0
|-
!Total||12||4
|}

Eksterne henvisninger

Japan National Football Team Database

Fodboldspillere fra Japan

Shozo Tsugitani


Bernice Pauahi Pākī Bishop KGCOK RoK (December 19, 1831 – October 16, 1884) was an alii (noble) of the Royal Family of the Kingdom of Hawaii and a well known philanthropist. At her death, her estate was the largest private landownership in the Hawaiian Islands, comprising approximately 9% of Hawaii's total area. The revenues from these lands are used to operate the Kamehameha Schools, which were established in 1887 according to Pauahi's will. Pauahi was married to businessman and philanthropist Charles Reed Bishop.

Ancestry, birth and early life

Pauahi was born in Honolulu on December 19, 1831, in ʻAikupika the grass hut compound of her father, Abner Kuhooheiheipahu Pākī (c. 1808–1855).  Pākī was an aliʻi (noble) from the island of Molokaʻi, and son of Kalani-hele-maiiluna, who descended from the aliʻi nui (ruling monarchs) of the island of Maui. Her mother was Laura Kōnia (c. 1808–1857), the younger daughter of Pauli Kaʻōleiokū (1767–1818), by his second wife, Kahailiopua Luahine. Kaʻōleiokū was the son of Kānekapōlei, wife of Kalaniʻōpuʻu and Kamehameha I, and Luahine was descended from Kalaimanokahoʻowaha who had greeted Captain Cook in 1778. Pauahi was named for her aunt, Queen Pauahi (c. 1804–1826), a widow of King Kamehameha II, and given the Christian name of Bernice.

In a surviving mele hānau (birth chant) for Pauahi, the names Kalaninuiʻīamamao and Keaweikekahialiʻiokamoku are referenced and considered the main links to the Kamehamehas as Kalaninuiʻīamamao was the father of Kalaniʻōpuʻu and "stepfather" of Keōua, Kamehameha I's father while Keaweikekahialiʻiokamoku was the common ancestor of both men. Pauahi's birth chant does not mention Kamehameha I himself.

She was adopted at birth by Princess Kīnaʻu (who took office in the position of Kuhina Nui (regent), styled as Kaʻahumanu II), but was returned to her parents in 1838 when Kīnaʻu gave birth to her daughter, Victoria Kamāmalu. Kīnaʻu died of mumps in 1839. Pauahi began attending the Chiefs' Children's School (later called the Royal School) that same year and remained there until 1846. Her teachers were Mr. and Mrs. Cooke. Pauahi greatly enjoyed horseback riding and swimming, and she also liked music, flowers, and the outdoors. She dressed like any fashionable New York or London woman of the time.

Marriage

It had been planned from childhood that Pauahi, born into Hawaiian royalty, would marry her hānai (adopted) brother Prince Lot Kapuāiwa. Pauahi married businessman Charles Reed Bishop May 4, 1850, despite the objections of her parents.
Per her request, very few people attended her wedding. One of the few witnesses was Princess Elizabeth Kekaaniau, her cousin. The couple had no children of their own. They adopted a son named Keolaokalani Davis from Pauahi's cousin Princess Ruth Keʻelikōlani in 1862, against the wish of Ruth's husband, but the infant died at the age of six months. In 1883, they offered to adopt William Kaiheekai Taylor (1882–1956), the infant son of Pauahi's distant cousin Lydia Keōmailani Crowningburg and Wray Taylor; they had been the boy's godparents during his christening at St. Andrews. The Taylors refused to give up their first-born son but instead offered to give one of their twin daughters to the Bishops, but they decided not to accept the second offer. The child, William Edward Bishop Kaiheekai Taylor was one of the first students at the Kamehameha's Preparatory Department and would later serve as the kahu (caretaker) of the Royal Mausoleum of Hawaii at ʻMauna Ala from 1947 until his death in 1956.

Eligible to rule

Pauahi was educated at the Royal School and was eligible to be a named heir. Prince Lot Kapuāiwa ruled as Kamehameha V and offered Pauahi the throne on his deathbed in 1872. But, taken aback, she replied, "No, no, not me; don't think of me. I don't need it." The king pressed on. But she again spurned the throne: "Oh, no, do not think of me. There are others."  The king died an hour later. Pauahi's refusal to accept the crown allowed Lunalilo to become the first elected monarch of the Hawaiian Kingdom.

Death and funeral

On October 16, 1884, at the age of 52, Pauahi died of breast cancer at Keōua Hale, Honolulu. She is interred in the Kamehameha Crypt at Royal Mausoleum of Hawaii at Mauna ʻAla on Oʻahu.

Legacy

By the time of her death in 1884, her estate consisted of 485,563 acres (which was reduced to 375,569 acres by the January 22, 1886 meeting of the Trustees of the Bernice Pauahi Bishop Estate) of land across the Hawaiian Islands which she had either purchased or inherited from her parents Pākī and Kōnia, from her aunt ʻAkahi, from her cousin Keʻelikōlani and other relatives. These lands were incorporated after Pauahi's death into the Bernice Pauahi Bishop Estates, which funds the Kamehameha Schools to the present day.

Bishop wished that a portion of her estate be used "to erect and maintain in the Hawaiian Islands two schools...one for boys and one girls, to be known as, and called the Kamehameha Schools." She directed her five trustees to invest her estate at their discretion and use the annual income to operate the schools.
When she wrote her will, only 44,000 Hawaiians were alive. After Bishop's death in 1884, her husband Charles Reed Bishop started work in carrying out her will.

The original Kamehameha School for Boys was established in 1887. The girls' school was established in 1894 on a nearby campus. By 1955, the schools moved to a 600-acre (2.4 km²) location in the heights above Kapālama. Some time later, Kamehameha Schools established two more campuses on outer-islands: Pukalani, Maui and the Kamehameha Schools Hawaii Campus in Keaau on the island of Hawaii.

Charles Reed Bishop founded the Bernice P. Bishop Museum in 1889 as another memorial to Pauahi, on the grounds of the original boys school.

She was named a woman hero by The My Hero Project.

Will

Her will caused three major controversies. In 1992, a clause that all Kamehameha Schools teachers must be Protestant was challenged as illegal religious discrimination in employment by the Equal Employment Opportunity Commission. The United States Court of Appeals for the Ninth Circuit reversed a decision of the district court, and found that the school had not proved that it was "primarily religious", and thus this clause violated the Civil Rights Act of 1964.

In 1997, several conflicts of interest were charged. Trustees received up to $900,000 per year and put their own money into the investments of the estate. The Supreme Court of Hawaii was directed in the will to replacement trustees, but also ruled on many cases involving the estate. An essay by Judge Samuel Pailthorpe King and University of Hawaii William S. Richardson School of Law Professor Randall W. Roth and others was published as a series of newspaper articles, and later a book. After a number of legal battles, the trustees resigned and management was re-organized.

Trustees were instructed "to devote a portion of each year's income to the support and education of orphans, and others in indigent circumstances, giving the preference to Hawaiians of pure or part aboriginal blood." Traditionally, this was interpreted to admit almost no students that could not prove native Hawaiian ancestry. A number of lawsuits challenged this policy. One included a settlement reported to be $7 million.

Honours

National honours

  Dame Grand Cross of the Royal Order of Kamehameha I.

  Dame Grand Cross of the Royal Order of Kalākaua I.

Ancestry

References

Further reading

External links

1831 births
1884 deaths
House of Kamehameha
Hawaiian Kingdom philanthropists
Royalty of the Hawaiian Kingdom
Heirs to the Hawaiian throne
Deaths from cancer in Hawaii
Burials at the Royal Mausoleum (Mauna ʻAla)
Recipients of the Royal Order of Kalākaua
Hawaiian adoptees (hānai)
Heirs apparent who never acceded
Royal School (Hawaii) alumni
19th-century philanthropists

Bernice Pauahi Bishop


Das Institut für Hochenergiephysik der Chinesischen Akademie der Wissenschaften (), auch bekannt unter seiner englischen Bezeichnung Institute of High Energy Physics bzw. IHEP, befasst sich primär mt experimenteller Teilchenphysik. Der Hauptsitz des Instituts befindet sich im Stadtbezirk Shijingshan von Peking.

Geschichte

Institut für Moderne Physik

Das Institut für Hochenergiephysik geht zurück auf das am 19. Mai 1950 von Wu Youxun, Physikprofessor an der Jiaotong-Universität Shanghai, und Qian Sanqiang, Physikprofessor an der Tsinghua-Universität, im Pekinger Stadtbezirk Dongcheng gegründete Institut für Moderne Physik der Chinesischen Akademie der Wissenschaften (中国科学院近代物理研究所), dessen Forschungsschwerpunkt bei der Kerntechnik lag. Die Leitung des Instituts übernahm zunächst Wu Youxun, Qian Sanqiang wurde sein Stellvertreter. Die anfangs gut 20 Mitarbeiter waren zum größten Teil Kernphysiker von der ehemaligen Academia Sinica in Nanjing und der Nationalen Beiping-Akademie, beides Vorläuferorganisationen der Chinesischen Akademie der Wissenschaften. 1951 wurde Wu Youxun stellvertretender Präsident der Akademie und Qian Sanqiang übernahm die Leitung des Instituts für Moderne Physik.

Institut für Atomenergie
Qian Sanqiang hatte zwar von 1937 bis 1948 am Institut du Radium in Paris gearbeitet, besaß jedoch einen großen Bekanntenkreis unter den chinesischen Wissenschaftlern. Er nutzte sein Netzwerk, um im Laufe der folgenden Jahre mehrere hundert Experten  aus den Gebieten Experimentalphysik, Theoretische Physik, Radiochemie, Computerwissenschaft und Vakuumtechnik anzuwerben.
Am 6. Oktober 1953 wurde das Institut für Moderne Physik per Beschluss der Akademie in  "Institut für Physik der Chinesischen Akademie der Wissenschaften" (中国科学院物理研究所) umbenannt, der Forschungsschwerpunkt lag jedoch immer noch bei der Kerntechnik. Im Jahr 1955 traf die chinesische Regierung auf Anweisung des Zentralkomitees der KPCh eine Vereinbarung mit der Sowjetunion über die Lieferung eines Schwerwasserreaktors mit einer Leistung von 7 MW und eines Zyklotrons mit einem Durchmesser von 1,2 m. Baubeginn für Reaktor und Zyklotron bei der damaligen Gemeinde Tuoli (坨里乡, heute Großgemeinde Qinglonghu im südwestlichen Stadtbezirk Fangshan) war am 26. Mai 1956.  Am 13. Juni 1958 erreichte der "Reaktor 101" (101堆) erstmal die Kritikalität, am 27. September 1958 gingen Reaktor und Zyklotron in Betrieb.
Bis zum 1. Oktober 1958, dem chinesischen Nationalfeiertag, hatte man mit dem Reaktor 33 radioaktive Isotope wie 60Co, 24Na, 32P oder 45Ca erzeugt.

Das Institut für Physik war 1954 von seinem ursprünglichen Standort in der Innenstadt nach Zhongguancun im Westen von Peking verlegt worden. Am 1. Juli 1958 wurde es in  "Institut für Atomenergie der Chinesischen Akademie der Wissenschaften" (中国科学院原子能研究所) umbenannt. Der Hauptsitz in Zhongguancun war die "Abteilung 1" (一部), das Kernforschungszentrum in Tuoli die "Abteilung 2" (二部) des Instituts.

Institut für Hochenergiephysik
Das Institut für Atomenergie betrieb in Tuoli praxisorientierte Arbeit zur Kerntechnik. Was Grundlagenforschung zur Teilchenphysik betraf, so besaß China damals keine eigene Einrichtungen und war stattdessen seit 1956 am Vereinigten Institut für Kernforschung in Dubna bei Moskau beteiligt, wo es 20 % der Kosten zu tragen hatte. Zhang Wenyu (张文裕, 1910–1992), der von 1961 bis 1964 trotz der damals bereits verschlechterten chinesisch-sowjetischen Beziehungen Leiter der chinesischen Gruppe am Vereinigten Institut für Kernforschung gewesen war, begann nach seiner Rückkehr nach China und der Ernennung zum stellvertretenden Leiter des Instituts für Atomenergie mit den Planungen für einen chinesischen Hochenergie-Teilchenbeschleuniger.

Am 18. August 1972 schrieb Zhang Wenyu zusammen mit 17 Kollegen einen Brief an Premierminister Zhou Enlai, in dem die Wissenschaftler den Bau eines Hochenergie-Beschleunigers und die Einrichtung einer Forschungsbasis für Teilchenphysik vorschlugen. In seinem Antwortschreiben vom 11. September 1972 unterstützte Zhou Enlai den Plan. Daraufhin wurde am 1. Februar 1973 die Abteilung 1 per gemeinsamem Beschluss des für Kerntechnik zuständigen  Zweiten Ministeriums für Maschinenbauindustrie und der Akademie der Wissenschaften aus dem Institut für Atomenergie ausgelagert und zum eigenständigen "Institut für Hochenergiephysik der Chinesischen Akademie der Wissenschaften" (中国科学院高能物理研究所) hochgestuft, erster Institutsleiter wurde Zhang Wenyu. Dies gilt heute als Gründungstag des Instituts.

Am 23. Dezember 1975 genehmigten Zhou Enlai und der stellvertretende Premierminister Deng Xiaoping die konkreten Vorplanungen für ein 50-GeV-Protonen-Synchrotron, das sogenannte "Projekt 753" (七五三工程), im November 1977 dann Premierminister Hua Guofeng und das Zentralkomitee der KPCh den Bau der Forschungsbasis im damaligen Kreis Changping nordwestlich von Peking, das sogenannte "Projekt 87" (八七工程). Der Bau der Forschungsstation verzögerte sich. Am 4. Mai 1981 fand unter der Leitung von Zhang Wenyu eine Konferenz statt, bei der das Projekt 87 neu bewertet und seine Einstellung beschlossen wurde; die bereits errichteten Gebäude in Changping gingen im Dezember 1983 an das Institut für Chemie der Chinesischen Akademie der Wissenschaften.

Als Ersatz für das Protonen-Synchrotron schlug Zhang Wenyu auf der Konferenz im Mai 1981 den Bau eines 2,2-GeV-Elektronen-Positronen-Speicherrings mit entgegengesetzter Umlaufrichtung vor, eines sogenannten Colliders. Auf einer weiteren Konferenz vom 22. bis 25. September 1981 wurden die diesbezüglichen Vorplanungen eingeleitet, am 7. Oktober 1984 war die Grundsteinlegung für die Anlage mit einem Speicherring von 240 m Umfang im westlichen Stadtbezirk Shijingshan, und am 16. Oktober 1988 fand an der im internationalen Sprachgebrauch Beijing Electron Positron Collider (BEPC) genannten Einrichtung die erste Kollision von Elektronen und Positronen statt.

Als der Staatsrat der Volksrepublik China im September 1984 den Bau des Speicherrings offiziell genehmigte, war in dem entsprechenden Dokument bereits die Nutzung der Anlage zur Erzeugung von Synchrotronstrahlung für andere Institute vorgesehen, insbesondere zur Forschung auf den Gebieten Materialwissenschaft und Biowissenschaften. Im Juni 1985 wurde hierfür am Institut ein eigenes Labor für Synchrotronstrahlung (同步辐射实验室) eingerichtet, das im weiteren Verlauf die entsprechenden Komponenten entwickelte und baute. Im April 1989 wurden die ersten Strahllinien installiert, im Juli 1989 wurden erstmals zwei Teilchenstrahlen zu Experimenten hinausgeführt. Ende 1991 wurde die Anlage zur allgemeinen Nutzung durch chinesische Einrichtungen freigegeben.

Parallel zum Elektronen-Positronen-Speicherring wurde ein 10-MeV-Protonenlinearbeschleuniger gebaut, mit dem am 17. Dezember 1982 erstmals ein Protonenstrahl erzeugt wurde. Mit dem Gerät wurden radioaktive Isotope für medizinische Zwecke hergestellt, außerdem wurde es zur Neutronentherapie genutzt. Am 25. April 1983 genehmigte der Staatsrat den Ausbau des Linearbeschleuinigers auf 35 MeV. Am 12. August 1989 wurde erstmals ein Protonenstrahl von 35 Mev erzeugt. Dieses Gerät blieb bis 2003 in Betrieb.

Am 10. Februar 2003 billigte der Staatsrat den Vorschlag des Instituts, den Elektronen-Positronen-Collider mit einem zweiten Speicherring so zu erweitern, dass durch die getrennte Beschleunigung von Elektronen und Positronen in je einem Ring eine mit 1033 Teilchenbegegnungen pro Quadratzentimeter pro Sekunde im Vergleich zum Vorgängermodell hundertfache Kollisions-Luminosität erzeugt werden kann.
Am 17. Januar 2004 war Baubeginn für das 640 Millionen Yuan teure Projekt, am 25. Dezember 2006 wurde der Probebetrieb aufgenommen, am 19. Juli 2008 wurde das Beijing-Spektrometer in die Anlage integriert, und am 17. Juli 2009 wurde offiziell der Regelbetrieb aufgenommen.

Struktur
Neben Verwaltungsabteilungen wie Buchhaltung, Personalbüro, Forschungsplanung und Pensionistenbetreuung hatte das Institut für Hochenergiephysik im Jahr 2023 sieben Forschungsabteilungen:
 Das Zentrum für Experimentalphysik (实验物理中心) nutzt das Beijing-Spektrometer BES III am Speicherring BEPC II, um Experimente mit zusammenstoßenden Elektronen und Positronen im Energiebereich 2–5 GeV durchzuführen. Außerdem nutzt das Zentrum das Daya-Bay-Experiment und das unterirdische Neutrino-Observatorium in Kaiping, bezirksfreie Stadt Jiangmen (Jiangmen Underground Neutrino Observatory bzw. JUNO) für Forschungen zum Mischungswinkel θ13 von Neutrinos der ersten und dritten Generation und zur Bestimmung der Massenhierarchie der Neutrinos.

 Das Beschleunigerzentrum (加速器中心) ist zuständig für Bau und Betrieb von Teilchenbeschleunigern. Neben dem Elektronen-Positronen-Speicherring am Hauptsitz des Instituts in Shijingshan und der Chinesischen Spallationsquelle für Neutronen (China Spallation Neutron Source bzw. CSNS) in Dongguan, Provinz Guangdong, arbeitet man an einem Linearbeschleuniger, der die Reaktion in einem subkritischen Atomreaktor mit durch von außen eingeschossenen Protonen durch Spallation erzeugten Neutronen aufrechterhält. Bei dem in Entwicklung befindlichen Accelerator-Driven Subcritical Reactor System (加速器驱动的次临界核能系统, ADS) kann ein Proton mehrere Dutzend Neutronen erzeugen. Außerdem arbeitet das Zentrum an einem Speicherring von 1284 m Umfang am Stadtrand von Peking, der über einen Elektronenstrahl mit einer Energie von 5 GeV als Photonenquelle dienen soll, die Beijing Advanced Photon Source (北京先进光源, BAPS).
 Das Zentrum für Teilchenphysik und Astrophysik (粒子天体物理中心) ist eine interdisziplinäre Einrichtung. Bereits im Jahr 1954 wurde unter der Leitung von Wang Ganchang auf dem 3185 m hohen Luoxueshan (落雪山) im heutigen Stadtbezirk Dongchuan von Kunming, Provinz Yunnan, ein Labor zur Beobachtung von kosmischer Strahlung (宇宙线实验站) eingerichtet, das in den Jahren 1958 bis 1965 mit drei großen Nebelkammern ausgestattet wurde. Heute befasst man sich am Zentrum mit allen Arten von aus dem Weltraum kommenden Partikeln (elektrisch geladene Teilchen, Photonen, Neutrinos) und erforscht, wie diese von den physikalischen Eigenschaften der Himmelskörper beeinflusst werden. Hierzu verfügt man auf dem Gebiet der Großgemeinde Yangbajain nördlich von Lhasa über eine internationale Beobachtungsstation für kosmische Strahlung (羊八井国际宇宙线观测站), wo seit 1990 mit Japan und seit 2006 mit Italien Experimente durchgeführt werden. Außerdem wurde ab Juni 2017 auf einer 4410 m hohen Ebene im Kreis Dabba, Provinz Sichuan, das Hochgelegene Luftschauer-Observatorium (Large High Altitude Air Shower Observatory bzw. LHAASO) gebaut, das im Dezember 2019 den Beobachtungsbetrieb aufnahm. Neben den terrestrischen Einrichtungen führt das Zentrum auch direkt im Weltraum Messungen durch. So baute man die Röntgenspektrometer auf den Mondorbitern Chang'e 1 und Chang'e 2 sowie das Alphapartikel-Röntgenspektrometer auf dem Rover Jadehase. Man entwickelte Nutzlasten für den 2015 gestarteten Dark Matter Particle Explorer, das 2017 gestartete Hard X-ray Modulation Telescope, den 2018 gestarteten Magnetfeld-Beobachtungssatelliten CSES sowie die beiden 2020 gestarteten GECAM-Satelliten zur Beobachtung der elektromagnetischen Gegenstücke von Gravitationswellen.
 Das Labor für theoretische Physik (理论物理研究室) gehörte 1950 zu den ersten Labors des Instituts für Moderne Physik. Seit dem 6. September 2007 bildet es den Kern des vom Institut für Hochenergiephysik gemeinsam mit dem Astronomischen Observatorium Peking, dem Lanzhouer Institut für Moderne Physik, dem Institut für theoretische Physik und dem Shanghaier Institut für angewandte Physik betriebenen Forschungszentrums für theoretische Physik an wissenschaftlichen Großgeräten (中国科学院大科学装置理论物理研究中心).
 Das Forschungszentrum für multiple Fachbereiche (多学科研究中心) wurde 2008 durch Zusammenlegung des Labors für Synchrotronstrahlung, des Labors für Nuklearanalyse und des Labors für Freie-Elektronen-Laser gegründet. Neben der Nutzung der Synchrotronstrahlung des Elektronen-Positronen-Speicherrings am Hauptsitz des Instituts ist dort auch eine Anlage zur Anwendung von mit langsamen Positronen erzeugter, starker Annihilationsstrahlung für Materialforschungszwecke installiert. Ebenfalls in den Bereich der Materialforschung fällt die Unterstützung von Archäologen bei der Altersbestimmung von Keramik, der Bestimmung der Materialherkunft, der Entwicklung von Brennöfen, Bemalung und Glasur sowie der Identifizierung von Fälschungen. Außerdem werden Nanomaterialien auf biologische Wirksamkeit und Bioverträglichkeit untersucht. Die englischsprachige Fachzeitschrift Nanotoxicology wurde 2007 von Mitarbeitern des Instituts in den USA gegründet.
 Das Rechenzentrum (计算中心) des Instituts für Hochenergiephysik wurde 1974 gegründet, damals ausgerüstet mit einem Computer vom Typ DJS-8, dem damals größten, mit Transistoren und Magnetkernspeichern arbeitenden Digitalrechner Chinas. Mit 24-Bit-Befehlsworten und 48-Bit-Datenworten erzielte die in einem Raum mit 150 m² untergebrachte Anlage eine Rechenleistung von 280 kFLOPS. Durch die technische Entwicklung beim Ethernet und insbesondere durch das Linux-Betriebssystem konnte man ab 1998 eine Serverfarm aufbauen, an die die einzelnen Labors des Instituts angeschlossen sind. Ende 2019 wurde mit 25.000 Prozessorkernen  eine Rechenleistung im PetaFLOP-Bereich erreicht.
 Am Forschungszentrum für kerntechnische Anwendungen (核技术应用研究中心) befasst man sich mit nuklearmedizinischen Bildgebungstechniken wie Positronen-Emissions-Tomographie (PET), Einzelphotonen-Emissionscomputertomographie (SPECT) oder molekularer Bildgebung, Röntgenverfahren für zerstörungsfreie Materialprüfung, Fragen der Strahlensicherheit sowie Entwicklung und Bau von bei Beschleunigern verwendeten Peripheriegeräten.

Im Jahr 2023 hatte das Institut für Hochenergiephysik gut 1400 Mitarbeiter, 1200 davon Wissenschaftler und Ingenieure.
Direktor des Instituts ist seit 2011 der Teilchenphysiker Wang Yifang.

Lehre
Schon vor der Kulturrevolution hatte man am damaligen Institut für Atomenergie Studenten ausgebildet. Als 1978 der Unterrichtsbetrieb an den Universitäten in ganz China wieder begann, nahm man zum Beginn des Studienjahrs am 1. September erstmals seit 1966 wieder Postgraduierte auf. 1981 erteilte der Staatsrat der Volksrepublik China dem Institut die Berechtigung, Diplom- und Doktortitel zu verleihen. Von 1978 bis Ende 2020 gab es am Institut 690 Diplom-Absolventen und 1363 Promotionen. Im Jahr 2021 hatte das Institut 700 Studenten, davon 290 Diplomanden und 410 Doktoranden. Den Studenten standen damals  434 Diplomandenbetreuer und 202 Doktorandenbetruer zur Auswahl.
Im Studienjahr 2023/2024 gab es am Institut für Hochenergiephysik folgende Fachbereiche und Studienfächer:
 Physik
 Theoretische Physik
 Teilchenphysik und Kernphysik
 Physik der kondensierten Materie
 Optik
 Chemie
 Anorganische Chemie
 Bioanorganische Chemie
 Kernphysik und Kerntechnik
 Informatik
 Diplomstudiengänge
 Maschinenbau
 Nachrichtentechnik
 Rechnertechnik

Weblinks
 Englische Website des IHEP

Einzelnachweise

Wissenschaft in Peking
Forschungseinrichtung (Physik)
Forschungsinstitut in der Volksrepublik China
Gegründet 1973


Awake (titulada REM anteriormente) es una serie de televisión de fantasía y drama que emite la cadena NBC. Está protagonizada por Jason Isaacs. El 16 de mayo de 2011, NBC anunció que serviría como reemplazo en la mitad de la temporada 2011-12. La serie se estrenó el 1 de marzo de 2012 y se emite los jueves. El piloto estuvo disponible en Hulu, YouTube y iTunes el 16 de febrero de 2012. El 11 de mayo de 2012 la cadena NBC anunció que no habría una segunda temporada.

La serie se basa en uno de los cuentos cortos publicados en el libro "El arma definitiva" de Robert Sheckley.

Trama
El detective Michael Britten (Jason Isaacs) sufre un accidente de coche con su esposa Hannah (Laura Allen) y su hijo Rex (Dylan Minnette). Desde entonces despierta cada día en una realidad diferente: una en la que su hijo falleció en el accidente y la otra en que es su mujer quien está muerta. En la primera y a su vuelta al trabajo le emparejan con un nuevo compañero, Efrem Vega (Wilmer Valderrama), y visita a un psiquiatra recomendado por el departamento, el Dr. Lee (BD Wong). Su esposa ha redecorado la casa y comienza a obligarlo a que haga un esfuerzo para enfrentar la muerte de su hijo. En la realidad en que es este quien está vivo, Britten mantiene a su compañero de trabajo Isaiah Freeman (Steve Harris) y visita a otra psicóloga, la Dra. Evans (Cherry Jones). Su hijo vuelve a jugar al tenis y es entrenado por la ex compañera de tenis de Hannah, Tara (Michaela McManus). Britten no está seguro de cuál de las dos realidades es real y comienza a preocuparse por su cordura cuando algunos detalles comienzan a cruzarse entre los dos.

Elenco
Para diferenciar una realidad de la otra, Britten lleva dos pulseras de goma de diferentes colores: una roja para la realidad en la que su esposa está viva y una verde para aquella en la que su hijo está vivo.

Producción
Awake fue creada por Kyle Killen. El showrunner de la serie es Howard Gordon. El director David Slade produjo y dirigió el episodio piloto.

Episodios

Crítica
En junio de 2011, Awake fue uno de los ocho galardonados en la categoría de "Series nuevas más emocionantes" en los Premios Critics Choice Awards, votado por periodistas que han visto los pilotos.
Es necesario agregar que, recién en 2014, el cinéfilo Fredy Cancino comenzó a interesarse en la serie. Una vez que vea la 1ª Temporada, ha prometido hacer público su parecer.

Referencias

Series de televisión de NBC
Series de televisión de ciencia ficción de Estados Unidos
Series de televisión de Estados Unidos de los años 2010
Series de televisión iniciadas en 2012
Series de televisión finalizadas en 2012
Series de televisión canceladas
Universos paralelos en ficción

Awake (serie de televisión)


Santa Maria del Carmine (Naša Gospa od Karmela) je crkva u Napulju, Italija. Nalazi se na jednom kraju Piazze Mercato (Tržni trg), središta građanskog života u Napulju stoljećima dok nije odsječen od ostatka grada urbanom obnovom 1900. godine. Crkvu su u 13. stoljeću osnovala karmelićanska braća protjerana iz Svete zemlje u križarskim ratovima, pretpostavljajući da su u Napuljski zaljev stigli na brodovima Amalfita. Neki izvori, međutim, prve izbjeglice s planine Karmel stavljaju u rano osmo stoljeće. Crkva je još uvijek u uporabi, a zvonik visok 75 metara vidljiv je izdaleka čak i među višim modernim zgradama.

Trg uz crkvu bio je mjesto gdje je 1268. godine Karlo I. Anžuvinac pogubio Conradina, posljednjeg Hohenstaufenovog prijestolonasljednika Napuljskog kraljevstva, čime je započela anžuvinska vladavina kraljevstva. Conradova majka, Elizabeta od Bavarske, osnovala je crkvu za dobrobit duša svog mladog sina i njegovog pratioca, Fridrika od Badena, kao i počivalište za njihove ostatke, gdje se nalaze i danas. Podignut je kip Conradu u spomen, koji je naručio tadašnji prijestolonasljednik Maximilian II od Bavarske, dizajnirao ga je neoklasični kipar Thorvaldsen, a dovršio ga je njegov učenik Schopf 1847.

Godine 1647. trg je bio mjesto bitaka između pobunjenika i kraljevskih trupa tijekom Masaniellove pobune, a kasnije, 1799. godine, bio je poprište masovnog pogubljenja vođa Napuljske Republike 1799. godine. Područje – uključujući i dijelove crkvenog prostora – teško je bombardirano u Drugom svjetskom ratu i još uvijek pokazuje ožiljke razaranja.

Staro samostansko imanje uz crkvu sada služi kao sklonište za potrebite i beskućnike. U crkvi se nalaze dvije poznate religiozne relikvije: jedna, slika "Smeđe Madone" (talijanski: Madonna Bruna), navodno su je donijeli izvorni karmelićani; drugi je lik Raspeća na kojem nedostaje trnova kruna. Prema legendi, kruna je otpala dok se Kristova glava pomicala kada je zgradu pogodilo topovsko zrno 1439. tijekom aragonske opsade.

Interijer
Razrađenu baroknu dekoraciju (1755.–56.), uključujući štukature, izrezbareno drvo i višebojni mramor, dizajnirao je Nicola Tagliacozzi Canale. Kip svetog Mihaela arkanđela pripisuje se Girolamu Santacroceu. U crkvi se nalazi i nadgrobni spomenik Konradinu Švapskom. Kapele imaju oltarne slike Mattie Pretija, Giovannija Sarnellija, Mattea Bottigliera, Francesca De Mure, Francesca Solimena i Antonija Sarnellija. Kapela Virgin del Carmelo, ima ikonu Bogorodice s djetetom iz 12. stoljeća. Prezbiterij ima nekoliko urni od alabastera. Glavni oltar dovršili su Pietro i Giuseppe Mazzetti. Sakristija ima freske Filippa Falciatorea koje prikazuju svece karmelićanskog reda. Zvonik je obnovio arhitekt Giuseppe Nuvolo u 17. stoljeću, a ima kupolu u obliku lukolike kupole ukrašenu majolikom.

Izvori

Daljnje čitanje
 Tommaso Quagliarella, Il Carmine Maggiore di Napoli . Salvatore Mazzolino, Taranto 1932.
 Gabriele Monaco, S. Maria del Carmine detta "La Bruna" . Laurenziana, Napulj 1975.
 Gabriele Monaco, Piazza Mercato - sette secoli di storia (drugo izdanje). Laurenziana, Napulj 1982.
 Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra . Newton e Compton, Napulj 2004.

Vanjske poveznice

Bazilike u Italiji
Barokne crkve u Napulju
Katoličke crkve u Napulju

Santa Maria del Carmine (Napulj)


From Chaos to 1984 treći je album engleskog punk rock/oi! sastava The 4-Skins. Objavio ga je Secret Records 1984. godine. Snimljen je sredinom 1984. u studiju na Waterloo Road u Londonu, pred izabranim gledateljstvom koje su činili prijatelji. Album je bio oproštajni koncert sastava i završno snimanje sve do djelomična ponovna okupljanja 2007. godine. Sljedeća izdanja bila su objave ranijih snimaka.

Popis pjesama
Sve skladbe napisali The 4-Skins.
"Wonderful World"
"Jealousy"
"On the Streets"
"Johnny Go Home"
"1984"
"Bread or Blood"
"Saturday"
"A.C.A.B."
"City Boy"
"Five More Years"
"Evil"
"On File"
"Clockwork Skinhead"
"Chaos"

Osoblje
Roi Pearce – vodeći vokal
Hoxton Tom McCourt – bas gitara
Ian Bransom – bubnjevi
Paul Swain – gitara

Izvori

Punk
Albumi iz 1984.
Britanski glazbeni albumi

From Chaos to 1984


Koki Habata (født 22. juli 1983) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Gamba Osaka og Sagan Tosu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Koki Habata


Semper fidelis é uma frase latina que significa "sempre fiel" ou "sempre leal". É o lema do Corpo de Fuzileiros Navais dos Estados Unidos, geralmente abreviado para Sempre Fi. Também é usado como lema para cidades, famílias, escolas e outras unidades militares.

Pensa-se que se originou da frase que os senadores da Roma antiga declamavam no final da sua intervenção.

O primeiro uso definitivamente registrado de semper fidelis é como o lema da cidade francesa de Abbeville desde 1369. Também foi usado por outras cidades e é registrado como o lema de várias famílias européias desde o século XVI e, possivelmente, desde o século XIII ou antes. Os registros mostram muitas famílias na Inglaterra, França e Irlanda usando esse lema.

O uso mais antigo registrado de semper fidelis por uma unidade militar é pelo Regimento de Infantaria do duque de Beaufort, criado no sudoeste da Inglaterra em 1685. Isso aparentemente está ligado ao seu uso como lema pela cidade de Exeter, o mais tardar em 1660. Posteriormente, uma variedade de organizações militares adotaram o lema.

Cidades

Abbeville (desde 1369)
A cidade de Abbeville na França é registrada por fontes do século 19 (como Chassant e Taussin, 1878) como usando o lema "Semper fidelis", e fontes recentes afirmam que a cidade recebeu esse lema por Charles V, por carta patente de 19 de junho de 1369, emitida em Vincennes. Isso o tornaria o primeiro usuário registrado do lema entre as cidades. No entanto, tanto Louandre (1834, p.169)  e o atual site oficial da cidade dão o lema simplesmente como "Fidelis", e Sanson (1646, p.15)  alegou que mesmo isso não fazia parte da concessão original de Charles, mas foi adicionado mais tarde, em algum momento dos séculos 14 a 17.

Lviv

Em 1658, o Papa Alexandre VII concedeu o lema heráldico "Leopolis semper fidelis" a Lviv (então parte do Reino da Polônia). Em 1936, o lema "Semper fidelis" foi aplicado novamente ao brasão da cidade (então parte da Segunda República Polonesa ).

Unidades militares

11º Regimento de Infantaria, Exército dos Estados Unidos (desde 1861)
"Semper fidelis" também é o lema do 11º Regimento de Infantaria, fundado em maio de 1861 pelo presidente Abraham Lincoln. Serviu como parte do Exército de Ohio e mais tarde nas guerras indígenas, na Guerra Hispano-Americana, na Guerra da Fronteira Mexicana de 1916, na Primeira Guerra Mundial, na Segunda Guerra Mundial e na Guerra do Vietnã. Hoje, o regimento treina jovens oficiais do Exército em Fort Benning, na Geórgia.

Corpo de Fuzileiros Navais dos Estados Unidos (desde 1883)

O Corpo de Fuzileiros Navais dos Estados Unidos adotou o lema "Semper Fidelis" em 1883, por iniciativa do Coronel Charles McCawley (29 de janeiro de 1827 - 13 de outubro de 1891), o 8º Comandante do Corpo de Fuzileiros Navais.

Referências

Abbeville
Símbolos da Polônia
Plymouth Argyle F.C.
Exeter

Semper fidelis


Jabalia also Jabalya () is a Palestinian city located  north of Gaza City. It is under the jurisdiction of the North Gaza Governorate, in the Gaza Strip. According to the Palestinian Central Bureau of Statistics, Jabalia had a population of 172,704 in 2017. The Jabalia refugee camp is adjacent to the city to the north. The nearby town of Nazla is a part of the Jabalia municipality. The city is currently ruled by a Hamas administration.

Archaeology
A large cemetery dating to the 8th century CE was found near Jabalia. The workmanship indicates that the Christian community in Gaza was still very much in existence in the early Islamic era of rule in Palestine, and capable of artistic achievements. The remains of the pavement spared by the iconoclasts show depictions of wild game, birds, and country scenes. The late dating of the mosaic pavement proves that the intervention of the iconoclasts, after 750, is later than previously thought and is associated with Abbasid conservatives.

While working on the Salah al-Din Road, laborers accidentally uncovered a monastery from the Byzantine period. The site was excavated by the Palestinian Department of Antiquities. Now the stunning Byzantine mosaics of the monastery are covered with sand to shield them from erosion caused by the direct impact of the winter rain. Byzantine ceramics have also been found.

In 2022, the restoration of a fifth-century Byzantine church carried out by the French organisation Premiere Urgence Internationale and the British Council was finished. The church is decorated with mosaics and religious texts written in Greek.

History
Jabalia was known for its fertile soil and citrus trees. The Mamluk Governor of Gaza Sanjar al-Jawli ruled the area in the early 14th century and endowed part of Jabalia's land to the al-Shamah Mosque he built in Gaza.

Until 2014, Jabalia also had the ancient Omari Mosque. The site was believed to have housed a mosque since the seventh century, and its portico and minaret dated back to the 14th century, but the Omari was destroyed by Israeli bombings in 2014. The portico consists of three arcades supported by four stone columns. The arcades have pointed arches and the portico is covered by crossing vaults.

Ottoman period
Incorporated into the Ottoman Empire in 1517 with all of Palestine,  Jabalia appeared in 1596 tax registers  as being in the Nahiya of  Gaza of the Liwa of Gazza. It had a population of 331 households, all Muslim, who paid taxes on wheat, barley, vine yards, and fruit trees; a total of 37,640 akçe. 2/3 of the revenue went to a waqf.

In 1838, Edward Robinson   noted Jebalia as a Muslim village, located in the Gaza district.

In 1863, the French explorer Victor Guérin  found in the mosque fragments of old constructions, and at the  well some broken columns.  An Ottoman village list from about 1870  found that the village had a population of 828, in a total of  254  houses, though the population count included men, only.

In the Palestine Exploration Fund's  1883 Survey of Western Palestine, Jabalia was described as being a large adobe village, with gardens and a well on the northwest. It had a mosque named Jamia Abu Berjas.

British Mandate era
In the 1922 census of Palestine conducted by the British Mandate authorities, Jabalia had a population of 1,775 inhabitants, all Muslim, increasing in the 1931 census to 2,425, still all Muslims, in 631 houses.

In the  1945 statistics, Jabalia had a population of 3,520, all Muslims,  with 11,497  dunams of land, according to an official land and population survey. Of this, 138 dunams were for citrus and bananas, 1,009 for plantations and irrigable land, 1,036 for cereals, while 101  dunams were built-up land.

Post-1948

During the early months of First Intifada on 27 March 1989 Fares S'aid Falcha, aged 50, was beaten by Israeli soldiers. He died 3 weeks later in the Makassed Hospital. A report was compiled by the Military Police Investigators and details were passed on to the Chief Military Prosecutor.

In late 2006, Jabalia was the scene of mass protests against airstrikes on militants' homes. Israel contacted the residences of several Hamas members who launched missiles at Israeli civilians from the houses, warning them of an airstrike within the next 30 minutes. Neighbors responded by forming a human shield and successfully stalled the demolition. In 2021, seven people were killed by a Hamas rocket.

2023 explosion

An explosion, reported to be an Israeli airstrike, hit the refugee camp in Jabalia on 31 October 2023. A statement from the Israel Defense Forces said the strike had killed Ibrahim Biari, a senior Hamas leader. Palestinian health officials said 50 people were killed and 150 wounded, a nearby hospital said it received 400 casualties, including 120 dead.

The Associated Press report that at least six Israeli airstrikes hit residential areas in Jabalia.

Demographics
A number of male pseudohermaphrodite births have been reported in Jabalia. Jehad Abudaia, a Canadian-Palestinian pediatrician and urologist, has suggested that consanguinity due to cousin marriages accounts for the prevalence of pseudohermaphrodite births. In the Gaza Strip, pseudohermaphrodite conditions often go undetected for years after birth due to the region's lower standards of medical treatment and diagnostics.

Twin towns – sister cities

Jabalia is twinned with:
 Ümraniye, Turkey

References

Bibliography

External links

UNRWA Jabalia
Welcome To The City of Jabaliya
Survey of Western Palestine, Map 19:   IAA, Wikimedia commons

Cities in the Gaza Strip
Municipalities of the State of Palestine
North Gaza Governorate

Jabalia


Langbakur (stundum kallað skutbíll) er gerð af stallbak þar sem yfirbygging bílsins fer yfir farþegarýmið og skottið og gerir það að sameiginlegu rými með aðgang að aftan í gegnum afturhlera eða fimmtu hurð í stað skottloks. Þessi gerð af yfirbyggingu breytir venjulega þriggja kassa hönnun stallbaks bíla yfir í tveggja kassa hönnun. Stallbaks og langbaks gerðir af sama bílnum deila oft sama A-stólp og B-stólp en langbakurinn er þá með öðruvísi C-stólp og bætir við fjórða D-stólp. Langbakur hefur miklu stærra skottrými heldur en stallbakur og er hægt að stækka það ennþá meira með því að leggja niður aftursætin.

Langbakur

Langbakur


Eftirfarandi er listi yfir íslenska málshætti:

A
 Að hika er sama og að tapa
 Aldrei er góð vísa of oft kveðin
 Allir brosa á sama tungumáli
 Allir eru skyldir sjálfum sér
 Allt er vænt sem vel er grænt

Á
 Á morgun segir sá lati
 Árinni kennir illur ræðari

B
 Barnið vex en brókin ekki
 Batnandi manni er best að lifa
 Betra er seint en aldrei
 Betri er lítill fiskur en tómur diskur
 Betur sjá augu en auga
 Blindur er bóklaus maður
 Brjóta skal bein til mergðar
 Bylur hæst í tómri tunnu

D
 Dagur og nótt bíða ekki eftir neinum
 Dropinn holar harðan stein

E
 Eftir höfðinu dansa limirnir
 Eigi er sopið þó í ausuna sé komið
 Ekki verður bókvitið í askanna látið
 Engar fréttir eru góðar fréttir
 Enginn verður óbarinn biskup

G
 Glöggt er gests augað
 Græddur er geymdur eyri
 Gæfa fylgir djörfum

H
 Heima er best
 Hlátur lengir lífið
 Hvað ungur nemur gamall temur
 Hver er sinnar gæfu smiður
 Hver hefur sýna byrði að bera

I
 Illu er best af lokið

K
 Kemst þó hægt fari
 Koma dagar koma ráð
 Kóngur í dag. Dauður á morgun
 Kurteisi kostar ekkert

L
 Lífið er núna
 Líkur sækir líkan heim

M
 Margt smátt gerir eitt stórt
 Margur er knár þó hann sé smár
 Margur verður af aurum api
 Mjúk er móðurhöndin
 Morgunstund gefur gull í mund

N
 Neyðin kennir naktri konu að spinna

O
 Oft er flagð undir fögru skinni
 Oft er misjafn sauður í mörgu fé
 Oft má satt kyrrt liggja
 Oft veltir lítil þúfa þungu hlassi

Ó
 Óttinn drepur ekki dauðann

R
 Rúsínan í pylsuendanum

S
 Sá á fund sem finnur
 Sá á kvölina sem á völina
 Sá einn veit sem reynir
 Sá kennir öðrum vaðið sem undan ríður
 Sá vægir sem vitið hefur meira
 Sjaldan er ein báran stök
 Sjaldan fellur eplið langt frá eikinni
 Sjaldséðir eru hvítir hrafnar
 Sjón er sögu ríkari
 Skammt er á milli skeggs og höku

T
 Taka skal viljann fyrir verkið

U
 Umgengni lýsir innri manni

V
 Valt er völubeinið

Þ
 Þeir skora sem þora
 Þegar ein báran rís er önnur vís
 Þeir fiska sem róa
 Þjóð veit ef þrír vita

Ö
 Öll vötn renna til sjávar
 Öllu gamni fylgir alvara

Ytri tenglar
 Íslenskir málshættir

Listi yfir íslenska málshætti


Bactris timbuiensis, também conhecido como tucunzinho, é uma espécie de  planta do gênero Bactris e da família Arecaceae.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 1996 por Helio de Queiroz Boudet Fernandes.

Forma de vida
É uma espécie terrícola e de palmeira.

Descrição
Palmeira espinescente, de caule cespitoso, de até 5,5 m de altura. Estipe com até 4,5 m de comprimento e 3,7 cm de diâmetro, espinhos semiachatados com 2,5 cm de comprimento, negros ou marrom-escuros. Folhas 3-5 contemporâneas, pinadas, espinhos com até 8 cm adensados na bainha e pecíolo, e escassos na raque; bainha de 30-31 cm de comprimento; pecíolo de 32-83 cm de comprimento; bainha e pecíolo pilosos; raque de 0,8-1,6 m de comprimento, originando 33-46 pinas lineares ou levemente sigmoides, regularmente arranjadas e dispostas em um único plano, pina mediana de 35-60 cm de comprimento e 1,6-2,3 cm de largura. Inflorescência interfoliar, ramificada; pedúnculo recurvado, achatado, piloso, 9 cm; profilo de 7,5-12 cm; bráctea peduncular de 18-27 cm, densamente armada com espinhos negros ou marrons de até 1,8 cm, geralmente decaindo com o amadurecimento dos frutos; raque de até 3 cm, originando 32-40 raquilas filiformes de até 5 cm. Frutos maduros avermelhados, obovados, não espinulosos, com 1,3-1,5 cm de diâmetro e até 1,5 cm de comprimento; a polpa é escassa e amilácea.

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é endêmica do Brasil e encontrada no estado brasileiro de Espírito Santo.
A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de Lorenzi, H. 2020. Bactris  in Flora do Brasil 2020.

Ligações externas
 Bactris timbuiensis no projeto Flora e Funga do Brasil

Bactris
Plantas descritas em 1996
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Bactris timbuiensis


Matsunaga, Sumio (松永澄夫, 4 décembre 1947 -) est un philosophe japonais et professeur émérite à l'université de Tokyo  à partir de juin 2010. Il est spécialisé dans la philosophie française, la théorie linguistique et la philosophie sociale.

L'histoire

Après avoir obtenu son diplôme du lycée de la préfecture de Kumamoto, il est entré à la faculté des sciences de l'université de Tokyo en 1966, a intégré le département de biochimie en 1968, a été transféré à la faculté des lettres en 1970, a obtenu son diplôme de la faculté des lettres en 1971, a terminé le cours de maîtrise en sciences humaines en 1973 et s'est retiré du cours de doctorat en 1975.

Il a été chargé de cours à plein temps à la faculté des lettres de l'université Kanto Gakuin, professeur associé en 1978, professeur associé à la faculté des arts libéraux de l'université Kyushu en 1979, professeur associé à la faculté des lettres de l'université de Tokyo en 1985, professeur en 1993. En 2008, il a reçu le prix de la culture des éditions Mainichi pour sa coédition de History of Philosophy. Il a pris sa retraite en 2010 pour devenir professeur de philosophie à la faculté des lettres de l'université Rissho. Il a pris sa retraite de l'Université Rissho en 2018.

Il est membre du comité de rédaction de Hito Omoi『ひとおもい』, une revue annuelle de création philosophique. Ses écrits sont parus dans le manuel de lycée "Kokugo Sogo" (japonais complet) publié par Suken Shuppan 数研出版, et ont été utilisés comme questions d'examen d'entrée dans de nombreuses universités, écoles professionnelles, lycées, collèges, et le Centre national des examens d'entrée à l'université au Japon, ainsi que dans des écoles de bachotage et des cours par correspondance.

Recherche et centre d'intérêt
Son style philosophique vise à créer une carte verbale des chemins de base de toutes les affaires humaines. À cette fin, il considère la question de l'identité de l'être humain en tant qu'organisme vivant et animal, en tant que membre de la nature, en prêtant attention à l'ordre dans lequel le monde perceptuel, le monde du sens et les différents ordres de la société sont établis et dans quelle relation ils sont les uns par rapport aux autres. J'ai essayé de me libérer des concepts et du langage de la philosophie traditionnelle, et d'utiliser le langage courant pour décrire chaque mot avec un contenu nouveau et approprié.

Œuvres

Livres de la philosophie
 Une variété d'imaginations: Ouvrir le monde de significations『想像のさまざま 意味世界を開く』, Toshindo, 2022. .
 Qu'est-ce que le manger? : essai philosophique, édition élargie『食を料理する 哲学的考察』増補版, Toshindo, 2020. .
 L'émotion et le monde du sens『感情と意味世界』, Toshindo, 2016. .
 Le pouvoir des mots『言葉の力』, Toshindo, 2015. .
 Éléments d'expérience Sensation corporelle et perception physique /qualité et régulation spatiale『経験のエレメント 体の感覚と物象の知覚・質と空間規定』Toshindo, 2015. .
 Valeur, sens, commande une autre introduction à la philosophie - Ce que la philosophie devrait penser『価値・意味・秩序 もう一つの哲学概論・哲学が考えるべきこと』Toshindo, 2014. .
 Mélanges d'histoire de la philosophie Ⅰ-Ⅱ 『哲学史を読む Ⅰ-Ⅱ』 Toshindo, 2008.  .
 Expérience sonore Comment les mots sont possibles (Expérience sonore / Pouvoir des mots, partie 2) 『音の経験 言葉はどのようにして可能となるのか(音の経験・言葉の力 第2部)』Toshindo, 2006. .
 Le pouvoir des mots (expérience sonore / pouvoir des mots, partie 1) 『言葉の力(音の経験・言葉の力 第1部)』Toshindo, 2005. .
 Qu'est-ce que le manger? : essai philosophique『食を料理する 哲学的考察』 Toshindo 東信堂, 2003. .
 Le moi quotidien: perception et compréhension『知覚する私・理解する私』 Keiso Shobo 勁草書房, 1993. .

Livres littéraires et illustrés pour enfants
 Une pièce sur la perte de votre mère『戯曲 母をなくして』, Toshindo, 2021. .
 Une jeunesse『或る青春』Toshindo, 2020. .
 Fers à cheval de la fortune - L'âge - 『幸運の蹄鉄-時代ー』Toshindo, 2019. .
 Le grand chahut de poule Koo-chan『めんどりクウちゃんの大そうどう』, Bungeisha 文芸社, 2019. .
 Deux saisons『二つの季節』 Shumpusha 春風社, 2018. .
 Natsu: Pensées du vent 『風の想い-奈津-』Shumpusha, 2013. .

Édités et écrits
 ≪ Pour philosopher ― objections et contre-objections à M. Sumio Matsunaga≫『哲学することー松永澄夫への異議と答弁』Chuokoron-Shinsha, 2017. .
 ≪La joie et la douleur des mots≫『言葉の歓び・哀しみ』Toshindo, 2011. .
 ≪Les mots font-ils bouger la société?≫『言葉は社会を動かすか』Toshindo, 2010. .
 ≪Invitation à la philosophie - À la recherche d'une nouvelle forme≫ (5 volumes, co-édité, Volume I, Position de la philosophie, Volume II, Comportement de la philosophie, Volume III, Philosophie dans la société, Volume IV, Cadre pour l'expérience mondiale, Volume V, Soi) 『哲学への誘い―新しい形を求めて』(全5巻 共編著 第I巻 哲学の立ち位置 第II巻 哲学の振る舞い 第III巻 社会の中の哲学 第IV巻 世界経験の枠組み 第V巻 自己) Toshindo, 2010. .
 ≪Endroit où les mots travaillent≫『言葉の働く場所』Toshindo, 2008. .
 ≪Histoire de la philosophie Vol. 6 () Connaissance, expérience et illumination envers les sciences humaines≫『哲学の歴史 第6巻(18世紀) 知識・経験・啓蒙 人間の科学に向かって』 (édition responsable) Chuokoron-Shinsha中央公論新社, 2007. .
 ≪Environnement: Culture et politique≫『環境 文化と政策』Toshindo, 2008. .
 ≪Environnement: Philosophie de la conception≫ 『環境 設計の思想』Toshindo, 2007. .
 ≪Environnement: La valeur de la sécurité est...≫ 『環境 安全という価値は・・・』Toshindo, 2005. .
 ≪Dictionnaire de la philosophie et de la pensée françaises≫『フランス哲学・思想辞典』Kobundo 弘文堂, 1999. .
 ≪Quand on dit 《 moi 》≫ 『私というものの成立』Keiso Shobo, 1994. .
 Le réveil de la philosophie「哲学の覚醒」, ≪Le vingtième siècle en tant que culture≫『文化としての二〇世紀』Presse de l'Université de Tokyo 東京大学出版会, 1997. 63-100. .
 La vie se reflète dans l'idée de la mort「死の観念に映された生の姿」, ≪La mort≫『死』 Iwanami Shoten 岩波書店, 1991. 255-328. .
 La philosophie continentale「大陸系哲学」, ≪Manuel d'histoire de la philosophie occidentale≫『テキストブック西洋哲学史』Yuhikaku 有斐閣, 1984. 125-152. .
 Les aspects de l'action dans la perspective des liens de causalité「因果連関からみた行為の諸側面」, ≪La structure de l'action≫『行為の構造』Keiso Shobo, 1983. 98-118. .

Notes et références

Liens externes

 Département de philosophie, École supérieure de lettres, Université de Rissho
 Professeur émérite Sumio Matsunaga, École supérieure de philosophie, Université de Tokyo

Professeur à l'université de Tokyo
Philosophe japonais du XXe siècle
Philosophe japonais du XXIe siècle
Étudiant de l'université de Tokyo

Sumio Matsunaga


مايكروسوفت دايركت إكس  هو واجهة برمجة تطبيقات ومكتبة برمجية للتعامل مع المهام المتعلقة بالوسائط المتعددة والرسوميات ثلاثية الأبعاد في التطبيقات التي تعمل على نظام تشغيل ويندوز على الحاسب الشخصي ومنصة إكس بوكس للألعاب.
اشتملت الإصدارات الأولى من دايركت إكس على عدة مكونات متخصصة مثل دايركت درو، دايركت ثري دي، دايركت ساوند، ودايركت بلاي. أزيلت بعض هذه المكونات في الإصدارات اللاحقة لدايركت إكس، كما تم استقدام مكونات جديدة.

التسمية

ظهرت المكتبة لأول مرة على نظام ويندوز 95 حيث كانت تدعى جيم إس دي كيه (Game SDK)، ثم اتخذت اسم دايركت إكس في الإصدار الثاني تماشياً مع موضة إنهاء الأسماء بحرف إكس في تلك الأيام (مثل آكتيف إكس).
أما كلمة دايركت فقد أعطيت كدلالة على فلسفة المكتبة في منح المبرمج إمكانية الوصول المباشر لعتاد الجهاز والتعامل معه بسرعة فائقة، وهو ما لم يكن متاحاً في الإصدارات السابقة من ويندوز.

الشعار

مُثـِّلَ شعار دايركت إكس في الإصدارات الأولى بشعار الخطر النووي. في نقطة شكلت مثاراً للجدل، كان الاسم الأصلي لمشروع دايركت إكس مشروع مانهاتن في إشارة لمشروع تطوير الأسلحة النووية الأمريكي. ادعى مبشر الألعاب أليكس سينت جون عند طرح مشروع دايركت إكس أن تطابق المعنى الخفي لاسم المشروع الداخلي مع مشروع مانهاتن (قصف اليابان بالنووي) مقصود، وأن مشروعي دايركت إكس وإكس بوكس (الذي يملك شعاراً مشابهاً هو الآخر) معنيان لإزالة السيطرة اليابانية على سوق صناعة الألعاب. إلا أن هذا التصريح رُفِض رسمياً من قبل مايكروسوفت، والتي ادعت أن الشعار مجرد تصميم فني.

مكونات

تتألف مكتبة دايركت إكس من مجموعة من الوحدات التي تغطي مختلف الجوانب البرمجية للألعاب العصرية وتطبيقات الوسائط المتعددة:
 دايركت درو: لرسم الأشكال الشبحية مع دعم اللون المفتاحي والوصول المباشر لذاكرة العرض.
 دايركت ثري دي: لرسم المجسمات ثلاثية الأبعاد والمؤثرات البصرية المتقدمة وتشغيل المظللات.
 دايركت تو دي: لرسم الأشكال المسطحة كالصور والخطوط والمنحنيات والنصوص.
 دايركت رايت: للتعامل مع النصوص ورسمها بدقة عالية مع دعم كافة اللغات على نظام التشغيل.
 دايركت كومبيوت: برمجة حسابات عامة على معالج بطاقة العرض.
 دايركت ساوند: للعب الأصوات ودمجها وتطبيق المؤثرات الخاصة عليها وتسجيل الأصوات.
 دايركت ساوند ثري دي: لتوزيع الأصوات على الأنظمة الصوتية المحيطة (ثلاثية الأبعاد).
 دايركت أوديو: اسم مجمل لدايركت ساوند وكافة تقنيات الصوتيات في إطار عمل إكس إن إيه. ليست وحدة قائمة بحد ذاتها.
 دايركت ميوزيك: لبرمجة وتشغيل الموسيقى التفاعلية وفقاً لتقنية بنوك الأصوات والمماثلة أو موسيقى ميدي.
 دايركت بلاي: دعم الشبكات ببنى تحتية مختلفة (اتصال هاتفي، شبكة محلية، إنترنت) وتنظيم ساحات الالتقاء.
 دايركت إنبوت: دعم أجهزة التحكم المختلفة كعصا اللعب والمقود والفأرة ولوحة المفاتيح، مع إمكانية توليد الارتجاجات في جهاز التحكم إن احتوى على محركات ارتجاج.
 دايركت شو: لتشغيل المقاطع الفلمية والصوتية المضغوطة وإضفاء المؤثرات الخاصة عليها.
 دايركت إكس ميديا: اسم مجمل للمكونات دايركت شو ودايركت ميوزيك ودايركت إنيميشن. ظهر في الإصدار السادس من المكتبة.
 دايركت سيتاب: مجموعة صغيرة من الإجراءات للمبرمجين تساعدهم في تنصيب الإصدار المناسب من مكتبة دايركت إكس على أجهزة المستخدمين. تحتوي أيضاً على تعليمات إعداد ملف التشغيل التقائي في ويندوز Autorun.inf.
 دايركت أنيميشن: دعم الأشكال المتحركة والانتقالات في متصفح الإنترنت إنترنت إكسبلورر. هذا المكون لا يتم توزيعه مع مكتبة دايركت إكس، وإنما هو جزء داخلي من إنترنت إكسبلورر.

كما أن الواجهات البرمجية الجديدة ضمن إطار عمل إكس إن إيه يتم إدراجها مع مكتبة دايركت إكس حتى الآن (مثل إكس إنبوت وإكس أوديو).

إصدارات

استمرت إصدارات دايركت إكس الرئيسية من الإصدار الأول وحتى الحادي عشر حالياً، مع ملاحظة وجود فجوة عند الإصدار الرابع، حيث أنه لم يصدر على الإطلاق، وإنما تم القفز من الإصدار الثالث إلى الخامس مباشرة.
تعتبر لعبة بيتفول اللعبة التجارية الأولى التي تستخدم دايركت إكس على ويندوز 95. بعد ذلك توسع استخدام دايركت إكس كثيراً في الإصدار الثالث بألعاب مثل ريد أليرت، واستمرت شعبية المكتبة بالانتشار مع الإصدارات اللاحقة لتصل لقمتها في الإصدار التاسع والذي احتوى على ثلاثة إصدارات فرعية. الإصدارات اللاحقة حصرية لنظامي تشغيل ويندوز فيستا وويندوز 7 لذلك لم تحظَ بعد بالانتشار الواسع في الألعاب التجارية مقارنة مع الإصدار التاسع.

صدرت مكتبة دايركت إكس أيضاً على نظام تشغيل ويندوز سي إي لجهاز سيجا دريمكاست بمواصفات تشابه تلك الخاصة بالإصدار السادس على الحاسب الشخصي. كما أن جهازي إكس بوكس وإكس بوكس 360 يعملان بنسخة معدلة من دايركت إكس الثامن والتاسع على الترتيب.

غياب الإصدار الرابع

كما أوضح ريموند تشين مفسراً في كتابه الشيء الجديد القديم The Old New Thing، بدأت مايكروسوفت بتطوير دايركت إكس الرابع والخامس بنفس الوقت، مع إعطاء الإصدار الخامس دورة تطوير بمدة زمنية أطول ومواصفات أشمل منها في الإصدار الرابع. إلا أن هذا الوضع لم يلقَ رواجاً في جمهور المبرمجين، مما تسبب بالتراجع عن طرح الإصدار الرابع في وقت متأخر مَنَعَ من تعديل وثائق الإصدار الخامس لإعادة تسميتها بالإصدار الرابع.

تفاصيل تقنية

تنقسم مكتبة دايركت إكس إلى قسمين. مكتبات زمن التشغيل، وهي ملفات تشغيل مغلقة المصدر يتم تنصيبها في مجلد نظام التشغيل على جهاز المستخدم النهائي. والقسم الثاني هو عدة التطوير البرمجية التي تحوي ملفات الترويسة ومكتبات الربط اللازمة لبناء البرامج بدايركت إكس بلغة سي أو سي بلس بلس، إضافة إلى ملفات الوثائق البرمجية التي تشرح تفاصيل وكيفية التعامل مع دايركت إكس بالأسلوب الأمثل. كل من مكتبات التشغيل وعدة التطوير متاحة مجاناً للمستخدمين والمطورين على حد سواء.

تعتمد مكتبة دايركت إكس على تقنية كوم COM وهي تقنية برمجية من تطوير مايكروسوفت تتيح للمكتبات تقديم إصدارات جديدة من نفسها دون التأثير على الإصدارات السابقة، مما يتيح لكافة الألعاب المطورة بأي إصدار من دايركت إكس للعمل على نظام تشغيل يحوي الإصدار الأخير من ملفات تشغيل دايركت إكس.
تقنية كوم تفرض نظام البرمجة كائنية التوجه على مستخدميها، لذلك فإن واجهة برمجة دايركت إكس الرئيسية مكتوبة بلغة سي بلس بلس، كما أنها تقدم إجراءات إضافية للتعامل مع المكتبة من خلال لغة سي البحتة. يمكن برمجة دايركت إكس من لغات برمجة أخرى عن طريق بناء طبقة إضافية تتخاطب مع المكتبة من خلال سي بلس بلس (مثلاً دعم دايركت إكس في لغات دوت نت باستخدام سي بلس بلس/سي إل آي). كما أن لغة فيجوال بيسك دُعمت رسمياً في الإصدار السابع والثامن من عدة تطوير دايركت إكس.

مراجع

برمجيات 1995
واجهات برمجة التطبيقات
واجهات برمجة تطبيقات مايكروسوفت
واقع افتراضي

دايركت إكس


ACUCA stands for Association of Christian Universities and Colleges in Asia.

See also
 Acuka

Acuca


2. Zagrebačka liga je bila liga 6. stupnja nogometnog prvenstva Jugoslavije za sezonu 1973./74.
Sudjelovalo je 14 klubova, a prvak je bla "Sloga" iz Odre.

Ljestvica

Rezultatska križaljka

 Izvori:

Poveznice
 Prvenstva Zagrebačkog nogometnog podsaveza
 Zagrebački nogometni podsavez

Izvori
 nk-maksimir.hr, NK "Maksimir" - 2. Zagrebačka liga 1973./74. , pristupljeno 23. prosinca 2017.
 Brano Mesarić, Josip Ljubić: 70 godina nogometa u Jarunu, Gajevu i Staglišću : 1921. – 1991., Zagreb, 1991., str. 63

1973-74
1973-74 Zagreb
Zagreb-2

2. Zagrebačka nogometna liga 1973./74.


الجيش الأول أحد جيوش للإمبراطورية النمساوية المجرية تشكل عام 1914 بعد إعلان الحرب على مملكة صربيا واندلاع الحرب العالمية الأولى، تشكل الجيش الأول من 3 فيالق هم الفيلق الأول والفيلق الخامس والفيلق العاشر بمجموع 144 كتيبة مشاة و71 سرية خيالة و354 مدفع، أنتشر الجيش الأولى على الجبهة الروسية وسرعان ما خاض أولى معاركه بانتصار ضد الجيش الرابع الروسي في أغسطس من نفس العام.

مراجع

النمسا-المجر
انحلالات سنة 1918 في الإمبراطورية النمساوية المجرية
تأسيسات سنة 1914 في الإمبراطورية النمساوية المجرية
وحدات وتشكيلات عسكرية انحلت في 1918
وحدات وتشكيلات عسكرية أسست في 1914

الجيش الأول (النمسا-المجر)


UCI Women's World Tour 2019 er den fjerde udgave af UCI Women's World Tour.

Løb

Referencer

2019
Cykelløb i 2019

UCI Women's World Tour 2019


جواد غريب (22 ماي 1972 خنيفرة) رياضي مغربي، متخصص في سباق الماراتون. بطل العالم مرتين في (باريس 2003 وهلسنكي 2005).

مسيرته

بدأ ممارسة سباق الماراتون وعمره 22 عاما، بعد أن مارس كرة القدم وعمل في أحد المحال التجارية لبيع السلع الرياضية. وفي أحد الايام كان يشاهد أحد سباقات الماراتون على شاشة التلفزيون فاعجب بقدرة العدائين على القدرة على التحمل وقرر ان يتخذ هذا التحدي على عاتقه فبدأ بمزاولة الركض لتبدأ مسيرة الإنجازات. في بطولة العالم لألعاب القوى باريس 2003 دخل في المركز الأول، مسجلا رقما قياسيا لبطولة العالم، علما بانه كان ثاني سباق ماراتون يخوضه في مسيرته.

أكد أحقيته باللقب العالمي عندما احتفظ بلقبه بعد عامين في هلسنكي، وكان حل قبلها باشهر قليلة ثانيا في ماراتون لندن، ماحيا بالتالي خيبة امله في دورة الألعاب الأولمبية في اثينا عام 2004، عندما دخل في المركز الحادي عشر.

حل في المركز الثاني في مارطون شكاكو، المراطون الذي لم يخلومن حوادث، فقد سجلة حالة وفاة أحد العدائين فيما نقل أكثر من 100 شخص إلى المستشفى في حالة خطيرة بسبب درجة الحرارة والرطوبة المرتفعتين.

ودخل غريب أسطورة سباق الماراتون حيث أصبح ثاني عداء في التاريخ يحتفظ بلقبه العالمي، بعد أن سبقه إلى هذا الإنجاز الإسباني ابل انطون، علما بان عداءين اثنين فقط نجحا في الفوز بسباق الماراتون في دورتين اولمبيتين متتاليتين، هما الإثيوبي الشهير ابيبي بيكيلا عامي 1960 و1964 والألماني الشرقي فالديمار سيربينسكي عامي 1976 و1980. أحرز فضية سباق ماراتون بكين مسجلا 16 ر07 ر2 ساعة، وينقذ ماء وجه العاب القوى المغربية. اختير العداء جواد غريب كأفضل رياضي في المغرب لسنة 2005 و2008، وذلك في استطلاع للرأي أنجزه القسم الرياضي لوكالة المغرب العربي للأنباء.

مراجع

روابط خارجية

فائزون بميداليات ذهبية في بطولة العالم لألعاب القوى
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من خنيفرة
حائزون على ميداليات فضية أولمبية في ألعاب القوى
حائزون على ميداليات في الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
حائزون على ميداليات في بطولة العالم لألعاب القوى
رياضيو المسار والميدان في الألعاب المتوسطية 2001
رياضيون (الميدان والمضمار) شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية 2004
رياضيون (الميدان والمضمار) شاركوا في دورة الألعاب الأولمبية الصيفية 2008
عداؤو ماراثون مغاربة
عداؤو مسافات طويلة مغاربة
عداؤون أولمبيون مغاربة
فائزون بميداليات ذهبية في الألعاب المتوسطية للمغرب
فائزون بميداليات فضية أولمبية من المغرب
فائزون بميداليات في ألعاب البحر المتوسط في ألعاب القوى
مغاربة أمازيغ
مواليد 1392 هـ
مواليد 1972
مواليد في خنيفرة

جواد غريب


كريات شمونة ومعناها الحرفي: (قرية الثّمانية)  هي مستوطنة تقع في المنطقة الشمالية من الأراضي الفلسطينية المحتلة عام 1948 فيإسرائيل على المنحدرات الغربية من سهل الحولة بالقرب من الحدود اللبنانية. تأسست المدينة عام 1949 على أنقاض قرية الخالصة بعد تدميرها وتهجير أهلها عام 1948. يبلغ عدد سكانها 23,076 نسمة حسب إحصائيات عام 2015.

توأمة
لكريات شمونة اتفاقيات توأمة مع كل من:
 آمستد
 نانسي
 ميمينجين (3 أبريل 2009 - )

أعلام
 داني أموس
 دودي سيلا
 يغئال غويطة

مراجع

مدن في المنطقة الشمالية (إسرائيل)
مدن التنمية
أماكن مأهولة أسست في 1949
تأسيسات سنة 1949 في إسرائيل
مدن إسرائيل

كريات شمونة