Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Nitra enthält die 191 nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützten Objekte in der Gemeinde Nitra im Okres Nitra.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

Weblinks

Nitra


An Oligostachyum glabrescens in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Tai Hui Wen, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Qing Fang Zheng och Y.M.Lin. An Oligostachyum glabrescens in nahilalakip ha genus nga Oligostachyum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Oligostachyum

Oligostachyum glabrescens


SC Cambuur () er en hollandsk fodboldklub fra byen Leeuwarden. Den blev dannet den 19. juni 1964, og spiller i Eerste divisie, den næstbedste række i hollandsk fodbold, efter at være rykket ud af Æresdivision i 2016. Klubben spiller på Cambuur Stadion, hvor der er plads til 10.000 tilskuere. De spiller normalt i gule trøjer og blå short. Klubbens emblem er den frisiske adelsfamilie Huset Camminghas våbenskjold.

Titler
Eerste Divisie
 Vindere: 1991–92, 2012–13, 2019-20
 Andenplads: 1996–97, 1997–98, 2009–10

Tweede Divisie
 Vindere: 1956–57, 1964–65

Resultater

Spillere

Referencer

Eksterne henvisninger

 Officiel hjemmeside
 Cambuur Leeuwarden  på weltfussballarchiv.com

Fodboldklubber i Nederlandene
Etableret i 1964

SC Cambuur


Netum sau Neetum (în ), a fost un oraș antic din sudul Siciliei, în apropierea izvoarelor micului râu Asinarus și aproximativ 34 km sud-vest de Syracuse. Locația sa actuală este în localitatea Noto Antica (fostă Noto Vecchio), în comuna Noto.

Situația actuală și arheologia
Locația veche, cunoscută acum ca Noto Antica (fostul Noto Vecchio), se află pe vârful unui deal înalt la aproximativ 14 km distanță de orașul modern și 20 de km depărtare de coasta maritimă. Unele rămășițe ale vechiului amfiteatru și o clădire numită sală de gimnastică sunt încă vizibile, de asemenea se poate observa și o inscripție greacă, care este de pe vremea lui Ieron al II-lea.

Note

        Dicționar de geografie greacă și romană . Londra: John Murray.

Legături externe

Ruine
Orașe romane

Netum


Kfoury ist der Familienname folgender Personen:
 Basile Kfoury (1794–1859), libanesischer Bischof
 Dionisio Kfoury (1879–1965), syrischer Weihbischof

Kfoury


Die Hofkapelle Schwaldhof ist eine Kapelle im Schwaldhof, einer Hofstelle zugehörig zu Dietmanns, einem Teilort von Bad Wurzach im Landkreis Ravensburg, in Oberschwaben.

Die Hofkapelle Schwaldhof steht an der Kreisstraße 8032, die von Truilz nach Unterschwarzach führt. Die gemauerte, nicht geostete Kapelle wurde in den 1950er Jahren errichtet. Sie ist Bestandteil eines Gebäudeensembles mit einem altoberschwäbischen Eindachhof als Hauptgebäude. Er ist gemauert, weiß verputzt und hat ein steiles Satteldach mit Apsis. Das Dach ist mit Biberschwänzen gedeckt. Es hat auf der Ost- und Westseite jeweils ein Fenster mit Bleiverglasung. Die Eingangstüre mit einer sternförmigen Einlegearbeit ist auf der Südseite der Kapelle.

In der Kapelle befinden sich drei Kniebänke. Der Boden ist gefließt. Die Kapelle wurde schon mehrere Male von Dieben heimgesucht und teilweise ausgeraubt. Die verbliebenen wertvollen Figuren bewahrt der Eigentümer an einem sicheren Ort auf.

Sie ist eine von 43 Kapellen in der Raumschaft Bad Wurzach und gehört zu den fünf Dietmannser Kapellen.

Weblinks

Schwaldhof
Schwaldhof
Kulturdenkmal in Bad Wurzach
Schwaldhof
Erbaut in den 1950er Jahren
Schwaldhof
Schwaldhof
Schwaldhof

Hofkapelle Schwaldhof


Solís ist eine Ortschaft in Uruguay.

Geographie
Sie befindet sich auf dem Gebiet des Departamento Maldonado in dessen Sektor 5. Der Río-de-la-Plata-Küstenort Solís liegt an der Grenze zu Canelones. Getrennt vom bereits westlich im Nachbardepartamento angesiedelten Jaureguiberry wird der Ort durch den hier mündenden Arroyo Solís Grande. Nächstgelegene Orte im Hinterland sind Gregorio Aznárez und Cerros Azules, während im Osten jenseits der Mündung des Arroyo de las Espinas unmittelbar Bella Vista anschließt.

Infrastruktur
Bei Solís hat die Ruta 10 ihren Ursprung, auf die dort die Ruta 99 trifft.

Einwohner
Solís hatte 2011 288 Einwohner, davon 142 männliche und 146 weibliche.

Quelle: Instituto Nacional de Estadística de Uruguay

Weblinks
 Stadtplan von Solís (PDF; 162 kB)

Einzelnachweise

Ort im Departamento Maldonado

Solís (Maldonado)


عبد الله بن الصديق الغماري فقيه وعالم دين مسلم من المغرب.

نسبه
هو الحافظ السيد أبو الفضل عبد الله ابن العلاَّمة أبي عبد الله شمس الدين محمد ابن الولي الكبير سيدي محمد الصديق ابن سيدي أحمد بن محمد بن قاسم بن محمد بن محمد بن عبد المؤمن الغماري الطنجي بن محمد بن عبد المؤمن بن علي ابن الحسن بن محمد بن عبد الله بن أحمد بن عبد الله بن عيسى بن سعيد بن مسعود بن الفضيل ابن علي بن عمر بن العربي علال بن موسى ابن أحمد بن داود ابن إدريس ابن مولانا إدريس الأكبر بن عبد الله بن الحسن المثنى ابن الحسن ابن الإمام علي. وُلد في آخر يوم من جمادى سنة 1328هـ - 1910 طنجة.

حياته العلمية
في البداية حفظ القرآن والمتون والتحق ب جامعة القرويين وحضر عدة شروح منها: شرح الخرشي، وحاشية أحمد بن الخيّاط وحضر شرح البخاري للقسطلاني وجمع الجوامع شرح المحلي من أوّله إلى كتاب السُّنّة. وأجازه السيد مهدي العزوزي. رجع إلى طنجة فدرّس بالزاوية الصديقيّة. سافر إلى مصر في 1930م والتحق بالأزهر. حصل على عالمية الأزهر في 1931.

مؤلفاته

 الابتهاج بتخريج أحاديث المنهاج للبيضاوي.
 تخريج أحاديث لمع أبي إسحاق الشيرازي في الأصول.
 عقيدة أهل الإسلام في نزول عيسى في ءاخر الزمان.
 الردّ المحكم المتين على كتاب القول المبين.
 إتحاف الأذكياء بجواز التوسّل بسيد الأنبياء.
 الأربعون حديثًا الغمارية في شكر النعم.
 الأربعون حديثًا الصديقيّة في مسائل اجتماعية.
 الاستقصاء لأدلّة تحريم الاستمناء.
 سمير الصالحين في 3 أجزاء.
 حسن البيان في ليلة النصف من شعبان.
 فضائل القرآن.
 تشيياني لما حوته الآجرومية من المعاني.
 فضائل رمضان وزكاة الفطر.
 مصباح الزجاجة في صلاة الحاجة.
 قصص الأنبياء - طبع منه قصّة ءادم وإدريس وداود وسليمان.
 قرّة العين بأدلّة إرسال النبيّ إلى الثقلين.
 جواهر البيان في تناسب سور القرآن.
 نهاية الآمال في شرح وتصحيح حديث عرض الأعمال.
 الحجج البيّنات في إثبات الكرامات.
 واضح البرهان على تحريم الخمر في القرآن.
 دلالة القرآن المبين على أن النبيّ أفضل العالمين.
 النفحة الإلهية في الصلاة على خير البريّة.
 شرح الإرشاد في فقه المالكية.
 إعلام النبيل بجواز التقبيل.
 الفتح المبين بشرح الكنز الثمين.
 لقول المسموع في بيان الهجر المشروع.
 الصبح السافر في تحرير صلاة المسافر.
 الرأي القويم في وجوب إتمام المسافر خلف المقيم.
 إتقان الصنعة في بيان معنى البدعة.
 توضيح البيان لوصول ثواب القرآن.
 التحقيق الباهر في معنى الإيمان بالله واليوم الآخر.
 تنوير البصيرة ببيان علامات الساعة الكبيرة.
 الغرائب والوحدان في الحديث الشريف.
 التنصل والانفصال من فضيحة الإشكال.
 كيف تشكر النعمة.
 الإعلام بأن التصوُّف من شريعة الإسلام.
 ذوق الحلاوة بامتناع نسخ التلاوة.
 حسن التفهُّم والدرك لمسألة الترك.
 الأدلة الراجحة على فرضية قراءة الفاتحة.
 إزالة الالتباس عمّا أخطأ فيه كثير من الناس.
 إتحاف النبلاء بفضل الشهادة وأنواع الشهداء.
 المهدي المنتظر.
 الإحسان في تعقيب الإتقان في علوم القرآن.
 تمام المنة ببيان الخصال الموجبة للجنّة.
 كمال الإيمان في التداوي بالقرآن.
 استمداد العون في بيان كفر فرعون.
 توجيه العناية بتعريف الحديث رواية ودراية.
 غنية الماجد بحجية خبر الواحد.
 القول المقنع في الرد على الألباني المبتدع.
 إرشاد الجاهل الغوي إلى وجوب اعتقاد أن ءادم نبي.

وفاته
توفي في طنجة عام 1413 هـ (1992 م)

مراجع

أئمة سنة
أشاعرة
أشخاص مغاربة في القرن 20
أشخاص من طنجة
أعلام المذهب المالكي
أئمة القرن الـ 20
بنو إدريس
حسنيون
حفاظ القرآن
خريجو جامعة الأزهر
خريجو جامعة القرويين
دارسون مغاربة
شخصيات دينية مغربية
صوفيون سنة
علماء حديث
علماء حديث من المغرب
علماء دين سنة مغاربة
علماء دين مسلمون سنة
علماء مسلمون في القرن 14 هـ
علماء مسلمون في القرن 15 هـ
فقهاء سنة
قادة دينيون مسلمون
كتاب باللغة العربية
كتاب صوفيون مغاربة
كتاب مسلمون
لاهوتيون مغاربة
مسلمون باحثون عن الإسلام في القرن 20
منتقدو ابن تيمية
منتقدو الدعوة الوهابية
مواليد 1328 هـ
مواليد 1910
مواليد في طنجة
هاشميون
وفيات 1413 هـ
وفيات 1993

عبد الله بن الصديق الغماري


(171118) Szigetköz, denumire internațională (171118) Szigetkoz, este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
171118 Szigetköz este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Piszkesteto de Krisztián Sárneczky. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 3,17 ua, o excentricitate de 0,13 și o înclinație de 2,0° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 171001-172000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 2005
Centura de asteroizi

171118 Szigetköz


Lupita Amondi Nyong'o (født 1. marts 1983 i Mexico by) er en skuespiller og musikvideoinstruktør med dobbelt statsborgerskab fra Kenya og Mexico. Hun vandt Oscar for bedste kvindelige birolle for sin tolkning af Patsey i 12 Years a Slave.

Forældrene er kenyanske, fra Luo-folket. Faren Peter Anyang' Nyong'o er politiker. Da Lupita blev født, var han gæsteforelæser ved El Colegio de México.

Filmografi

Referancer

Eksterne henvisninger

Skuespillere fra Kenya
Skuespillere fra Mexico
Skuespillere i Star Wars
Personer fra Mexico City
Oscar for bedste kvindelige birolle

Lupita Nyong'o


ඔක්ස්ෆර්ඩ් ඉංග්‍රීසි ශබ්දකෝෂය - Oxford English Dictionary
 Online Etymology Dictionary
 Orion Air Charter

OED (බහුරුත්හරණය)


Arsène Hippolyte Remond, dit Le Colosse jurassien, né à Offlanges le 21 septembre 1882 et mort à Fontenoy-le-Château le 4 juillet 1935, fut considéré comme l'homme le plus gros du monde.

Jeunesse
Arsène Remond grandit à Offlanges dans le Jura où son père Pierre-Antoine, viticulteur, mesure plus de deux mètres. À sa naissance le petit Arsène est un bébé de taille et poids normal. Un de ses cousins possède un débit de boissons : le jeune Arsène y apprend le métier de garçon de café et de marchand de vin. Il fait son service militaire au 152e régiment d'infanterie mais ne sera pas mobilisé en 1914 car sa prise de poids ne permet pas de l'équiper.

Le 13 octobre 1906 il épouse à Fontenoy-le-Château (Vosges) Marcelle Joséphine Sophie Mouré  qui lui donnera trois filles. Il s'établit à Fontenoy où il ouvre un commerce de chaussures américaines, de vêtements de travail et même un bureau de broderie. Puis il achète, toujours à Fontenoy, le café du Balcon où il dédicacera ses photos aux visiteurs.

Le Colosse jurassien

A trente-huit ans il pèse déjà 220 kg, il continue de grossir et prend en moyenne 10 kg par an pour atteindre à 49 ans le poids de 303.5 kg et à 51 ans 315 kg. Il se produit dans les foires régionales, souvent avec les frères Vautrin dit les nains d'Harsault, puis signe un contrat avec un producteur de spectacle parisien.

Au dos d'une des cartes-postales à son image on peut lire les informations suivantes :
 Poids: 629 livres
 Tour de poitrine : 2.17 mètres
 Tour de ceinture : 2.96 mètres
 Tour de cuisse : 0.99 mètre
 Tour de mollet : 0.84 mètre
 Taille : 1.75 mètre

Il meurt à Fontenoy, la cérémonie d'enterrement a lieu le samedi 6 juillet à 10 heures dans l'Église Saint-Mansuy de Fontenoy-le-Château. Mais le poids du cercueil est tel que l'on doit enterrer son corps juste à côté de la porte du cimetière en déplaçant le cercueil sur des rouleaux. Ce caveau de taille respectable y est toujours visible.

Hommages

 Une rue d'Offlanges porte son nom.
 Arsène Remond est évoqué au Musée des Arts forains.
 Il est représenté sur la fresque peinte sur la place de Fontenoy-le-Château.

Sources
 .

 .
 La Vouivre du Jura n° 23, « Offlanges et le Colosse jurassien », décembre 2003.

Liens externes
 Le portail de Moussey, Le Colosse Arsène Remond

Notes et références

Naissance en septembre 1882
Naissance dans le département du Jura
Cas de tératologie
Décès en juillet 1935
Décès à Fontenoy-le-Château
Décès à 52 ans
Personnalité inhumée dans le département des Vosges
Fête foraine

Arsène Remond


The Cistercian Monks of Stift Heiligenkreuz (hrv. Cisterciti opatije Heiligenkreuz) umjetničko je ime pjevačkog zbora redovnika-cistercita donjoaustrijske opatije Heiligenkreuz koji su do sada snimili šest CD-ova gregorijanskog pjevanja kojima su privukli pozornost europske i svjetske glazbene javnosti. Imena pojedinih pjevača nisu nikada posebno objavljivana jer redovnici sebe prvenstveno doživljavaju kao osobe posvećene Bogu koje pjevaju iz vjerskih, a ne iz profesionalnih razloga.

Redovnici opatije Heiligenkreuz su 2011. godine utemeljili i vlastitu diskografsku kuću Obsculta Music, a za svoja su javna glazbena postignuća nagrađeni uglednim nagradama i priznanjima. Prvi glazbeni album pod nazivom Chant: Music for Paradise objavila im je 2008. godine diskografska kuća Universal Music (pod tim je nazivom album objavljen u Europi, a u ostatku svijeta objavljen je pod nazivom Chant: Music for the Soul). Samo taj njihov album dosegnuo je potom zlatnu i platinastu nakladu: godine 2009. isti je album osvojio je i njemačku glazbenu nagradu ECHO Klassik u kategoriji "Bestseller des Jahres" (hrv. "Najprodavaniji album godine").

Glazbeni albumi

Chant: Music for Paradise
Godine 2007. redovnici opatije Heiligenkreuz objavili su jedan glazbeni video zapis na internetskoj platformi YouTube. Taj je njihov video u vrlo kratkome roku dosegao veliku gledanost pa im je diskografska kuća Universal Music ponudila snimanje i objavu cijelog jednog glazbenog albuma.

Početkom travnja 2008. održano je tonsko snimanje u samostanskoj crkvi Sv. Križa (njem. Kreuzkirche) u Heiligenkreuzu: sedamnaest redovnika, koje je kantor odabrao za snimanje, htjeli su pjevanje snimati u crkvi a ne u tonskom studiju pa je stoga crkva Sv. Križa u kratkom roku preuređena za trodnevno tonsko snimanje. Redovnicima je pri snimanju bilo vrlo važno duhovno okruženje i mogućnost pjevanja prema oltaru, prema tabernakulu i prema relikviji Sv. Križa.

Album Chant – Music for Paradise objavljen je u svibnju iste godine i uskoro potom vinuo se u sam vrh međunarodnih glazbenih top-lista. Osobit je uspjeh postigao u Velikoj Britaniji, o čemu su s oduševljenjem izvještavali mnogi austrijski mediji: Falco, DJ Ötzi i Peter Cornelius kao član glazbenog sastava Enigma bili su jedini austrijski glazbenici čiji su glazbeni uradci bili u vrhu britanskih top-lista prije glazbenog prvijenca redovnika iz Heiligenkreuza. Ujedno su tako cisterciti iz Heiligenkreuza ponovili uspjeh benediktinskih redovnika iz opatije Santo Domingo de Silos u španjolskoj pokrajini Burgos, koji su 1994. godine svojim CD-om Chant dosegli 3. mjesto na glazbenoj listi Billboard Hot 100.

Prihod od prodaje CD-a namijenjen je školovanju svećenika iz zemalja tzv. Trećega svijeta u opatiji Heiligenkreuz. Album Chant: Music for Paradise postigao je zlatnu nakladu u Austriji a dospio je i u vrh glazbenih top-lista u Belgiji i Švicarskoj. Svojedobno je također bio na 5. mjestu glazbene top-liste u Njemačkoj, 23. mjestu u Italiji, na 27. mjestu u Španjolskoj i 49. mjestu u Francuskoj.

Dana 3. listopada 2008. objavljeno je i drugo ali dvostruko CD-izdanje albuma Chant: Music für Paradise: na drugom CD-u tog izdanja snimljene su i objavljene adventske Večernja i Zornica te božićni Hvalospjevi i božićna misa Puer natus est.

Chant: Amor et Passio
Redovnici opatije Heiligenkreuz su 2011. godine utemeljili vlastitu diskografsku kuću Obsculta Music kako bi objavili svoj novi CD-album Amor et Passio. Dana 4. studenoga 2011. taj se album prvi put pojavio u glazbenim prodavaonicama. Iako je novi CD prvotno bio namijenjen isključivo prodaji u samostanskom dućanu u Heiligenkreuzu, kasnije su se redovnici ipak odlučili i za suradnju s tradicionalnom bečkom diskografskom kućom Preiser Records koja je osigurala distribuciju CD-a diljem svijeta.

Četiri tjedna nakon objavljivanja, CD je u Austriji postigao zlatnu nakladu, a u prosincu 2012. i platinastu.

Osim gregorijanskog pjevanja cistercita opatije Heiligenkreuz, na CD-u Amor et Passio objavljene su i skladbe Antiphona "Ubi Caritas", Litaniae Lauretanae, Litaniae Sacratissimi Cordis Iesu i Te Deum luksemburškog skladatelja i pijanista Davida Iannija.

Jednako kao i 2008. godine, prihod od prodaje CD-a namijenjen je stipendiranju studenata, budućih svećenika, iz tzv. zemalja u razvoju na Filozofsko-teološkoj visokoj školi Benedikt XVI. (njem. Philosophisch-Theologische Hochschule Benedikt XVI.) u Heiligenkreuzu.

Chant: Stabat Mater
Treći CD cistercita opatije Heiligenkreuz pod nazivom Chant: Stabat Mater objavljen je 2012. godine kao svojevrsno svjedočanstvo osobite povezanosti austrijske opatije Heiligenkreuz sa samostanom Stiepel, prioratom opatije Heiligenkreuz utemeljenim 1988. godine u istoimenom dijelu grada Bochuma u njemačkoj saveznoj pokrajini Sjevernoj Rajni-Vestfaliji. Odabir snimljenih djela duhovno je povezan s patnjom Djevice Marije, ponajprije stoga što je cistercitski red osobito predan štovanju Marije, Majke Božje, ali i zato što je samostanska crkva Sv. Marije u Stiepelu poznato marijansko svetište u kojemu se osobito štuje Gospa Žalosna.

I na ovom su CD-albumu, kao poseban dodatak, objavljene instrumentalne interpretacije, odnosno klavirska pratnja za pojedine pjesme u izvedbi luksemburškog skladatelja i pijanista Davida Iannija.

CD Chant: Stabat Mater javnosti je predstavljen 30. rujna 2012. u sklopu jedne molitvene večeri u samostanskoj crkvi opatije Heiligenkreuz. Bio je to ujedno i prvi dobrotvorni koncert cistercita u Heiligenkreuzu, a prihod od prodaje CD-a darovan je tamošnjoj Filozofsko-teološkoj visokoj školi Benedikt XVI.

Chant: Missa Latina
U studenome 2012. objavljen je četvrti CD cistercita opatije Heiligenkreuz pod nazivom Chant: Missa Latina. Album je snimljen u suradnji s Ansamblom "Vox Gotica", a jedna od snimljenih izvedbi je i višeglasna Missa sine nomine kasnogotičkoga skladatelja i glazbenog teoretičara Guillaumea Dufaya. I svi liturgijski napjevi Svete mise u postkoncilskome crkvenom obredu – poznati i pod nazivom novus ordo missae – također su trajno zabilježni na ovom CD-u.

U mnogim objavama za medije se iz opatije Heilgenkreuz uvijek naglašava da Drugi vatikanski sabor nije dokinuo, nego upravo zagovarao uporabu latinskoga jezika u Bogoslužju. Pritom često biva citirana 54. odredba koncilske objave Sacrosanctum Concilium: Kršćanskim vjernicima treba biti omogućeno i da pojedine dijelove ordinarija mise mogu međusobno govoriti ili pjevati na latinskom jeziku.

Chant: Into the Light
Peti glazbeni album Chant: Into the Light objavljen je u studenom 2014. nakon što su cisterciti opatije Heiligenkreuz sklopili distribucijsko partnerstvo s tvrtkom Naxos of America, jednim od vodećih pružatelja usluga mrežnog streaminga. To partnerstvo i u vrlo kratkom vremenu postignuti značajni rezultati prodaje CD-a, odraz su kontinuiranoga interesa ljubitelja glazbe za gregorijansko pjevanje redovnika i njihovu osobitu popularnost u Sjedinjenim Američkim Državama. Osim naziva albuma na engleskom jeziku, zbog američke su publike i tekstovi u knjižici CD-a pisani na engleskom i španjolskom jeziku.

CD Chant: Into the Light kompilacija je pojedinih glazbenih brojeva s prethodnih albuma Chant: Amor et Passio i Chant: Stabat Mater. Objavljena 24 naslova posvećena su Blaženoj Djevici Mariji i njenoj ljubavi prema vlastitom Sinu, Isusu Kristu: o toj ljubavi govore pjesme o ljubavi i nadi, a iste slušatelju omogućuju i dublji duhovni doživljaj Uskrsa.

Chant for Peace
U povodu 49. obljetnice objave Deklaracije o odnosu Crkve prema nekršćanskim religijama Nostra aetate (Drugi vatikanski sabor, 28. listopada 1965.) u samostanskoj crkvi opatije Heiligenkreuz je 9. studenoga 2014. održan dobrotvorni konzert u sklopu kojega su se nazočni prisjetili i žrtava pogroma Židova u Kristalnoj noći 1938. godine. Tom su prigodom zajedno nastupili cisterciti opatije Heiligenkreuz i poznata austrijska pjevačica židovskoga podrijetla Timna Brauer uz pratnju ansambla Eliasa Meirija. Neuobičajen spoj gregorijanskoga pjevanja i psalama redovnika s jemensko-židovskom glazbenom tradicijom i starozavjetnim tekstovima rezultirao je tako svojevrsnim kršćansko-židovskim dijalogom koji je imao snažan pozitivan odjek u javnosti. Ujedno je obnovljena i suradnja s diskografskom kućom Deutsche Grammophon te pokrenuti planovi za snimanje novoga CD-a s istim programom. Sukladno tim planovima, album Chant for Peace objavljen je 8. svibnja 2015. godine, na 70. godišnjicu završetka Drugoga svjetskoga rata u Europi.

Najavljujući ovaj album u medijima, pater Karl Wallner je u ime cistercita opatije Heiligenkreuz u ožujku 2015. rekao:

Diskografija

 2008. – Chant: Music for Paradise, UCJ Music / Universal Music, CD 4766774 / Chant: Music for the Soul, London – Decca, CD B0011489-02
 2008. – Chant: Music for Paradise, Universal Music / UCJ Music, 2xCD 4766977
 2010. – Best of Gregorian Chant (kompilacija): Zisterzienser Mönche vom Stift Heiligenkreuz, Choralschola des Klosters Santo Domingo de Silos i dr., Deutsche Grammophon, CD 480 3408
 2011. – Chant: Amor et Passio, Obsculta Music / Preiser Records, CD 91200
 2012. – Chant: Stabat Mater, Obsculta Music, CD OM 0003
 2012. – Chant: Missa Latina, Obsculta Music, CD OM 0002
 2014. – Chant: Into the Light, Obsculta Music, CD OSM 0004
 2015. – Chant for Peace, Deutsche Grammophon, CD 479 4709 GH

Nagrade i priznanja
 2008. – "Zlatna ploča" za album Chant: Music for Paradise u Belgiji, Velikoj Britaniji, Njemačkoj i Poljskoj
 2008. – "Platinasta ploča" u Nizozemskoj za album Chant: Music for Paradise
 2008. – Nagrada medija (njem. "Medienpreis") donjoaustrijske "Turističke nagrade 2008."
 2009. – nominacija za glazbenu nagradu Echo u kategoriji "Newcomer international"
 2009. – dvostruka Platinasta ploča u Poljskoj za album Chant: Music for Paradise
 2009. – nagrada ECHO Klassik u kategoriji "Bestseller des Jahres" za album Chant: Music for Paradise

Izvori

Vanjske poveznice

Sestrinski projekti

Mrežna mjesta

  Opatija Heiligenkreuz – CD Chant: Music for Paradise
  Opatija Heiligenkreuz – CD Chant: Amor et Passio
 YouTube: Chant – Amor et Passio, promotivna najava albuma
 Spotify: Cistercian Monks of Stift Heiligenkreuz
  Opatija Heiligenkreuz – CD Chant: Stabat Mater
  Opatija Heiligenkreuz: FAQ – CHANT, intervju s paterom Karlom Wallnerom
  Erzdiözese Wien / Kunst & Kultur – Neue CD: Heiligenkreuzer Mönche und Timna Brauer
     ...  Službene stranice opatije Heiligenkreuz

Opatija Heiligenkreuz
Austrijski glazbeni sastavi
Kršćanski glazbeni sastavi
Dobitnici nagrade ECHO Klassik


ليوناردو بورزاني  (مواليد 7 مايو 1982 في ألفاريز - الأرجنتين) لاعب كرة قدم أرجنتيني يلعب حاليا لصالح نادي الدرجة الأولى ألمرية الإسباني منذ 2009 في مركز الوسط المحوري كما يجيد اللعب في مركز الوسط الأيمن .

روابط خارجية

مراجع

أشخاص على قيد الحياة
رياضيون أرجنتينيون مغتربون في إسبانيا
رياضيون من محافظة سانتا
لاعبو الدوري الأرجنتيني برايم بي
لاعبو الدوري الإسباني
لاعبو الدوري الإسباني الدرجة الثانية
لاعبو خويليرمو براون
لاعبو دوري الدرجة الأولى الأرجنتيني
لاعبو روزاريو سنترال
لاعبو سبورتيفو بيلجرانو
لاعبو كرة قدم أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم رجالية أرجنتينيون مغتربون
لاعبو كرة قدم رجالية مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم مغتربون أرجنتينيون
لاعبو كرة قدم مغتربون في إسبانيا
لاعبو كرة قدم من محافظة سانتا
لاعبو نادي ألميريا
لاعبو نادي لاس بالماس
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
مواليد 1982
مواليد في سانتا في

ليوناردو بورزاني


Yann Sommer ()

Echipa națională
Pe 13 mai din 2014 antrenorul echipei Elveției, Ottmar Hitzfeld, l-a inclus Sommer pe lista oficială de 23 de jucători convocați pentru a face față la Cupa Mondială de Fotbal din 2014, fiind a treia cupă mondială pe care o dispută.

Participări în Cupe Mondiale

Cluburi

Note

Legături externe

 Profil  pe site-ul FC Bayern Munchen

Nașteri în 1988
Oameni în viață
Fotbaliști elvețieni
Portari de fotbal
Fotbaliști ai Borussia Mönchengladbach
Fotbaliști ai FC Bayern München
Fotbaliști ai lui Internazionale Milano
Fotbaliști internaționali elvețieni
Fotbaliști ai Campionatului Mondial de Fotbal 2018

Yann Sommer


මියොංජොං රජු (1534 ජූලි 3 – 1567 අගෝස්තු 3, රාජ්‍ය සමය. 1545 - 1567) යනු කොරියාවේ ජොසොන් රාජවංශයේ 13වන පාලකයායි. ඔහු ජුංජොං රජුගේ දෙවන පුත්‍රයා වූ අතර, ඔහුගේ මව ජුංජොංගේ තෙවන අගබිසව වූ මුන්ජොං අගබිසව විය.

1545දී, සිය අර්ධ-සොයුරා වූ ඉන්ජොං මියයාමෙන් පසු සිහසුනට පත්වන විට ඔහුගේ වයස අවුරුදු 12කි. රාජ්‍යය පාලනය කිරීමට ඔහු ලාබාල වැඩි නිසා ඔහුගේ මය වූ මුන්ජොං අගබිසව ඔහුගේ නමින් රාජ්‍යය පාලනය කළා ය.

දේශපාලන පක්ෂ
මියොංජොං බලයට පත්වන කාලයේ දේශපාලන පක්ෂ දෙකක් පැවතිණි. එනම් ඉන්ජොංගේ මව් පාර්ශ්වයේ මාමණ්ඩිය වූ යූන් ඉම්ගේ මහා යූන් පක්ෂය, සහ මියොංජොංගේ මව් පාර්ශ්වයේ මාමාවරුන් වූ යූන් වොන්-හ්යොං සහ යූන් වොන්-රෝගේ කුඩා යූන් පක්ෂයයි. (යූන් ඉම් සහ යූන් සොයුරන් එකල සමීප ඥාතීන් වූහ - යූන් ඉම්ගේ මීමුත්තණුවන්, යූන් සොයුරන්ගේ මහා මී මුත්තණුවන්ගේ අයියා විය.) 1544දී ජුංජොංගෙන් පසු ඉන්ජොං බලයට පත්වීමත් සමග මහා යූන්වරුන් බලය හිමිකරගත්ත ද, මුන්ජොං අගබිසවගේ ආරක්ෂාව ලද ප්‍රතිවාදී කුඩා යූන්වරුනව මාලිගයෙන් නෙරපීමට ඔවුනට නොහැකි විය.

1545දී ඉන්ජොං රජු මියයාමත් සමග කුඩා යූන් පක්ෂය මහා යූන් විස්ථාපනය කරමින් මාලිගයේ බලයට පත් වූ අතර, ඔවුන්ගේ ප්‍රතිපාක්ෂිකයන්ව සාහසික ලෙස 1545 සිව්වන වියත් ශෝධනය මගින් නෙරපා දමන ලදී. මෙහි දී යූන් ඉම් ඇතුළු ඔහුගේ බොහෝ අනුගාමිකයන්ට දඬුවම් පමුණුවන ලදී.

යුන් වොන්-හ්යොංගේ පිබිදීම
කුඩා යූන් පක්ෂය සිය විරුද්ධවාදීන්ට පහරදෙන්නට විය. 1546දී යුන් වොන්-හ්යොං සිය වැඩිමහල් සොයුරා වූ යුන් වොන්-රෝට දෝෂාභියෝග කර පසුව ඔහුට දඬුවම් පැමිණ වී ය. රජයෙන් විරුද්ධත්වයක් එල්ල නොවූ බැවින් යුන් වොන්-හ්යොං 1548දී අභ්‍යන්තර කටයුතු අමාත්‍ය ලෙසත්, 1551දී උප අග්‍රාමාත්‍ය බවටත් අවසානයේ 1563දී අග්‍රාමාත්‍ය බවටත් පත් විය.

යුන් වොන්-හ්යොං දැඩි පාලනයක් ගෙනගිය ද, මුන්ජොං රැජින කාර්යසාධනීය රාජ්‍ය පාලිකාවක් වූවා ය. ඇය පෙර වංශවතුනට හිමිව තිබූ ඉඩම් මහජනයා අතර බෙදාදුන්නා ය. කෙසේනමුත්, රජු 20වන වියට පත්වන විට ඇයට රාජ්‍ය පාලනය රජුට භාරදීමට සිදු විය.

මුන්ජොං රැජිනගේ මරණය
1565දී මුන්ජොං මව්බිසව මියයාමත් සමග, තනිව රාජ්‍ය පාලනය කිරීමට සිතූ රජු යුන් වොන්-හ්යොං සහ ඔහුගේ දෙවන බිරිඳ වූ ජොං නන්-ජොං මරාදැමීමට අදහස් කළේ ය. ජොං නන්-ජොං මුන්ජොං අගබිසවගේ සමීප මිතුරියක් සහ දෙවන නෑනණ්ඩිය වූ බැවින් ඇය ද බලය අතින් වර්ධනය වූවා ය. යුන් වොන්-හ්යොං රජය තුළ දූෂණය පැතිරයන්නට ඉඩදුන්නේ ය. මෙලෙසින් රාජ්‍ය අස්ථායී වන විට, ජුර්චෙන්වරුන්, ජපනුන් සහ කැරලිකාර කණ්ඩායම් රජයට තර්ජනයක් වන්නට විය. කැරලි නායකයකු වූ ඉම් කොක්-ජොං 1552දී අත්අඩංගුවට ගෙන මරණ දඬුවම ලබාදුණි. නමුත් විදේශ ආක්‍රමණ දිගටම පැවතිණි. සිය දේශසීමා ආරක්ෂා කරගැනීමට ජොසොන් රාජවංශයට සිය හමුදා සහ නාවික හමුදා ප්‍රතිසංවිධානය කිරීමට සිදු විය.

මරණය සහ අනුප්‍රාප්තිය
බලය සියතට ලබාගැනීමෙන් පසු මියොංජොං ආණ්ඩුවේ ප්‍රතිසංස්කරණ ඇරඹීම සඳහා පිටුවහල් කොට තිබූ සරිම් විද්වතුන් නැවත කැඳවී ය. නමුත් තවත් වසර දෙකකට පසු පුත්‍රයකු නොමැතිව ඔහු වියගියේ ය. ඔහුගේ අර්ධ-බෑණා වූ සොන්ජෝ රජු 1567දී සිහසුනට පත් විය.

පවුල
 පියා: ජුංජොං රජු (중종)
 මව: පප්යොං යූන් වංශයේ මුන්ජොං අගබිසව (문정왕후 윤씨)
 බිසව: චොංසොං ෂිම් වංශයේ ඉන්සුන් අගබිසව (인순왕후 심씨)
 දරුවන්: සුන්හෝ අනුප්‍රාප්තික කුමරු (순회세자, 1551–1563)

ඔහුගේ සම්පූර්ණ මරණාපර නාමය
 කොරියාවේ මහා මියොංජොං ගොංහොන් හොන්‍යුයි සෝමුන් ග්වංසුක් ග්යොංහ්යෝ රජ
 명종공헌헌의소문광숙경효대왕
 明宗恭憲獻毅昭文光肅敬孝大王

සටහන්

බාහිර සබැඳි
 http://www.koreandb.net/Koreanking/html/person/pki60013.htm
 http://chosonsillok.org/inspection/insp_king.jsp?id=kma

1534 උපත්
1567 මරණ
ජෝසුන් පාලකයින්
16වන සියවසේ කොරියානු රාජ්‍යත්වය

ජෝසුන්හි මියොංජොං රජ


An Aristida culionensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Pilger ngan Janet Russell Perkins. An Aristida culionensis in nahilalakip ha genus nga Aristida, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Aristida

Aristida culionensis


Cattleya velutina é uma espécie de  planta do gênero Cattleya e da família Orchidaceae.

Pertence ao subgênero Intermediae. Esta espécie é coletada sobretudo no Espírito Santo, porém também tem registros na Bahia e Rio de Janeiro. Em São Paulo, a literatura indica a existência de uma Cattleya velutina var. paulistana, que porém não tem descrição formal, e não foi encontrado qualquer material de herbário oriundo do estado de São Paulo. A espécie é facilmente reconhecida pela morfologia peculiar do labelo espalmado e colocação branco-amarelado com listas rosa-avermelhado. Floresce no final do verão, dezembro até março.

Taxonomia
A espécie foi descrita em 1870 por Heinrich Gustav Reichenbach.

Os seguintes sinônimos já foram catalogados:
 Cattleya alutacea  Barb.Rodr.
 Cattleya alutacea velutina  Barb.Rodr.
 Cattleya fragrans  Barb.Rodr.
 Cattleya tetraploidea  Brieger
 Cattleya velutina alutacea  (Barb.Rodr.) Cogn.
 Cattleya velutina lietzei  Regel
 Cattleya velutina punctata  Regel

Forma de vida
É uma espécie epífita e herbácea. Suas raíses tem calibre de (11.80 ± 2.4 mm²).

Conservação
A espécie faz parte da Lista Vermelha das espécies ameaçadas do estado do Espírito Santo, no sudeste do Brasil. A lista foi publicada em 13 de junho de 2005 por intermédio do decreto estadual nº 1.499-R.

Distribuição
A espécie é endêmica do Brasil e encontrada nos estados brasileiros de Bahia, Espírito Santo e Rio de Janeiro.
A espécie é encontrada no domínio fitogeográfico de Mata Atlântica, em regiões com vegetação de floresta ombrófila pluvial.

Notas
Contém texto em CC-BY-SA 4.0 de van den Berg, C. 2020. Cattleya  in Flora do Brasil 2020.

Ligações externas
 Cattleya velutina no projeto Flora e Funga do Brasil

Cattleya
Plantas descritas em 1870
Flora do Espírito Santo (estado)
Espécies citadas na Lista Vermelha de Ameaça da Flora Brasileira
Espécies citadas na Lista de Espécies da Flora Ameaçadas do Espírito Santo

Cattleya velutina


Față, avers (provine de la latinescul cuvânt-compus anteversus, cuvânt prin apocopare din termenul ante, "înainte", "în față", și termenul versus, "dos", "spate") este acea parte sau fațetă, care îndeplinește rol de parte principală la o monedă și/sau la o medalie, fiind acea fațetă pe care se află imprimat un bust sau vreo  (reprezentând  regele, principele, vreo anume persoană, vreo  sau vreo alegorie). Este opusul acelui "spate al monedei" numit , revers care îndeplinește rolul de "parte secundară" a monedei.

Prin extensie, este numită, de asemenea, avers (partea din față) fața principală a, spre exemplu, unui plic sau unei hârtii notariale numerotate, etc.

Note

Legături externe

Vezi și
 Revers
 Numismatică
 Ștanțare, imprimare (de monedă)

Numismatică

Avers


Pimba es un término portugués usado para nombrar un tipo de música popular portuguesa, música pop y folk, cuyas letras suelen contener metáforas con significados sexuales o románticos, así como basado en clichés de historias de amor dramáticas.

La música pimba, al igual que otros géneros musicales, no tiene fronteras rígidas y claras que permitan clasificar objetivamente cada música, acabando, muchas veces, por obtener el epíteto por aceptación social (ser "pimba" se transforma apenas en una cuestión de opinión).

Este estilo musical tiene connotaciones rurales (debido a los instrumentos usados y al humor que usan en las letras) pero se pueden encontrar ejemplos de lo que actualmente es conocido como "música pimba", por ejemplo, en las músicas que siempre acompañaban al subgénero de las variedades ("Varietés" cabaret), difiriendo apenas en su naturaleza. Hacen la dificultad de definir un concepto tan reciente y heterogéneo, es común las siguientes características: letras de temas sexuales o románticos, con melodías fáciles de acompañar y de recordar para poder ser cantadas por todos los oyentes. Su armonía es generalmente pobre y el aspecto instrumental está poco cuidado, acercándose mucho a otros ritmo populares como la Cumbia y las Rancheras, usando instrumentos similares (órganos, acordeón, trompetas, saxofón...) pero sin ningún virtuosismo; las estructuras armónicas son muy básicas y las melodías pegadizas, cortas, a veces usadas a partir de canciones populares portuguesas existentes, otras veces adaptaciones apenas veladas (o incluso el plagio descarado) de la música pop Mainstream. Se basa superficialmente en la música popular portuguesa (en particular con el uso del acordeón y ciertas estructuras rítmicas populares), pero mezclándolo con la instrumentación y los arreglos básicos de la tradición pop anglo-estadounidense.

La elección de temas y los instrumentales básicos, han hecho que el género tenga gran éxito en todo Portugal, sus ex-colonias (Angola, Mozambique, Brasil...) y sus vecinos ibéricos (sobre todo en Galicia en sus fiestas populares de los pueblos); sin embargo debido a las mismas características el género es rechazado por diversas capas de la población(clases media y alta, personas devotas...) que ven en él lo peor del país o se sienten ofendidos que la "Pimba" sea un género propiamente portugués. Muchas de las canciones Pimba usar juegos de palabras vulgares y bromas o abordan temas que sugieren el comportamiento sexual como los sencillos de éxito "Queres Ketchup, María?" ("¿Quieres salsa de tomate, María?" - Cuando se le habla que suena similar a "¿Quieres que te chupo, María?"), Por Quim Gouveia o "É o ECU!" ("Es la ECU" ) -ECU era la unidad monetaria europea antes del Euro -, cuando los sonidos hablados como "É o cu!" ("es el culo!"), por la Banda Lusa.

Las bandas y músicos / cantantes de Pimba se ven influidos por las áreas rurales del país y los fenómenos de emigración que impregnaron la sociedad portuguesa en todo el . Aunque se basa en algunos elementos de la música popular portuguesa, es básicamente música funcional pop con armonías simples y melodías, letras de mínimos y de uso intensivo de las cajas de ritmo y sintetizadores baratos. Está diseñada para ser tocada en bailes, bodas y fiestas de las aldeas. Aunque es muy popular entre los inmigrantes portugueses y las zonas rurales del país, la música y sus músicos Pimba o grupos son generalmente considerados inferiores por parte de la población, y es particularmente atacado por los artistas dedicados al folk tradicional portugués (que beben de la tradición anglosajona) y la música tradicional; aunque los músicos intentan que se les llame "crooners" o cantantes románticos en un intento de reclamar reconocimiento artístico.

Historia de la música Pimba
Hasta la década de 1980, la palabra "Pimba" no era más que una palabra inofensiva del argot urbano, generalmente se utilizaba para expresar la realización de una acción o un evento inesperado (el equivalente de la expresión Inglés "Wham!").En 1993, la banda de pop rock Ex-Votos lanzó un álbum llamado "Cantigas do Bloqueio" (Canciones del bloqueo), con el sencillo "Subtilezas porno-populares... e Pimba" (Sutilezas pornopopulares y... pimba), una canción que hablaba de las fantasías sexuales de un hombre degenerado - tuvo tanto éxito que el popular cantante Emanuel se apresuró a saltar en el carro y crear una canción con la misma expresión ("Pimba") que se utilizan repetidamente en el estribillo. Esta canción fue "Nós Pimba" (que se traduce en "Nosotros Pimba", que significa "lo hacemos", sexual). En la década de 1990, el término fue acuñado de manera informal como un adjetivo, para identificar este tipo de música como sinónimo de mal gusto. El uso de la palabra se extendió para describir los programas de televisión, programas de radio y otros medios de comunicación, moda, etc. y, finalmente, "Pimba" adquirió el significado general de una actitud cultural que carece de contenido intelectual o de calidad y es de mal gusto y vulgar.

En los últimos años ha surgido un "Pimba-orgullo", con sus fanes y artistas, afirmando que es la música popular contemporánea portuguesa por excelencia y defendiéndola como tal, a veces denominándola MPA (Música Popular Alternativa), argumentando que la música no tiene por qué ser siempre profunda y elevada. Algunos intelectuales llegaron a aceptar este punto de vista, reconociendo que, en un contexto adecuado, este género es, sin duda, entretenida y divertida; de hecho siempre ha existido esa dicotomía entre lo "popular" y lo "clásico" hasta nuestro días. Mientras lo hecho por las clases bajas y obreras siempre fue tachado de superficial y vulgar lo hecho por las clases altas pasaba a ser caracterizado como lo que realmente estaba bien y debía ser mostrado; actualmente el posmodernismo ha cambiado las etiquetas e inventado otras como "kitsch" o "feísmo", aquello hecho por personas con pocos recursos o faltos de formación universitaria. Muchos jóvenes les gustaba ir a las fiestas de su pueblo y hasta a los bailes, pero era una actividad marginal (respecto de las estadísticas), nadie proclamaba que le gustaba la música pimba, pero poco a poco van cambiando las mentalidades y surgen más grupos del género, sobre todo los portugueses emigrantes que comienzan a dar a conocer y valorizar dicha música.

Artistas de música Pimba, o MPA (Música Popular Alternativa)
Ana Malhoa
Emanuel
Quim Barreiros: Comenzó su carrera antes de Emanuel, siendo uno de los primeros. En la mayoría de sus canciones, Barreiros hace un amplio uso de palabras ambiguas, a menudo con evidentes sugerencias sexuales. Uno de los mayores éxitos de Quim Barreiros era "Uma Garagem da Vizinha" (Un "garaje" de la vecina), que es una metáfora de los genitales femeninos, pero también es conocido por éxitos como "Bacalhau à Portuguesa" (Bacalao a la portuguesa), donde se le pide una mujer llamada María que le permitiera oler su "bacalao" con su más reciente éxito "Os peitos da cabritinha"( Las tetas de la cabritita) donde cuenta la historia de un hombre que nunca mamó de los pechos de su madre pero si de otros mamíferos y que ahora tiene una cabrita y siempre mama cuando él quiere.
Mónica Sintra: famosa por canciones como "Na minha cama com ela" ("En mi cama con ella") o "Afinal havia outra" ("Después de todo había otra"), canciones sobre corazones rotos y el engaño.
Ruth Marlene.
 Homens da Luta: a pesar de que non son artistas propiamente de este género musical tienen una isntrumentación similar, cambiando únicamente su contenido temático.
Rosinha
 Priscilla Marie: hija de emigrantes portugueses en Suiza, con temas como "Tu aqui não petiscas" (tu aquí no picas)
Jorge Ferreira
Ruth Marlene:Con canciones como "Coraçao sem dono" (Corazón sin dueño)
José Malhoa
Ágata
Bombocas:grupo musical con canciones como "Pimba dos navegantes" o "Vamos a eles".
Nel Monteiro
Leonel Nunes
Ritmo Pimba, el único grupo de música pimba de España, liderado por el famoso acordeonista Daniel González
 Geana Soares: que mezcla instrumentación portuguesa con sudamericana.

Referencias

MARQUES, Francisco, "A música Pimba - Um fenómeno musical", editora Sete Caminhos (ISBN 989602087-6).

Pimba
Lusitanismos

Música pimba


المطلوبات أو الالتزامات
 هي التزامات أو تعهدات على المنشأة تجاه الغير مقابل حصولها منهم على سلع أو خدمات أو قروض . وهي جزء من الموازنة أو الميزانية لشركة، وترص المطلوبات على اليسار في الموازنة وترصد الأصول إلى اليمين . وهي تبين مصادر تمويل الشركة، وتبين تمويل ونسبة رأس المال إلى رأس المال المقترض، كما أنها تشمل المدخرات والالتزامات وأمثالها .

تقيد المطلوبات active في ميزانية شركة أو مؤسسة على يسار الميزانية، وتقيد نظيرتها الأصول على اليمين . فيبين الخصم مصادر تمويل الشركة، بينما تبين الأصول طرق استخدام تلك التمويلات . في نهاية هذين الحسابين لا بد وأن تظهر الأصول والمطلوبات متساويتان .

أمثلة على المطلوبات
 رأس المال الذاتي
 رأس المال المقترض
 احتياطي المكسب
احتياطي قانوني
احتياطات أخرى
مكسب الموازنة
مدخرات
مدخرات معاشات
مدخرات ضرائب
التزامات
التزامات عن واردات
التزامات عن خدمات
التزامات لشركاء
 ضرائب

مطلوبات قصيرة الاجل
المطلوبات قصيرة الاجل (بالإنجليزية: current liabilities)،هي الالتزامات التي يجب سدادها خلال سنة أو دورة تشغيل أيهما أطول، وتشمل الدائنين، أوراق الدفع، المصروفات المستحقة، الايرادات المقدمة والاقساط المستحقة من الديون طويلة الأجل.

مطلوبات طويلة الاجل
المطلوبات طويلة الاجل (بالإنجليزية: long-term liabilities)، هي الالتزامات التي يستحق سدادها خلال فترة زمنية تزيد عن عام واحد أو
دورة تشغيل أيهما أطول مثل السندات واوراق الدفع طويلة الاجل والقروض العقارية مع الاخذ في الاعتبار أنه يجب استبعاد قيمة الاقساط المستحقة سنويا لسداد هذه الديون من عناصر المطلوبات طويلة الاجل وإدراجها ضمن المطلوبات قصيرة الاجل.

مراجع

خصم (اقتصاد)
محاسبة

مطلوبات


Tværtap eller Processus transversus er skeletale udspring på ryghvirvlerne. De stikker ud på hver side af hver enkelt ryghvirvel.

Referencer

Skelet

Tværtap


Softverska licencija je pravna izjava ili pravni dokument kojim se utvrđuju autorska i druga prava nad uporabom, mijenjanjem, distribucijom itd. softvera, odnosno softverskih paketa.

Primjeri slobodnih i otvorenih licencija

 GNU GPL - GNU Opća javna licencija
 GNU Licencija za slobodnu dokumentaciju
 BSD licencija
 MIT licencija

Vanjske poveznice

 https://www.gnu.org/licenses/license-list.html

Autorsko pravo

Softverska licencija


Mine søstres lillesøster er en dokumentarfilm instrueret af Ida Holten Ebbesen efter manuskript af Ida Holten Ebbesen.

Handling
Er man dømt til at føle sig som den lille hele sit liv, fordi man er født som lillesøster? Ida har to storesøstre, der oven i købet er tvillinger. De har altid været hendes nærmeste venner og forbilleder, men der er noget i vejen - hun føler sig sat i skyggen af deres specielle relation som tvillinger: "Jeg har bladet i mine forældres fotoalbum. 'Jeg har søgt efter et billede, hvor jeg står alene, isoleret fra mine søstre, der står sammen. Det billede findes ikke. Vi står der altid sammen, alle tre, og vi smiler. Sådan husker jeg det ikke. Det ville jeg gerne lave en film om." Det bliver til en film om en kvinde, der udfordrer sin rolle som 'sine søstres lillesøster', en film om at prøve at se sin barndom i øjnene for at tage afsked med den. Filmen er en del af serien »Min'«.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2002
Dokumentarfilm fra Danmark

Mine søstres lillesøster


أوزلَم يلماز  ممثلة تلفزيونية وسينمائية تركية من مواليد 17 تموز 1986 في مدينة أسطنبول في تركيا، اشتهرت في العالم العربي بدروها في مسلسل الحب المستحيل بدور رشا.
أنهت «أوزلَم» دراستها الثانوية في مدرسة «جمهورية أتاكوي»، وكان حلمها الأساسي منذ صغرها أن تصبح ممثلة، وبالفعل بدأت في أخذ دروس خاصة في التمثيل من Musvik Kenter، لكنها اضطرت للتوقف عن الدروس عند وفاة والدها.
التحقت أوزليم بمركز موجدت جَزَن للفن Mujdat Gezen لتتخرج منه كممثلة عام 2006 كما تعتبر في هذا الوقت من الممثلات التركيات المشهورات حيث حققت جائزة أفضل ممثلة تركية عام 2010.

أعمالها
 Rüyalarda Buluşuruz (2006)
 Felek Ne Demek (2006)
 Karagümrük Yanıyor (2006)
 Dicle (2007)
 الحب المستحيل (2007) بدور (رشا)
 Servet Avcısı (2008)
 Dantel (2008)
 Unutulmaz (2009) بدور عايدة
 2013) kaçak)
 2014) Emanet) بدور Zelal
 2015) Kara Ekmek) بدور آسيا «وأنتحلت شخصية بأسم سالان»

وصلات خارجية
 موقع أوزلَم يلماز (باللغة التركية)

أشخاص على قيد الحياة
ممثلات أفلام تركيات
ممثلات تركيات
ممثلات تلفزيون تركيات
ممثلات من إسطنبول
مواليد 1406 هـ
مواليد 1986
مواليد في إسطنبول

أوزلم يلماز


Ruda pestosa puede referirse a:
 El nombre común de la planta Ruta angustifolia.
 El nombre común de la planta Ruta chalepensis.
 El nombre común de la planta '''''Ruta montana.

Ruda pestosa


Pretpolimeri (smole) su viskozne ili lakotaljive smole pogodne za oblikovanje i preradbu. Nastaju polikondenzacijom monomera. Zagrijanim pretpolimerima dodajemo umrežavalima (umreživalima) u proizvodnji radi nepovratnog povezivanja i otvrdnjivanja tih viskoznih i lakotaljivih smola u čvrste, tvrde, toplinski postojane, netopljive i netaljive materijale.
Niskomolekularne pretpolimere prevodimo u visokomolekularne polimere i uz upotrebu katalizatora.
Pretpolimeri uz smolastu mogu također biti i praškaste konzistencije.

Izvori

Vanjske poveznice
  Natuknica pre-polymer molecule. In: IUPAC Compendium of Chemical Terminology (the "Gold Book"). doi:10.1351/goldbook.P04818 Inačica: 2.3.3. (engleski)

Polimeri

Pretpolimer


O USS Amsterdam foi um cruzador rápido operado pela Marinha dos Estados Unidos e a vigésima terceira embarcação da Classe Cleveland. Sua construção começou em março de 1943 nos estaleiros da Newport News Shipbuilding na Virgínia e foi lançado ao mar em abril de 1944, sendo comissionado na frota norte-americana em janeiro do ano seguinte. Era armado com uma bateria principal de doze canhões de 152 milímetros montados em quatro torres de artilharia triplas, tinha um deslocamento de mais de catorze mil toneladas e alcançava uma velocidade máxima de 32 nós.

O Amsterdam entrou em serviço durante os últimos meses da Segunda Guerra Mundial e foi encarregado da escolta de porta-aviões na Guerra do Pacífico, com suas únicas operações ofensivas sendo um ataque contra posições japonesas na Ilha Wake em julho de 1945 e a escolta de ataques aéreos contra o arquipélago japonês em agosto. A guerra terminou neste mesmo mês e o cruzador voltou para casa, passando os meses seguintes repatriando soldados de volta para a Costa Oeste dos Estados Unidos. Foi descomissionado em junho de 1947 e depois desmontado em 1972.

Características

O projeto dos cruzadores rápidos da Classe Cleveland começou no final da década de 1930. O deslocamento de navios do tipo na época ficava limitado a 8,1 mil toneladas pelo Segundo Tratado Naval de Londres. Entretanto, após o início da Segunda Guerra Mundial em setembro de 1939, o Reino Unido anunciou que iria suspender o tratado pela duração do conflito, uma decisão rapidamente seguida pelos Estados Unidos. Este, apesar de ainda neutro, reconheceu que sua entrada na guerra era provável e que a necessidade urgente de mais navios impedia um projeto totalmente novo, assim a Classe Cleveland teve seu projeto muito baseado na predecessora Classe Brooklyn. A principal diferença foi a remoção de uma torre de artilharia tripla de 152 milímetros em favor de uma torre dupla de 127 milímetros.

O Amsterdam tinha 185,95 metros de comprimento de fora a fora, boca de 20,22 metros e calado de 7,47 metros. Seu deslocamento padrão era de  toneladas, enquanto o deslocamento carregado chegava a  toneladas. Seu sistema de propulsão era composto por quatro caldeiras Babcock & Wilcox que queimavam óleo combustível proporcionando o vapor para quatro conjuntos de turbinas a vapor General Electric, cada uma girando uma hélice. A potência indicada era de 102 mil cavalos-vapor (75 mil quilowatts), suficiente para levar o navio a uma velocidade máxima de 32,5 nós (60,2 quilômetros por hora). Sua tripulação era composta por  oficiais e marinheiros.

Sua bateria principal era formada por doze canhões Marco 16 calibre 47 de 152 milímetros montados em quatro torres de artilharia triplas na linha central do navio, duas na proa e duas na popa, em ambos os casos com uma torre sobreposta à outra. A bateria secundária tinha doze canhões de duplo-propósito calibre 38 de 127 milímetros em seis torres de artilharia duplas. Duas ficavam na linha central à proa e à ré da superestrutura, enquanto as outras quatro ficavam nas laterais da superestrutura, duas de cada lado. A bateria antiaérea tinha 28 canhões Bofors de 40 milímetros em quatro montagens quádruplas e seis duplas mais dez canhões Oerlikon de 20 milímetros em montagens únicas.

O cinturão principal de blindagem do Amsterdam tinha entre 89 a 127 milímetros de espessura, com a seção mais espessa ficando à meia-nau, onde protegia os depósitos de munição e as salas de máquinas, as partes vitais do navio. Seu convés tinha 51 milímetros de espessura. As torres de artilharia principais eram protegidas com frentes de 170 milímetros e laterais e teto de 76 milímetros, ficando em cima de barbetas com 152 milímetros. A torre de comando tinha laterais de 127 milímetros.

História

O batimento de quilha do Amsterdam ocorreu em 3 de março de 1943 nos estaleiros da Newport News Shipbuilding em Newport News, na Virgínia. Foi lançado ao mar em 25 de março de 1944 e comissionado em 8 de janeiro de 1945. Partiu em 5 de fevereiro para seu cruzeiro de testes pela Baía de Chesapeake. Foi para Hampton Roads na Virgínia doze dias depois, tendo como destino final Trindade, nas Índias Ocidentais Britânicas. Realizou treinamentos no local até 13 de março, quando navegou de volta para os Estados Unidos. No caminho realizou exercícios de bombardeio litorâneo próximo de Culebra. Chegou em Norfolk em 20 de março e brevemente foi para o Cabo May, em Nova Jérsei, para mais exercícios de artilharia, em seguida entrando em uma doca seca do Estaleiro Naval de Norfolk para manutenção. Os trabalhos terminaram em 20 de abril e o Amsterdam embarcou em mais treinamentos, inicialmente na Baía de Chesapeake e depois no Mar do Caribe próximo de Culebra e da Baía de Guantánamo, em Cuba. Dali seguiu para juntar-se à frota lutando na Guerra do Pacífico. Atravessou o Canal do Panamá em 5 de maio em chegou no dia 18 em Pearl Harbor, no Havaí, onde participou de mais treinamentos de combate.

O navio deixou Pearl Harbor em 9 de junho e seguiu para Leyte, nas Filipinas. Chegou na Baía de São Pedro no dia 21 e se juntou à Terceira Frota. Foi designado para um destacamento centrado no porta-aviões , formando parte de sua escolta junto com os cruzadores rápidos USS Flint, USS Oklahoma City e USS Tucson, mais sete contratorpedeiros. A unidade foi enviada para realizar uma incursão em 18 de julho contra posições japonesas na Ilha Wake. O Amsterdam e o Oklahoma City foram transferidos no início de agosto para o Grupo de Tarefas 38.1. A embarcação pela semana seguinte deu cobertura para os porta-aviões da Força Tarefa 38 durante uma série de incursões contra o arquipélago japonês. A frota foi informada em 15 de agosto sobre a rendição do Japão. No final do mês o Amsterdam foi transferido para o Grupo de Tarefas 38.2. O cruzador entrou na Baía de Sagami em 27 de agosto junto com o resto da Força Tarefa 38 a fim de iniciar as preparações para a cerimônia formal de rendição, que ocorreu a bordo do couraçado  em 2 de setembro. O navio foi condecorado com uma única estrela de batalha por seu breve serviço na Segunda Guerra Mundial.

O Amsterdam entrou na Baía de Tóquio em 5 de setembro durante os primeiros estágios da ocupação do Japão, permanecendo no local até o dia 20, quando partiu de volta para casa. Parou no caminho em Okinawa com o objetivo de embarcar soldados para serem transportados aos Estados Unidos. Fez mais uma parada em Pearl Harbor e chegou em Portland, no Oregon, em 15 de outubro, onde participou duas semanas depois das celebrações do Dia da Marinha. Deixou Portland em 29 de outubro e seguiu para Los Angeles, na Califórnia, onde chegou em 1º de novembro. O navio passou por manutenção no local e sua tripulação recebeu uma licença. O Amsterdam partiu novamente em 19 de novembro e retornou para Pearl Harbor, onde chegou seis dias depois. Embarcou mais um contingente de homens para serem transportados de volta à Califórnia, partindo em 12 de dezembro e chegando em Los Angeles no dia 18. Permaneceu na cidade até 21 de janeiro de 1946, quando navegou para São Francisco, onde sua tripulação iniciou os preparativos para colocá-lo na Frota de Reserva. O cruzador foi descomissionado em 30 de junho de 1947. Permaneceu inativo na inventário da marinha até ser removido do registro naval em 2 de janeiro de 1971. Foi vendido em 11 de fevereiro de 1972 para a National Metal and Steel Corporation de Los Angeles e desmontado.

Referências

Bibliografia

Ligações externas

Classe Cleveland
Navios de 1944
Navios construídos na Virgínia
Navios construídos pela Newport News Shipbuilding
Cruzadores da Marinha dos Estados Unidos
Cruzadores dos Estados Unidos na Segunda Guerra Mundial

USS Amsterdam (CL-101)


Litlir kettir (felinae) er undirætt kattardýraættarinnar og samanstendur af litlum köttum sem hafa beinótt málbein, sem gerir þeim kleift að mala en ekki öskra.

Einkenni
Meðlimir undirættarinnar hafa inndraganlegar klær. Þeir geta malað vegna þess að raddbönd þeirra eru styttri en 6mm.

Tegundargreining
Nú til dags eru eftirfarandi ættkvíslir og tegundir taldar tilheyra litlum köttum:

Heimildir

Kattardýr
Smákettir
Líffræði
Flokkunarfræði

Litlir kettir


Posljednji dani Vukovara, hrvatski dokumentarni film iz 2007. godine redatelja i scenarista Hrvoja Zovka. U produkciji HTV-a. Sadrži svjedočanstva zadnjih dana obrane Vukovara, strahote koje su hrvatski branitelji i civili doživjeli nakon okupacije grada, ispovijest jednog od zapovjednika JNA, izjave britanskih ratnih izvjestitelja iz Vukovara, Martina Bella i Marcusa Tannera.

Izvori

Kanadski filmovi 2000-ih
Hrvatski dokumentarni filmovi o Bitki za Vukovar

Posljednji dani Vukovara


Chloris Melvilliana (abreviado Chlor. Melvill.) es un libro con ilustraciones y descripciones botánicas que fue escrito por Robert Brown y publicado en 1823 con el nombre de Chloris Melvilliana. A list of plants collected in Melville Island, by the officers of the expedition: with characters and descriptions of the new species.

Referencias

Enlaces externos

 en IPNI

Libros de botánica de Reino Unido del siglo XIX
Ciencia de 1823
Libros de 1823
Reino Unido en 1823

Chloris Melvilliana


What About Now je 12. studijski album američkog rock sastava Bon Jovi. Producirao ga je John Shanks, a objavljen je 8. ožujka 2013. godine u Australiji i 12. ožujka iste godine u SAD-u. Sastav ga je promovirao tijekom cijele turneje Because We Can: The Tour (2013.). Posljednji je album na kojem se pojavljuje gitarist Richie Sambora (napustio je sastav krajem 2013.) i Hugh McDonald kao neslužbeni član sastava (sastavu se pridružio 2016.).

U SAD-u je u prvom tjednu prodano 101.000 primjeraka albuma, te se popeo na 1. mjesto ljestvice Billboard 200. Ovo im je treći album uzastopce (nakon The Circlea i Lost Highwaya) i peti tijekom čitave karijere koji se uspio plasirati na 1. mjesto američkih glazbenih ljestvica. Prema podacima iz kolovoza 2015., u SAD-u je prodano ukupno 220.000, u Njemačkoj 100.000, a širom svijeta više od 1,5 milijuna primjeraka.

Snimanje i produkcija
U intervjuu za časopis Classic Rock, gitarist Richie Sambora izjavio je da su What About Now snimili prije završetka snimanja njegova solo-albuma Aftermath of the Lowdown. S Jonom je počeo pisati tekstove pjesama i ubrzo su se našli s ostatkom sastava u studiju. Dodao je: "Album je završen i odlično zvuči. Turneju 2013. započinjemo u veljači i vrlo brzo ćemo biti na stadionu u vašoj blizini".

Sambora je novi uradak opisao kao "kombinaciju različitih elemenata", s tim da je uvjerio stare ljubitelje da će u novom albumu isto toliko uživati kao što su već više od 30 godina uživali u starom.

Producirani su videozapisi za prva dva singla: "Because We Can" i "What About Now". Videozapis je također stvoren za solo-singl Jona Bon Jovija pod imenom "Not Running Anymore" koji se nalazi na albumu kao dodatna skladba uz "Old Habits Die Hard". Skladba "Not Running Anymore" nominirana je za Zlatni globus 13. prosinca 2013.

Prijem

Album je naišao na mješovitu reakciju kritičara. Na mrežnoj stranici Metacritic ima rezultat 50 do 100, zasnovan na 11 kritika, što ukazuje na "mješovite ili prosječne ocjene". Caroline Sullivan iz The Guardiana smatra da je "sastav pružio osnažujuću otrcanost i solo-improvizacije na gitari koje će ljubiteljima dati razloga za slavu", dok Stephen Unwin iz Daily Expressa misli da je album "nešto najuobičajenije za predstavnike američkog rock 'n' rolla, ali će biti vrijedno divljenja za njihove beskritične ljubitelje".

Phil Mongrendien iz Toronto Stara kritizirao je skladbu "Army of One" jer smatra da su se "toliko nisko spustili da su sami sebe počeli parodirati neumjetnički obrađenim i ustrajanim motivima o tom kako 'nikad ne treba odustajati' ". Također je uputio kritiku na zvuk gitare u toj skladbi rekavši da "previše podsjeća na Kraftwerkovu skladbu 'Computer Love' (a donekle i na Coldplayevu skladbu 'Talk')". James Manning iz Time Outa smatra da sastav "neće pridobiti nove ljubitelje svojim 12. albumom [...] no mala je vjerojatnoća da će mnoge izgubiti".

Kim Carr i James Cabooter iz britanskog časopisa Daily Star dali su pozitivne kritike i izjavili da se "Bon Jovi vratio svojim rock korijenima i da im je ovo najbolji album u posljednjih 20 godina".

Ian Gittins iz Virgin Medije smatra da je "sastav Bon Jovi teško ozbiljno shvatiti zbog trajne sklonosti ka klišejima i sretnim svršecima karakterističnih za holivudske blockbustere". Međutim, dodao je da "ima [tu] i dobrih skladbi. Pristojan je to soft-rock album, pogodan za zabave. Također je vjerojatno došlo vrijeme da Bon Jovi spozna svoje granice". Stephen Erlewine s portala Allmusic napisao je da "na albumu What About Now nema nešto veliko da vas 'upeca' – samo himna 'Because We Can' koja će vas navesti da podignete ruke uvis, dok većina milozvučnog zvuka proizlazi od blažih i tiših trenutaka koji se, primjerice, mogu čuti u akustičnoj pjesmi 'The Fighter' i kršćanskoj baladi 'Room at the End of the World' ".

Popis pjesama
Sve pjesme producirao je John Shanks. Koproducenti: Jon Bon Jovi i Richie Sambora.

Postava
Bon Jovi
 Jon Bon Jovi – vokali, gitara
 Richie Sambora – gitara, prateći vokali
 Hugh McDonald – bas-gitara, prateći vokali
 Tico Torres – bubnjevi
 David Bryan – klavijature, prateći vokali

Dodatna postava
 David Campbell – aranžer i dirigent

Glazbene ljestvice

Tjedne

Godišnje

Povijest objave

Izvori

Vanjske poveznice
 What About Now na Discogsu

Albumi Bon Jovija
Albumi iz 2013.

What About Now (album)


Thomas Fiennes,  baron Dacre (ca. 1515 - 1541) est un aristocrate anglais connu pour sa condamnation et son exécution pour meurtre.

Biographie
Dacre est le fils de Thomas Fiennes et Jane Sutton, fille d'. À la mort de son père en 1528, il devient l'héritier présomptif du titre de son grand-père et du siège de la famille au château de Herstmonceux dans le Sussex, et il hérite du titre à l'âge d'environ 19 ans en 1533. En 1536, il épouse Mary Neville, fille de George Nevill (5e baron Bergavenny). Ils ont trois enfants. Sa seule sœur Anne épouse John Mantell, qui est pendu avec son beau-frère.

Il est membre du jury au procès d'Anne Boleyn en 1536, et de Thomas, Lord Darcy, et John, Lord Hussey en mai 1537 (pour leur part dans le Pèlerinage de Grâce), et du baron Montagu et du marquis de Exeter en 1538 pour le complot d'Exeter.

Le 30 avril 1541, Dacre dirige un groupe de gentilshommes comprenant son beau-frère John Mantell, John Frowds, George Roidon, Thomas Isleie et deux yeomen Richard Middleton et John Goldwell, pour braconner sur les terres de Sir Nicholas Pelham de Laughton. Au cours de l'escapade, ils rencontrent John Busbrig (ou Busbridge), James Busbrig et Richard Summer qui sont des serviteurs de Pelham. La rencontre se transforme en bagarre au cours de laquelle John Busbrig est mortellement blessé. Dacre et plusieurs autres sont accusés de meurtre et traduits en justice devant le Lord High Steward, Thomas Audley le 27 juin. Dacre plaide initialement non coupable, mais est ensuite persuadé de le changer en coupable et de demander la clémence du roi dans l'espoir d'un sursis. Contrairement à beaucoup de ses contemporains, il n'est pas exécuté par décapitation mais pendu à Tyburn le 29 juin 1541. Mantell, Frowds et Roidon sont également exécutés pour le crime.

La famille de Dacre est dépouillée de ses terres et de son titre, mais le titre est restitué à son deuxième fils Gregory Fiennes (10e baron Dacre) en 1558 (le fils aîné Thomas est décédé avant la restitution, à l'âge de 15 ans).

Références

Liens externes

Baron de la pairie d'Angleterre au XVIe siècle
Famille Fiennes
Décès en 1541
Baron Dacre

Thomas Fiennes (9e baron Dacre)


John Andrew Quale es un cantante, compositor e intérprete más conocido por el nombre artístico y personaje de Príncipe Poppycock. Quale, que se especializa en teatro musical y ópera, describe al príncipe Poppycock en su página web como un "pícaro ópera dandi.fr_poppycock.cfm Príncipe Poppycock página biográfica de John Andrew Quale

Poppycock llamó la atención nacional en 2010, cuando compitió en el quinta temporada de America's Got Talent . En septiembre 15, 2010, fue elegido como el cuarto lugar en la final a cuatro.

America's Got Talent
Para la semana4de los cuartos de final (03 de agosto) se realizó el "Vesti la Giubba" ("Ponte el traje"), un famoso tenor aria llevaron a cabo como parte de la óperaPagliacci , escrita y compuesta por Ruggero Leoncavallo, y por primera vez en 1892. "Vesti la Giubba" es la conclusión del primer acto, cuando Canio descubre la infidelidad de su esposa, pero sin embargo, debe prepararse para su actuación como Pagliaccio el payaso, porque ' el espectáculo debe continuar. El aria es a menudo considerada como una de las más conmovedoras del repertorio operístico de la época. El dolor de Canio se retrata en el aria y ejemplo de toda la noción del "trágico payaso: sonriente por fuera, pero llorando por dentro. Esto todavía se muestra hoy como el motivo de payaso a menudo cuenta con la pintada en lágrima por la mejilla del intérprete. Quale fue disfrazado por Steve LaNasa como un payaso con una lágrima después de quitarse un gran vestuario envuelto, el traje se encendió más adelante desde el interior con varios cientos de LEDs que cambian de color.

Para la Ronda1de las semifinales (24 de agosto) Quale realizar una versión modificada "Bohemian Rhapsody", una canción de la banda británica de rock Queen, escrito por Freddie Mercury para el álbum. Una noche en la ópera(1975) Episodio 527 La canción no tiene coro, en vez de tres partes principales -un segmento de balada que termina con un solo de guitarra, un pasaje de ópera, y una sección de rock pesado. Judith Peraino dijo que "Mercury pretende... [esta canción] para ser un" simulacro de la ópera, "algo fuera de la norma de canciones de rock, y se sigue una cierta lógica de ópera: coros de múltiples voces seguimiento se alternan con solos arialike, las emociones son excesivas, la trama confusa " El". joven héroe, después de haber confesado su crimen a su madre sale de casa para "enfrentar la verdad" y se encuentra a sí mismo en una pederasta mundo de la ópera italiana." que fue el más caro jamás dado y sigue siendo uno de los discos más elaborados de la música popular la historia. Se convirtió en la tercera del Reino Unido single más vendido de todos los tiempos.la revista Rolling Stoneclasificó como la mejor canción de 163o de todos los tiempos en su 500 mejores canciones de todos los tiempos.

Por la parte superior de 10 show (7 de septiembre) Quale hizo un medley de "El Star-Spangled Banner", "The Boy Yankee Doodle", y para siempre "The Stars And Stripes  ". En el medio citó la segunda frase de los Estados Unidos "[Declaración [de Independencia]]", una declaración radical de individuales derechos humanos: "Sostenemos que estas verdades son evidente por sí mismo, que todos los hombres son creados iguales... " Esta frase se ha llamado "una de las frases más conocidas en el idioma Inglés"  Lucas, "La justificación de los Estados Unidos", 85.  y las palabras "más potentes y consecuentes de la historia estadounidense".  Ellis, creación de Estados Unidos, 55-56. Mientras hablaba, las imágenes de los Estados Americanos Derechos Civiles iconos Abraham Lincoln, Susan B. Anthony, Harvey Leche y Rosa Parks se muestran, así como una imagen de tonterías en un proyecto de ley $ 3 que evoca la frase "queer como un billete de tres dólares" o "falso como un billete de tres dólares". Perdiz, 1573, 1955.

Quale dijo que planeaba tener un rendimiento más conectado emocionalmente para la Final 4, "siento que es una fuerza que tengo como artista que en realidad no ha sido presentado tanto porque he estado centrado tanto en el espectáculo [de Got Talentde Estados Unidos]. Sigo a traer el espectáculo, pero es de esperar una emotiva interpretación de resonancia también ".  Derrick J. Lang," Final 4 antelación actúa en 'America' s Got Talent ", asociado Prensa, 9 de septiembre de 2010. Estaba zumbando por Piers Morgan. Se realizó el "Nessun dorma" ("Nadie duerme"), un aria de Giacomo Puccini's OperaTurandot (1926). Durante la actuación fue zumbando por el juez Piers Morgan. Él dijo: "Creo que has echado a perder.... Usted es culpable, me temo, de que el terrible crimen que los concursantes lo hacen muchos en este momento, de tomar un poco a ti mismo demasiado en serio. Y todo el punto de Príncipe Poppycock es que eres muy divertido Eres un gran showman Usted me hace sonreír Y no me hacen sonreír esta noche "

Actuaciones

Referencias

Bibliografía

 Ellis, José. American creación: triunfos y las tragedias en la fundación de la República. Nueva York: Knopf, 2007. ISBN 978-0-307-26369-8.
 Lucas, Stephen E., "La justificación de los Estados Unidos: La Declaración de Independencia como un documento retórico", en el Thomas W. Benson, ed, la retórica estadounidense:. Contexto y Crítica (1989)
 Partridge, Eric, Tom Dalzell, Terry Víctor,The New Partridge, Diccionario de argot y no convencionales Inglés: J-Z, Taylor & Francis, 2006, ISBN 0-415-25938-X, 9780415259385.

Prince Poppycock


Oldersbek (Danca: Oldersbæk), Almanya'nın kuzeyinde Schleswig-Holstein eyaletinde, Nordfriesland iline bağlı yerleşim yeri. 10,82 km² yüzölçüme sahiptir. Nüfusu, 31 Aralık 2008 itibarıyla yaklaşık 647 olarak tespit edilmiştir. Kilometrekare başına 60 kişilik bir nüfus yoğunluğuna sahiptir. Belediye Başkanlığı Karlı Hainz Harder tarafından yürütülmektedir.

Dış bağlantılar
 www.amt-treene.de

Nordfriesland iline bağlı yerleşim birimleri

Oldersbek


Papilio cyproeofila est une espèce de lépidoptères (papillons) de la famille des Papilionidae. Cette espèce est présente dans le golfe de Guinée.

Systématique
L'espèce Papilio cyproeofila a été décrite pour la première fois en 1868 par l'entomologiste Arthur Gardiner Butler dans The Entomologist's monthly magazine.

Liens externes

Notes et références

Papilionidae

Lépidoptère d'Afrique
Lépidoptère décrit au XIXe siècle

Papilio cyproeofila


The territory of the United States and its overseas possessions has evolved over time, from the colonial era to the present day. It includes formally organized territories, proposed and failed states, unrecognized breakaway states, international and interstate purchases, cessions, and land grants, and historical military departments and administrative districts. The last section lists informal regions from American vernacular geography known by popular nicknames and linked by geographical, cultural, or economic similarities, some of which are still in use today.

For a more complete list of regions and subdivisions of the United States used in modern times, see List of regions of the United States.

Colonial era (before 1776)

Thirteen Colonies

 Connecticut Colony
 Delaware Colony
 Province of Georgia
 Province of Maryland
 Province of Massachusetts Bay
 Province of New Hampshire
 Province of New Jersey
 Province of New York
 Province of North Carolina
 Province of Pennsylvania
 Colony of Rhode Island and Providence Plantations
 Province of South Carolina
 Colony and Dominion of Virginia

Pre-Revolutionary War regions

† - indicates failed legal entities

New England
 Acadia
 Dominion of New England†
 Equivalent Lands
 King's College Tract
 Provinces of Maine†
 Territory of Sagadahock
 Popham Colony (or Sagadahoc Colony)†
 Gorges-Mason Grant†
 Mason Lands
 Gorges Patent†
 Lygonia Patent†
 New Somersetshire†
 Muscongus Patent (also known as the Waldo Patent and, eventually, the Bingham Purchase)
 Massachusetts Bay Colony
 Narragansett Country†
 New Hampshire Grants
 New Haven Colony
 Plymouth Colony
 Saybrook Colony
 Wessagusset Colony†

Mid-Atlantic
 Granville District
 East Jersey
 West Jersey
 New Netherland and its settlements
 New Sweden†

Southern
 Province of Carolina
 Fort Caroline†
 Charlesfort†
 La Florida
 San Agustín (St. Augustine)
 San Miguel de Gualdape† (in present-day South Carolina)
 Mocama Province†
 Jamestown
 Northern Neck Proprietary (or "Fairfax Grant")
 The Lost Colony of Roanoke†
 Stuarts Town†

Interior

 District of West Augusta
 Illinois Country
 Indiana Company
 The Indian Reserve
 Ohio Country (or The Ohio Company of Virginia)†
 Province of Quebec (lower portion below the Great Lakes)

Far West
Unlike the land to the east, most of the land west of the Mississippi River was under French or Spanish rule until the first years of the 19th century.
 La Louisiane (French Louisiana, 1682–1762 and 1802–1803)
 Arkansas Post
 The German Coast
 Luisiana (Spanish Louisiana, 1762–1802)
 Tejas
 Fort Saint Louis†
 Santa Fe de Nuevo México
 Las Californias

Colonies settled but unrecognized
 Transylvania†
 Watauga Republic

Colonies proposed but unrealized
 Charlotina Colony
 Mississippi Colony
 Vandalia Colony
 Westsylvania

Independent entities later joined to the Union
 Kingdom of Hawaii, later the Republic of Hawaii
 Republic of Texas
 Vermont Republic (also known as the Republic of New Connecticut)

Regions purchased from foreign powers

 Louisiana Purchase, 1803, from France, for $15,000,000
 Florida Purchase (or the Spanish Cession), 1819 (effective 1821), from Spain, for $5,000,000; included: East Florida, West Florida, and Sabine Free State or Neutral Ground
 Gadsden Purchase, 1853, from Mexico, for $10,000,000
 Alaska Purchase (also called "Seward's Folly"), 1867, from Russia, for $7,200,000
 Virgin Islands, 1917, from Denmark, for $25,000,000

Regions annexed from or ceded by foreign powers
 American Samoa; 1899, from Germany
 The Aroostook War Compromise Lands; 1842, split jointly claimed areas with the U.K.
 Maine–New Brunswick Border
 Republic of Indian Stream
 South Acadia
 Northwest Angle
 Rupert's Land south of the 49th parallel
 Guam; 1898, from Spain
 Mexican Cession; effective 1848, from Mexico, including:
 Alta California (California, Nevada, Utah)
 Nuevo México (New Mexico, Arizona, parts of Texas, Colorado, Oklahoma, Wyoming, Kansas)
 Provisional New Mexico
 Oregon Country (U.S.); the 1846 Oregon Treaty finally split the jointly governed region (called Columbia by the English) between the U.S. and United Kingdom at the 49th parallel
 Pembina Region, formerly part of Rupert's Land and the Red River Colony; (often referred to as the British Cession of 1818) to U.S. in an exchange for the unorganized territory of the original Louisiana Purchase lands north of the 49th parallel
 The Philippine Islands; 1898, from Spain; became a U.S. Territory (1900–1935) and a U.S. commonwealth (1935–1946)
 Puerto Rico; 1898, from Spain
 Texas annexation; annexed from Mexico in 1846, including most of present-day Texas and parts of Oklahoma, Colorado, Wyoming and No Man's Land; disputed with Mexico until the end of the Mexican–American War in 1848
 included old Coahuila y Tejas areas
 Republic of West Florida Annexation; seceded from Spain, 1810; disputed with Spain until 1821
 Baton Rouge District (annexed by the U.S., 1810)
 Mobile District (annexed by the U.S., 1812)
 United States Minor Outlying Islands; most claimed under the Guano Islands Act as outside the jurisdiction of other nations (1856 and later)

Ceded or purchased Native American regions

 Black Hawk Purchase; $640,000; purchased 1832; Michigan Territory (eventually Iowa)
 California Indian Reservations and Cessions; 1851–52; unratified treaties; California
 Cherokee Outlet; $7,000,000; purchased 1893; Oklahoma Territory (eventually Oklahoma)
 Cherokee Strip; a disputed two-mile wide tract of land between the Cherokee Nation and Kansas that was eventually ceded to Kansas in 1866
 Jackson Purchase; $300,000; purchased by Tennessee and Kentucky from the Chickasaw Nation in 1818
 Lovely's Purchase; 1816 land purchase from the Osage Nation
 Platte Purchase; $7,500; purchased 1836; Missouri
 Saginaw Cession; ceded 1819; Michigan Territory (eventually Michigan)

Interstate, territorial, and federal cessions

The following are state cessions made during the building of the U.S.
 The Delaware Wedge, dispute with Pennsylvania settled in 1921; now a part of the state of Delaware.
 Washington, D.C.; to the Federal Government from Virginia and Maryland, 1790.
 District of Columbia retrocession; the return to Virginia of the District of Columbia lands which Virginia had originally ceded for its creation, 1847.
 Greer County, Texas; a disputed county claimed both by Texas and the Federal Government; to Oklahoma Territory, 1896.
 The Honey Lands; a disputed tract of land between the Territory of Iowa and State of Missouri; to State of Iowa, 1851
 District of Kentucky; from Virginia; became the Commonwealth of Kentucky, 1792.
 Illinois County; from Virginia; became Northwest Territory, 1784.
 District of Maine; from Massachusetts; became the State of Maine, 1820.
 The Toledo Strip; the object of the nearly bloodless Toledo War between Ohio and Michigan; to Ohio, 1837.
 Washington District; from North Carolina; became the Southwest Territory, 1790.
 West Virginia; from Virginia; separating itself from the Confederacy, declared 1861; admitted to the Union in 1863.
 The Western Reserve; from Connecticut to the Northwest Territory (Ohio), 1800.
 The Yazoo lands; from Georgia to the Mississippi Territory, 1802.

Former organized territories

The following is a list of the 31 U.S. territories that have become states, in the order of the date organized. (All were considered incorporated.)
 Northwest Territory (1787–1803), became the state of Ohio, and the Territory of Indiana.
 Territory South of the River Ohio (also known as the Southwest Territory) (1790–1796) became the State of Tennessee.
 Territory of Mississippi (1798–1817) became the State of Mississippi and the Territory of Alabama.
 Territory of Indiana (1800–1816) split into the Illinois Territory, the Michigan Territory, and the State of Indiana.
 Territory of Orleans (1804–1812) became the State of Louisiana.
 Territory of Michigan (1805–1837) became State of Michigan and the Territory of Wisconsin.
 Territory of Louisiana (1805–1812) (preceded by the District of Louisiana), then renamed the Territory of Missouri.
 Territory of Illinois (1809–1818) split into the State of Illinois and additions to the Michigan Territory.
 Territory of Missouri (1812–1821) became the State of Missouri and Unorganized Territory (the eastern part of which was attached to the Territory of Michigan in 1834).
 Territory of Alabama (1817–1819) became State of Alabama.
 Territory of Arkansaw (1819–1836) became the State of Arkansas, additions to the unorganized territory of the original Louisiana Purchase, and the unorganized Indian Territory (which eventually spawned Indian Territory, Oklahoma Territory and No Man's Land).
 Territory of Florida (1822–1845) became the State of Florida.
 Territory of Wisconsin (1836–1848) split into the State of Wisconsin, the Iowa Territory and Unorganized Territory.
 Territory of Iowa (1838–1846) split into the State of Iowa and unorganized territory of the original Louisiana Purchase.
 Territory of Oregon (1848–1859) preceded by the unrecognized Oregon Country; split into the State of Oregon and Washington Territory.
 Territory of Minnesota (1849–1858) preceded by unorganized territory of the original Northwest Territory (remnant of former Wisconsin Territory) and original Louisiana Purchase; split into the State of Minnesota and unorganized territory of the original Louisiana Purchase.
 Territory of New Mexico (1850–1912) preceded by Nuevo Mexico (the southern part was known as the Arizona Territory (1861–1864) by the Confederate States of America); split into the Arizona Territory and the State of New Mexico.
 Territory of Utah (1850–1896) preceded by Alta California and the unrecognized State of Deseret; split into the State of Utah, the Nevada Territory, additions to the Colorado Territory and additions to the Wyoming Territory.
 Territory of Washington (1853–1889) became the State of Washington and additions to the Idaho Territory.
 Territory of Kansas (1854–1861) preceded by unorganized territory of the original Louisiana Purchase. Part became the modern State of Kansas; the western part became part of the Colorado Territory.
 Territory of Nebraska (1854–1867) preceded by unorganized territory of the original Louisiana Purchase; split into the State of Nebraska, the Dakota Territory, additions to the Idaho Territory and additions to the Colorado Territory.
 Territory of Colorado (1861–1876) preceded by parts of the territories of Kansas, Utah, New Mexico and Nebraska; became the State of Colorado. (See also Jefferson Territory.)
 Territory of Nevada (1861–1864) preceded by the Utah Territory and the unrecognized State of Deseret; became the State of Nevada.
 Territory of Dakota (1861–1889) became the State of North Dakota, the State of South Dakota, additions to the Idaho Territory and additions to the Wyoming Territory.
 Territory of Arizona (1863–1912) became the State of Arizona and an addition to the State of Nevada.
 Territory of Idaho (1863–1890) preceded by parts of the territories of Washington, Dakota, and Nebraska; became the State of Idaho, the Montana Territory, additions to the Dakota Territory and additions to the Wyoming Territory.
 Territory of Montana (1864–1889) became the State of Montana.
 Territory of Wyoming (1868–1890) preceded by parts of the territories of: Dakota, Utah and Idaho; became the State of Wyoming.
 Territory of Oklahoma (1890–1907) (preceded by the unorganized Indian Territory (1834–1907) and the Neutral Strip; became the State of Oklahoma.
 Territory of Hawaii (1898–1959) preceded by the Republic of Hawaii; became the State of Hawaii.
 Territory of Alaska (1912–1959) (preceded by the Department of Alaska and the District of Alaska); became the State of Alaska.

Internal land grants, cessions, districts, departments, claims and settlements

The following are land grants, cessions, defined districts (official or otherwise) or named settlements made within an area that was already part of a U.S. state or territory that did not involve international treaties or Native American cessions or land purchases.

 Cumberland District, North Carolina (also called the District of Miro); Tennessee.
 District of Louisiana; Missouri, Kansas, Iowa, Nebraska, Minnesota, North and South Dakota, Montana, Arkansas, Oklahoma, Colorado, Wyoming; renamed Missouri Territory in 1812.
 Military Tract of 1812; Illinois, Michigan, Arkansas, Missouri.
 Ohio Country; parts of Ohio, Indiana, Pennsylvania, West Virginia.

Alaska
 District of Alaska; renamed the Alaska Territory in 1912.

Colorado
 Pike's Peak Country

Iowa

 Half-Breed Tract
 Keokuk's Reserve

Nebraska
 Nemaha Half-Breed Reservation

New York

 Central New York Military Tract
 The Holland Purchase
 Macomb's Purchase
 Mill Yard Tract
 The Morris Reserve
 Phelps and Gorham Purchase
 The Triangle Tract

Ohio

 Canal Lands
 College Lands
 College Township
 Congress Lands (or Congressional Lands, 1798–1821)
 Congress Lands North of Old Seven Ranges
 Congress Lands West of Miami River
 Congress Lands East of Scioto River
 North and East of First Principal Meridian
 South and East of the First Principal Meridian
 Dohrman Tract
 Ephraim Kimberly Grant
 Firelands or Sufferers' Lands
 French Grant
 Indian Land Grants
 Maumee Road Lands
 Michigan meridian (or Michigan Meridian Survey; also Toledo Tract)
 Miami & Erie Canal Lands
 Ministerial Lands
 Moravian Indian Grants
 Gnadenhutten Tract
 Salem Tract
 Schoenbrunn Tract
 Ohio & Erie Canal Lands
 The Ohio Company
 Donation Tract
 First Purchase
 Purchase on the Muskingum (or Second Purchase)
 Refugee Tract
 Salt Reservations (or Salt Lands)
 School Lands
 Seven Ranges (or Old Seven Ranges)
 Symmes Purchase (or Miami Purchase; also the Land Between the Miamis)
 Turnpike Lands
 Twelve Mile Square Reservation
 Two Mile Square Reservation
 United States Military District
 Virginia Military District
 Zane's Tracts (or Zane's Grant; also Ebenezer Zane Tract)

Oklahoma

 Big Pasture
 Indian Territory or The Oklahoma Indian Country
 Neutral Strip (or No Man's Land)
 Unassigned Lands

Indian reserves
 The original and current Cherokee Nation
 Cheyenne–Arapaho Reserve
 Chickasaw Reserve
 Choctaw Reserve
 Comanche, Kiowa and Apache Reserve
 Creek Reserve
 Iowa Reserve
 Kaw Reserve
 Kickapoo Reserve
 Osage Reserve
 Ponca and Otoe–Missouria Reserve
 Citizen Potawatomi and Absentee Shawnee Reserve
 Sac and Fox Reserve
 Seminole Reserve
 Tonkawa Reserve
 Wichita and Caddo Reserve

Pennsylvania
 Erie Triangle
 New Purchase
 Walking Purchase
 Welsh Tract

Federal military districts and departments

These entities were sometimes the only governmental authority in the listed areas, although they often co-existed with civil governments in scarcely populated states and territories. Civilian administered "military" tracts, districts, departments, etc., will be listed elsewhere.

Central United States
 Department of the Northwest (1862–1865) Dakota, Minnesota, Montana, Wisconsin, Iowa, Nebraska
 District of Minnesota (1862–1865)
 District of Wisconsin (1862–1865)
 District of Iowa (1862–1865)
 District of Dakota (1862–1866)
 District of Montana (1864–1866)
 Department of the Missouri (1861–1865) Missouri, Arkansas, Illinois, part of Kentucky, and later Kansas; re-configured in 1865 as part of the Division of the Missouri.
 Division of the Missouri (1865–1891).
 Department of Dakota (1866–1911) Minnesota, Montana, North Dakota, and parts of Idaho, South Dakota and the Yellowstone portion of Wyoming.
 Department of the Missouri (1865–1891) Arkansas, Kansas, Missouri, Indian Territory, and Territory of Oklahoma.
 Department of the Platte (1866–1898) Iowa, Nebraska, Colorado, Dakota Territory, Utah Territory, Wyoming (except Yellowstone), and a portion of Idaho.
 Department of Texas (1871–1880) (originally part of the Department of the Gulf) Texas after 1865.
 Department of New Mexico (1854–65) New Mexico Territory; previously part of the District of California and the Department of the West.

Pacific area
 Pacific Division (1848–1853) lands won in the Mexican–American War; became the original Department of the Pacific in 1853.
 Military Department 10 (1848–1851) California.
 Military Department 11 (1848–1851) Oregon Territory.
 Department of the Pacific (1853–1858; and 1861–1865); separated into the Department of California and the Department of Oregon in 1858.
 District of Oregon (1853–1858) Washington Territory, Oregon Territory.
 District of California (1853–1858) California, New Mexico Territory; Utah added 1858

During the American Civil War, the Department of the Pacific had six subordinate military districts:
 District of Oregon (headquarters at Fort Vancouver) January 15, 1861 – July 27, 1865
 District of California (headquarters at San Francisco, co-located with Department of the Pacific). Independent command from Department from (July 1, 1864 – July 27, 1865); those parts of California not in other districts.
 District of Southern California (September 25, 1861 – July 27, 1865); Counties of Southern California (southward from San Luis Obispo and Tulare Counties).
 District of Humboldt (December 12, 1861 – July 27, 1865); Del Norte, Humboldt, Klamath, Mendocino Counties of California.
 District of Utah (August 6, 1862 – July 27, 1865);  Utah Territory, Nevada Territory, later State of Nevada.
 District of Arizona (March 7, 1865 – July 27, 1865); Territory of Arizona

The Department of California (1858–1861) comprised the southern part of the Department of the Pacific: California, Nevada, and southern part of Oregon Territory; merged into the Department of the Pacific as the District of California.

The Department of Oregon (1858–1861) comprised the northern part of the Department of the Pacific: Washington Territory and Oregon Territory.
 Military Division of the Pacific (1865–1891).
 Department of Alaska (1868–1884) became the civilian-ruled District of Alaska.
 Department of Arizona (1865–1891) Arizona Territory; included New Mexico Territory after 1885.
 Department of the Columbia  (1865–1891) Oregon, Washington Territory, part of Idaho Territory, and Alaska after 1870.
 District of Oregon (1865–1867) Washington Territory, Oregon Territory and Idaho Territory.
 New Department of California (1865–1891) California, Nevada Territory, Arizona Territory, and part of New Mexico Territory.

The south
 Department of the Gulf (1862–1865; created by the U.S. for the Civil War) Mississippi, Alabama, Louisiana, and Texas.
 Trans-Mississippi (or Trans-Mississippi Department; CSA) (1862–1865). Formerly "Military Dept. 2"; Missouri, Arkansas, Texas, Indian Territory (now Oklahoma), Kansas, and Louisiana west of the Mississippi River.

The west
 Department of the West (1853–1861): all U.S. lands between the Mississippi River and the Military District of the Pacific not included in other Districts or Departments.

Retroceded possessions and overseas territories

 The Milk River and Poplar River cessions to the United Kingdom (Treaty of 1818)
 Commonwealth of the Philippines to Republic of the Philippines (1946)
 Chamizal, Texas, to Mexico (1964)
 Swan Islands to Honduras (1971)
 Rio Rico, Texas, (Horcón Tract) to Mexico (1977)
 Panama Canal Zone to Panama (1979)
 Canton and Enderbury Islands (administered jointly with the U.K.) to Kiribati (1979)

Functioning but non-sanctioned territories

These "territories" had actual, functioning governments (recognized or not):
 Cimarron Territory
 State of Deseret
 State of Frankland / Franklin
 Jefferson Territory
 Kansas Territory (1854–1861) had two different governments in different cities, pro-slavery and anti-slavery, each claiming to be the real, lawful government of the entire territory. Since Kansas entered the union as a free state in 1861, there has only been one capital, Topeka, Kansas. It entered as a free state in 1861 because the entire pro-slavery block in Congress, which would not have allowed this, had left to become the Confederacy.
 Long Republic
 Nataqua Territory
 Trans-Oconee Republic

Civil War-related

These are functioning governments created as a result of the attempted secession of the Confederacy during the American Civil War (1861–1865). Some were enclaves within enemy-held territories:
 Confederate States of America (CSA) – see map.
 Confederate Arizona (parts of the territories of Arizona and New Mexico)
 State of Dade
 Second Republic of South Carolina

These were regions disassociated from neighboring areas due to opposing views:
 Nickajack
 Free State of Jones
 Republic of Winston (see Winston County, Alabama)
 State of Scott, seceded from Tennessee and became a Union enclave (see Scott County, Tennessee)
 Town Line, New York
Free State of Van Zandt, seceded from Texas to be its own republic.

Regional nicknames

 Eastern United States
 The East Coast
 The Northeast
 New England
 Mid-Atlantic States
 The Burnt-Over District
 South Atlantic States
 Appalachia
 East North Central States
 The South
 Border States
 The Deep South
 Dixie
 The Midwest
 The Great Plains
 The Dust Bowl
 The West
 Mountain States
 The Rockies
 Inland Empire (Washington and Idaho)
 Great Basin
 The Southwest
 The Four Corners
 The West Coast
 The Pacific Northwest

Belts
Belts are loosely defined sub-regions found throughout the United States that are named for a perceived commonality among the included areas, which is often related to the region's economy or climate.

 Bible Belt
 Black Belt
 Borscht Belt
 Breadbasket of the United States
 Cotton Belt
 Grain Belt or Corn Belt
 Mormon Corridor or "Jello Belt"
 Lead Belt
 Rust Belt
 Snow Belt
 Sun Belt
 Tornado Alley

See also
 European colonization of the Americas
 List of former United States counties
 List of regions of the United States
 Political divisions of the United States
 Proposed states and territories of the United States
 Territorial evolution of the United States
 Territories of the United States on stamps
 United States territorial acquisitions

References

External links

 Official Name and Status History of the several States and U.S. Territories
 Indian Land Cessions in the United States, 1784–1894; United States Serial Set, Number 4015
 United States Territorial Maps 1775–1920
  (1 mi 30 sec)

United States
Colonization history of the United States
United States
United States
Geographic history of the United States

Proposed states and territories of the United States
Political divisions of the United States

Historical regions of the United States


Ayla sau Ayla: fiica războiului este un film turcesc dramatic de război din 2017. Este regizat de Can Ulkay, cu actorii Çetin Tekindor, İsmail Hacıoğlu, Kim Seol și Dursun Ali Atay în rolurile principale. Este bazat pe o întâmplare adevărată care a avut loc în timpul Războiului din Coreea. Filmul a fost propunerea Turciei la Premiul Oscar pentru cel mai bun film străin, dar nu a fost nominalizat. Filmul a avut încasări de 16,2 milioane de dolari americani.

Prezentare

Filmul are loc în 1950 în timpul războiului din Coreea. Parte a trupelor trimise de Organizația Națiunilor Unite se află și o brigadă a Turciei. Într-o noapte, unul dintre militarii turci, Süleyman,  găsește o fetiță de 5 ani aproape înghețată, ai cărei părinți au fost uciși de nord-coreeni. Acesta își riscă viața ca să o salveze și o duce în baza armatei, în siguranță. Süleyman nu știe cum o cheamă și nu cunoaște limba coreeană, de aceea o numește Ayla (Luna), în amintirea nopții în care a găsit-o: Süleyman spune că fața ei seamănă cu luna. Între ei se formează o legătură puternică, iar Ayla aduce o bucurie ciudată brigăzii turcești aflată în război. Süleyman a avut grijă de Ayla timp de 15 luni, dar apoi militarilor turci li se cere să se întoarcă acasă. El nu vrea s-o părăsească pe Ayla și face tot ce îi stă în puteri s-o ia cu el în Turcia, dar se lovește de legile din Coreea de Sud. După război, Süleyman a vrut s-o adopte pe fata care a rămas orfană, dar este refuzat de guvern pentru că nu este căsătorit. Abia după 60 de ani, Ayla și Süleyman s-au întâlnit din nou în Parcul Ankara.

Distribuție
 Çetin Tekindor ca Süleyman (bătrân)
 İsmail Hacıoğlu ca Süleyman (tânăr)
 Lee Kyung-jin ca Ayla (adult)
 Kim Seol ca Ayla (copil)
 Ali Atay ca Ali
 Damla Sönmez ca Nuran
 Murat Yıldırım ca locotenent Mesut
 Claudia van Etten ca Marilyn Monroe

Producție
Filmul Ayla se bazează pe adevărata poveste a lui Kim Eun-ja și a lui Suleiman Dilbirligi, a căror reîntâlnire a fost prezentată în filmul documentar din 2010 al canalului sud-coreean de televiziune MBC Kore Ayla. Filmările peliculei turcești au început în Coreea de Sud în 2016. Kim Seol a fost aleasă pentru rolul minorei Ayla, ea a jucat anterior în serialul de televiziune sud-coreean Răspuns din 1988. Ko Eun Min a primit rolul mamei lui Ayla. Filmul a fost sponsorizat de Turkish Airlines cu sprijinul Ministerului Turismului din Turcia. Cele mai multe filmări au avut loc în Turcia. Producția filmului a fost finalizată în iunie 2017.

Premii și nominalizări
La 21 octombrie 2017 a primit premiul pentru cel mai bun  montaj la Festivalul Internațional de Film de la Cape Town. Pe 2 noiembrie 2017 a primit premiul pentru cel mai bun film la Festivalul de Film de la Sydney.

Note

Legături externe

 코레 아일라 (Kore Ayla) - Chuncheon MBC Documentary

Filme din 2017
Filme turcești
Filme în limba turcă
Filme în limba coreeană
Filme de război din anii 2010
Filme bazate pe evenimente reale

Ayla (film din 2017)


Dwars door Vlaanderen for kvinder 2017 var den sjette udgave af kvindernes version af landevejscykelløbet Dwars door Vlaanderen i Belgien. Det blev afholdt den 22. marts 2017 over en distance på 114,4 km. Løbet startede i Tielt og sluttede i Waregem. Det blev af UCI klassificeret som et 1.1-løb. Løbet blev vundet af finske Lotta Lepistö fra Cervélo-Bigla Pro Cycling.

Hold og ryttere

Danske ryttere
Julie Leth kørte for Wiggle High5
Marie Vilmann kørte for Cervélo-Bigla Pro Cycling
Cecilie Uttrup Ludwig kørte for Cervélo-Bigla Pro Cycling
Camilla Møllebro kørte for Team VéloCONCEPT Women
Christina Siggaard kørte for Team VéloCONCEPT Women
Trine Schmidt kørte for Lotto Soudal Ladies

Resultater

Eksterne henvisninger

2017
Cykelløb i 2017

Dwars door Vlaanderen for kvinder 2017


Valkyrien era um cruzador protegido dinamarquês que estava a serviço da Marinha Real Dinamarquesa de 1890 até ser vendido para sucata em 1923. Era o maior cruzador da frota dinamarquesa. O navio foi usado pelo príncipe Valdemar da Dinamarca em uma viagem de nove meses pelo leste da Ásia em 1899 e 1900, visitando China, Japão, Tailândia e Índia. Durante a Primeira Guerra Mundial, foi um navio-estação nas Índias Ocidentais dinamarquesas de 1915 a 1917, até que as ilhas foram vendidas pela Dinamarca para os Estados Unidos.

Navios de 1888

KDM Valkyrjen (1888)


NGC 500 es una galaxia elíptica de la constelación de Piscis.

Fue descubierta el 6 de diciembre de 1850 por el astrónomo William Parsons.

Véase también
Lista de objetos NGC

Referencias

0500
Galaxias elípticas
Constelación de Piscis

NGC 500


D. Jorge de Ataíde (Lisboa, 23 de abril de 1535 - Castanheira do Ribatejo, 17 de janeiro de 1611)  foi um fidalgo, prelado e estadista português.

Biografia
Era filho segundogénito de D. António de Ataíde, 1.º Conde da Castanheira e de sua mulher Ana de Távora, filha de Álvaro Pires de Távora, senhor de Mogadouro.

Sendo filho segundo, não herdeiro da casa paterna, seguiu a carreira eclesiástica e completou estudos em Direito canónico na Universidade de Coimbra.

Em 1562, por ordem da rainha D. Catarina de Áustria, foi enviado ao Concílio de Trento, juntamente com o frade dominicano Luis de Sotomayor e o frade franciscano António de Pádua. No final do Concílio, seguiu para Roma, onde participou na reforma do Missal Romano e do breviário, missão específica que lhe foi atribuída pelo Papa Pio IV. No entanto, a sua permanência em Roma acabaria por ser curta, pois a morte do seu pai em 1563 obrigou-o a voltar a Portugal.

Ao regressar, foi nomeado para o cargo de presidente da Mesa da Consciência e Ordens e mais tarde, em 23 de julho de 1568, foi nomeado bispo de Viseu, cargo no qual, após a obtenção da bula papal, seria consagrado em 7 de novembro de 1568 por D. Julião de Alva, bispo de Miranda, sendo co-consagrantes D. Gaspar Cão, bispo de São Tomé e Príncipe e D. Manuel de Almada, bispo de Angra.

D. Jorge de Ataíde tomou formalmente posse da diocese de Viseu em 14 de março de 1569 e exerceu essa dignidade até 4 de julho de 1578, quando resignou ao cargo.  Durante o seu governo da diocese, mandou construir a nova sacristia da Sé de Viseu. Logo depois de deixar o cargo, o cardeal-rei D. Henrique nomeou-o Capelão-mor da casa real portuguesa.

Durante a crise de sucessão de 1578-1580, tornou-se apoiador das pretensões de Filipe II de Espanha ao trono português, atraindo os seus familiares para a causa filipina. Foi um dos primeiros súbditos portugueses a deslocar-se a Badajoz para servir o rei castelhano, auxiliando-o na tomada do poder em Portugal. Em recompensa, foi novamente nomeado presidente da Mesa da Consciência e Ordens, em 4 de dezembro de 1580.

Em 1583 deixou Portugal e instalou-se junto à corte de Madrid onde fez parte, juntamente com Cristóvão de Moura, Pedro Barbosa de Luna, Francisco Nogueira e Nuno Álvares Pereira, do recém criado Conselho de Portugal.

A morte de Filipe II em 13 de setembro de 1598 e a chegada ao trono do novo soberano, Filipe III de Espanha, decretaram o ocaso da sua influência na corte de Madrid. O novo homem forte da monarquia ibérica, Francisco Gómez de Sandoval y Rojas, 1.º Duque de Lerma, logo começou a colocar os seus parentes e clientes nos principais órgãos do governo. Assim, Juan de Borja y Castro, tio do Duque de Lerma, foi nomeado para o cargo de presidente do Conselho de Portugal em 1599, onde rapidamente suplantou Cristóvão de Moura e D. Jorge de Ataíde, para se tornar o verdadeiro homem forte da política portuguesa.

Em 1602 Ataíde foi convidado para o cargo de Inquisidor-Geral de Portugal, apesar dos seus quase 70 anos de idade; aceitou o convite, mas acabaria por renunciar ao cargo pouco tempo depois, por este não vir acompanhado do prometido barrete cardinalício.

Aproveitando a transferência da Corte para Valladolid, conseguiu recuperar algum prestígio e influência nos meios cortesãos, pois Juan de Borja teve que permanecer em Madrid ao serviço de Margarida da Áustria, Rainha da Espanha. Porém, nunca conseguiu recuperar o nível de influência que anteriormente tivera pelo que, após o ano de 1602, pediu para ser dispensado de todas as suas funções, a fim de poder regressar a Portugal.

Voltaria a Lisboa no ano seguinte, em 1603, e retomou as suas atividades eclesiásticas (incluindo a sagração, em 21 de março de 1610, do seu sobrinho D. João Manuel de Ataíde como bispo de Viseu) até à sua morte, ocorrida na Castanheira a 17 de Janeiro de 1611.

D. Jorge de Ataíde que, em vida, promovera vastas obras de reedificação de todo o convento de Santo António da Castanheira, foi sepultado junto ao túmulo dos seus pais, que ele mandara erguer à sua custa, nesse convento.

Obra literária
Publicou, em 2 Tomos, as "Actas do Concílio Tridentino até à 7 sessão a que assistiu", um Nobiliário das Famílias do Reino (que ficou manuscrito) e ainda obras religiosas escritas em latim.

Ligações externas
Cartas sobre vários assuntos tratados no Conselho de Portugal no Reinado de Filipe II de Espanha, Madrid, 1590, na Biblioteca Nacional de Portugal

Senhores do Reino de Portugal
Fidalgos de Portugal
Nobres de Portugal do século XVI
Nobres de Portugal do século XVII
Escritores de Portugal do século XVI
Escritores de Portugal do século XVII
Religiosos de Portugal
Família Ataíde

Jorge de Ataíde


كامالوت سوفتوير بلانينغ، هي شركة العاب كمبيوتر يابانية اسست سنة 1990م، وانتجت العديد من الألعاب والتي كان أغلبها من نظام نينتيندو الكلاسيكي ومن ابرز هذه الألعاب.. سوبر ماريو جولف وجايدين وغيرها.

مع العلم ان شركات كابكوم ونينتيندو تدعم شركة كامالوت لإنتاج الألعاب الإلكترونية، إلا أن السنوات الأخيرة بدأت بالتراجع ولم تنتج من ألعاب الفيديو إلا القليل، وتقع مقر الشركة الحالية في العاصمة اليابانية طوكيو .

أهم الألعاب المنتجة
أهم الألعاب المنتجة لشركة كامالوت سوفتوير بلانينغ وهي :
 Shining in the Darkness — 1991 (Mega Drive/Genesis)
 Shining Force: The Legacy of Great Intention — 1992 (Mega Drive/Genesis) (Shining Force *Gaiden — 1992 (Sega Game Gear)
 Shining Force Gaiden II: Sword of Hayja — 1993 (Sega Game Gear)
 Shining Force II: Ancient Sealing — 1993 (Mega Drive/Genesis)
 Shining Force CD — 1994 (Sega CD)
 Shining Force Gaiden: Final Conflict — 1995 (Sega Game Gear)
 Shining Wisdom — 1995 (Sega Saturn)
 Beyond the Beyond — 1995 (PlayStation)
 Shining the Holy Ark — 1996 (Sega Saturn)
 Everybody's Golf (Hot Shots Golf) — 1997 (PlayStation)
 Shining Force III — 1997 (Sega Saturn)
 Shining Force III Scenario 2 — 1998 (Sega Saturn)
 Shining Force III Scenario 3 — 1998 (Sega Saturn)
 Shining Force III Premium Disc — 1998 (Sega Saturn)
 Everybody's Golf — 1998 (PlayStation)
 Mario Golf — 1999 (Nintendo 64, Game Boy Color)
 Mario Tennis — 2000 (Nintendo 64, Game Boy Color)
 Golden Sun — 2001 (Game Boy Advance)
 Mobile Golf - 2001 (Game Boy Color)
 Golden Sun: The Lost Age — 2003 (Game Boy Advance)
 Mario Golf: Toadstool Tour — 2003 (Nintendo GameCube)
 Mario Golf: Advance Tour — 2004 (Game Boy Advance)
 Mario Power Tennis — 2004 (Nintendo GameCube)
 Mario Tennis: Power Tour — 2005 (Game Boy Advance)
 We Love Golf! — 2007 (Wii)
 New Play Control! Mario Power Tennis - 2008 (Wii)
 Golden Sun DS - TBA 2010 (DS)
 I Love Golf - cancelled (PC)[4]

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي للشركة (خاص للغة اليابانية)
 Camelot Software Planning profile on موبي جيمز

تأسيسات سنة 1990 في اليابان
تقسيمات وتوابع نينتندو
شركات ألعاب فيديو أسست في 1990
شركات ألعاب فيديو يابانية
شركات برمجيات مقرها في طوكيو
شركات تطوير ألعاب فيديو
شركات يابانية
شركات يابانية أسست في 1990

كامالوت سوفتوير بلانينغ


An Yushania yadongensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tong Pei Yi. An Yushania yadongensis in nahilalakip ha genus nga Yushania, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Yushania

Yushania yadongensis