Teoria modernă a portofoliilor (TMP) este un model matematic prin care un portofoliu de active financiare sau investiții este ales în așa fel încât să se maximizeze câștigul relativ sau "rentabilitatea medie" și să se reducă riscul.

Matematic, riscul reprezintă cât variază rentabilitatea, reprezentat matematic prin abaterea standard.

Teoria se bazează pe conceptul că un portofoliu diversificat are un risc scăzut.

Matematic, conceptul unui portofoliu diversificat este reprezentat de corelația dintre investițiile portofoliului.

Concluziile acestei teorii sunt că riscul și câștigul nu trebuie analizate atât la nivelul investițiilor individuale, cât prin felul prin care contribuie la câștigul și riscul întregului portofoliu, prin diversificarea tipurilor de investiții.

Modelul oferă posibilități pentru a identifica portofoliul optim și pentru a evalua corect rentabilitatea unei investiții în funcție de risc.

Economistul Harry Markowitz a introdus această teorie în eseul său în 1952, primind Premiul Nobel pentru economie.

Presupuneri
Teoria modernă a portofoliului se bazează pe următoarele presupuneri:
 Investitorii sunt raționali și evită riscul atunci când este posibil
 Scopul investitorilor este să maximizeze rentabilitatea portofoliului de investiții pe piața financiară
 Toți investitorii au acces la aceleași surse de informații pentru deciziile de investiții
 Investitorii împărtășesc opinii similare cu privire la rentabilitățile așteptate de la un activ financiar
 Investitorii pot împrumuta și da cu împrumut nelimitat, la aceeași rată
 Nu există vreun investitor destul de mare pe piață pentru a influența prețul activelor
 Taxele și comisioanele agenților de bursă nu sunt luate în considerare
 Rentabilitățile activelor sunt variabile aleatorii care respectă distribuția Gauss

Definiții

Rentabilitate
Rentabilitatea unei investiții sau activ pe o perioadă este o măsură care care estimează câștigul unei investiții relativ la investiția inițială , unde  și  sunt prețurile investiției la momentele  și , respectiv, și  reprezintă dividendul obținut între cele două momente. De exemplu, o acțiune cumpărată cu 100 bani și vândută cu 110 bani cu un dividend de 2 bani are o rentabilitate de 0.12 sau 12%. Rentabilitatea viitoare a activului diferă în funcție de circumstanțe. De exemplu, dacă un competitor scoate un produs superior în același timp, P1 al produsului propriu va fi sub așteptări și rentabilitatea va fi, ca atare, sub așteptări. Dacă un nou tip de legislație încurajează consumul și investițiile, P1 ca crește și rentabilitatea va fi probabil peste așteptări.

Astfel, teoria modernă a portofoliului folosește ceea ce se numește rentabilitatea medie sau așteptată, notată , (din engleză "expected return" lit. "câștigul estimabil"). Pentru un fiecare eveniment previzibil i rentabilitatea va fi  Fie probabilitatea ca evenimentul i să aibă loc. De exemplu, presupunând că dacă în patru ani economia națională va crește puternic, se știe că rentabilitatea acțiunilor companiei românești ABC va fi 32%. Se știe de asemenea că probabilitatea  ca economia să crească este 30%. Pentru a calcula rentabilitatea medie, se calculează media ponderată a posibilelor rentabilități ale unei investiții, folosind probabilitățile ca greutăți.

Fie o acțiune a companiei ABC cu prețul actual 100 de bani. În patru ani, este o probabilitate de 30% ca economia să crească abrupt, de 40% să crească lent și de 30% să descrească. Se fac următoarele estimări pentru patru ani mai târziu:
Dacă economia prosperă, prețul va ajunge la 128 de bani și dividendul va fi 7 bani
Dacă economia crește măsurat, prețul va ajunge la 117 și dividendul va fi 3 bani
Dacă economia va scădea, prețul va fi 105, dividendul 0 bani

Așadar după patru ani, acțiunile vor avea probabil o rentabilitate printre 32%, 22% și 4%, dar teoria modernă a portofoliului îi va asocia rentabilitatea medie de 18,52%

 au mereu suma egală cu 1 (100%) și oricare două probabilități se exclud reciproc (în exemplul de mai sus, economia nu poate să și crească, să și scadă în același timp).

Risc

Riscul, notat , este abaterea standard a rentabilității unei investiții relativ la rentabilitatea medie . Cum abaterea standard măsoară variația rentabilității, riscul reprezintă cât de mult poate varia câștigul sau pierderea investitorului. sau

Folosind exemplul de mai sus al acțiunilor companiei ABC, riscul investiției se calculează astfel ca fiind 11,07%, după cum reiese din tabel.

Covarianța și coeficientul de corelație
În statistică și teoria probabilităților, covarianța este o măsură care reprezintă măsura în care două variabile aleatoare variază similar. Dacă atunci când o variabilă are valori peste medie, cealaltă are de asemenea valori peste medie, atunci covarianța are valori positive. De asemenea, dacă atunci când o variabilă are valori sub medie, cealaltă are de asemenea valori sub medie, covarianța are valori pozitive. Dacă, pe de altă parte, când o variabilă are valori peste medie, cealaltă are valori sub medie și viceversa, atunci covarianța are valori negative.

Pentru variabile discrete (nu continue), fie variabila  cu valorile și media aritmetică  și variabila  cu valorile și media aritmetică . Pentru portofoliul Markowitz, covarianța variabilelor  și  notată  se calculează

unde este probabilitatea ca variabilele  și  să aibă respectiv valorile  și  cu  Se poate vedea din formulă că  În cazul a două investiții, formula se poate rescrie ca

Coeficientul de corelație , unde  este covarianța dintre cele două investiții și  și  sunt respectiv abaterile standard ale variabilelor  și  Din formulă se poate observa că mereu  și că

Model matematic
Modelul matematic care susține concluziile teoriei moderne a portofoliilor se bazează pe câteva ipoteza că investitorii nu preferă riscul, efectiv, între două portofolii cu același câștig, îl vor alege pe cel cu mai puțin risc asociat.

Fiecare investiție într-un portofoliu are o pondere  care reprezintă ce proporție din averea investitorului investită în acea investiție. Ca atare dacă sunt n investiții în portofoliu, ,
Rentabilitatea medie a portofoliului  este calculată ca media ponderată a câștigurilor investițiilor cu greutățile fiind ponderile  ale fiecărei investiții
Riscul portofoliului  este calculat ca o funcție a riscurilor investițiilor, utilizând coeficientul de corelație

Portofoliu cu două investiții
Fie un investitor care investește toată averea în două investiții  și ,  și  fiind respectiv rentabilitatea și riscul asociate fiecărei investiții. Atunci prima investiție are rentabilitatea medie  și a doua . Investitorul investește în prima investiție și  în a doua, cu , deoarece reprezintă ce proporții din avere folosește pentru fiecare investiție. Ca atare:
 Rentabilitatea medie a portofoliului esteși variază în funcție de ponderile  și  care reflectă cât alege investitorul să investească proporțional în fiecare investiție.

 Varianța portofoliului este  unde  este coeficientul de corelație între prima și a doua investiție. Riscul portofoliului este  și variază în funcție de coeficientul de corelație. Deoarece mereu

Dar  este riscul portofoliului, de unde rezultă prima observație a lui Markowitz: riscul crește cu gradul de corelație și coeficientul de corelație al investițiilor. Cu cât investițiile sunt mai similare ( tinde spre 1) cu atât riscul este mai mare; cu cât investițiile sunt mai puțin similare ( tinde spre -1) cu atât riscul este mai mic. Conform formulei, riscul este zero dacă și numai dacă

Portofoliu cu trei investiții
Pentru un portofoliu cu trei investiții  și  unde  și  fiind respectiv rentabilitatea și riscul asociate fiecărei investiții, rentabilitățile medii vor fi  și  Investitorul investește în prima investiție și  în a doua și  în a treia, cu , deoarece reprezintă ce proporții din avere folosește pentru fiecare investiție. Ca atare:

Portofoliul cu n investiții

 fiind rentabilitatea a portofoliului,  fiind rentabilitatea medie a portofoliului,  fiind ponderea investiției , care are rentabilitatea

Identificarea portofoliului optim

Definiția portofoliului eficient
Modelul pleacă de la ipoteza că investitorii nu preferă riscul, efectiv, între două portofolii cu același câștig, îl vor alege pe cel cu mai puțin risc asociat. După cum reiese din modelul matematic, rentabiliatea medie variază în funcție de ponderile fiecărei investiții în timp ce riscul variază în funcție de coeficientul de corelație dintre investiții, așadar un investitor rațional are opțiunea să aleagă tipul de corelație și ponderile pentru a crea un portofoliu cu rentabilitatea și riscul dorit.  În aceste condiții se pot construi portofolii de superioare altora; un portofoliu P se numește portofoliu eficient sau optim Pareto dacă nu se poate forma niciun portofoliu Q cu aceeași rentabilitate așteptată și cu un risc mai mic. Într-un grafic al riscului și rentabilității, un portofoliu este eficient dacă și numai dacă pe linia care trece din portofoliu, perpendiculară pe axa riscului nu există un alt portofoliu deasupra.

De exemplu, orice portofoliu din imaginea alăturată de pe curba  cu rentabilitatea medie  este un portofoliu eficient și superior portofoliului vertical sub el de pe aceeași curbă. Pentru fiecare curbă generată de un set de două investiții, portofoliile optime sunt cele din partea superioară a curbei.

Formula pentru determinarea portofoliului eficient cu risc minim cu două investiții este:Pentru  Pentru

Un portofoliu de pe aceeași curbă, sau, altfel spus, care are același coeficient de corelație între cele două active financiare, oricare asemenea portofoliu este eficient dacă și numai dacă are ponderea  a primei investiții mai mare decât valorile găsite mai sus. În graficul alăturat, pentru fiecare curbă, portofoliile optime sunt deasupra liniei întrerupte.

Portofoliile eficiente cu N posibile investiții și frontiera Markowitz

După cum reiese din modelul matematic reprezentat în imaginea de mai sus, oricare două investiții, există o linie continuă care reprezintă grafic mulțimea de portofolii alcătuite din aceste două investiții. Se consideră că toate investițiile au riscul asociat mai mare ca zero. Această linie este mărginită de portofoliul alcătuit numai din investiția cu cea mai mare rentabilitate (vârful de sus, ) și de portofoliul alcătuit numai din investiția cu cea mai mică rentabilitate (vârful de jos, ).

Pentru populația de mărime N a tuturor investițiilor posibile, mulțimea tuturor portofoliilor care se pot alcătui combiații ale acestor active financiare este mulțimea tuturor portofoliilor viabile, reprezentată grafic figura alăturată, care rezultă prin suprapunerea fiecărei posibilități de portofoliu cu două investiții.

În figura alăturată, linia  mărginită la capete reprezintă toate portofoliile eficiente care pot fi alcătuite dintr-o combinație a oricărora dintre toate investițiile disponibile pe piață. Este numită frontiera portofoliilor eficiente sau frontiera Markowitz. Oricare portofoliu  sub linia , există un portofoliu  deasupra lui care are același risc și o rentabilitate medie mai mare, ca atare, numai portofoliile de pe linia  sunt portofolii eficiente.

Pentru un nivel de risc  rentabilitatea medie care-i corespunde portofoliului de pe frontiera Markowitz cu acel nivel de risc se notează cu  Oricare portofoliu de pe frontiera Markowitz respectă formula  unde  Portofoliul cu  are  și se numește portofoliul eficient la nivel global cu cel mai mic risc.

Opțiunile investitorului
Frontiera Markowitz oferă o serie de posibilități de portofolii eficiente. Opțiunea fiecărui investitor depinde de propriile sale referințe relativ la câștig și risc, care sunt exprimate în economie de funcție de utilitate. Toate portofoliile care au aceeași valoare a funcției de utilitate, se înscriu pe o așa-numită curbă de indiferență, reprezentată în imagine. De exemplu, un investitor poate fi indiferent între un portofoliu cu risc  și  (Rentabilitate așteptată) și un portofoliu cu risc  și ; riscul redus la primul contrabalansează câștigul crescut la al doilea. Dacă ambele ar avea riscul , între ele, al doilea ar fi portofoliul eficient. Dacă ambele ar avea rentabilitatea medie , primul, având riscul mai mic, ar fi preferabil.Așadar, portofoliul ideal pentru fiecare investitor se află la punctul de tangență între frontiera Markowitz și curba sa de indiferență, ceea ce în imaginea alăturată este portofoliul  pe curba de indiferență  cu valoarea funcției de utilitate

La nivel practic, funcția utilitate a fiecărui investitor este dificil de aproximat, așadar portofoliul ales adesea nu este optim.

Portofoliilor eficiente care includ active fără risc și împrumuturi
Modelul poate fi extins dacă se consideră în cadrul analizei și investițiile fără risc și împrumuturile cu scopul de a investi mai mult.

Active fără risc
Un asemenea activ are rentabilitatea cunoscută și varianța nulă, ca atare riscul este nul. Rentabilitatea este mereu egală cu rentabilitatea medie și notată cu  ("risk-free" lit. "fără risc") în loc de  și  Deoarece valorile rentabilității sunt constante mereu, sunt egale cu rentabilitatea medie, așadar conform ecuațiilor, covarianța și coeficientul de corelație dintre un activ fără risc și orice alt activ  sunt mereu nule, deci  și

În general, exemplul folosit pentru un asemenea tip de active este depozitarea banilor în bancă, rentabilitatea fiind dobânda, deoarece rentabilitatea unui depozit bancar este teoretic garantată și constantă, riscul este nul. Un alt tip de investiție fără risc sunt titlurile de stat.

Un activ cu risc și unul fără risc
Într-un portofoliu cu două investiții dintre care unul dintre active este fără risc, rentabilitatea și riscul portofoliului devin funcții liniare, ceea ce facilitează estimarea riscului și rentabilității pentru găsirea portofoliului ideal pentru fiecare investitor.Fie  un activ cu risc. Folosind ecuațiile modelului matematic, reiese că rentabilitatea așteptată a unui asemenea portofoliu este  și riscul este radicalul varianței  dar  atunci unde  este ponderea activului cu risc , și  este ponderea activului fără risc. Se observă că deoarece , riscul   este mai mic decât riscul  investiției cu risc.  poate fi rescris ca , atunci rentabilitatea așteptată a portofoliului devine , funcție liniară cu panta  care intersectează axa  în punctul

Un portofoliu cu risc și un activ fără risc
Într-un portofoliu  construit dintr-un activ fără risc și un alt portofoliu  cu active cu risc, portofoliul  cu active cu risc se comportă ca o singură investiție cu risc, ca atare, rentabilitatea și riscul portofoliului devin funcții liniare, prin același procedeu ca în cazul unui portofoliu cu un activ cu risc și un activ fără risc, ceea ce facilitează estimarea riscului și rentabilității pentru găsirea portofoliului ideal pentru fiecare investitor.

Exemplificare
Fie un portofoliu  alcătuit din activele cu risc cu ponderile  cu   Conform modelului matematic pentru mai multe active,  și  Fie portofoliul  alcătuit din activul fără risc  și portofoliul  Activele portofoliului , vor fi atunci  și  Dacă  are ponderea  celelalte active vor avea respectiv ponderile  Suma tuturor ponderilor portofoliului  este așadar tot egală cu 1. Conform modelului matematic pentru mai multe active, rentabilitatea portofoliului  este Riscul portofoliului  este  dar riscul activului fără risc  așadar În concluzie, într-un portofoliu  construit dintr-un activ fără risc și portofoliul

Formule și reprezentare grafică
Deoarece într-un portofoliu  construit dintr-un activ fără risc portofoliul  cu active cu risc se comportă ca o singură investiție, așadar rentabilitatea așteptată a portofoliului devine  funcție liniară a riscului portofoliului  cu panta egală cu
Fie  punctul de tangență la frontiera Markowitz al dreptei prin  Atunci orice portofoliu  pe frontiera Markowitz înainte de , există un portofoliu superior  pe dreapta  Așadar, frontiera portofoliilor eficiente devine

Împrumut pentru investiții
Dacă investitorul are posibilitatea de a se împrumuta pentru a investi mai mult decât propria avere, atunci apar noi posibilități de portofolii superioare care cer o investiție mai mare.

Rata cu care investitorii se pot împrumuta de la bancă  este mai mare sau egală cu , deoarece altfel investitorii ar putea să împrumute bani și apoi să-i pună într-un depozit, așteptând o rentabilitate de  și cu risc nul; banca ar pierde bani. Grafic, dreapta prin punctul  este tangentă la frontiera Markowitz în . Portofoliile eficiente care devin posibile pentru investitorii care împrumută cu rata  au aceleași ponderi ca portofoliul  cu un factor supraunitar. Astfel, grafic frontiera portofoliilor eficiente devine

Frontiera portofoliilor eficiente cu împrumuturi și investiții
În cazul portofoliilor compuse doar din active cu risc, frontiera Markowitz sau frontiera portofoliilor eficiente este linia  Numai cu active cu risc și fără, devine  numai cu împrumuturi, devine  Cu posibilitățile de a investi în active fără risc și de a împrumuta bani pentru a investi mai mult, frontiera portofoliilor eficiente devine linia

Dreapta fundamentală a pieței de capital (CML) și portofoliul pieței M
Presupunându-se că activele fără risc și împrumuturile au aceeași rată (), se observă că punctele de tangență  și  se suprapun și frontiera portofoliilor eficiente cu împrumuturi și investiții devine o dreaptă, numită dreapta fundamentală a pieței de capital (sau CML, de la "capital market line), reprezentând toate portofoliile eficiente care pot fi construite.

Punctul  în care dreapta este tangentă la frontiera Markowitz reprezintă portofoliul pieței, singurul portofoliu care deține numai investiții cu risc. Așadar este posibil să se identifice portofoliul optim al unui investitor fără a i se cunoaște preferințele, deoarece toate portofoliile de pe CML sunt construite diversificând portofoliul  cu active fără risc sau cumpărând fiecare activ al lui  în aceeași pondere cu un factor supraunitar cu capital din împrumuturi.

Conform formulelor portofoliilor cu active fără risc și active riscante, orice portofoliu  de pe CML respectă formula  unde constanta  prin notație, astfel încât pentru fiecare activ financiar sau portofoliu   se numește prima de risc a lui  Reprezintă un surplus de rentabilitate care e răsplata investitorului pentru că și-a asumat riscul  investind în activul financiar sau portofoliul  în loc să-i investească în active fără risc.

Evaluarea activelor
Analiza de mai sus descrie comportamentul optim al unui investitor individual rațional. Teoria evaluării activelor se bazează pe această analiză după cum urmează: întrucât toată lumea deține activele riscante în proporții identice între ele - și anume în proporțiile date de portofoliul de tangență - când piața este în echilibru, prețurile activelor riscante și, prin urmare, rentabilitatea lor așteptată se va ajusta astfel încât proporțiile folosite în portofoliul de tangență să fie la fel ca proporțiile în care activele riscante sunt furnizate pe piață. Astfel oferta relativ la cerere va fi egală. Astfel, teoria modernă a portofoliilor poate deduce rentabilitatea potrivită pentru un activ și, ca atare, preț corect în acest context.

Riscul specific și riscul sistematic
Riscul specific este riscul asociat cu fiecare activ individual; într-un portofoliu aceste riscuri pot fi reduse prin diversificare (riscuri specifice se anulează reciproc). Riscul specific este numit și risc diversificabil, unic, nesistematic sau idiosincratic.

Riscul sistematic (risc de portofoliu sau risc de piață) se referă la riscul comun pentru toate titlurile de valoare - cu excepția vânzării pe termen scurt, după cum este menționat mai jos, riscul sistematic nu poate fi diversificat (pe o singură piață). Altfel spus, după un anumit punct oricât de divers este portofoliul riscul sistematic este constant (vezi imaginea de alături),
 Riscul sistematic poate fi gestionat printr-o strategie de utilizare a pozițiilor lungi și scurte în cadrul unui portofoliu, creând un portofoliu "neutru pe piață". Portofoliile neutre din piață, prin urmare, vor avea o corelație de zero.
Astfel, în cadrul portofoliului de piață, caracteristic investitorilor care teoretic iau decizii raționale, riscul specific activelor va fi diversificat pe cât posibil. De aceea, riscul sistematic al pieței este egal cu riscul portofoliului de piață. Deoarece un activ va fi achiziționat numai dacă îmbunătățește rentabilitatea așteptată a portofoliului relativ la riscului, măsura relevantă a riscului unui activ este diferența pe care o face în riscul asociat portofoliului, și nu riscul securității în sine.

Modelul pozitiv de echilibru al pieței de capital (CAPM)

Rentabilitatea activului depinde de suma plătită pentru activul de astăzi. Prețul plătit trebuie să se asigure că caracteristicile de risc / rentabilitate ale portofoliului de piață se îmbunătățesc atunci când activul este adăugat la acesta. CAPM este un model care determină randamentul așteptat teoretic (de exemplu, rata de actualizare) pentru un activ dintr-o piață, având în vedere rata fără risc disponibilă pentru investitori și riscul pieței ca întreg. CAPM este de obicei exprimată:
 unde  și  sunt respectiv , rentabilitatea portofoliului de piață, și  rata de împrumut fără risc
, Beta, este măsura sensibilității activelor la o mișcare pe piața globală; Beta se găsește de obicei prin regresia datelor istorice. Betas care depășesc un nivel înseamnă riscul mai mare decât media în sensul aportului activului la riscul general al portofoliului; Betas de mai jos indică o contribuție de risc mai mică decât media.
  este prima de piață, venitul excedent așteptat al profitului așteptat al portofoliului de piață în raport cu rata fără risc.

Critici
În ciuda importanței sale teoretice, criticii se întreabă dacă este un instrument de investiții util, având în vedere numeroasele aspecte teoretice ale modelului privind piețele financiare care nu se împlinesc în practică.

Ipoteze despre investitori
Modelul se bazează pe ipoteza că toți investitorii au un comportament rațional, definit ca preferința pentru portofolii cu rentabilitate mai mare și risc mai mic. Pe de altă parte modelul exclude alte considerente în afară de rentabilitate și risc care ar motiva o investiție, precum considerente etice sau de valoare.

Dimpotrivă, investitorii școlii de investiție în valoare nu cred în teoria portofoliilor moderne, deoarece aceasta depinde de ipoteza pieței eficiente și astfel asociază fluctuațiile de cotație cu "riscul". Ei consideră că această noțiune de risc este doar o cale de a juca la bursă, cumpărând și vânzând active numai pentru câștiguri în bilanț fără considerente de creștere a valorii.

Valori viitoare
Măsurile de risc, rentabilitate și corelație utilizate se bazează pe valori estimate, ceea ce înseamnă că rezultatele teoriei sunt afirmații matematice despre viitor (aspectul estimat este explicit în ecuațiile de mai sus și implicit în definițiile varianței și covarianței). În practică, investitorii trebuie să înlocuiască previziunile pe baza măsurărilor istorice ale randamentului activelor și volatilității acestor valori în ecuații. Foarte adesea, aceste valori preconizate nu iau în considerare noile circumstanțe care nu au existat atunci când s-au generat datele istorice.

Dificultăți de estimare
La nivel fundamental, evaluarea activelor este îngreunată de necesitatea de a estima parametrii cheie ai datelor de piață pe baza informațiilor trecute, deoarece deși modelul matematic evaluează riscul în ceea ce privește probabilitatea pierderilor, dar nu spune nimic despre motivul pentru care aceste pierderi ar putea să apară. Măsurătorile de risc utilizate sunt probabiliste în natură, nu structurale. Aceasta este o diferență majoră în comparație cu multe abordări de inginerie pentru gestionarea riscurilor. Deoarece erorile de estimare sunt critice în MPT, trebuie aplicate abordări adecvate de modelare. Într-un cadru MPT sau de optimizare a varianței medii, estimarea exactă a matricei de variație-covarianță este de maximă importanță. Astfel, eficacitatea prognozării cu simularea Monte-Carlo cu copula gaussiană și distribuțiile marginale bine specificate. Permiterea procesului de modelare pentru a permite caracteristicile empirice ale resurselor de stoc, cum ar fi auto-regresia, volatilitatea asimetrică, șicanța și kurtoza, sunt importante. Nu contabilizarea acestor atribute poate duce la o eroare de estimare severă în matricele de corelație și varianță-covarianță care au influențe negative (până la 70% din valorile reale).

Ipoteza distribuției gaussiene a rentabilității
Teoria portofoliilor moderne a fost, de asemenea, criticată deoarece simplifică excesiv piețele de capital presupunând că rentabilitățile probabile ale unui activ financiar au o distribuție Gaussiană. Încă din anii 1960, Benoit Mandelbrot și Eugene Fama au demonstrat neajunsurile acestei presupuneri și unor distribuții Paul Levy, în schimb, model dezvoltat de Stefan Mittnik și Svetlozar Rachev, care au propus strategii pentru construirea portofoliilor optime în aceste noi condiții. Mai recent, economistul financiar Nassim Nicholas Taleb a criticat, de asemenea, teoria portofoliilor moderne pe acest motiv, scriind că în absența ipotezelor gaussiene și considerând prețurile ca fiind scalabile, din teoria modernă a portofoliilor nu rămân decât nonsensuri:
"După crahul bursier [din 1987 - n.n.] au fost premiați doi teoreticieni, Harry Markowitz și William Sharpe, care au construit minunate modele platonice pe baze gaussiene, contribuind la ceea ce se numește «teoria portofoliului modern». Dacă înlăturăm asumpțiile gaussiene și considerăm prețurile scalabile, rămânem cu aburii. Comitetul Nobel ar fi putut testa modelele Sharpe și Markowitz — ele funcționează ca remedii șarlatanești vândute pe internet —, dar se pare că la Stockholm nimeni nu s-a gândit să facă asta."

Altele
Teoria opțiunilor și teoria modernă a portofoliilor au cel puțin o diferență conceptuală importantă față de evaluarea probabilistică a riscului efectuată de către centralele de energie nucleară. Un PRA este ceea ce economiștii ar numi un model structural. Componentele unui sistem și relațiile lor sunt modelate în simulările Monte Carlo. Dacă supapa X nu reușește, aceasta cauzează o pierdere a presiunii de întoarcere asupra pompei Y, determinând o scădere a debitului în vasul Z și așa mai departe.

Dar în ecuația Black-Scholes și MPT, nu există nici o încercare de a explica o structură care stă la baza modificărilor de preț. Diferitele rezultate sunt pur și simplu date probabil. Și, spre deosebire de PRA, dacă nu există istoric al unui anumit eveniment la nivel de sistem, cum ar fi o criză de lichiditate, nu există nicio modalitate de a calcula șansele. În cazul în care inginerii nucleari au gestionat riscurile în acest fel, aceștia nu ar putea niciodată să calculeze șansele unei topiri la o anumită instalație până când nu s-au produs mai multe evenimente similare în același proiect al reactorului.

Măsurătorile matematice ale riscului sunt, de asemenea, utile doar în măsura în care reflectă adevăratele preocupări ale investitorilor - nu există niciun punct care să minimizeze o variabilă pe care nimeni nu o îngrădește în practică. MPT utilizează conceptul matematic de varianță pentru a cuantifica riscul și acest lucru ar putea fi justificat în ipoteza unor returnări distribuite eliptic, cum ar fi randamentele distribuite în mod normal, dar pentru distribuțiile generale de randamente alte măsuri de risc (cum ar fi măsurile de risc coerente) ar putea reflecta mai bine preferințele adevărate ale investitorilor .

În special, varianța este o măsură simetrică care are o valoare anormal de ridicată, la fel de riscantă ca retururile anormal de scăzute. Unii ar argumenta faptul că, în realitate, investitorii sunt preocupați doar de pierderi și nu-i pasă de dispersia sau restrângerea returnărilor peste medie. Conform acestei concepții, conceptul nostru intuitiv de risc este fundamental în mod asimetric.

Extensii
Din 1952 când s-a propus Teoria modernă a portofoliilor, mulți au încercat să îmbunătățească modelul, în special prin utilizarea unor ipoteze mai realiste.
 Teoria post-modernă a portofoliilor extinde TMP prin adoptarea măsurilor de risc asimetrice, care nu se bazează pe distribuții gaussiene. Acest model rectifică unele probleme, dar nu toate.

 Modelul de optimizare Black-Litterman preia teoriile lui Markowitz și încorporează viziuni relative și absolute asupra intrărilor de risc și rentabilitate.

Tangențe cu teoria alegerii raționale
Teoria modernă a portofoliilor nu este în concordanță cu axiomele principale ale teoriei alegerii raționale, mai ales cu monotonia, care afirmă că dacă investind în portofoliul X va aduce mai mulți bani decât investind în portofoliul Y, cu o probabilitate egală cu 1, atunci un investitor rațional va prefera X să Y.

În contrast, TPM se bazează pe o axiomă diferită, numită "aversiune la varianță" (o altă măsură pentru risc) prin care s-ar putea recomanda să se investească în Y pe baza faptului că are varianța mai mică. Maccheroni et.al. descrie teoria alegerii care este cea mai apropiată posibil de teoria portofoliului modern, satisfăcând în același timp axioma monotoniei. Alternativ, analiza medie de deviere este o teorie a alegerii raționale care rezultă din înlocuirea varianței printr-o măsură de risc de deviație adecvată.

Referințe și note

Bibliografie

Vezi și
 Teoria alegerii raționale
 Homo oeconomicus
 Criteriul Kelly

Legături externe

Matematică financiară
Economie financiară
Risc
Gestionarea riscului
Analiza riscului

Teoria modernă a portofoliilor


Das Naturschutzgebiet Mastbruch liegt im Dortmunder Stadtteil Mengede in Nordrhein-Westfalen, Deutschland. Das Naturschutzgebiet Mastbruch wurde am 19. Juni 1986 von der Bezirksregierung Arnsberg durch eine einstweilige Sicherstellung ausgewiesen. Das Naturschutzgebiet ist am 30. November 1990 in den Landschaftsplan Dortmund-Nord übernommen worden und blieb auch in der ersten Änderung zum Landschaftsplan Dortmund-Nord am 2. September 2005 unverändert bestehen. Es ist Teil des Rahmer Waldes. Das benachbarte Rittergut Schloss Westhusen nutzte diese Gegend bis ins 18. Jahrhundert für die Schweinemast. Die hier wachsenden Eichen und Rotbuchen mit ihren Eicheln und Bucheckern dienten zeitweise bis zu 100 Hausschweinen als Nahrungsquelle. Von dieser Schweinemast leitet sich die alte Ortsbezeichnung Mastbroich ab, möglicherweise auch die Ortsbezeichnung Im Marsch.

Beschreibung
Das 38 Hektar große Naturschutzgebiet ist ein durch Bergsenkung entstandenes Sumpf- und Feuchtgebiet. Zum Naturschutzgebiet gehört eine 1,4 Hektar große offene Wasserfläche mit einem versumpften Waldgürtel. Das Naturschutzgebiet wird eingefasst bzw. durchzogen von der Buschstraße. Im Osten wird es von der Bahnstrecke Welver–Sterkrade begrenzt, hinter der das Schloss Westhusen liegt. Im Westen reicht das Gebiet fast bis an die Bundesautobahn 45. Im Norden wird es begrenzt durch die Siedlung Westerfilde, im Süden durch die Siedlung Jungferntal.

Das Naturschutzgebiet zeichnet sich als Wasservogelbiotop aus. Hier leben Zwergtaucher, Höckerschwan, Krickente, Stockente, Teichralle, Blässhühner, Sumpfrohrsänger, Rohrammer, Nachtigall und Feldschwirl. Ebenso Amphibien wie Kammmolch, Teichmolch und der seltene Grasfrosch. Rund um das Gewässer gibt es große Vorkommen von Rohrkolben und Sumpf-Schwertlilien.

Große Probleme gibt es jedoch durch die Nähe der Siedlungen. Dies führt zu Schäden durch Vandalismus und auch eine Überfütterung der Wasservögel durch die Erholungssuchenden. Der Rückbau einer Aussichtsplattform soll hier Abhilfe schaffen.

Siehe auch
 Liste der Naturschutzgebiete in Nordrhein-Westfalen

Einzelnachweise

Weblinks

Naturschutzgebiet in Dortmund
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Europa

Naturschutzgebiet Mastbruch


Franjevački samostan s crkvom Uznesenja Blažene Djevice Marije je rimokatolička crkva u gradu Jastrebarskom, zaštićeno kulturno dobro.

Opis dobra
Franjevački samostan s crkvom nalazi se u jastrebarskom polju, nedaleko grada Jastrebarskog. Sklop je izgrađen u 16. st., a krajem 17. st. započinju radovi na proširenju i pregradnjama koji će potrajati do sredine 18. st. Crkva je jednobrodna, pravokutnog tlocrta, s nešto užim, pravokutnim, izduljenim svetištem. Ima ulazni trijem u širini lađe i zvonik sjeverno od trijema, a uz sjeverni zid lađe kapelu oktogonalne osnove. Na južnoj strani je samostan, tradicionalna četverokrilna građevina s klaustrom omeđenim arkadnim trjemovima. Crkva je značajan primjer ranobarokne dvoranske građevine koja zajedno sa samostanom tradicionalnog koncepta čini skladnu cjelinu baroknog ritma i odnosa.

Zaštita
Pod oznakom Z-1453 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština".

Izvori

Zaštićeni sakralni kompleksi u Zagrebačkoj županiji
Građevine u Jastrebarskom
Katoličke crkve u Hrvatskoj
Franjevački samostani u Hrvatskoj
Jastrebarsko

Franjevački samostan i crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije u Jastrebarskom


Maito Santos (født 28. november 1992) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Tokyo Verdy.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Maito Santos


Les Anoecida sont un ordre d'organismes eucaryotes hétérocontées de l'embranchement des Bigyra et du super-ordre des Cyathobodoniae.

Liste des familles et genres
 Famille des Caecitellidae Cavalier-Smith, 2006
 Genre Halocafeteria Park, Cho & Simpson, 2006
 Genre Caecitellus Patterson et al., 1993
 Famille des Cafeteriaceae Moestrup, 1995
 Genre Anoeca Cavalier-Smith, 2006
 Genre Symbiomonas Guillou & Chrétiennot-Dinet, 1999
 Genre Cafeteria Fenchel & Patterson, 1988

 Publications originales
  Thomas Cavalier-Smith, 1997. « Sagenista and Bigyra, two phyla of heterotrophic heterokont chromists », Archiv für Protistenkunde, , , , .
  Thomas Cavalier-Smith &  , 2006. « Phylogeny and megasystematics of phagotrophic heterokonts (kingdom Chromista) », Journal of Molecular Evolution'', , , .

Notes et références

Liens externes

Ordre de protistes (nom scientifique)
Bigyra

Anoecida


La eufonia cabecirrufa, eufonia gorricanela o fruterito de capa castaña (Euphonia anneae) es una especie de ave de la familia Fringillidae, que se encuentra en Colombia, Costa Rica y Panamá.

Hábitat
Vive entre los 300 y 2.000 m de altitud, en el dosel y el borde del bosque húmedo con abundancia de epífitas y en áreas adyacentes arboladas.

Descripción

En promedio mide 11 cm de longitud y pesa 16 g. El macho tiene la corona de color anaranjado canela a rufo, el resto de la cabeza, las partes superiores, el cuello y la garganta de color negro azulado, con un matiz violeta en la nuca; las partes inferiores son amarillas brillantes, con un matiz anaranjado en el pecho y as coberteras infracaudales blancas. La hembra tiene las partes superiores verde oliva, metálico en el lomo, con la frente y la parte delantera de la corona color rufo; tiene alas y cola negruzcas con los bordes oliva; la barbilla oliva amarillenta, el pecho y la parte superior del abdomen gris opaco, que pasa gradualmente a verde oliva brillante en el costado y los flancos y a color ante opaco en el centro del vientre.

Alimentación
Se alimenta de frutos.

Reproducción
Construye en el borde del bosque un nido de forma globular, con musgo y fibras, colocado en un bejuco colgante o sobre una rama delgada en medio de epífitas, a una altura del suelo de 8 a 11 m.

Referencias

anneae
Aves de América Central
Aves de América del Sur
Taxones descritos por John Cassin
Animales descritos en 1865

Euphonia anneae


Estela Canto (1919 – iunie 1994) a fost o scriitoare, jurnalistă și traducătoare argentiniană, cunoscută mai ales pentru relația ei cu Jorge Luis Borges.

Viața
Canto era descendentă a unei vechi familii uruguayene. Printre strămoșii săi s-au aflat mai mulți comandanți militari importanți. Fratele ei, Patricio Canto, a fost, de asemenea, scriitor, el fiind cunoscut ca autor al eseului El caso Ortega y Gasset despre celebrul filosof spaniol.

Estela a realizat mai multe activități la sfârșitul anilor 1930 și începutul anilor 1940, inclusiv ca dansatoare de închiriat la o sală de dans locală, unde bărbații puteau plăti femei pentru a dansa cu ei anumite dansuri.

În 1944, în casa lui Adolfo Bioy Casares și a soției sale, Silvina Ocampo, Canto l-a cunoscut pe scriitorul Jorge Luis Borges. Borges avea la acel moment o reputație bine cunoscută în cercurile literare. Inițial, el nu a observat-o pe Canto. Ea l-a privit cu admirație și curiozitate, dar nu avea nici un interes în inițierea unor relații sentimentale cu intelectuali. "Era rotofei, destul de înalt și cu spatele drept, cu o figură palidă și cărnoasă, avea picioare uimitor de mici și o mână pe care, când o strângeai, părea lipsită de oase, flască, de parcă ar fi fost stânjenită de inevitabila povară. Vocea îi era tremurătoare, părea să bâjbâie după cuvinte și să ceară voie a le rosti", își amintea Canto despre Borges în cartea ei de memorii.

Cu prilejul unei alte reuniuni în casa lui Bioy, Borges s-a oferit să o însoțească. Ei s-au plimbat, au dansat și au discutat până târziu, descoperind, printre alte lucruri, că aveau o admirație pentru George Bernard Shaw. Borges s-a îndrăgostit de Canto și i-a scris o serie de scrisori romantice, pe care Canto le va publica mai târziu în 1989 în cartea ei despre relația lor.
În această carte, Canto a spus următoarele despre relația lor:

Contrariind-o pe mama lui, Leonor_Acevedo_Suárez, care nu o plăcea pe Estela Canto din cauza liberalismului ei sexual și a relațiilor efemere pe care le întreținuse cu diferiți bărbați, Borges i-a propus să se căsătorească. Ea i-a răspuns:

Pasiunea lui Borges pentru Estela Canto s-a stins odată cu trecerea timpului. Mulți ani mai târziu, ei au restabilit legătura și au devenit prieteni.

Borges i-a dedicat Estelei Canto povestirea El Aleph. Se presupune că ea ar fi fost sursa de inspirație pentru personajul Beatriz Viterbo, iubirea neîmpărtășită a naratorului. Borges i-a oferit în dar manuscrisul original în semn de recunoștință a ajutorului oferit la dactilografierea scrierii. Canto a vândut acest manuscris la casa de licitații Sotheby's pentru treizeci de mii de dolari, iar scrierea olografă a fost cumpărată de către Biblioteca Națională a Spaniei.

Canto a scris eseuri o lungă perioadă la revista Sur și a realizat mai multe traduceri, printre care se remarcă În căutarea timpului pierdut a lui Marcel Proust. Ea a colaborat în 1979 la scenariul filmului El Fausto criollo regizat de Luis Saslavsky.

Scrieri
Cea mai mare parte a operei literare a Estelei Canto descrie viața din Buenos Aires din perioada de dinaintea peronismului, ezitând între simbolism și psihologism. În 1989 ea a publicat Borges a contraluz, o biografie a celebrului autor, în care a povestit mai multe detalii intime ale relației lor și a inclus scrisori. În 1999 această carte a fost adaptată într-un film, regizat de Javier Torre și intitulat Estela Canto, un amor de Borges.
 1945 El muro de mármol ("Zidul de marmură")
 1950 El retrato y la imagen ("Portret și imagine")
 1953 El hombre del crepúsculo ("Omul serii")
 1956 El estanque ("Heleșteul")
 1962 La noche y el barro ("Noaptea și noroiul")
 1966 Isabel entre las plantas ("Isabel printre plante")
 1973 Los otros, las máscaras ("Ceilalți, măștile")
 1976 La hora detenida ("Ora întârziată")
 1978 El jazmín negru ("Iasomia neagră")
 1980 Ronda nocturna ("Patrula de noapte")
 1982 Detrás de la medialuna ("În spatele semilunii", scrisă sub pseudonimul Evelyn Clift)
 1989 Borges a contraluz ("Borges în contralumină")

Traduceri în limba română
 Noaptea și noroiul, Editura Pentru Literatură Universală, București, 1965 - traducere de Rodica Tăutu și Nicolae Teică

Traduceri
 Cezar Petrescu, Se acerca la tormenta (Întunecare), Editorial Quetzal, Buenos Aires, 1961; reeditată în 1974 de Editorial de Arte y Literatura din Havana

Premii
 1945 Premio Municipal pentru El muro de mármol
 1945 Premio Imprena López pentru El muro de mármol

Vezi și
 Jorge Luis Borges
 Adolfo Bioy Casares

Referințe

Legături externe
  Estela Canto: a portrait de Andrés Rivera. Diario Página/12, 20 aprilie 2008.
  Estela Canto: the sabotage of "genre" in a poetics of vision  de María Rosa Lojo. Revista Anales de Literatura Hispanoamericana, 1999.

Nașteri în 1916
Decese în 1994
Traducători din secolul al XX-lea
Scriitoare din secolul al XX-lea
Jorge Luis Borges
Traducători argentinieni

Estela Canto


Gods and Monsters er en britisk-amerikansk biografisk dramafilm fra 1998, instrueret og skrevet af Bill Condon, baseret på Father of Frankenstein af Christopher Bram. Den bygger, dog noget fiktionaliseret, på de sidste dage af James Whales liv.

Filmen modtog en Oscar for bedste filmatisering og blev nomineret til en Golden Globe for bedste film. Ian McKellen og Lynn Redgrave blev nomineret til en Oscar i henholdsvis kategorien bedste mandlige hovedrolle og bedste kvindelige birolle. Derudover blev McKellen nomineret til en Golden Globe for bedste skuespiller og Redgrave modtog en Golden Globe for bedste kvindelige birolle.

Medvirkende

 Ian McKellen som James Whale
 Brandon Kleyla som unge James
 Kent George som den 25-årige James
 Brendan Fraser som Clayton Boone
 Lynn Redgrave som Hanna
 Lolita Davidovich som Betty
 Jack Plotnick som Edmund Kay
 Matt McKenzie som Colin Clive
 David Dukes som David Lewis
 Rosalind Ayres som Elsa Lanchester
 Jack Betts som Boris Karloff
 Martin Ferrero som George Cukor
 Marlon Braccia som Elizabeth Taylor
 Amir Aboulela som Monsteret
 Cornelia Hayes O'Herlihy som Prinsesse Margaret
 Jesse James som Michael Boone
 Arthur Dignam som Ernest Thesiger (ukrediteret)

Referencer

Eksterne henvisninger

Britiske film fra 1998
Biografiske film fra USA
Biografiske film fra Storbritannien
Dramafilm fra USA
Dramafilm fra Storbritannien
Film baseret på bøger
LGBT-relaterede film fra Storbritannien
LGBT-relaterede film fra USA
Film instrueret af Bill Condon
Amerikanske film fra 1998

Gods and Monsters (film)


Elva kvinnor i ett hus— en español: Once mujeres en una casa y en inglés: «Eleven Women In One House»—, es el quinto álbum de estudio de la cantante sueca Agnetha Fältskog (quien fuera parte de ABBA), grabado el 1 de diciembre de 1975. Fue el quinto y último álbum de larga duración en solitario de la cantante.

Listado

Lado A

Lado B

Sencillos

Svensktoppen (Listas suecas)

Personal
 Agnetha Fältskog – vocalista, productor
 Michael B. Tretow –
 Sven-Olof Walldoff – orquesta
 Wlodek Gulgowski, Janne Schaffer, Sven-Olof Walldoff – arreglos
 Lars-Johan Roundqvist – idea y producción

Referencias

Álbumes de Agnetha Fältskog
Álbumes de 1975

Elva kvinnor i ett hus


İngiliz bahçesi, 18. yüzyıl İngiliz bahçecilik tasarım tarz karakteristiğini, özellikle de
Lancelot Brown'un peyzaj mimarlığı çalışmalarını tanımlamak için kullanılır. Ancak bu kelime 18. yüzyıl boyunca büyük çapta kulllanılmamıştır. Klasik tarzdaki yılankavi kıvrımların ve çalılıkların moda olmaktan çıktığı 19. yüzyılda popüler olmuştur. 20. yüzyılda, 'İngiliz bahçesi' terimi peyzaj mimarları tarafından kullanılmaya başlanmıştır.

İngiliz bahçesi veya İngiliz parkı terimleri Birleşik Krallık dışında kullanılır, Birleşik Krallık'ta ise manzara bahçesi terimi kullanılmaktadır. Bu tarzın bir örneği Almanya Münih'te yer alan Englischer Garten'dir.

Ayrıca bakınız
Peyzaj mimarlığı

Dış bağlantılar
 Peyzaj teriminin Peyzaj tasarımcıları tarafından kullanımı

Peyzaj mimarlığı
Bahçecilik

İngiliz bahçesi


Et ils eurent beaucoup d'enfants () est une série d'animation américaine en  de , diffusée entre le  et le  sur HBO.

Synopsis

Fiche technique

 Titre original :
 Réalisation : Vincent Waller, Anthony Bell, Bruce W. Smith et Ed Bell, Celia Kendrick
 Scénario : Doug Molitor, Gordon Lewis, John Piroman, Michael Din, Susan Kim, Joe Menendez, Daryl G. Nickens, Gerard Brown, Raoul Gonzales, Barry Douglas, Billy Stevenson, Eddie Fieldman, Nelson George, Molly Ivins, Tama Janowitz, Anna Quindlen, Dani Shapiro, Oscar Wilde, Anne Beatts, Roy Blount Jr., Bebe Moore Campbell, Lance Grouther, Washington Irving, Erica Jong, Ali LeRoi, Katy McLaughlin, Frères Grimm et Michael Maren
 Photographie :
 Musique : Larry Brown, Sam Winans, Alexina Louie, Stephen James Taylor, Dennis C. Brown, Kevin Kiner, Megan Cavallari et Andrew Rollins
 Casting : Eileen Mack Knight et Meredith Behrend
 Montage : John Price, Julie Ann Lau, Thomas Syslo, Richard Allen, Lynne Southerland et Ann Hoyt
 Décors :
 Costumes :
 Animation : Vincent Waller, Horseman Cao et Ric Jamlig
 Producteur : Libby Simon et Lynne Southerland
 Producteur délégué : Donna Brown Guillaume, Thomas L. Wilhite, Meryl Marshall, Carole Rosen, Willard Carroll, Susan Benaroya et William Carroll
 Producteur associé : Katy McLaughlin et Katie Nartonis
 Sociétés de production : Hyperion Animation, Two Oceans Entertainment Group, Confetti Entertainment Company et HBO
 Société de distribution : Warner Bros. Television Studios
 Chaîne d'origine : HBO
 Pays d'origine :
 Langue originale : anglais
 Genre : Animation
 Durée : 30 minutes

Distribution

Acteurs principaux et secondaires
 Robert Guillaume : le narrateur
 Liz Torres : plusieurs personnages
 Edward James Olmos : plusieurs personnages
 Sinbad : plusieurs personnages
 Amy Hill : Ma-Ma
 Rosie Perez : plusieurs personnages
 Keone Young : plusieurs personnages
 Denice Kumagai : plusieurs personnages
 David Alan Grier : plusieurs personnages
 John Wesley : plusieurs personnages
 Brian Tochi : le prince charmant

Invités

Épisodes

Saison 1
 Jack and the Beanstalk (Jack et les Haricots Magiques)
 Little Red Riding Hood (Le Petit Chaperon Rouge)
 Hansel and Gretel (Hansel et Gretel)
 The Emperor's New Clothes (Les Habits Neufs de l'Empereur)
 Rumpelstiltskin (Nain Tracassin)
 The Frog Prince (Le Roi Grenouille)
 Sleeping Beauty (La Belle au Bois Dormant)
 Rapunzel (Raiponce)
 The Valiant Little Tailor (Le Vaillant Petit Tailleur)
 Cinderella (Cendrillon)
 Beauty and the Beast (La Belle et la Bête)
 Snow White (Blanche-Neige)
 The Princess and the Pea (La Princesse au Petit Pois)

Saison 2
 Pinocchio (Les Aventures de Pinocchio)
 Thumbelina (Poucelina)
 Puss in Boots (Le Chat Botté)
 The Pied Piper (Le Joueur de Flûte de Hamelin)
 The Twelve Dancing Princesses (Le Bal des Douze Princesses)
 The Golden Goose (L'Oiseau d'Or)
 The Little Mermaid (La Petite Sirène)
 Goldilocks and the Three Bears (Boucles d'Or et les Trois Ours)
 The Fisherman and His Wife (Le Pêcheur et sa Femme)
 Aladdin (Aladdin ou La Lampe Merveilleuse)
 The Elves and the Shoemaker (Les Nains Magiques)
 King Midas and the Golden Touch (Le Roi Midas)
 Mother Goose: A Rapping and Rhyming Special (Les Contes de ma Mère l'Oye)

Saison 3
 The Three Little Pigs (Les Trois Petits Cochons)
 Ali Baba and the Forty Thieves (Ali Baba et les Quarante Voleurs)
 The Bremen Town Musicians (Les Musiciens de Brême)
 The Empress (L'Impératrice)
 The Happy Prince (Le Prince Heureux)
 Henny Penny (Le Ciel Tombe)
 La Princesse-Grenouille (La Princesse-Grenouille)
 Rip Van Winkle (Rip Van Winkle)
 La Reine des neiges (La Reine des Neiges)
 The Steadfast Tin Soldier (Le Stoïque Soldat de Plomb)
 Robinita Hood (Robine des Bois)
 Aesop's Fables: A Whodunit Musical (Fables d'Ésope)

Notes et références

Liens externes

Série télévisée créée en 1995
Série télévisée disparue en 2000
Série télévisée de HBO
Série d'animation américaine

Et ils eurent beaucoup d'enfants


A diving air compressor is a gas compressor that can provide breathing air directly to a surface-supplied diver, or fill diving cylinders with high-pressure air pure enough to be used as a breathing gas. A low pressure diving air compressor usually has a delivery pressure of up to 30 bar, which is regulated to suit the depth of the dive. A high pressure diving compressor has a delivery pressure which is usually over 150 bar, and is commonly between 200 and 300 bar. The pressure is limited by an overpressure valve which may be adjustable.

Most high pressure diving air compressors are oil-lubricated multi-stage piston compressors with inter-stage cooling and condensation traps. Low pressure compressors may be single or two-stage, and may use other mechanisms besides reciprocating pistons. When the inlet pressure is above ambient pressure the machine is known as a gas booster pump.

The output air must usually be filtered to control purity to a level appropriate for breathing gas at the relevant diving depth. Breathing gas purity standards are published to ensure that the gas is safe. It may also be necessary to filter the intake air, to remove particulates, and in some environments it may be necessary to remove carbon dioxide, using a scrubber. The quality of the inlet air is critical to the quality of the product as many types of impurity are impracticable to remove after compression. Condensed water vapour is usually removed between stages after cooling the compressed air to improve efficiency of compression.

High pressure compressors may be set up with large storage cylinders and a filling panel for portable cylinders, and may be associated with gas blending equipment. Low pressure diving compressors usually supply compressed air to a gas distribution panel via a volume tank, which helps compensate for fluctuations in supply and demand. Air from the gas panel is supplied to the diver through the diver's umbilical.

Machinery

High pressure diving compressors are generally three- or four-stage-reciprocating air compressors that are lubricated with a high-grade mineral or synthetic compressor oil free of toxic additives (a few use ceramic-lined cylinders with O-rings, not piston rings, requiring no lubrication). Oil-lubricated compressors must only use lubricants specified by the compressor's manufacturer as suitable for use with breathing air. Special filters are used to clean the air of most residual oil and water (see "Air purity").

Smaller compressors are often splash lubricated - the oil is splashed around in the crankcase by the impact of the crankshaft and connecting rods - but larger compressors are likely to have pressurized lubrication using an oil pump which supplies the oil to critical areas through pipes and passages in the castings. Most oil lubricated compressors will have a wet sump at the bottom of the crankcase, and require the oil level to be within limits indicated by a sight glass or dipstick for proper lubrication. The compressor should also be level within the manufacturer's specification while operating. These constraints ensure that the lubricant is in the right place for either the moving parts to contact it for splash lubrication, or for reliable suction to the oil pump. Failure to comply with these specifications can lead to damage to the compressor due to excessive friction and overheating, and contamination of the breathing air by toxic breakdown products of the lubricants.

The compression process helps remove water from the gas, making it dry, which is good for reducing corrosion in diving cylinders and freezing of diving regulators, but contributes towards dehydration, a factor in decompression sickness, in divers who breathe the gas.

Low pressure diving compressors are usually single stage compressors as the delivery pressure is relatively low.

Air purity

The compressed air output by the compressor must be filtered to make it fit for use as a breathing gas. Periodically, the air produced by a compressor must be tested to ensure it meets air purity standards. Frequency of testing, contaminants that must be analysed, and the allowable limits vary between applications and jurisdictions. The following impurities may be checked for:
 Carbon dioxide –
 Carbon monoxide – A gas that is present in the exhaust gas of internal combustion engines, including those often used to drive compressors. It also comes from the breakdown of lubricating oil when compressors run too hot. Carbon monoxide is odorless, colorless, and tasteless. It is deadly even in small quantities, because it readily binds with the hemoglobin in red blood cells and thus destroys the blood's ability to carry oxygen. Breathing air compressors must be carefully designed and placed so that the compressor's intake is located in fresh air well away and upstream from any engine exhaust.
 Lubricating-oil vapour – Oil, which must be used to lubricate the compressor's internal parts, can be harmful if it contaminates the breathing gas and is inhaled as a mist. Petroleum-based oils cannot be absorbed and metabolized by the body and will coat the internal surfaces of the lungs, causing a condition known as lipoid pneumonia and leading to asphyxiation and death. For this reason, compressors must be carefully designed and maintained to ensure that oil contamination of the breathing gas is within safe limits. Oils used should be approved by the compressor manufacturer and rated as safe for breathing air compressors. A range of mineral based and synthetic oils are supplied by several lubricant manufacturers for this application.
 Total hydrocarbons –
 Nitrogen dioxide –
 Odor and taste –
 Solid particles –
 Water vapor – Allowable limits for moisture content depend on pressure: Moist air is not harmful to the diver and reduces dehydration, so is acceptable in low pressure breathing air for surface supply in much higher concentration than for storage in high pressure cylinders, where corrosion due to condensation is a problem, and where regulator freezing may occur.

Filtration

Filters remove:
 Solid particles from intake air, using paper filters
 Water, using water separators, silica gel, activated alumina or a molecular sieve
 Oil, using activated carbon or a molecular sieve
 Carbon monoxide, using a catalyst (Hopcalite)
 Carbon dioxide, using a prefilter (scrubber) may be necessary depending on intake air quality.

Low pressure filtration
The intake air for a high pressure compressor should be clean and have a low carbon dioxide content. Removal of particulate contamination is usually by a paper type dust filter at the first stage intake. Carbon dioxide can be removed by a scrubber if necessary. Clean fresh air does not need to be scrubbed at present, but inner city air may have an excessively high carbon dioxide content, and standard atmospheric air carbon dioxide content is slowly increasing. Carbon dioxide scrubbing requires moisture for the absorbent material to work effectively, and moist air is undesirable for the other filter media, so carbon dioxide scrubbing is often removed by a pre-filter system before the air is compressed.

High pressure filtration systems

When the air is compressed, the partial pressure of water vapour is proportionately increased. The air is also heated by compression, and when cooled between stages in the inter-cooler coils, the relative humidity increases, and when it exceeds 100% will tend to condense out onto the surface of the tubes and as droplets carried by the air-stream.  The air from the inter-cooler coils is led into the large diameter vertical axis tube of a separator, where it changes direction by about 90 degrees and is slowed down considerably. When the airflow changes direction towards the outlet at the top of the separator casing, the denser droplets have a tendency to hit the walls and coalesce into a film, which will flow downwards to the bottom of the separator and collect there where it can be periodically discharged through a drain valve. This reduces the water content of the outlet air, which is then compressed again in the next stage cylinder, cooled again, and the water that condenses out is again removed by the next separator.

After final stage separation the relatively droplet free but humid air passes through the filter to remove yet more water, and any other contaminants that the filter media will adsorb. The efficiency of dehumidification and filtration depends on significant compression and limited flow velocity, which requires back-pressure at the final stage outlet to resist flow when the filling pressure is low. The back-pressure valve provided in the outlet from the final filter stack affects how effectively the filter works.

The final stage of air treatment is filtration of residual moisture, oil and hydrocarbons, and where necessary catalytic conversion of carbon monoxide. All of these depend on sufficient time in contact with the filter media, known as "dwell time", so either the filter must have a long air path or the air must flow slowly. Slow air flow is easily achieved by high compression, so filtration works best at or near the working output pressure of the compressor, and this is achieved by the back-pressure valve, which only allows air to flow out of the filter above the set pressure.

The filter system comprises one or more pressure vessels known as filter towers with either prepacked cartridge or loose filter media, a back pressure valve, one or more pressure gauges, and a coalescing separator.  After passing through the final intercooler coil the compressed air passes through separators to mechanically remove condensed water and oil droplets, after which other contaminants re removed in the filters by chemical bonding, absorption and catalysis.  The first filter medium is desiccant, as water contamination can reduce the effectiveness of some of the other media. Next is the carbon monoxide converting catalyst (if used), then activated carbon, and finally a particulate filter, which will also catch dust from the filter media. The ratio of desiccant to activated carbon will be somewhere around 70/30.

The ability to remove impurities from the air passing through the filtration media is largely dependent on how long the air remains in contact with the media while passing through the filter stack, known as dwell time. A longer dwell time in the filter is an effective way of increasing contact time, and this is proportional to the pressure of the air in the filter housing. By using a back pressure valve the air always takes approximately the same time to pass through the filter and filtration is consistent (assuming a consistent operating speed). The back-pressure valve is usually set to near the working pressure of the compressor to ensure that the air is compressed sufficiently for the filters to work effectively.

Delivered air should have a dew point lower than the operational temperature of the cylinder, which is generally above 0°C when immersed, but can be colder during transport. Air temperature is also decreased during expansion through the regulator when in use, and when this temperature is low enough for the condensate to freeze, it can lock up the moving parts of the regulator and cause a free flow, known as internal icing. Correct back-pressure also provides relatively even loading of the compressor stages, which reduces vibration caused by imbalance, and extends the compressor service life.

The activated carbon filter medium works best when dry, so it is usually loaded into the filter stack so that the air will first flow through the desiccant media, commonly molecular sieve. Hopcalite catalyst will convert carbon monoxide into carbon dioxide, but requires very dry air—relative humidity must be below 50 per cent—so hopcalite is loaded downstream from the desiccant. A carbon dioxide absorbent may be loaded downstream of the hopcalite.

Filtration media
Desiccants are intended to absorb water vapour. Desiccant media used in HP breathing air filters include: activated alumina, silica gel, sorbead, and molecular sieve. Some grades of molecular sieve can absorb up to 23% of its own weight in water, can produce dew points of , and have additional capacities for absorbing hydrocarbons, carbon dioxide, and other organics, and function at up to 120 degrees Fahrenheit.

Manganese dioxide based catalysts (Monoxycon and Hopcalite 300) are used to oxidize carbon monoxide into much less toxic carbon dioxide. This is important if there is a risk of carbon monoxide contamination as it is highly toxic. The air entering the catalyst layer must be dry (dew point of around –50 degrees), as moisture neutralizes the catalyst. After the catalyst, an absorbent can be used to remove the CO2.

Activated carbon absorbs both condensable and gaseous hydrocarbons, and is effective in removing odours, organic compounds, and halogenated solvents.

Compressor balance and the backpressure valve
The last part of the compressor gas circuit is the back-pressure valve. This is a spring-loaded valve that opens to allow flow of air only after the pressure reaches the set pressure. It is usually set to a pressure close to the working pressure of the compressor, and has two basic functions.
Firstly it ensures that after a short starting period, all of the compressor stages are operating at their designed discharge pressures, so that the loads on the pistons are steady and evenly distributed round the crankshaft. This is the loading at which the compressor is balanced at the designed running speed. When the pressure in any cylinder is different from the nominal pressure, the loads will be unbalanced and the compressor will vibrate more than when balanced, and the shaft bearings will be more severely loaded and will wear faster. During start-up the compressor first builds up pressure on the first stage, and is unbalanced, with a greater load on that cylinder's piston, and will vibrate more than normal, as there is no equivalent load on the other stage pistons, then pressure in the other stages builds up in sequence, until all cylinders are operating at their working pressures, the loads on all the pistons are similar, and the back-pressure valve starts to open to let the compressed gas flow to the distribution panel.

Pressure

Diving compressors generally fall into one of two categories: those used for surface-supplied diving and those used for filling scuba diving cylinders and surface-supply storage cylinders.

Surface-supplied diving compressors are low-pressure and high-volume. They supply breathing air directly to a diver, through a gas control panel sometimes called a "rack" via a hose which is usually part of a group of hoses and cables called an "umbilical". Their output is generally between . These compressors must be sufficiently powerful to deliver gas at a sufficient pressure and volume for multiple divers working at depths of up to about .

Compressors used to fill scuba cylinders have a high delivery pressure and may have a low delivery volume. They are used to fill diving cylinders and storage cylinders or banks of storage cylinders. These compressors may be smaller and less powerful because the volume of gas they deliver is not so critical as it is not directly used by the diver; a lower volume compressor can be used to fill large storage cylinders during the periods when demand is low. This stored compressed air can be decanted into diving cylinders when needed. Common scuba diving cylinder pressures are 200 bar (2940 psi), 3000 psi (207 bar),  232 bar (3400 psi) and 300 bar (4500 psi).

Heat of compression

When diving cylinders are filled the gas inside them warms as a result of adiabatic heating. When the gas cools by losing heat to the surroundings, the pressure will drop as described by the general gas equation and Gay-Lussac's law. Divers, to maximise their dive time, generally want their cylinders filled to their safe capacity, the working pressure. To provide the diver with a cylinder filled to the working pressure at the nominal temperature of 15 or 20 °C, the cylinder and gas must be kept cool when filling or filled to a pressure such that when it cools it is at the working pressure. This is known as the developed pressure for the filling temperature. Health and safety regulations and pressure vessel design standards may limit the working temperature of the cylinder, commonly to 65 °C, in which case the cylinder must be filled slowly enough to avoid exceeding the maximum working temperature.

Cylinders are often filled at a rate of less than 1 bar (100 kPa or 15 lbf/in²) per second to allow time for heat transfer to the surroundings to limit this increase in temperature. As a method to remove heat faster when filling the cylinder, some filling stations "wet fill" cylinders immersed in a bath of cold water. There is an increased risk of internal cylinder corrosion caused by moisture from the wet environment entering the cylinder due to contamination during connection of the filling hose during wet filling.

The bank
Compressors may be connected to a bank of large, high-pressure cylinders to store compressed gas, for use at peak times. This allows a cheaper low-powered compressor, which is relatively slow at pumping gas, to fill the bank automatically during idle periods, storing a large volume of pressurized air so that a batch of cylinders can be filled more quickly at peak demand without being delayed by the slow-running compressor. In surface-supplied diving, high-pressure cylinder banks may be used as an emergency backup in case of primary compressor failure, or they may be used as the primary source of breathing gas, a system also known as "Scuba replacement".

Filling diving cylinders
Cylinders may be filled directly from the compressor outlet, or from a filling manifold, via a flexible high-pressure hose with a filling valve and purge valve known as a filling whip. A pressure gauge is provided to monitor the pressure in the cylinder as it is filled. an overpressure valve or an electrical pressure-switch may be used to limit filling pressure if the compressor is set to a higher pressure than the developed working pressure of the cylinders to be filled.

Gas blending

Compressors may be linked to a gas blending panel to make nitrox, trimix, heliair or heliox mixes. The panel controls the decanting of oxygen and helium from cylinders bought from commercial gas suppliers.

As it is not possible to decant to a diving cylinder from a storage cylinder that holds gas at a lower pressure than the diving cylinder, the expensive gas in low pressure storage cylinders is not easily consumed and may go to waste when the storage cylinder is returned to the supplier. The cascade system may be used with a bank of storage cylinders to economically consume these high cost gases so that the economically maximum gas is used from the bank. This involves filling a diving cylinder by first decanting from the bank cylinder with the lowest pressure that is higher than the diving cylinder's pressure and then from the next higher-pressure bank cylinder in succession until the diving cylinder is full. The system maximizes the use of low-pressure bank gas and minimizes the use of high-pressure bank gas.

Another method for scavenging expensive low pressure gases is to pump it with a gas booster pump such as a Haskel pump, or to add it to the intake air of a suitable compressor at atmospheric pressure in a mixer known as a blending stick.

Operation
A diving air compressor operator may be required to be formally certified as competent to operate a diving air compressor and to fill high pressure cylinders.  In other jurisdictions the operator may be required to be competent to use the equipment and externally examine cylinders for compliance, but there may be no formal licence or registration required. In yet other jurisdictions there may be no control at all. National and/or state occupational health and safety legislation will usually apply.

See also

References

Diving support equipment
Gas compressors

Diving air compressor


Cea de-a 6-a gală de decernare a Premiilor Oscar organizată de Academia Americană de Film (Academy of Motion Picture Arts and Sciences, AMPAS) a avut loc la The Ambassador Hotel în Los Angeles, California la 16 martie 1934. Această ediție a fost ultima când au fost premiate filme create și lansate în doi ani calendaristici. Au fost eligibile filmele finalizate și lansate între 1 august 1932 și 31 decembrie 1933. Gazda galei a fost Will Rogers, el prezentând și unele dintre premii.

Will Rogers a prezentat premiul pentru cel mai bun regizor, iar când a deschis plicul, el a anunțat pur și simplu: "Vino și ia-l, Frank!" Frank Capra, fiind sigur că el este câștigătorul, a alergat pe podium pentru a lua Oscarul, doar pentru a afla că Rogers vorbea despre Frank Lloyd, care a câștigat pentru Cavalcada.

Walt Disney a devenit prima persoană care a câștigat două premii consecutive, câștigând cel mai bun scurt metraj de animație pentru The Three Little Pigs după ce a câștigat același premiu anul precedent pentru Flowers and Trees.

Premiile
Câștigătorii sunt afișați primii și evidențiați cu font îngroșat.

Note

1934 în film
1934 în Statele Unite ale Americii
! 1934

Oscar 1934


Astragalus alopecuroides subsp. alopecuroides es una  subespecie de Astragalus alopecuroides, una planta de la familia de las leguminosas. Se encuentra en España.

Descripción
Es una planta herbácea que alcanza un tamaño de 50 cm a 1 metro de altura, pilosa, con el tallo erecto, simple, grueso, con hojas imparipinnadas, con 15-20 pares de folíolos linear-oblongos, estípulas libres, lanceoladas, acuminadas: Las flores de un de color amarillo pálido, de gran tamaño (24-26 mm.) con numerosas cabezas globulares, apretadas, subsésiles, cáliz peludo, oblongo-tubular. Corola persistente.

Taxonomía
Astragalus alopecuroides subsp. alopecuroides fue descrita por Linneo y publicado en Species Plantarum 2: 755, en el año 1753 (1 de mayo de 1753).
Sinonimia
Astragalus africanus Bunge
Astragalus alopecuroides var. glabrescens (Coss.) Fern.Casas
Astragalus atlanticus (Ball) Ball
Astragalus marianorum Sennen
Astragalus narbonensis Gouan
Astragalus narbonensis subsp. africanus (Bunge) Ball
Astragalus narbonensis var. africanus (Bunge) Kuntze
Astragalus narbonensis subsp. atlanticus Ball
Astragalus narbonensis var. glabrescens Coss.
Tragacantha alopecuroides (L.) Kuntze
Tragacantha atlantica (Ball) Kuntze
Tragacantha narbonensis (Gouan) Kuntze

Referencias

Enlaces externos

alopecuroides
Flora de la península ibérica
Plantas descritas en 1753
Plantas descritas por Linnaeus

Astragalus alopecuroides alopecuroides


Kaba may refer to:

Places
 Kaaba, the holiest place in the Islamic World, a large cube-shaped building inside the al-Masjid al-Haram mosque in Mecca
 Kaba, Hungary, a town in Hajdú-Bihar County, Hungary, which had a rare carbonaceous chondrite meteorite fall in 1857
 Kaba, Kyrgyzstan, a village in Jalal-Abad region
 Kaba, Tibet, a village in Nagarze County, Shannan Prefecture
 Kaba Town, northern suburb of Monrovia, Liberia
 Mount Kaba, a volcano in Indonesia about 6 kilometers southeast of the Rejang Lebong Regency in the Bengkulu province
 Kabah (Maya site) (Kaba), a Mayan archaeological site in Mexico

Other
 Battle of Kaba, a battle in Fiji in 1855
 , an instant cocoa drink
 Kaba Group, a Swiss security technology company
 Kaba language, a Central Sudanic language
 Kaba Modern, a street dance group on MTV's America's Best Dance Crew
 Kaba people, ethnic group of Guinea; see Ange-Félix Patassé
 a cultivar of the tree Karuka
 rats in the Karni Mata Temple, Deshnok, Rajasthan, India
 an OPM song originally by Tenten Muñoz, popularized by Tootsie Guevarra

People with the surname Kaba
 Alpha Kaba (born 1996), a French basketball player
 Gökhan Kaba (1983-), a Turkish footballer
 Mariame Kaba, an American activist and organizer
 Sory Kaba (born 1995), a Guinean professional footballer
 Yağız Kaba (1989-), a Turkish basketball player
 Djene Kaba Condé (1960-2023), served as the First Lady of Guinea

See also
 KABA (disambiguation)
 Kabah (disambiguation)
 Ka'ba-ye Zartosht, the "cube of Zoroaster", a monument at Naqsh-e Rustam, Iran

Turkish-language surnames

Kaba


الاسم التجاري هو الاسم الذي يتداوله مشروع تجاري لأغراض تجارية، وعلى الرغم من إنه تجاري لكنه مسجل وقانوني ويستخدم في العقود والمواقف الرسمية الأخرى، يمكن القول عموماً أن الأسماء التجارية ممولة.

تستخدم الشركات الأسماء التجارية للمساعدة في تسويق منتجاتها أو تعزيز علاماتها التجارية. ويمكن أيضاً أن تستخدم الأسماء التجارية لإبعاد شركة من الدعاية السيئة.

مصطلح «الاسم التجاري» يستخدم أيضاً، وبخاصة في الصناعات الدوائية والكيميائية، ويكون لاسم المنتج أو اسم العلامة التجارية معنى. على سبيل المثال، النايلون مشتق اسمه (من نيويورك - لندن):
"Nylon" = New York - London

وقد أصبح اسماً عاماً، وهو في الأصل الاسم التجاري لمادة البولي أميد وفقا الرابطة التعبئة والأرشطة.

المصادر

أسماء
اقتصاديات الأعمال
إدارة العلامات التجارية
إدارة المنتجات
قانون تجاري

اسم تجاري


Oussama El Azhari (Casablanca, 9 de abril de 1999) é um jogador de vôlei de praia marroquino, com marca de alcance de 330 cm no ataque e 315 cm no bloqueio que também defendeu as categorias de base da seleção marroquina em mundiais de vôlei indoor. Conquistou o título da Continental Cup CAVB Final de 2021.

Carreira

Em 2017 integrou a seleção marroquina na equipe de vôlei indoor que disputou o Campeonato Mundial nas cidades de Brno e České Budějovice finalizando na décima sexta posição., época que estava vinculado ao FAR Rabat.

Em 2019 já no vôlei de praia competiu no circuito marroquino ao lado de Soufiane El Gharout obtendo vice-campeonato nas etapas de Agadir, Rabat, Salé, Casablanca, El Jadida, Larache e Safim. E disputou na edição do Mundial  de 2019 ao lado Ilyas Rhouni Lazaar  em Udon Thani, alcançando a vigésima quina posição

Em 2021 ao lado de Soufiane El Gharout conquistou o título da segunda fase da Continental Cup CABV e também da fase final (Finals).Também atuou pelo clube húngaro do Fino Kaposvar.

Títulos e resultados

 Finals Continental Cup CAVB de Vôlei de Praia:2021
 Circuito Marroquino de Vôlei de Praia:2019

Ligações externas

Jogadores de voleibol de praia de Marrocos

Oussama El Azhari


Skræling (Old Norse and Icelandic: skrælingi, plural skrælingjar) is the name the Norse Greenlanders used for the peoples they encountered in North America (Canada and Greenland). In surviving sources, it is first applied to the Thule people, the proto-Inuit group with whom the Norse coexisted in Greenland after about the 13th century. In the sagas, it is also used for the peoples of the region known as Vinland whom the Norse encountered and fought during their expeditions there in the early 11th century.

Etymology
The word is most likely related to the Old Norse word , meaning "dried skin", in reference to the animal pelts worn by the Inuit. William Thalbitzer (1932: 14) speculated that  might have been derived from the Old Norse verb , meaning "bawl, shout, or yell". In modern Icelandic,  means "barbarian", whereas the Danish descendant, , means "weakling".

The term is thought to have first been used by  in his work , also called The Book of the Icelanders, written well after the period in which Norse explorers made their first contacts with indigenous Americans. By the time these sources were recorded,  was the common term Norse Greenlanders used for the Thule people, the ancestors to the modern Inuit. The Thule first arrived in Greenland from the North American mainland in the 13th century and were thereafter in contact with the Greenlanders. The Greenlanders' Saga and the Saga of Erik the Red, which were written in the 13th century, use this same term for the people of the area known as Vinland whom the Norse met in the early 11th century. The word subsequently became well known, and has been used in the English language since the 18th century.

"Kalaallit", the name of the largest ethnic group of Greenlandic Inuit, is probably derived from skræling. In 1750, Paul Egede mentions that the Inuit used "Inuit" among themselves, but used Kalaallit when speaking to non-Inuit, stating that this was the term used by Norse settlers.

Norse exploration of the New World

Norse exploration of the New World began with the initial sighting of North America by an Icelander named Bjarni Herjólfsson, who spotted land after drifting off course on a journey to Greenland in 985 or 986.

His voyage piqued the interest of later explorers including Leif Eriksson, who would explore and name the areas of Helluland, Markland and Vinland.

First contact

Leif laid the groundwork for later colonizing efforts by establishing a foothold on Vinland, where he constructed some "large houses." Upon his return to Greenland,

Thorvald has the first contact with the native population which would come to be known as the skrælings. After capturing and killing eight of the natives, they were attacked beside their beached ships, which they defended:

Thorfinn Karlsefni

Thorfinn Karlsefni was the first Norse explorer to attempt to truly colonize the newly discovered Vinland, on the same site as his predecessors Thorvald and Leif Eriksson.  According to the Saga of Erik the Red, he set sail with three ships and 140 men.

Upon reaching Vinland, their intended destination, they found the now famous grapes and self-sown wheat for which the land was named. They spent a very hard winter at this site, barely surviving by fishing, hunting game inland, and gathering eggs on the island. The following summer they sailed to the island of Hop where they had the first peaceful interactions with the native people, with whom they traded. Thorfinn forbade his men to trade their swords and spears, so they mainly exchanged red cloth for pelts. They described the aboriginal inhabitants:

Shortly thereafter, the Norsemen were attacked by natives frightened by a bull that broke loose from the Norse encampment. They were forced to retreat to a more defensible location before engaging their attackers; at the end of the battle two of his men had been slain, while "many of the natives" were killed. As with any inhabited foreign land, Thorfinn and his men realized that

After this adventure, they returned to Greenland. Their three-year excursion would be the longest lasting known European colony in the New World, until Columbus's voyages nearly 500 years later initiated full-scale European conquest of the Americas.

Inuit folktales of the Norse
There are also accounts from the Inuit:

Kavdlunait (plural) was the Inuit word for foreigner or European. Compare modern Greenlandic qallunaaq ("Dane"), formerly spelled ĸavdlunâĸ.

See also
Skraeling Island

References

Hans Christian Gulløv, ed., Grønlands Forhistorie,  Copenhagen: Gyldendal, 2005.
Magnus Magnusson and Hermann Pálsson (Translators), The Vinland Sagas : The Norse Discovery of America, Penguin Books, 1965 Translation, 13th reprint of 1985, p. 65,
Kane, Njord (2015) The Vikings: The Story of a People (Spangenhelm Publishing)

Further reading
"Skraeling: First Peoples of Helluland, Markland, and Vinland." Odess, Daniel; Stephen Loring; and William W. Fitzhugh, in Vikings: The North Atlantic Saga. Fitzhugh, William W. and Elisabeth I. Ward, editors. Washington, DC: Smithsonian Institution, 2000. Pages 193–205. .
"The Viking discovery of America: the excavation of a Norse settlement in L'Anse aux Meadows, Newfoundland." Ingstad Helge. Checkmark Books. New York, 2001. .
Kane, Njord (2015) The Vikings: The Story of a People (Spangenhelm Publishing)
http://blogmeridian.blogspot.com/2008/08/unknowing-world.html
http://www.newadvent.org/cathen/01416a.htm
"Norse contact with Native Americans before the Viking Age" by Njord Kane, 2016 * http://spangenhelm.com/norse-contact-native-americans-viking-age/

External links
 Online etymology dictionary
 Native Languages of the Americas

Indigenous peoples of North America
Norse colonization of North America
Ethno-cultural designations
Exonyms

Skræling


Neópolis es un municipio brasileño del estado de Sergipe. Se localiza a una latitud 10º19'12" sur y a una longitud 36º34'46" oeste, estando a una altitud de 30 metros. Su población estimada en 2004 era de 20 141 habitantes. La densidad demográfica es de 75,5 hab/km²

Posee un área de 249,9 km².

Historia
Neópolis es una ciudad histórica que vivió muchos años bajo el dominio de los holandeses, comandado por el príncipe Maurício de Nassau que inclusive vivió en la ciudad. Fue él quien construyó el entonces fuerte de Keer de Koe, que después fue tomado por los portugueses. Posteriormente los frailes lo transformaron en la bellísima Iglesia del Rosário. Desde el fuerte existía una vinculación subterránea con el cuerpo de la guardia (donde hoy está construido el edificio de la secretaria de Acción Social) hasta la casa del príncipe y de ahí hasta la rocheira (que está a orillas del Río São Francisco).

Referencias

Enlaces externos

Localidades de Sergipe

Neópolis


Fahad Al Abdulrahman (født 6. april 1995) er en fodboldspiller fra Qatar som lige nu spiller for Al Sadd i Stars League i Qatar. Han har tidligere været lånt ud til den belgiske klub K.A.S. Eupen.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Bahrain

Fahad Al-Abdulrahman


An Spiranthes lacera in uska species han Liliopsida nga syahan ginhulagway ni Constantine Samuel Rafinesque, ngan ginhatag han pagkayana nga asya nga ngaran ni Constantine Samuel Rafinesque. An Spiranthes lacera in nahilalakip ha genus nga Spiranthes, ngan familia nga Orchidaceae.

Subspecies

Ini nga species ginbahin ha masunod nga subspecies:

 S. l. gracilis
 S. l. lacera

Mga kasarigan

Mga sumpay ha gawas

Spiranthes

Spiranthes lacera


Katharina Höftmann (* 1984 in Rostock) ist eine deutsche Journalistin und Buchautorin.

Leben und Wirken
Nach der Schullaufbahn studierte Höftmann Deutsch-Jüdische Geschichte und Psychologie in Berlin und war danach als Journalistin und PR-Beraterin für die Agentur Scholz & Friends tätig. Im März 2010 wurde sie Stipendiatin der Studienstiftung des deutschen Volkes im Bereich Wissenschafts- und Auslandsjournalismus und veröffentlicht seither Beiträge für die Deutsche Presse-Agentur, Welt Online und Israel HaYom. Aus einem Blog, den sie für die Welt-Gruppe unter dem Titel Guten Morgen, Tel Aviv führte, erwuchs ein Buch unter gleichem Namen, das 2011 im Heyne Verlag erschien. Im Juli 2012 erschien im Berliner Aufbau-Verlag ihr erster Kriminalroman unter dem Titel Die letzte Sünde, der in Tel Aviv spielt. Der Kriminalroman wurde für den Friedrich-Glauser-Preis 2013 in der Kategorie "Bestes Debüt" nominiert. Im September 2013 erschien der zweite Teil der Krimiserie um den Kommissar Assaf Rosenthal mit dem Titel "Der Rabbi und das Böse". Auch dieser Roman spielt wiederum in Tel Aviv, vornehmlich Jaffa.

Höftmann lebt mit ihrem Lebensgefährten und ihren Kindern in Tel Aviv.

Weblinks

Einzelnachweise

Autor
Literatur (Deutsch)
Literatur (21. Jahrhundert)
Kriminalliteratur
Journalist (Deutschland)
Journalist (Israel)
Zeitungsjournalist
Blogger
Person (Die Welt)
Deutscher
DDR-Bürger
Israeli
Geboren 1984
Frau

Katharina Höftmann


Fallturm Bremen is a drop tower at the Center of Applied Space Technology and Microgravity at the University of Bremen in Bremen. It was built between 1988 and 1990, and includes a 122-metre-high drop tube (actual drop distance is 110 m), in which for 4.74 seconds (with release of the drop capsule), or for over 9 seconds (with the use of a catapult, installed in 2004) weightlessness can be produced. The entire tower, formed out of a reinforced concrete shank, is 146 metres high.

The 122-metre drop tube is free-standing within the concrete shell, in order to prevent the transmission of wind-induced vibrations, which could otherwise result in the airtight drop capsule hitting the walls.  The drop tube is pumped down prior to every free-fall experiment to about 10 Pa (~ 1/10 000 atmosphere).  Evacuation takes about 1.5 hours.

External links
 , ZARM (Center of Applied Space Technology and Microgravity), University of Bremen

 Tom Scott, , 16 January 2017 archived at Ghostarchive.org on 27 April 2022

Towers in Germany
Buildings and structures in Bremen (city)
Weightlessness

Fallturm Bremen


Desde Palma con amor fue un programa de televisión emitido por la cadena española Telecinco en los veranos de 1991 y 1992.

Formato
Programa veraniego de variedades en el que se combinaban actuaciones musicales con humor, concursos y desfiles de modelos, sobre un escenario de 60 metros cuadrados al aire libre en el muelle de Poniente de la bahía de la ciudad de Palma de Mallorca. Además, se emitía el espacio Vivas los novios, con Arancha del Sol.

En 1992 el programa se llamó Desde Palma, queridos padres, y fue un híbrido entre Desde Palma con amor y Queridos padres, que Concha Velasco presentaba entonces en Telecinco. Contaba con un equipo técnico de 125 personas y un presupuesto de 300 millones de pesetas.

Equipo

Referencias

Programas de televisión de Telecinco
Programas de televisión musicales de España
Programas de televisión de España iniciados en 1991
Programas de televisión finalizados en 1992
Programas de televisión de variedades de España

Desde Palma con amor


Condicionados fue una miniserie argentina producida por Pol-ka a cargo de Adrián Suar. Protagonizada por los primeros actores Oscar Martínez y Soledad Silveyra. Coprotagonizada por Leticia Brédice, Favio Posca, Julieta Zylberberg, Bárbara Lombardo, Guillermo Pfening ,Ángela Torres y Eleonora Wexler. La serie fue emitida desde el 23 de mayo al 22 de agosto de 2012 por Canal 13.

Sinopsis
"Condicionados" cuenta la historia de un matrimonio poco convencional: el de Dicky Cocker (Oscar Martínez) y su mujer Lorna (Soledad Silveyra), quienes en los años 80 comienzan a introducirse en el mundo de la pornografía. La sociedad no podía funcionar mejor: mientras que Dicky se desempeñaba como director, Lorna lo hacía como actriz; esta organización conoció el éxito y se consagraron como referentes de este particular género cinematográfico.

Pero, treinta años más tarde, en la actualidad, ya nada es igual. El fracaso, la frustración y la decadencia parecen ser moneda corriente en la vida de la pareja. Dicky ya no es el afamado director de antaño y Lorna hace tiempo que dejó de ser una "pornostar". Y sus vidas se han vuelto tan miserables que el matrimonio se encuentra al borde del divorcio.

Dicky y Lorna tienen dos hijos: Charo (Julieta Zylberberg) y Darío (Guillermo Pfening). Charo aún vive con ellos y atiende un sex shop. Darío, en cambio, vive solo. Es justamente Darío quien, viendo la calamitosa situación de sus padres, les propone un nuevo negocio: hacer portafolios para una revista.

Pero el fracaso profesional no es el único motivo de la agonía del matrimonio de Lorna y Dicky, habrá otros factores que también influirán. Por un lado, las constantes situaciones confusas que Dicky protagonizará con Darling (Leticia Brédice) –una estrella porno que llega al país buscando trabajo- quien siempre intenta seducirlo y mantenerse cerca de él. Por otro lado, la aparición de Paloma (Ángela Torres), una hija extra-matrimonial del director, de quien tendrá que hacerse cargo. Por su parte, Dicky contará con el incondicional apoyo de Bebe (Favio Posca), productor, asistente y amigo.

Por otro lado veremos la historia de Yael (Bárbara Lombardo), una aspirante a actriz porno, quien intentará comenzar su carrera.

Elenco y personajes
 Oscar Martínez como Ricardo "Dicky" Cocker.
 Soledad Silveyra como María Laura "Lorna" Cocker.
 Leticia Brédice como Darling.
 Favio Posca como Horacio "Bebe".
 Julieta Zylberberg como Charo.
 Bárbara Lombardo como Yael.
 Guillermo Pfening como Darío.
 Ángela Torres como Paloma Cocker.
 Ana María Picchio como Vilma.
 Gerardo Romano como Germán.
 Julieta Díaz como Sagrada.
 Eleonora Wexler como Natasha.
 Pablo Cedrón como Oscar.
 Gustavo Guillén como Vico Silver.
 Ivo Cutzarida como Rubén Mancini.
 María Eugenia Ritó como Corina.
 Moria Casán como Reina.
 Federico Luppi como Pedro.
 Margareth Cifuentes como Gina.
 Mario Moscoso como Tipo.
 Atilio Pozzobón como Tito.
 Víctor Maytland como Víctor.
 Ariana Fiorentino como Ariana.
 Xoana González como Giovanna.
 Anabel Cherubito como

Premios y nominaciones

Referencias

Enlaces externos
 Sitio web oficial

Series de televisión de Canal 13 (Argentina)
Unitarios de Pol-ka
Comedias argentinas
Miniseries de televisión
Series de televisión de Volver
Series de televisión de Argentina

Condicionados


Olaylar
 Sallanan Minare'nin yapımı tamamlandı.

Doğumlar
 14 Mayıs - IV. Karl, onbirinci Bohemya kralı, Lüksemburg Hanedanı'ndan Kutsal Roma İmparatoru (ö. 1378)
 7 Kasım - Simeon Ivanovich Gordiy, Moskova Büyük Prensi (ö. 1353)
 14 Kasım - I. Jean, Fransa kralı X. Louis'in ölümünden sonra doğmuş olan, doğar doğmaz Fransa ve Navarra Kralı ilan edilen oğlu (ö. 1316)
 tarihi bilinmeyen
 Satıbey Hatun, Olcaytu Han'ın kızı, İlhanlı Devleti hükümdarı (ö. 1345)

Ölümler
 12 Mart - Stefan Dragutin, Sırbistan Kralı
 5 Haziran - X. Louis, Fransa ve Navarra Kralı (d. 1289)
 19 Kasım - I. Jean, Fransa kralı X. Louis'in ölümünden sonra doğmuş olan, doğar doğmaz Fransa ve Navarra Kralı ilan edilen oğlu (d. 1316)
 13 Aralık - Olcaytu, İlhanlı hükümdarı (d. 1282)
 tarihi bilinmeyen
 Alaeddin Halaci, Delhi Sultanlığı'nda iktidarda olan Halaci Hanedanına mensup Türk sultan

1316


NGC 7284 je lećasta galaktika u zviježđu Vodenjaku.

Izvori

Vanjske poveznice

  Hartmut Frommert: Revidirani Novi opći katalog
  Izvangalaktička baza podataka NASA-e i IPAC-a
  Astronomska baza podataka SIMBAD
   VizieR
 DSS-ova slika NGC 7284
  Auke Slotegraaf: NGC 7284 Deep Sky Observer's Companion
  NGC 7284 DSO-tražilica
  Courtney Seligman: Objekti Novog općeg kataloga: NGC 7250 - 7299

7284

NGC 7284


Der Arbeitskreis Militärgeschichte e. V. (AKM) ist ein 1995 gegründetes Forschungsnetzwerk in Form eines eingetragenen Vereins für interdisziplinäre Kriegs- und Militärgeschichte. Der Sitz ist in Freiburg im Breisgau. Die Geschäftsstelle ist beim Institut für Europäische Geschichte der Technischen Universität Chemnitz.

Zweck und Organisation
Der militärhistorische Verein wurde nach dem Deutschen Historikertag in Leipzig 1994 zunächst als lose Arbeitsgruppe und schließlich im Oktober 1995 als eingetragener Verein gegründet und soll "zur Entwicklung dieses aktuellen und wichtigen Feldes der Geschichtswissenschaft beitragen, das an deutschsprachigen Universitäten, institutionell kaum vertreten ist".

In der wissenschaftlichen Arbeit werden mehrere Bereiche der Geschichtswissenschaft wie politik-, institutions, wirtschafts-, sozial, kultur- und geschlechtergeschichtliche integriert. Der Focus liegt auf dem späten 19. und 20. Jahrhundert. Neben jährlichen Mitgliederversammlungen organisiert der Kreis seit 1997 Jahrestagungen mit unterschiedlicher Themensetzung und Workshops als Gespräche mit innovativer Signalwirkung in Deutschland und dem Vereinigten Königreich.

Unter den Veranstaltungen sind auch die Kolloquien 2010 und 2012 in Zusammenarbeit mit dem wissenschaftlichen Beirat zur Verleihung des Werner-Hahlweg-Preises, dem Bundesamt für Wehrtechnik und Beschaffung, dem Deutschen Komitee für die Geschichte des Zweiten Weltkrieges, dem Militärgeschichtlichen Forschungsamt, dem Arbeitskreis Militär und Gesellschaft in der Frühen Neuzeit und dem Lehrstuhl für  Militärgeschichte/Kulturgeschichte der Gewalt der Universität Potsdam.

Er gilt neben dem Arbeitskreis Historische Friedens- und Konfliktforschung (AKHF) und dem Arbeitskreis Militär und Gesellschaft in der Frühen Neuzeit (AMG) zu den wichtigsten Arbeitskreisen für Militärgeschichte im deutschsprachigen Raum.

Der Verein hat (Stand 2017) über 500 Mitglieder, darunter bekannte Historiker wie Christian Koller, Frank Becker, Thomas Kühne, Michael Epkenhans, Christian Th. Müller, Sönke Neitzel, John Zimmermann, Jost Dülffer, Gundula Bavendamm, Roger Chickering oder auch Christian T. Petersen (Sprachwissenschaftler). Dem amtierenden Vorstand (seit 2017) gehören Martin Clauss (1. Vorsitzender), Christoph Rass (2. Vorsitzender), Peter M. Quadflieg (Schatzmeister), Wencke Meteling (Schriftführerin), Christoph Nübel, Gundula Gahlen und Alaric Searle (Beisitzer) an. Ehrenvorsitzende sind Stig Förster (seit 2017) und Gerd Krumeich.

Bisherige Vorsitzende des Arbeitskreises Militärgeschichte waren:

 1995–2002: Wilhelm Deist
 2002–2017: Stig Förster
 seit 2017: Martin Clauss

Wilhelm-Deist-Preis für Militärgeschichte
Der Nachwuchs im Forschungsbereich wird im deutschsprachigen Raum seit 2006 durch den Wilhelm-Deist-Preis für Militärgeschichte gefördert, der auf den ehemaligen "Leitenden Historiker" am Militärgeschichtlichen Forschungsamt (MGFA), Wilhelm Deist, zurückgeht. Dieser war auch Vorsitzender und Ehrenvorsitzender (2002–2003) des Vereins. Seit 2005 ist Gerd Krumeich Ehrenvorsitzender. Der Preis wird jährlich für überdurchschnittliche geschichtswissenschaftliche Abschlussarbeiten verliehen, die der Dissertation vorgelagert sind. Zu den bisherigen Preisträgern zählen u. a. Peter M. Quadflieg (2007) und Christoph Nübel (2008). Zu den Jurymitgliedern gehören u. a. Stig Förster aus Bern und Sönke Neitzel aus Potsdam.

Publikationen (Auswahl)
Von 1995 bis 2011 erschien viermonatlich die Zeitschrift newsletter, die in Zeitschriftendatenbanken archiviert wird.

Folgende Arbeiten sind in Verbindung mit dem Arbeitskreis Militärgeschichte e. V. entstanden bzw. herausgegeben worden, darunter Bände der mehrteiligen Schriftenreihe Krieg in der Geschichte des Verlages Ferdinand Schöningh:
 Rüdiger Overmans (Hrsg.): In der Hand des Feindes. Kriegsgefangenschaft von der Antike bis zum Zweiten Weltkrieg. Böhlau, Köln u. a. 1999, ISBN 3-412-14998-5.
 Thomas Kühne, Benjamin Ziemann (Hrsg.): Was ist Militärgeschichte? (= Krieg in der Geschichte, Band 6). Schöningh, Paderborn u. a. 2000, ISBN 3-506-74475-5.
 Karen Hagemann, Stefanie Schüler-Springorum (Hrsg.): Heimat – Front. Militär- und Geschlechterverhältnisse im Zeitalter der Weltkriege (= Reihe Geschichte und Geschlechter, Band 35). Campus, Frankfurt am Main u. a. 2001, ISBN 3-593-36837-4.
 Günther Kronenbitter, Markus Pöhlmann, Dierk Walter (Hrsg.): Besatzung. Funktion und Gestalt militärischer Fremdherrschaft von der Antike bis zum 20. Jahrhundert (= Krieg in der Geschichte, Band 28). Schöningh, Paderborn 2006, ISBN 3-506-71736-7.
 Sönke Neitzel, Daniel Hohrath (Hrsg.): Kriegsgreuel. Die Entgrenzung der Gewalt in kriegerischen Konflikten vom Mittelalter bis ins 20. Jahrhundert (= Krieg in der Geschichte, Band 40). Schöningh, Paderborn 2008, ISBN 978-3-506-76375-4.
 Markus Pöhlmann, Ulrike Ludwig, John Zimmermann (Hrsg.): Ehre und Pflichterfüllung als Codes militärischer Tugenden (= Krieg in der Geschichte, Band 69). Schöningh, Paderborn 2014, ISBN 978-3-506-77312-8.
 Kerstin von Lingen, Klaus Gestwa (Hrsg.): Zwangsarbeit als Kriegsressource in Europa und Asien (= Krieg in der Geschichte, Band 77). Schöningh, Paderborn u. a. 2014, ISBN 978-3-506-77727-0.

Weblinks
 Webseite des Arbeitskreises Militärgeschichte (Portal Militärgeschichte)
 Eintrag des Portals Militärgeschichte bei Clio-online

Einzelnachweise

Verein (Militär)
Geschichtsverein (Schweiz)
Militärgeschichtliche Forschungseinrichtung
Gegründet 1995
Verein (Freiburg im Breisgau)
Geschichtsverein (Baden-Württemberg)

Arbeitskreis Militärgeschichte


Cubase, Alman Steinberg firması tarafından geliştirilen ve müzik kayıt ve düzenleme işlemlerinde kullanılan bir DAW Dijital Ses İşleme İstasyonu yazılımıdır.

Cubase'in 1989 yılında yılında piyasaya sürülen ilk versiyonu, Atari ST serisi kişisel bilgisayarlarda çalışmaktaydı. O tarihlerde yaygın olan ve yine Steinberg tarafından geliştirilen Professional 24 isimli yazılıma karşın daha kullanışlı olmasıyla kısa zamanda geniş çevrelerde yankı uyandırdı.

Sonraki yıllarda Atari'nin piyasadaki payının azalmasını takiben, 1992 yılından itibaren Windows, 1996 yılından itibaren ise Macintosh ile uyumlu Cubase versiyonları piyasaya sürüldü. Rakip yazılımlara karşı sürekli güncellenen Cubase, 3.0 versiyonunda çeşitli performans sorunlarından dolayı sekteye uğrasa da, Steinberg firmasının geliştirdiği VST (Virtual Studio Technology) desteğiyle yenilenerek kısa zamanda toparlandı.

İlk önceleri sadece MIDI sequencer olarak çalışan Cubase, v.3.0 ve sonrasında ses kayıt ve işleme özellikleriyle daha da gelişti.

1999 yılından itibaren, sanal enstrümanların kullanımı için Steinberg tarafından geliştirilen VSTi teknolojisi Cubase'e eklendi. 2002 yılından itibaren SX ve SL adı verilen iki farklı seriyle popülaritesini arttıran Cubase, daha sonra 2006 yılında yine önemli bir revizyondan geçerek Cubase 4 versiyonuna ulaşmıştır. Daha sonra 27 Ocak 2009 yılında piyasaya sürülen Cubase 5 olmuştur. Bunu kısa aralıklarla 6 ve 7. sürümler izlemiştir. 7. versiyondan itibaren arayüzde değişiklikler yapılmış olup güncel versiyon Cubase 10.5 tir.

Kopyalamaya karşı koruma sağlamak amacıyla, yazılım USB dongle ile çalışmaktadır.

Cubase, günümüzde müzik kayıt ve işleme yazılımları arasında saygın ve popüler bir konuma sahiptir.
Cubase'i verimli kullanmak için, Steinberg tarafından geliştirilen ASIO (Audio Stream Input/Output) teknolojisiyle uyumlu ses kartlarının kullanılması gerekir. Zira ASIO, ses işlemlerinde son derece düşük gecikme (latency) ile çalışılmasını sağlamakta ve yazılımla ileri düzeyde entegrasyon olanağı sunmaktadır. Bu sayede bilgisayar donanımı daha verimli kullanılabilmekte ve daha çok sayıda kanal, efekt ve sanal enstrüman, daha düşük gecikmeyle çalıştırılabilmektedir.

Dış bağlantılar
 Steinberg Resmi Web Sitesi

Kaynakça
 Wikipedia

Müzik yazılımları

Cubase


Programlama ve haberleşmede, bir bit bilgi depolama ve haberleşme veya bağlantının en küçük ve temel ünitesidir.
Bir cihaz ya da fiziksel bir sistem tarafından depolanabilecek bilginin maksimum değeri normal olarak sadece 2 farklı şekilde bulunabilir. Bu durumlar genellikle (özellikle numerik veride) ikili sayılar 0 ve 1  olarak yorumlanır.
Ayrıca mantıksal değerler logical values , doğru ya da yanlış, flag ya da switch, on ya da off olarak yorumlanabilir.

Mantıksal değerlerin elektronikteki karşılıkları ise 0 için  0 Volt(aslında sıfıra çok yakın bir gerilimdir.), 1 için de 5 Volt olarak tanımlıdır.

Teoride,   bir bit  genel anlamda ikili rastgele değişken belirsizliği (eşit ihtimallerle 0 ya da 1)olarak nitelendirilebilir.

Köken bilimi

İkili rakam anlamına gelen 'binary digit' kelimelerinin kısaltmasıdır. Çoğu platformda 1 bayt, 8 bit bulundurur.

Bilişimde Bit ve Katları

Bilgisayarda veri depolama ve transferlerinde ise bit en küçük dosya birimidir.

Veri (data) boyutları byte cinsinden hesaplanmaktadır. Bir byte 8 bitten oluşur. Bu birimden sonra küçükten büyüğe doğru sırasıyla kilobyte, megabyte, gigabyte, terabyte, petabyte, eksabyte
zettabyte ve yottabyte şeklinde üst katları vardır.
Her üst kat bir önceki birimin 1000 katıdır. Bu birimler bir bayt'ın 1024 katı şeklinde artar şekilde bilinir ancak bu yanlıştır. 1024 kat halinde artan birimler küçükten büyüğe doğru sırasıyla; kibibyte, mebibyte, gibibyte, tebibyte, pedibyte, eksibyte, zebibyte ve yobibyte şeklindedir.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 VBR
 Bayt
 Kilobayt
 Kilobit

Dış bağlantılar
 Bilgisayar Birimleri Çevirici

İkili sayı aritmetiği
Bilgisayar terimleri
Bilgisayar belleği
Bilgisayar birimleri

Bit (bilişim)


Thierry Gioux (né en ) est un dessinateur de bande dessinée français. Dessinateur réaliste, Gioux a notamment succédé à Philippe Adamov sur Le Vent des Dieux (11 tomes de 1991 à 2004) et créé avec le scénariste Fred Duval la série steampunk Hauteville House (19 tomes depuis 2004).

Biographie

Notes et références

Annexes

Bibliographie

Liens externes

Naissance en 1960
Naissance en Normandie
Dessinateur français de bande dessinée

Thierry Gioux