Kaplumbağa (ya da tosbağa), Testudines takımını oluşturan çok sert ve kemiksi bir kabuk içinde yaşayan, ağır yürüyüşlü, dört ayaklı, sürüngenler için kullanılan terim.

Hareketleri yönünden ne kadar telaşsız ve ağır hayvanlarsa onların tarih boyunca gelişimi de o kadar yavaş olmuştur. Kaplumbağalar, öteki sürüngenlerle birlikte Mezozoik'in ilk dönemi olan Trias Çağı'nda ortaya çıktılar.  200 milyon yıldan beri kaplumbağaların vücut yapıları önemli hiçbir değişikliğe uğramamıştır. Hâlbuki kaplumbağalar, dünyada soyu henüz tükenmemiş en eski hayvanlardandır.

Açlığa pek dayanıklıdırlar. Çok uzun ömürlüdürler. Yüz, yüz elli yıl kadar yaşarlar.

Kaplumbağalar çeşitlerine ve yaşadıkları iklim kuşağına göre kış uykusuna yatarlar. Deniz kaplumbağaları kış uykusuna yatmazlar çünkü onlar göç eden hayvanlardır. Bu iç güdünün ortaya çıkmasının nedeni İklim değişikliğidir. Bol Güneş ışığı alan kuru topraklarda kendine bir delik kazıp bütün kışı orada geçirmek üzere içine girer.

Günümüzde, soyunu sürdürmekte olan 250'ye yakın kaplumbağa türü bulunmaktadır.

Baş ve ayaklar

Kaplumbağaların başı vücutlarına oranla çok ufaktır. Ağızları bir kuşun gagasına benzer. Dişlerin yerini sert kemiksi bir damak almıştır. Kaplumbağalar, bununla besinlerini yakalar ve ezerek mekanik sindirim yapar. Dil kafasına oranla büyük ve yumuşaktır.

Ayaklarına gelince, bunların uçlarında beşer parmak vardır, karada ve bataklıklarda yaşayan kaplumbağalarda bunlar hareketlidir. Uçlarındaki tırnaklar kıvrık ve serttir. Bataklıklarda yaşayan kaplumbağalarda birbirleriyle bir zar aracılığıyla birleşmiş küreğe benzer bir durum almıştır. Bunların arka ayak parmaklarının sayısı dörttür. Deniz kaplumbağalarında ise parmaklar bitişiktir. Aralarında perdeler vardır. bunları suyun içinde yüzmek ve dengede kalmak için kullanırlar.

Türkiye'de bulunan bazı kaplumbağa türleri

 Mahmuzlu Akdeniz kaplumbağası (Testudo graeca)
 Hermann kaplumbağası (Testudo hermanni)
 Benekli kaplumbağa (Emys orbicularis)
 Çizgili kaplumbağa (Mauremys caspica)
 Fırat kaplumbağası (Rafetus euphraticus)
 Yeşil kaplumbağa (Chelonia mydas)
 Nil kaplumbağası (Trionyx triunguis)
 Sini kaplumbağası (Caretta caretta)

Alt takım ve familyalar
Testudines (kaplumbağalar) takımının, soyu tükenmiş (kısa:  st) olanlar da dahil olmak üzere, alt takım ve familyalarına ait sınıflandırma aşağıda verilmiştir:

Takım Testudinata Klein 1760

 Cins Pappochelys Schoch & Sues 2015
 Familya Proganochelyidae Baur 1887
 Familya Australochelidae Gaffney & Kitching 1994 sensu Lee 1997
 Familya Proterochersidae Nopcsa 1928
 Klad Mesochelydia
 Familya Indochelyidae Datta, Manna, Ghosh & Das 2000
 Familya Heckerochelyidae Sukhanov 2006
 Klad Perichelydia
 Familya Chelycarapookidae Warren 1969
 Familya Sichuanchelyidae Tong et al. 2012
 Familya Solemydidae de Lapparent de Broin & Murelaga 1996
 Klad †Meiolaniformes
 Familya †Meiolaniidae Lydekker 1887
 Familya †Otwayemyidae Gaffney et al. 1998
 Cins †Trapalcochelys Sterli, de la Fuente & Cerda 2013
 Cins †Chubutemys Gaffney et al. 2007
 Cins †Peligrochelys Sterli & de la Fuente 2012
 Familya †Kallokibotiidae Nopcsa 1923
 Klad Testudines Linnaeus, 1758
 Alt takım Pleurodira(döner boyunlu kaplumbağalar) Cope 1864
 Familya †Apertotemporalidae Kühne 1937
 Familya †Platychelyidae Brän 1965 sensu Gaffney, Tong & Buffetaut 2006
 Familya †Dortokidae Lapparent de Broin & Murelaga 1996
 Familya †Notoemyidae Fernandez & Fuente 1994
 Üst familya †Cheloides Gray 1825 sensu Gaffney, Tong & Buffetaut 2006
 Familya Chelidae Gray 1825
 Üst familya †Pelomedusoides Cope 1868 sensu Broin 1988</small>
 Familya †Araripemydidae Price 1973
 Familya Pelomedusidae
 Familya †Euraxemydidae Gaffney, Tong & Buffetaut 2006
 Familya †Bothremydidae Baur 1891
 Familya Podocnemididae Cope 1868
 Alt takım Cryptodira Duméril & Bibron 1835 (gizli boyunlu kaplumbağalar)
 Infraorder Paracryptodira
 Familya †Pleurosternidae Cope 1868
 Familya †Compsemyidae
 Familya †Baenidae Cope 1882
 Infraorder Eucryptodira Gaffney 1975a sensu Gaffney 1984
 Familya †Macrobaenidae Sukhanov 1964
 Familya †Eurysternidae Dollo 1886
 Familya †Plesiochelyidae Baur 1888
 Familya †Xinjiangchelyidae Nesov 1990
 Klad Centrocryptodira
 Familya †Osteopygidae Zangerl 1953
 Familya †Sinemydidae Yeh 1963
 Klad Polycryptodira Gaffney 1988
 Klad Pantrionychia
 Familya †Adocidae
 Superfamilya Trionychoidea Gray 1870
 Familya Carettochelyidae
 Familya Trionychidae
 Superfamilya Testudinoidea Baur 1893
 Familya †Haichemydidae Sukhanov & Narmandakh 2006
 Familya †Lindholmemydidae Chkhikvadze 1970
 Familya †Sinochelyidae Chkhikvadze 1970
 Familya Emydidae
 Familya Geoemydidae
 Familya Testudinidae
 Familya Geoemydidae
 Klad Americhelydia
 Family Chelydridae
 Superfamily Kinosternoidea
 Family Dermatemydidae
 Family Kinosternidae
 Superfamily Chelonioidea (deniz kaplumbağaları)
 Family †Toxochelyidae Baur 1895
 Family Cheloniidae (yeşil kaplumbağa ve akrabaları)
 Family †Thalassemydidae
 Family Dermochelyidae (deri sırtlı kaplumbağalar)
 Family †Protostegidae Cope, 1872

Eskiden
 Alt takım : Cryptodira Duméril & Bibron 1835 (gizli boyunlu kaplumbağalar)
 Familya : Chelydridae
 Familya : Meiolaniidae st
 Üst familya : Chelonioidea (deniz kaplumbağaları)
 Familya : Cheloniidae (yeşil kaplumbağa ve akrabaları)st
 Familya : Dermochelyidae (deri sırtlı kaplumbağalar)
 Familya : Protostegidae st
 Familya : Thalassemyidae st
 Familya : Toxochelyidae
 Üst familya : Kinosternoidae
 Familya : Dermatemydidae
 Familya : Kinosternidae
 Familya : Platysternidae
 Üst familya : Testudinoidae
 Familya : Emydidae
 Familya : Geoemydidae
 Familya : Haichemydidae st
 Familya : Lindholmemydidae st
 Familya : Sinochelyidae st
 Familya : Testudinidae
 Üst familya : Trionychoidae
 Familya : Adocidae st
 Familya : Carettochelyidae
 Familya : Trionychidae
 Alt takım : Paracryptodira st
 Alt takım : Pleurodira (döner boyunlu kaplumbağalar)
 Familya : Proterochersidae st
 Familya : Chelidae
 Familya : Araripemydidae st
 Üst familya: Pelomedusoidae
 Familya : Pelomedusidae
 Familya : Bothremydidae st
 Familya : Podocnemididae

Kaynakça

Carl Linnaeus tarafından adlandırılmış taksonlar

Kaplumbağa


Skuld, Norse mitolojisindeki üç Norndan biridir.

İskandinav mitolojisi kahramanları
Zaman tanrıçaları
Valkürler
Nornlar

Skuld (Norn)


O Campeonato Europeu de Halterofilismo de 2006 foi a 85ª edição do campeonato, sendo organizado pela Federação Europeia de Halterofilismo, em Władysławowo, na Polónia, entre 1 a 7 de maio de 2006. Foram disputadas 15 categorias (8 masculino e 7 feminino), com a presença de 207 halterofilistas de 33 nacionalidades.

Medalhistas

Masculino

Feminino

Quadro de medalhas

Quadro de medalhas no total combinado

Ligações externas
Site da Federação Europeia de Halterofilismo

2006
Europeu
Halterofilismo
Halterofilismo


El Challenger Ciudad de Guayaquil 2011 es un torneo de tenis que se lleva a cabo sobre superficie de tierra batida en el Guayaquil Tenis Club situado en la ciudad de Guayaquil, Ecuador, desde el 19 al 27 de noviembre de 2011. Es la séptima edición del ATP Challenger Ciudad de Guayaquil.

Eventos

Individuales

Dobles

Enlaces externos

Challenger de Guayaquil 2011


An Paspalum microstachyum in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Jan Svatopluk Presl. An Paspalum microstachyum in nahilalakip ha genus nga Paspalum, ngan familia nga Poaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Paspalum

Paspalum microstachyum


باسم قاسم السامرائي لاعب عراقي سابق بكرة القدم، لقبه هو (الجنرال) بين جماهير الرياضية والصحفيين في العراق.

حياته
كلاعب
لعب للمنتخب العراقي في ثمانينات القرن الماضي ولعب مباراة واحدة في بطولة كأس العالم في المكسيك عام 1986

لعب في صفوف نادي الشرطة العراقي، كان يلعب في مركز الدفاع.

مدرب
اتجه للتدريب بعد اعتزاله اللعب واشرف على تدريب اندية عديدة أبرزها نادي دهوك العراقي.

استطاع أن ينقل نادي دهوك للفوز بلقب الدوري العراقي لكرة القدم لموسم 2009 - 2010 لأول مرة في تاريخ النادي .

في عام 2011 وبعد تردي نتائج نادي دهوك في الدوري العراقي تم أستبعاده من تدريب الفريق

بعد ذلك تعاقد معه نادي زاخو الذي يلعب في الدوري الممتاز أيضا.

و قد درب نادي السليمانية الذي يلعب في دوري النخبة (الممتاز سابقاً) بعد أن تم تعاقد معه في يوم الـــ 2 من ديسمبر 2012 و تم الإعلان التعاقد بحضور قنوات الأعلامية والصحفيين في مقر النادي في جوارباخ السليمانية ودرب نادي الزوراء موسم 2015/2016 و قد تم إقالته ثم درب نادي القوة الجوية موسم 2016/2017 ثم استلم تدريب المنتخب العراقي في تصفيات كأس العالم في روسيا.

الإحصائيات التدريبية

روابط خارجية

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية عراقيون
لاعبو وسط كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من سامراء
رياضيون عراقيون مغتربون في الإمارات العربية المتحدة
رياضيون عراقيون مغتربون في اليمن
لاعبو كأس العالم 1986
لاعبو كرة قدم عراقيون
لاعبو كرة قدم عرب شاركوا في كأس العالم
لاعبو منتخب العراق لكرة القدم
لاعبو نادي الشرطة (العراق)
مدربو الدوري العراقي الممتاز
مدربو القوة الجوية
مدربو كرة قدم عراقيون
مدربو كرة قدم عراقيون مغتربون
مدربو كرة قدم مغتربون في الإمارات العربية المتحدة
مدربو كرة قدم مغتربون في اليمن
مدربو نادي الشرطة
مواليد 1378 هـ
مواليد 1959
مواليد 1963
مواليد في العراق

باسم قاسم


La Ruta Estatal de California 65, y abreviada SR 65 (en inglés: California State Route 65) es una carretera estatal estadounidense ubicada en el estado de California. La carretera se divide en dos secciones, y en el la primera sección inicia en el Sur desde la  terminando en el Norte en la , en la segunda sección, la ruta inicia en el Sur en la  continuando hacia el Norte en la . La carretera tiene una longitud de 151,6 km (94.217 mi).

Mantenimiento
Al igual que las autopistas interestatales, y las rutas federales y el resto de carreteras estatales, la Ruta Estatal de California 65 es administrada y mantenida por el Departamento de Transporte de California por sus siglas en inglés Caltrans.

Cruces
La Ruta Estatal de California 65 es atravesada principalmente en la primera sección por la .

Véase también

Referencias

Enlaces externos

 Página oficial de Caltrans

 Lista de Autopistas por estado
 Lista de sitios web de carreteras para cada estado

Carreteras estatales de California
Carreteras del condado de Kern
Carreteras del condado de Yuba
Carreteras del condado de Tulare
Carreteras del condado de Placer

Ruta Estatal de California 65


In signal processing, a finite impulse response (FIR) filter is a filter whose impulse response (or response to any finite length input) is of finite duration, because it settles to zero in finite time. This is in contrast to infinite impulse response (IIR) filters, which may have internal feedback and may continue to respond indefinitely (usually decaying).

The impulse response (that is, the output in response to a Kronecker delta input) of an Nth-order discrete-time FIR filter lasts exactly  samples (from first nonzero element through last nonzero element) before it then settles to zero.

FIR filters can be discrete-time or continuous-time, and digital or analog.

Definition

For a causal discrete-time FIR filter of order N, each value of the output sequence is a weighted sum of the most recent input values:

where:
 is the input signal,
 is the output signal,
 is the filter order; an th-order filter has  terms on the right-hand side
 is the value of the impulse response at the ith instant for  of an -order FIR filter.  If the filter is a direct form FIR filter then  is also a coefficient of the filter.

This computation is also known as discrete convolution.

The  in these terms are commonly referred to as s, based on the structure of a tapped delay line that in many implementations or block diagrams provides the delayed inputs to the multiplication operations.  One may speak of a 5th order/6-tap filter, for instance.

The impulse response of the filter as defined is nonzero over a finite duration. Including zeros, the impulse response is the infinite sequence:If an FIR filter is non-causal, the range of nonzero values in its impulse response can start before , with the defining formula appropriately generalized.

Properties

An FIR filter has a number of useful properties which sometimes make it preferable to an infinite impulse response (IIR) filter. FIR filters:
Require no feedback. This means that any rounding errors are not compounded by summed iterations. The same relative error occurs in each calculation. This also makes implementation simpler.
Are inherently stable, since the output is a sum of a finite number of finite multiples of the input values, so can be no greater than  times the largest value appearing in the input.
Can easily be designed to be linear phase by making the coefficient sequence symmetric. This property is sometimes desired for phase-sensitive applications, for example data communications, seismology, crossover filters, and mastering.

The main disadvantage of FIR filters is that considerably more computation power in a general purpose processor is required compared to an IIR filter with similar sharpness or selectivity, especially when low frequency (relative to the sample rate) cutoffs are needed.  However, many digital signal processors provide specialized hardware features to make FIR filters approximately as efficient as IIR for many applications.

Frequency response

The filter's effect on the sequence  is described in the frequency domain by the convolution theorem:     and

where operators  and  respectively denote the discrete-time Fourier transform (DTFT) and its inverse. Therefore, the complex-valued, multiplicative function  is the filter's frequency response.  It is defined by a Fourier series:where the added subscript denotes 2π-periodicity. Here  represents frequency in normalized units (radians/sample). The substitution  favored by many filter design programs, changes the units of frequency  to cycles/sample and the periodicity to 1. When the x[n] sequence has a known sampling-rate,  samples/second, the substitution  changes the units of frequency  to cycles/second (hertz) and the periodicity to  The value  corresponds to a frequency of  Hz  cycles/sample, which is the Nyquist frequency.

 can also be expressed in terms of the Z-transform of the filter impulse response:

Filter design

An FIR filter is designed by finding the coefficients and filter order that meet certain specifications, which can be in the time domain (e.g. a matched filter) and/or the frequency domain (most common).  Matched filters perform a cross-correlation between the input signal and a known pulse shape.  The FIR convolution is a cross-correlation between the input signal and a time-reversed copy of the impulse response.  Therefore, the matched filter's impulse response is "designed" by sampling the known pulse-shape and using those samples in reverse order as the coefficients of the filter.

When a particular frequency response is desired, several different design methods are common:
 Window design method
 Frequency sampling method
 Least MSE (mean square error) method
 Parks–McClellan method (also known as the equiripple, optimal, or minimax method).  The Remez exchange algorithm is commonly used to find an optimal equiripple set of coefficients.  Here the user specifies a desired frequency response, a weighting function for errors from this response, and a filter order N.  The algorithm then finds the set of  coefficients that minimize the maximum deviation from the ideal.  Intuitively, this finds the filter that is as close as possible to the desired response given that only  coefficients can be used.  This method is particularly easy in practice since at least one text includes a program that takes the desired filter and N, and returns the optimum coefficients.
 Equiripple FIR filters can be designed using the DFT algorithms as well. The algorithm is iterative in nature. The DFT of an initial filter design is computed using the FFT algorithm (if an initial estimate is not available, h[n]=delta[n] can be used). In the Fourier domain, or DFT domain, the frequency response is corrected according to the desired specs, and the inverse DFT is then computed. In the time-domain, only the first N coefficients are kept (the other coefficients are set to zero). The process is then repeated iteratively: the DFT is computed once again, correction applied in the frequency domain and so on.

Software packages such as MATLAB, GNU Octave, Scilab, and SciPy provide convenient ways to apply these different methods.

 Window design method

In the window design method, one first designs an ideal IIR filter and then truncates the infinite impulse response by multiplying it with a finite length window function. The result is a finite impulse response filter whose frequency response is modified from that of the IIR filter. Multiplying the infinite impulse by the window function in the time domain results in the frequency response of the IIR being convolved with the Fourier transform (or DTFT) of the window function. If the window's main lobe is narrow, the composite frequency response remains close to that of the ideal IIR filter.

The ideal response is often rectangular, and the corresponding IIR is a sinc function.  The result of the frequency domain convolution is that the edges of the rectangle are tapered, and ripples appear in the passband and stopband.  Working backward, one can specify the slope (or width) of the tapered region (transition band) and the height of the ripples, and thereby derive the frequency-domain parameters of an appropriate window function.  Continuing backward to an impulse response can be done by iterating a filter design program to find the minimum filter order.  Another method is to restrict the solution set to the parametric family of Kaiser windows, which provides closed form relationships between the time-domain and frequency domain parameters.  In general, that method will not achieve the minimum possible filter order, but it is particularly convenient for automated applications that require dynamic, on-the-fly, filter design.

The window design method is also advantageous for creating efficient half-band filters, because the corresponding sinc function is zero at every other sample point (except the center one).  The product with the window function does not alter the zeros, so almost half of the coefficients of the final impulse response are zero.  An appropriate implementation of the FIR calculations can exploit that property to double the filter's efficiency.

 Least mean square error (MSE) method Goal:To design FIR filter in the MSE sense, we minimize the mean square error between the filter we obtained and the desired filter.
 , where  is sampling frequency,  is the spectrum of the filter we obtained, and   is the spectrum of the desired filter.Method:Given an N-point FIR filter , and .
Step 1: Suppose even symmetric. Then, the discrete time Fourier transform of  is defined as

Step 2: Calculate mean square error.

Therefore,

Step 3: Minimize the mean square error by doing partial derivative of MSE with respect to

After organization, we have

Step 4: Change  back to the presentation of
 and

In addition, we can treat the importance of passband and stopband differently according to our needs by adding a weighted function,
Then, the MSE error becomes

Moving average example

A moving average filter is a very simple FIR filter. It is sometimes called a boxcar filter, especially when followed by decimation, or a sinc-in-frequency. The filter coefficients, , are found via the following equation:

To provide a more specific example, we select the filter order:

The impulse response of the resulting filter is:The block diagram on the right shows the second-order moving-average filter discussed below. The transfer function is:The next figure shows the corresponding pole–zero diagram.  Zero frequency (DC) corresponds to (1, 0), positive frequencies advancing counterclockwise around the circle to the Nyquist frequency at (−1, 0).  Two poles are located at the origin, and two zeros are located at , .

The frequency response, in terms of normalized frequency ω, is:'

The magnitude and phase components of  are plotted in the figure. But plots like these can also be generated by doing a discrete Fourier transform (DFT) of the impulse response.
And because of symmetry, filter design or viewing software often displays only the [0, π] region. The magnitude plot indicates that the moving-average filter passes low frequencies with a gain near 1 and attenuates high frequencies, and is thus a crude low-pass filter. The phase plot is linear except for discontinuities at the two frequencies where the magnitude goes to zero.  The size of the discontinuities is π, representing a sign reversal. They do not affect the property of linear phase, as illustrated in the final figure.

See also

Electronic filter
Filter (signal processing)
Infinite impulse response (IIR) filter
Z-transform (specifically Linear constant-coefficient difference equation)
FIR transfer function
Filter design
Cascaded integrator–comb filter
Compact support

Notes

References

Digital signal processing
Filter theory

Finite impulse response


La Base navale de Sangley Point (en anglais : Naval Station Sangley Point (NAS Sangley Point ou NAVSTA Sangley Point) était une installation de communication et hospitalière de l'US Navy qui occupait la partie nord de la péninsule de Cavite et est entourée par la baie de Manille, à environ 13 km au sud-ouest de Manille, aux Philippines.

Description

La station faisait partie de la Base navale de Cavite au bout de la péninsule. La station navale avait une piste qui a été construite après la Seconde Guerre mondiale, qui a été utilisée par les avions de patrouille maritime et de guerre anti-sous-marine de la marine américaine Lockheed P-2 Neptune, Lockheed P-3 Orion et Martin P4M Mercator. Une piste d'hydravion adjacente, une rampe et des postes d'amarrage pour hydravions ont également soutenu les avions de patrouille maritime Martin P5M Marlin jusqu'à la retraite de ce type du service naval actif à la fin des années 1960. La base a également été largement utilisé pendant la guerre du Vietnam, principalement pour les escadrons de patrouille de la marine américaine déployés à l'avant depuis les États-Unis sur des rotations de six mois.

La station navale a été remise au gouvernement philippin en 1971. Elle est maintenant exploitée par la Force aérienne philippine et la Marine philippine.

Sangley Point de nos jours

Base aérienne de Danilo Atienza , armée de l'air philippine

La base aérienne a été rebaptisée Major Danilo Atienza Air Base en l'honneur des actions du major Atienza lors de la tentative de coup d'État de 1989 au cours de laquelle il a détruit plusieurs T-28 Trojan appartenant aux rebelles. Mais il a été tué lorsque son F-5A Freedom Fighter s'est écrasé lors de sa manœuvre d'attaque.

Base navale Heracleo Alano (base navale de Cavite), marine philippine

Aéroport de Sangley Point

Le ministère des Transports avait choisi Sangley Point à Cavite City comme emplacement d'un nouvel aéroport international desservant Manille en 2014. En février 2020, l'aéroport de Sangley Point a été ouvert aux petits avions commerciaux et a commencé à accueillir des vols intérieurs réguliers de passagers et de fret.

Voir aussi

Notes et références

Liens internes
 Marine philippine
 Base navale de Subic Bay

Philippines
Philippines
Philippines
Forces armées des États-Unis aux Philippines
Installation militaire fermée de l'United States Navy

Base navale de Sangley Point


Carlos Julio Billy Reynoso (Avellaneda, 12 de diciembre de 1949) es un antropólogo argentino, dedicado a la reconstrucción y crítica de la teoría antropológica, así como a la contribución a través del desarrollo de modelos formales y de marcos epistemológicos y metodológicos a la transdisciplinariedad de la investigación en ciencias sociales.

Vida profesional

Reynoso es profesor de la carrera de Antropología en la Universidad de Buenos Aires (UBA), donde dicta las cátedras de Teorías antropológicas contemporáneas y Elementos de lingüística y semiótica, además de seminarios de Antropología de la música y de Neurociencia y Antropología del conocimiento. También es profesor en la Especialización en tecnologías urbanas sostenibles de la Facultad de Ingeniería (UBA), titular de la cátedra de Modelos formales no transformacionales de la carrera de Letras (UBA) y profesor invitado en numerosas facultades de Iberoamérica.

Como investigador, tiene el grado de Doctor en Antropología Social; sus especializaciones comprenden la teoría antropológica, metodología de la investigación, ciencia cognitiva, inteligencia artificial, métodos formales, antropología urbana y algorítmica arquitectónica, arquitectura de software, lingüística, semiótica, etnomusicología y teorías de la complejidad y el caos.

Es miembro fundador de Antropocaos, grupo de investigación dedicado a los estudios antropológicos desde las teorías del caos y la complejidad y es director de la colección editorial Complejidad Humana junto con el antropólogo mexicano Rafael Pérez-Taylor.

En el área de informática, se destaca su trabajo en Microsoft (1993-2003), donde realizó aportes al desarrollo de software vinculado a la investigación científica, trayectoria por la que fue nominado Microsoft Most Valuable Professional en 2004.

Pensamiento y obra

El trabajo intelectual de Reynoso suele concentrarse alrededor de dos ejes: por una parte, el de lograr un examen profundo de las distintas corrientes antropológicas para determinar su consistencia, su robustez y su nivel de aporte a una investigación científica capaz de producir resultados significativos; por otra parte, evaluar y generar marcos metodológicos para integrar las teorías y resultados de campos científicos (principalmente ciencias cognitivas, teoría evolucionista y teorías de la complejidad y el caos) con las ciencias sociales, en especial la antropología. La línea de investigación a la que ha dedicado sus últimos esfuerzos interdisciplinarios es el análisis de redes sociales (ARS), el cual cree que "podrá proveer a la antropología de un arsenal de herramientas innovadoras que posibilite el diálogo con otros saberes en una investigación abierta, sustentable y positiva 'renovando la clase de preguntas que es posible formular', 'logrando minimización de costos y gestión sustentable' y 'elaborando herramientas que estén a la altura de lo que ahora puede hacerse'".

Su examen de la teoría antropológica incluye numerosos casos en los que el análisis, partiendo de un comentario detallado de las obras, arroja un juicio negativo sobre paradigmas enteros. Su libro El surgimiento de la antropología posmoderna (1991) comprende una selección de los textos más representativos de esta corriente en antropología, a partir de los cuales Reynoso comienza una crítica rigurosa y largamente desfavorable a los fundamentos y los resultados de la misma, que luego continúa en obras posteriores. En Apogeo y decadencia de los estudios culturales (2000), realiza una depuración de algunos aspectos valiosos de esta corriente pero expone lo que considera sus impotencias intrínsecas y sus fracasos, concluyendo "que hoy parezcan dominantes sólo quiere decir que están cayendo desde mayor altura".

En el área de etnomusicología, llevó a cabo relevamientos en el Sureste asiático y en la Puna (noroeste de Argentina y sur de Bolivia), desarrolló modelos computacionales aplicados a la etnomusicología de los etruscos y teorías sobre la difusión de corrientes musicales entre África y América. Publicó la obra Antropología de la música (2006) en dos volúmenes, el primero dedicado a las teorías de la simplicidad y el segundo a las de la complejidad, donde revisa y critica la mayor parte de las investigaciones desarrolladas en esta subdisciplina.

En el área de complejidad, sus tres últimos libros constituyen sus aportes más importantes hasta la fecha. En Complejidad y Caos: Una exploración antropológica (2006), dedica una primera parte a exponer e interpretar la incursión de las teorías sistémicas en las ciencias sociales; en la segunda parte trata el surgimiento y ascenso de las teorías de la complejidad y el caos en la física, la matemática y la biología; para finalmente determinar buenas y malas estrategias para un enriquecimiento mutuo de ambos campos. Análisis y diseño de la ciudad compleja: Perspectivas desde la antropología urbana (2010), es una evaluación de las herramientas y técnicas de modelado provenientes de la complejidad, junto con los estudios de caso existentes, para el desarrollo sustentable de las ciudades. En Redes sociales y complejidad: Modelos interdisciplinarios en la gestión sostenible de la sociedad y la cultura (2011), Reynoso realiza una historia y un análisis epistemológico de los modelos reticulares, y una evaluación de las oportunidades y los límites para integrarlos al trabajo antropológico:

Adicionalmente, en estos libros Reynoso hace un comentario del software disponible para los investigadores que pretendan introducirse o aumentar el manejo de estas herramientas de modelado.

Su revisión epistemológica de la antropología y de las ciencias abarca numerosas disciplinas y autores. Entre sus habituales preferencias se encuentran los cibernéticos Norbert Wiener y Ross Ashby, el matemático John von Neumann, el epistemólogo Gregory Bateson, los teóricos de la complejidad Barabási, Strogatz y Watts. Entre los que impugna incansablemente están Clifford Geertz, Fritjof Capra, Francisco Varela y fundamentalmente Edgar Morin.

Libros publicados

 1986 — Teoría, historia y crítica de la antropología cognitiva Buenos Aires, Búsqueda-Yuchán, ISBN 978-950-560-043-4
 1987 — Paradigmas y estrategias en antropología simbólica Buenos Aires, Búsqueda-Yuchán, ISBN 978-950-560-034-2
 1991 — Antropología y programación lógica Buenos Aires, Búsqueda-Yuchán, ISBN 978-950-560-034-2
 1991 — El surgimiento de la antropología posmoderna México, Gedisa, ISBN 84-7432-447-5
 1993 — De Edipo a la máquina cognitiva Buenos Aires, El Cielo por Asalto
 1998 — Corrientes en antropología contemporánea Buenos Aires, Biblos
 2000 — Apogeo y decadencia de los estudios culturales, México, Gedisa, ISBN 84-7432-810-1
 2006 — Complejidad y Caos: Una exploración antropológica, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 987-1256-04-3
 2006 — Antropología de la Música, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1256-03-7
 2008 — Corrientes teóricas en antropología: Perspectivas desde el siglo XXI, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1256-21-1
 2009 — Modelos o metáforas: Crítica del paradigma de la complejidad de Edgar Morin, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1256-54-9
 2010 — Análisis y diseño de la ciudad compleja: Perspectivas desde la antropología urbana, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1256-67-9
 2011 — Redes sociales y complejidad: Modelos interdisciplinarios en la gestión sostenible de la sociedad y la cultura, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1256-87-7
 2014 — Lenguaje y pensamiento: tácticas y estrategias del relativismo lingüístico, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1984-12-1
 2015 — Crítica de la antropología perspectivista, Buenos Aires, Editorial Sb, ISBN 978-987-1984-11-4

Véase también
 Red de mundo pequeño
 Roy Rappaport
 Sistema complejo
 Análisis de Redes Sociales
 Teoría de grafos

Referencias

Enlaces externos
 Página de Carlos Reynoso
 Página del grupo Antropocaos

Antropólogos de Argentina
Teoría de sistemas
Teoría del caos
Profesores de la Universidad de Buenos Aires

Carlos Reynoso


Barbudo Portekiz'de Vila Verde belediyesine bağlı olan, 4,82 km2 yüzölçümüne sahip, 1.848 nüfuslu (2001) bir bucaktır (Portekizce: freguesia).

Vila Verde'nin bucakları

Barbudo


Druga hrvatska rukometna liga predstavlja treći rang hrvatskog rukometnog prvenstva u sezoni 2020./21., te se sastojala od četiri skupine - Istok, Jug, Sjever  i Zapad, u kojima su se natjecala 43 kluba.
Kao posljedica pandemije COVID-19, krajem studenog 2020. godine je došlo do prekida natjecanja u svim skupinama, koja poslije nisu nastavljena.

Za zainterensirane klubove je HRS u lipnju i srpnju 2021. godine organizirao kvalifikacije za ulazak u ''1. HRL''.

Istok

Jug

Sjever

Zapad

Povezani članci
 Druga hrvatska rukometna liga
 1. HRL 2020./21.
 3. HRL 2020./21.
 Hrvatski kup 2020./21.
 Hrvatski kup - kvalifikacije 2020./21.
 Ligaški sustav hrvatskog rukometnog prvenstva za muškarce

Vanjske poveznice
 hrs.hr
 hrs.hr, Novosti o hrvatskim rukometnim ligama
 hrs.hr, 2.HRL Istok - Muški
 hrs.hr, 2.HRL Jug - Muški
 hrs.hr, 2.HRL Sjever - Muški
 hrs.hr, 2.HRL Zapad - Muški

Izvori

2020-21
m-2

2. HRL 2020./21.


Devolución inglesa es un concepto para un parlamento delegado en Inglaterra, como los otros países del Reino Unido (Escocia, Gales e Irlanda del Norte). Los tres otros parlamentos delegados fueron creados en 1999.

El único partido político que quiere un parlamento inglés es el Partido de los Demócratas Ingleses (EDP). El EDP ganó 64.826 votos en la elección de 2010, 0,3% en total.

Después de cinco años de los parlamentos delegados en los otros países, hay entre 16 y 19% apoyo para un parlamento inglés. El 16 de enero de 2007, la BBC descubrió que un parlamento inglés fue querido por 61% de Inglaterra y 51% de Escocia, pero 48% de Gales. Debido a los que fueron neutrales, la mayoría de todos los países quisieron un parlamento inglés.

El condado inglés de Cornualles, que tiene un idioma diferente celta, ha querido un parlamento delegado desde 1998. El 11 de diciembre de 2001, una petición con 50.000 firmas fue mandado al primer ministro británico Tony Blair. En 2004, la empresa financiera Morgan Stanley hizo un estudio sobre identidades y descubrió que 44% de los habitantes de Cornualles dijo que son córnicos más que ingleses o británicos.

Véase también
Parlamento de Inglaterra

Referencias

Nacionalismo
Política de Reino Unido

Devolución inglesa


L'église Saint-Christophe est une église située à Villexavier, dans le département français de la Charente-Maritime en région Nouvelle-Aquitaine.

Historique

L'église est inscrite au titre des monuments historiques par arrêté du .

Architecture

Intérieur

Extérieur

Galerie

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des monuments historiques de la Charente-Maritime
 Églises de la Charente-Maritime

Liens externes

Villexavier
Monument historique inscrit en 2003
Villexavier
Villexavier
Villexavier

Église Saint-Christophe de Villexavier


L'église Saint-Paul d'Aplemont est une église qui se dresse sur la commune du Havre, dans le quartier d'Aplemont, en Seine-Maritime, dans la région Normandie.

Historique
Elle est l'œuvre des architectes Maurice-Eugène Platel et Henri Gastaldi. La première pierre de l'église est posée le 16 mai 1953. L'église est bâtie avec des pierres issues des décombres de l'ancien Hôtel de Ville du Havre et du Palais de la Bourse, détruits lors des bombardements de 1944.

Notes et références

Église au Havre

Église Saint-Paul d'Aplemont


ආවර්තිතා වගුවේ 118 වන මූලද්‍රව්‍ය වේ. Oganesson යනු Og සහ පරමාණුක ක්‍රමාංකය 118 සංකේතය සහිත කෘතිම රසායනික මූලද්‍රව්‍යයකි. එය ප්‍රථම වරට රුසියානු සහ ඇමරිකානු විද්‍යාඥයින්ගේ ඒකාබද්ධ කණ්ඩායමක් විසින් රුසියාවේ මොස්කව් අසල ඩබ්නා හි න්‍යෂ්ටික පර්යේෂණ සඳහා වූ ඒකාබද්ධ ආයතනයේ (JINR) 2002 දී සංස්ලේෂණය කරන ලදී. 2015 දෙසැම්බරයේදී, ජාත්‍යන්තර විද්‍යාත්මක ආයතන වන IUPAC සහ IUPAP හි ඒකාබද්ධ ක්‍රියාකාරී පක්ෂය විසින් එය නව අංග හතරෙන් එකක් ලෙස පිළිගනු ලැබීය. එය විධිමත් ලෙස 2016 නොවැම්බර් 28 දින නම් කරන ලදී. මෙම නම ආවර්තිතා වගුවේ බරම මූලද්‍රව්‍ය සොයා ගැනීමේදී ප්‍රමුඛ කාර්යභාරයක් ඉටු කළ න්‍යෂ්ටික භෞතික විද්‍යාඥ යූරි ඔගනේසියන් හට ගෞරව කරයි. එය නම් කරන අවස්ථාවේ ජීවතුන් අතර සිටි පුද්ගලයෙකුගේ නමින් නම් කරන ලද මූලද්‍රව්‍ය දෙකෙන් එකකි, අනෙක සීබෝර්ජියම් වේ

Ununoctium


Koantilopen (Alcelaphus buselaphus), også kaldet kongoni eller almindelig hartebeest, er en stor og kraftigt bygget antilope, der lever på tørre savanner i Afrika. Den er et populært jagtvildt på grund af det velsmagende kød.

Navnet hartebeest kommer fra afrikaans og betyder "hjortedyr", af hert/hart = hjort, beest = dyr.

Udseende
Koantilopen er en stor antilope med en skulderhøjde på lige over en meter og typisk 200-250 centimeter lang. Vægten er 100-200 kilogram. Halen, der er 40-60 cm, ender i en sort dusk. Af andre markante træk kan nævnes de lange ben (ofte med sorte tegninger), et stort brystparti, skarpt skrånende ryg, en kort hals, langt smalt hoved og spidse ører. Pelsen er generelt kort og skinnende. Farven varierer alt efter underart fra lysebrun til gråbrun. Begge køn har horn, der er spiralsnoede eller lyreformede, alt efter underart.

Udbredelse
Koantilopen forekom tidligere på savanner over hele Afrika, men i dag findes den kun med spredte populationer. Arten erstattes mod syd i Afrika af de nærtbeslægtede arter Lichtensteins koantilope (Alcelaphus lichtensteinii) og kaama (Alcelaphus caama). Den nordafrikanske underart A. b. buselaphus blev udryddet i 1900-tallet.

Koantilopen er uddød i Algeriet, Egypten, Lesotho, Libyen, Marokko, Somalia og Tunesien, men er blevet genudsat i Swaziland og Zimbabwe.

Levevis
Koantilopen er aktiv om dagen og lever i flokke. Trods at for- og bagben er af forskellig længde kan den under flugten løbe med op til 80 km/t. Som hos flere andre antiloper er flokkene opdelt efter køn. Hunner og deres unger lever i flokke på op til 300 individer. Undertiden er flokkene endnu større, især i Serengeti nationalpark, hvor den er almindelig. Andre grupper udgøres af unge hanner. Når hannerne er tre eller fire år gamle kan de etablere et revir, hvor de tager kontrol over områdets hunner. Omkring otte år gamle mister hannerne deres territorium på grund af forringet styrke og undgår herefter kontakt med andre koantiloper. Koantilopen kan blive op til 20 år gammel, men de fleste dør inden de bliver ti år gamle.

Føden udgøres hovedsageligt af græs, men de æder også urter og blade fra buske. Om muligt drikker de regelmæssigt, men de kan klare sig længere tid uden vand.

Underarter
De seks underarter, hvoraf flere tidligere blev anset som selvstændige arter:

 A. b. buselaphus, er nu uddød, levede nord for Sahara i bl.a. Marokko og Egypten. Den uddøde på grund af intensiv jagt.
 A. b. major, vestafrikanske savanner. Listes af IUCN som næsten truet.
 A. b. tora, Etiopien og Eritrea. Listes som kritisk truet.
 A. b. swaynei, Somalia og i tilgrænsende dele af Etiopien. Listes som truet.
 A. b. lelwel, Tchad, DR Congo og Uganda. Listes som truet.
 A. b. cokii, Kenya og Tanzania. Underarten med den største bestand.

Noter

Kilder og eksterne henvisninger
 Chris & Tilde Stuart: Field Guide to the Larger Mammals of Afrika. Struik, 2000,
 Jean Dorst, Pierre Dandelot: Säugetiere Afrikas, Paul Parey Verlag, 1970.
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (red.): Mammal Species of the World. 3. udgave. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, .

Afrikas fauna
Skedehornede

Koantilope


Le Club de Campo Villa de Madrid est un country club situé à Madrid, Espagne. Le club a été formé en 1929 et est considéré comme l'un des plus prestigieux du pays. Il dispose d'un large éventail d'installations sportives, dont deux parcours de championnat golf, des terrains de hockey, des courts de tennis et des piscines.

Golf
Le parcours Negro (ou Black) conçu par Javier Arana a ouvert ses portes en 1956 et a accueilli l'Open d'Espagne à de nombreuses reprises. Il a également accueilli d'anciens événements European Tour, le Madrid Masters et l'Open de Madrid. Le parcours Amarillo (ou Jaune) a été conçu par Seve Ballesteros.

Hockey
L'équipe masculine a remporté son premier titre dans la saison 2020-2021 et l'équipe féminine a le plus de titres nationaux avec 22. Le club a accueilli la Coupe du monde féminine 2006, remportée par les Pays-Bas.

Honneurs

Hommes
División de Honor
Champions (1): 2020-2021
Vice-champions (7): 1957–1958, 1992–1993, 1995–1996, 1997–1998, 1998–1999, 1999–2000, 2000–2001, 2001–2002, 2007–2008, 2020–2021

Copa del Rey
Champions (13): 1934, 1935, 1936, 1940, 1953, 1954, 1956, 1977, 1978, 2004, 2005, 2011, 2012

Euro Hockey League
Vice-champions (1): 2010-2011

Coupe d'Europe de hockey sur gazon des clubs gagnants
 Champions (1): 2005

Coupe d'Europe de hockey en salle des clubs
 Vice-champions (1): 2009

Trophée d'Europe de hockey en salle des clubs
 Vice-champions (1): 2006

Femmes
División de Honor
Champions (22): 1973-1974, 1974-1975, 1975-1976, 1983-1984, 1986-1987, 1987-1988, 1988-1989, 1989-1990, 1990-1991, 1991-1992, 1994-1995, 2003-2004, 2006-2007, 2008-2009, 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012, 2013-2014, 2014-2015, 2016-2017, 2018-2019, 2020-2021
Vice-champions (1): 2021-2022

Copa de la Reina
Champions (17): 1983–1984, 1984–1985, 1985–1986, 1986–1987, 1987–1988, 1989–1990, 1990–1991, 1991–1992, 1993–1994, 1994–1995, 1996–1997, 2000–2001, 2001–2002, 2005–2006, 2009–2010, 2014–2015, 2021–2022

Euro Hockey League féminin
Vice-champions (1): 2021

Coupe d'Europe féminine de hockey sur gazon des clubs champions
 Vice-champions (1): 2008

Trophée d'Europe féminin de hockey sur gazon des clubs
 Champions (1): 2019
 Vice-champions (2): 1989, 2017

Coupe d'Europe de hockey sur gazon des clubs gagnants
 Champions (1): 2007
 Vice-champions (1): 2009

Coupe d'Europe de hockey en salle
 Vice-champions (7): 2008, 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018

Coupe d'Europe féminine de hockey en salle des clubs champions
 Champions (1): 2005

Tennis
Le club a accueilli la finale de la Fed Cup 2008, lorsque la Russie a battu l'Espagne 4-0.

Références

Liens externes
 Site officiel de l'Atlètic Terrassa HC

Club sportif fondé en 1929
Club de hockey sur gazon en Espagne

Club Campo de Madrid


Red Bull Arena puede referirse a los siguientes estadio de fútbol:
 Red Bull Arena (Leipzig), estadio local del equipo de fútbol alemán RasenBallsport Leipzig.
 Red Bull Arena (Salzburgo), estadio local del equipo de fútbol austríaco Red Bull Salzburgo.
 Red Bull Arena (Nueva Jersey), estadio local del equipo de fútbol estadounidense New York Red Bulls.

Red Bull Arena


බටගොඩ ගම වනාහි බස්නාහිර පළාතේ කළුතර දිස්තික්කයේ ඓතිහාසික රයිගම් කෝරළයේ පිහිටි සුන්දර ගම් පියෙසකි. මෙම ගම නාමකරණය වීම සදහා බලපෑ සිදුවීමක් ජනපවාදයේ සදහන් වෙයි.එනම් කෝට්ටේ යුගයේ විසු විදීය බණ්ඩාර යුධ සේනාවත් සමග ආ නිසා මෙය බටගොඩ නම් වූ  බවයි.( බටයන් ගොඩ බැසූ හෙයින් බටග‌ෙ‌ාඩ නම් විය) කෙසේ වෙතත් එය සනාථ කර ගැනීමට තරම් පුරාවිද්‍යාත්මක හෝ සාහිත්‍ය මූලාශයන්  මෙතෙක් දක්නට නොමැත. එසේම මෙම බටගොඩ ග‌මෙහි අවට පිහිටි යම් යම් ස්ථාන නාමකරණය සදහා බලපෑ හේතු ද ජනපවාදයේ සදහන් වෙයි.

දළදා වහන්‌සේ වැඩ සිටි තැන දා මළුව, වීදිය බණ්ඩාර සිටි තැන කුමාර වත්ත, සූරිය දේවිය සිටි තැන සූරියගොඩ, අධිකාරම්වරු සිටි තැන අධිකාරිගොඩ, ගහලයෝ විසූ තැන ගහලවතුගොඩ, විදීය බණ්ඩාර රැස්වීම් පැවත් වූ තැන රැහිගොඩ ආදි වශයෙන් විවිධ ස්ථාන සදහා නම් යෙදීම සිදු වී ඇත්තෙ ඉහත ජනපවාදයට අනුව බව කියැවේ. බටගොඩ ගම පිළිබද ඉතිහාස අධ්‍යනයේදී ලං‌දේසී තෝම්බු වැදගත් වේ. ලං‌දේසි යුගයේ ජීවත් වූවන් පිළිබද තොරතුරු ඉන් ආනාවණය කර ගත හැකිය. ඉංගිසි යුගය පිළිබද තොරතුරු තත් යුගයේ රාජකාරී ලියකියවිලිවලින් දැනගත හැකිය.

බටගොඩ බෝධිමළු විහාරය
බටගොඩ බෝධිමළු විහාරය වනාහි 1894. 04.21 වෙනි දින ආරම්භ වී ඇත. ඉහත සදහන් කළ දා මළුව නැමති ස්ථානයෙහි බෝධින් වහන්සේ නමක් රෝපණය කිරීමෙන් අනතුරුව බෝධිමළු විහාරය නමින් නම් කර ඇත. මෙම විහාරස්ථානය බෝධින් වහන්සේ නමක් රෝපණය කර ආරම්භ කර ඇත්‌තෙ පූජ්‍ය පැල්පොල ඉන්දරතන හිමියන්ය. පැල්පොල ඉන්දරතන හිමියන්ට පසුව  පූජ්‍ය ඉවුඩුගොඩ සාරානන්ද  මාහිමිපාණන් වහන්සේ  විහාරාධිපති භාවයට පත් වී ඇත. අනතුරුව පූජ්‍ය පැළෑද සීලාලංකාර මාහිමිපාණන් වහන්සේ විහාරාධිපති භාවයට පත් වී විහාරස්ථානය සියලු විහාරාංගයන්ගෙන් සමන්විත විහාරස්ථානයක් බවට පත් කර ඇත. උන්වහන්සේගෙන් අනතුරුව පූජ්‍ය බටගොඩ චන්දානන්ද මාහිමිපාණන් වහන්සේ විහාරාධිපති භාවයට පත් විය. වර්තමාන විහාරාධිපති හිමියන් ලෙස බටගොඩ චන්දවිමල හිමි‌යෝ කටයුතු කරති,

ශ්‍රී ලංකාවේ නගර සහ ගම්මාන

බටගොඩ


Jau é uma cidade na Área Administrativa de Ruengue, no Sudão do Sul. Porém, o território é objeto de disputa entre Sudão e Sudão do Sul e, atualmente, sua propriedade é controversa.

Ver também
 Abiei
 Cafia Quingi
 Heglig
 Triângulo de Ilemi

Territórios disputados pelo Sudão
Territórios disputados pelo Sudão do Sul
Fronteira Sudão-Sudão do Sul
Relações entre Sudão e Sudão do Sul

Jau (Sudão do Sul)


Kenneth Anthony Adam Nowakowski (ukrainisch: Кеннет Новаківський, * 16. Mai 1958 in North Battleford, Kanada) ist ein kanadischer Geistlicher und ukrainisch griechisch-katholischer Bischof der Eparchie Holy Family of London.

Leben
Kenneth Nowakowski war der zweite von drei Söhnen der Familie Stanley und Roma Nowakowski. Er besuchte die Grundschule in Battleford und ging dann auf die Highschool in North Battleford. Danach war er in unterschiedlichen Bereichen tätig, er nahm dann an einem Bildungsprogramm im Haus der Redemptoristen in Toronto teil. Im Anschluss hieran wechselte er auf das St. Michaels College der Universität Toronto  und schloss 1984 sein Studium mit dem Bachelor der Religionswissenschaften und Philosophie ab. Er war dann Seminarist im Päpstlichen Ukrainischen Kolleg St. Josaphat in Rom und erlangte 1989 an der Päpstlichen Universität Heiliger Thomas von Aquin den Bachelor of Theology.

Kenneth Nowakowski wurde am 19. August 1989 von Bischof Basil Filevich (Eparchie Saskatoon) zum Diözesanpriester geweiht. Im Herbst des Jahres 1989 kehrte er nach Rom zurück und begann ein Studium des kanonischen Rechts für die Ostkirchen. In Reaktion auf die ständige Zunahme von Flüchtlingen aus der Ukraine gründete und leitete er in Rom das Ukrainische Flüchtlingsbüro.

In Lemberg
Im Juni 1990 wurde er stellvertretender Generalvikar bei Kardinal Myroslav Ivan Lubachivsky, der im römischen Exil regierte. 1991 kehrte er mit Kardinal Lubachivsky nach Lemberg zurück. Von 1991 bis 1992 war er Vizerektor des Hl. Geist Priesterseminars der Erzeparchie Lemberg.

In Kanada
Im November 2001 wurde er zum Regens des Priesterseminars von Ottawa berufen und übernahm im Oktober 2002 gleichzeitig das Amt des Pressesprechers für die Ukrainische Griechisch-Katholische Kirche in Kanada. Während des Weltjugendtages in Kanada im Jahre 2002 leitete er das Päpstliche Verbindungsbüro für Medien und assistierte dem Pressebüro des Heiligen Stuhls. Nowakowski wurde zum Mitglied der Kommission für Erwachsenenkatechese bei der Kanadischen Bischofskonferenz  berufen. Im Juli 2006 wurde er zum Generalvikar der Eparchie Saskatoon ernannt. Während der Pastoralreise des Heiligen Vaters Johannes Paul II. in die Ukraine (2001) war Pfarrer Nowakowski Direktor des Pressebüros für die Ukrainische Griechisch-Katholische Kirche.

Bischof
Am 1. Juni 2007 wurde er von Papst Benedikt XVI. zum Bischof von New Westminster ernannt. Erzbischof Lawrence Daniel Huculak OSBM von Winnipeg weihte ihn, gemeinsam mit den Mitkonsekratoren  Bischof Sewerian Stefan Yakymyshyn von New Westminster und Bischof Peter Stasiuk von Melbourne, zum Bischof. Bischof Nowakowski war Mitkonsekrator bei Bryan Joseph Bayda CSsR zum Bischof von Saskatoon.

Am 15. Januar 2020 ernannte ihn Papst Franziskus zum Bischof der Eparchie Holy Family of London. Die Amtseinführung erfolgte am 21. März desselben Jahres. Papst Franziskus bestellte ihn am 4. Juli 2022 zusätzlich zum Apostolischen Visitator für die ukrainisch griechisch-katholischen Gläubigen in Irland und Nordirland.

Weblinks
Apostolische Nachfolge – Ernennungen 2007
Apostolische Nachfolge – Nordamerika

Eintrag auf gcatholic.org (englisch)
UKRAINIAN CATHOLIC EPARCHY OF NEW WESTMINSTER – Curriculum Vitae of the Most Rev. Ken (Nowakowski) (englisch)

Einzelnachweise

Römisch-katholischer Bischof (21. Jahrhundert)
Ukrainisch griechisch-katholischer Bischof
Bischof (London)
Person (New Westminster)
Absolvent der Päpstlichen Universität Heiliger Thomas von Aquin
Kanadier
Geboren 1958
Mann

Kenneth Nowakowski


Vivica Anjanetta Fox (born July 30, 1964) is an American actress, producer, and television host. Fox began her career on Soul Train (19821983). She eventually continued her career with roles on the daytime television soap operas Days of Our Lives (1988) and Generations (19891991), subsequently shifting to the prime-time slot, starring opposite Patti LaBelle, in the NBC sitcom Out All Night (19921993). Fox's breakthrough came in 1996, with roles in two box-office hit films, Roland Emmerich's Independence Day and F. Gary Gray's Set It Off.

Fox has starred in the films Booty Call (1997), Soul Food (1997), Why Do Fools Fall in Love (1998), Kingdom Come (2001), Two Can Play That Game (2001), and Boat Trip (2002). She played Vernita Green in Kill Bill and landed supporting roles in films like Ella Enchanted (2004).
She scored leading roles in the short-lived Fox sitcom Getting Personal (1998) and the CBS medical drama City of Angels (2000). From 2003 to 2006, she co-starred in and produced the Lifetime crime drama series, Missing, for which she received an NAACP Image Award for Outstanding Actress in a Drama Series. Fox has also produced a number of straight-to-video films.

Early life
Fox was born in South Bend, Indiana, the daughter of Everlyena, a pharmaceutical technician, and William Fox, a school administrator. Her parents relocated to the Benton Harbor, Michigan area soon after her birth. Fox is a 1982 graduate of Arlington High School in Indianapolis and subsequently graduated from Golden West College in Huntington Beach, California, with an AA degree in Social Sciences.

Career

19821995
In 1982, Fox relocated to California to attend Golden West College. While in California, she was a dancer on Soul Train from 1983 to 1984, and also appeared in the music video for R&B group Klymaxx's hit single, "Meeting in the Ladies Room". Afterwards, she started acting professionally, first on the NBC daytime soap opera Days of Our Lives in 1988, playing Carmen Silva. After making her film debut as a sex worker in Oliver Stone's war drama film Born on the Fourth of July (1989), she was cast as Emily Franklin in the pilot episode of ABC comedy series, Living Dolls, a spin-off of the sitcom Who's the Boss? but was replaced with Halle Berry for the remaining episodes. Later that year, Fox was cast as Maya Reubens, the leading character in the NBC daytime soap opera Generations. The series broke new ground as the first soap opera to feature an African-American family from its inception.

In the early 1990s, Fox began appearing in prime time television, playing guest-starring roles on The Fresh Prince of Bel-Air, Beverly Hills, 90210, Family Matters, Matlock, and Martin. In 1992, she was cast as Patti LaBelle's fashion-designer daughter, Charisse Chamberlain, on the NBC sitcom Out All Night. In addition to this role, she returned to soap operas, playing the role of Dr. Stephanie Simmons on CBS' The Young and the Restless from 1994 to 1995. In 1995, she also had a cameo role in the comedy film Don't Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood.

19962003

In 1996, Fox played Will Smith's character's girlfriend, Jasmine Dubrow, in the epic science fiction disaster blockbuster Independence Day, directed by Roland Emmerich. The film grossed over $800 million worldwide. Fox received an MTV Movie Award for Best Kiss with Smith, and was nominated for a Saturn Award for Best Supporting Actress. Later that year, she played Francesca "Frankie" Sutton in the crime action film Set It Off opposite Jada Pinkett Smith, Queen Latifah and Kimberly Elise. Directed by F. Gary Gray, Set It Off became a critical and box office success, grossing over $41 million against a budget of $9 million. In 1997, Fox starred in three films: Booty Call, a Columbia Pictures comedy opposite Jamie Foxx; the superhero film Batman & Robin; and 20th Century Fox's critically acclaimed comedy-drama Soul Food. The latter was a major box office success. For her role, Fox received her first NAACP Image Award for Outstanding Actress in a Motion Picture nomination, and MTV Movie Award for Best Performance.

Fox had additional leading roles on television. She played Queen of Sheba in the British television film Solomon in 1997. That same year, she starred opposite Arsenio Hall in the short-lived ABC sitcom Arsenio. In 1998, she was lead actress in the short-lived Fox sitcom Getting Personal. Also in 1998, Fox starred alongside Halle Berry, Lela Rochon and Larenz Tate in the romantic drama film Why Do Fools Fall in Love, playing one of the three wives of singer Frankie Lymon. The following year, she appeared in stoner comedy horror Idle Hands, and Teaching Mrs. Tingle with Helen Mirren. In 2000, she starred alongside Blair Underwood in the short-lived CBS medical drama, City of Angels.

In 2001, Fox played Lucille Slocumb in Kingdom Come, a comedy-drama starring LL Cool J, Jada Pinkett Smith, and Whoopi Goldberg. That same year, she was the lead in the romantic comedy Two Can Play That Game, and had a supporting role in the independent comedy-drama Little Secrets. In 2002, she starred alongside Miguel A. Núñez Jr. in Juwanna Mann and Cuba Gooding Jr. in Boat Trip. In 2003, Quentin Tarantino cast her as Vernita Green in his two-part martial arts film Kill Bill.

20042019
From 2004 to 2006, Fox co-produced and starred as FBI special agent Nicole Scott in the Lifetime television crime drama series Missing. She received the NAACP Image Award for Outstanding Actress in a Drama Series for her role in 2006. During this time, Fox produced and played the leading roles in several films, including Motives, The Salon, Getting Played, and Three Can Play That Game. From 2007 to 2009, she had a recurring role in the HBO comedy series Curb Your Enthusiasm, as the mother of a family displaced by a hurricane and taken in by Larry and Cheryl.

Fox was a judge on The WB's talent show The Starlet. She participated in the third season of ABC's hit television show, Dancing with the Stars, but was voted off after the fourth week. In 2009, Fox served as celebrity spokesperson for the then newly revamped Psychic Friends Network. After receiving backlash for her involvement with the network, Fox denied any involvement with the company, despite having filmed a commercial and promo video which had already gone to air. She hosted her own VH1 reality series Glam God with Vivica A. Fox (2008), TV Land's The Cougar (2009), and Lifetime's Prank My Mom (2012). She was also a contestant on The Apprentice in 2015.

In the late 2000s and 2010s, Fox had supporting roles in films poorly received by critics, such as The Hard Corps (2006) alongside Jean-Claude Van Damme, Kickin' It Old Skool (2007) starring Jamie Kennedy, and Private Valentine: Blonde & Dangerous (2008) with Jessica Simpson. On television, she had guest starring roles on Law & Order, Drop Dead Diva, Melissa & Joey, Femme Fatales, and Raising Hope. As a regular, Fox starred in the syndicated sitcom Mr. Box Office alongside Bill Bellamy and Jon Lovitz.

In 2012, she acted in the Nigerian action drama film Black November, starring Mickey Rourke, Kim Basinger, Akon, and Wyclef Jean. In 2013, Fox landed a part in the Christian sports drama, Home Run. The film had a limited release on April 19, 2013, in the United States and has grossed over $2.8 million. On the review aggregator Rotten Tomatoes, the film received 45% positive reviews from 11 critics. Fox also gave her voice to the direct-to-DVD animated film Scooby-Doo! Stage Fright. In October 2013, she had a supporting role in the Christmas film So This Is Christmas, alongside Eric Roberts. In 2014, she participated in the acclaimed parodic TV film Sharknado 2: The Second One. Later that year, Fox starred in Mercenaries, alongside Kristanna Loken, Brigitte Nielsen, Cynthia Rothrock, Zoë Bell, and Nicole Bilderback.

In 2015, she was cast as Cookie Lyon's sister for the second season of Empire. She was a recurring cast member as of the second season and was promoted to series regular for its sixth and final season. She acted in the comedy-drama, Chocolate City, alongside Robert Ri'chard, Michael Jai White, Carmen Electra. In the United States, the film was released in a limited release and through video on demand on May 22, 2015. Freestyle Releasing handled the theatrical release, with Paramount Home Entertainment handling the video on demand and home media release of the film. The film debuted on BET on June 10, 2015. Fox was in the crime action thriller The Good, the Bad, and the Dead, starring Johnny Messner, Dolph Lundgren, Danny Trejo, and Michael Paré. She also appeared in the film True to the Game, based on Teri Woods' novel of the same name.

Fox reprised her Independence Day role in Roland Emmerich's Independence Day: Resurgence, released on June 24, 2016. That same year, it was announced that she would portray the president of the United States in the science fiction film "Crossbreed", making her the first African-American woman to portray the role in a feature film.  She was also cast in the television film The Wrong Roommate.

On January 4, 2017, Lifetime launched the premiere of her new venture "Vivica's Black Magic" which was an exotic male review. During this time, she had a supporting role in the film Chocolate City: Vegas Strip starring Robert Ri'chard, Michael Jai White, Mekhi Phifer, Ginuwine, and Melanie Brown. On August 12, 2017, the film was made available on Netflix. Fox appeared as Cheer Goddess in the film Bring It On: Worldwide Cheersmack. She also starred in the TV biopic Bobbi Kristina, based on the life of Whitney Houston's daughter Bobbi Kristina. Fox acted in the independent drama, Jason's Letter. The film made its premiere on June 11, 2017, at the Schwartz Center for the Arts in Dover.

In 2018, the actress released a book. Vivica's Every Day I'm Hustling (St. Martin's Press, 2018) is a "part memoir, part inspirational" book that focuses on her career and relationships. The same year, she appeared in the television film The Last Sharknado: It's About Time. She was hired to host the TV talk show Face the Truth on CBS, which lasted only one season. She also had a role in the erotic romantic thriller Kinky. The film was released in the United States on October 12, 2018, by Patriot Pictures. In December 2018, she appeared in two Christmas films: Christmas with a View, starring Patrick Duffy and A Wedding for Christmas.

In 2019, Fox starred in several David DeCoteau television films, including The Wrong Stepmother, The Wrong Boy Next Door, The Wrong Mommy, The Wrong Tutor and The Wrong Cheerleader. She appeared as Dr. Angela Foster in the TV series The Bay, and starred in the drama film Fire And Rain. She also acted in two Christmas themed television films: 2nd Chance for Christmas and Christmas Matchmakers, starring Dorian Gregory.

2020present
In 2020, she starred in the film Arkansas, alongside Liam Hemsworth, John Malkovich, and Vince Vaughn. That same year, she starred in the film Hooking Up, and had a role in the film True to the Game 2 starring Tamar Braxton, which was released on April 10. She also starred in the film Rev, released in May 2020.

Fox later competed in season six of The Masked Singer as "Mother Nature". She was the second to be eliminated during the two-night premiere, alongside Dwight Howard as "Octopus" and Toni Braxton as "Pufferfish". However, her unmasking occurred at the beginning of the second part, as the first part ended in a cliffhanger.

Personal life
In December 1998, Fox married singer Christopher "Sixx-Nine" Harvest. The couple divorced in 2002. Fox briefly dated rapper 50 Cent in 2003. In November 2011, Fox and club promoter Omar "Slimm" White broke off their 10-month engagement.

Fox has stated her greatest regret in life is that she did not have any children.

On September 20, 2020, Fox backed out of co-hosting a "Live From the Red Carpet" virtual pre-show for the 72nd Primetime Emmy Awards, because she tested positive for COVID-19. She later said this test result was a false positive.

Fox is a member of Zeta Phi Beta sorority; she was inducted as an honorary member in November 2020.

Filmography

Film

Television

Video games

Music videos

Documentary

Awards and nominations

References

External links

1964 births
20th-century African-American people
20th-century African-American women
20th-century American actresses
21st-century African-American people
21st-century African-American women
21st-century American actresses
Actors from South Bend, Indiana
Actresses from Indianapolis
African-American actresses
American film actresses
American people who self-identify as being of Native American descent
American soap opera actresses
American television actresses
American voice actresses
American women film producers
American women television producers
Film producers from Indiana
Living people
Participants in American reality television series
Television producers from Indiana
The Apprentice (franchise) contestants

Vivica A. Fox


Yevguéniya Petrovna Antípova (en ruso: Евгения Петровна Антипова, 19 de octubre de 1917, Torópets, óblast de Tvier-27 de enero de 2009, San Petersburgo) fue una artista rusa soviética, miembro de la Unión de Artistas de Leningrado, una de los representantes de la Escuela de Pintura de Leningrado.

Biografía
Yevguéniya Antípova nació el 19 de octubre de 1917 en Torópets, óblast de Tvier en la familia de un empleado de ferrocarril. Estudió en la Escuela de Arte (1936-1939), en el Instituto Repin (1939-1950). Sus maestros fueron Semión Abúgov, Piotr Beloúsov, Henri Pavlovski, Víktor Oréshnikov, Aleksandr Osmiorkin. Realizó exposiciones desde 1950. Pintó mayormente retratos, paisajes, naturalezas muertas y escenas de género. Estaba casada con el famoso artista de Leningrado Víktor Teterin.

Se cuenta a Antípova entre los maestros reconocidos de la pintura soviético moderna. Se realizaron exposiciones de sus obras en 1967, 1988, 1999 y 2007 en Leningrado - San Petersburgo.

Yevguéniya Antípova murió el 27 de enero de 2009 en San Petersburgo. Sus obras se conservan en el Museo Ruso, y otros museos y colecciones privadas en Rusia, Estados Unidos, Francia, Italia, Finlandia, Inglaterra, España, y otros países.

Véase también
 Arte soviético

Referencias

Fuentes
 Весенняя выставка произведений ленинградских художников 1954 года. Каталог. Л., Изогиз, 1954. С.7.
 Весенняя выставка произведений ленинградских художников 1955 года. Каталог. Л., ЛССХ, 1956. С.7, 27.
 Весенняя выставка произведений ленинградских художников 1956 года. Каталог. Л., ЛССХ, 1956.
 1917 — 1957. Выставка произведений ленинградских художников. Каталог. Л., Ленинградский художник, 1958. С.8.
 Выставка произведений ленинградских художников 1960 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1963. С.7.
 Выставка произведений ленинградских художников 1960 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1961. С.8.
 Выставка произведений ленинградских художников 1961 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1964. С.8.
 Осенняя выставка произведений ленинградских художников 1962 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1962. С.7.
 Ленинград. Зональная выставка 1964 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1965. С.8.
 Каталог весенней выставки произведений ленинградских художников 1965 года. Л., Художник РСФСР, 1970. С.7.
 Весенняя выставка произведений ленинградских художников 1969 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1970. С.7.
 Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь. Т.1. М., Искусство, 1970. С.165.
 Весенняя выставка произведений ленинградских художников 1971 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1972. С.7.
 По родной стране. Выставка произведений художников Ленинграда. 50 Летию образования СССР посвящается. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1974. С.9.
 Каталог произведений художников Российской Федерации, переданных в дар организациям и учреждениям культуры (1963—1971 гг.). М., СХ РСФСР, 1972. С.10.
 Каталог выставки одиннадцати ленинградских художников. Л., Художник РСФСР, 1976.
 Выставка произведений художников-женщин Ленинграда. 1975 год. Л., Художник РСФСР, 1979. С.11.
 Наш современник. Зональная выставка произведений ленинградских художников 1975 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1980. С.11.
 Изобразительное искусство Ленинграда. Каталог выставки. Л., Художник РСФСР, 1976. С.14.
 Выставка произведений ленинградских художников, посвященная 60-летию Великого Октября. Л., Художник РСФСР, 1982. С.11.
 Справочник членов Союза художников СССР. Т.1. М., Советский художник, 1979. С.50.
 Зональная выставка произведений ленинградских художников 1980 года. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1983. С.9.
 Петербург — Петроград — Ленинград в произведениях русских и советских художников. Каталог выставки. Л., Художник РСФСР, 1980. С.124.
 Выставки советского изобразительного искусства. Справочник. Т.5. 1954—1958 гг. М., Советский художник, 1981. С.10, 25, 126, 142, 281, 385, 420.
 Справочник членов Ленинградской организации Союза художников РСФСР. Л., Художник РСФСР, 1987. С.7.
 Выставка произведений 26 ленинградских и московских художников. Каталог. Л., Художник РСФСР, 1990. С.14-15, 47.
 L' Ecole de Leningrad. Catalogue. Paris, Drouot Richelieu. 1990, 11 Juin. Р.136-137.
 Charmes Russes. Catalogue. Paris, Drouot Richelieu. 1991, 15 Mai. Р.64.
 Peinture Russe. Catalogue. Paris, Drouot Richelieu. 1991, 18 Fevrier. Р.7,54-55.
 Peinture Russe. Catalogue. Paris, Drouot Richelieu. 1991, 26 Avril. Р.7,18-19.
 Этюд в творчестве ленинградских художников. Выставка произведений. Каталог. СПб., 1994. С.3
 Лирика в произведениях художников военного поколения. Выставка произведений. Каталог. СПб., 1995. С.3
 Петербургские музы. Выставка. Живопись, графика, декоративно-прикладное искусство. СПб., 1995
 Памяти учителя. Выставка петербургских художников — учеников мастерской А. А. Осмеркина. СПб., 1997. С.3,5
 Связь времен. 1932—1997. Художники — члены Санкт-Петербургского Союза художников России. Каталог выставки. СПб., 1997. С.282.
 Matthew Cullerne Bown. A Dictionary of Twentieth Century Russian And Soviet Painters. 1900 — 1980s. London, Izomar Limited, 1998.
 Евгения Антипова, Виктор Тетерин. Живопись. Графика. СПб., 1999
 Художники круга 11-ти. Из коллекции Николая Кононихина. СПб, 2001. С.3
 Художники — городу. Выставка к 70-летию Санкт-Петербургского Союза художников. Каталог. СПб., Петрополь, 2003. С.26, 178.
 Мастера советской живописи. Аукцион № 5. СПб., 18 февраля 2005. С.16-17
 Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School. Saint Petersburg, NP-Print Edition, 2007. P.9, 15, 20, 21, 24, 356, 388—397, 399, 400, 403—407, 439, 442, 445. ISBN 5-901724-21-6, ISBN 978-5-901724-21-7
 Юбилейный Справочник выпускников Санкт-Петербургского академического института живописи, скульптуры и архитектуры имени И. Е. Репина Российской Академии художеств. 1915—2005. СПб., Первоцвет, 2007. С.61-62
 А. В. Данилова. Группа одиннадцати как художественное явление в изобразительном искусстве Ленинграда 1960—1980 годов.//Общество. Среда. Развитие. Научно-теоретический журнал. № 3, 2010. С.160-164
 Evgenia Antipova. A Midday // 80 years of the Saint Petersburg Union of Artists. The Anniversary Exhibition. Saint Petersburg, 2012. P.212
 Логвинова Е. Круглый стол по ленинградскому искусству в галерее АРКА // Петербургские искусствоведческие тетради. Вып. 31. СПб, 2014. С.17-26

Videos
 Artista Yevguéniya Petrovna Antípova (1917-2009)

Enlaces externos

 Yevguéniya Antípova en Realismo Socialista desconocido. Búsquedas y descubrimientos (en inglés)
 Imagen de catálogo de las obras de Yevguéniya Antípova (en inglés)
 Exposición de obras de Yevguéniya Antípova (en inglés)

Pintoras de Rusia
Pintores de Rusia del siglo XX
Pintores del Realismo socialista
Pintores paisajistas de Rusia
Pintores de bodegones
Alumnos del Instituto Repin
Escuela de Pintura de Leningrado
Miembros de la Unión de Artistas de la URSS
Fallecidos en San Petersburgo

Yevguenia Antípova


El Cabo Engaño es un cabo localizado en el extremo oriental de la isla de La Española, en la República Dominicana, próximo a Punta Cana.

Toma su nombre del error que cometiera el almirante Cristóbal Colón en su segundo viaje a la isla Española al confundirlo con la península de Samana.

Referencias

Enganzzo

Enganzzo

Cabo Engaño (La Española)


Holland est une ville américaine située dans le Comté d'Orleans, dans le Vermont. Selon le recensement de 2020, sa population est de  habitants.

Liens externes

Town au Vermont
Comté d'Orleans (Vermont)

Holland (Vermont)


Retenția clienților (sau fidelizarea clienților) se referă la abilitatea unei companii sau a unui produs de a își păstra clienții pe o perioadă anume de timp. În cazul unei retenții mari, clienții unui produs sau ai unei afaceri tind să se întoarcă, să continue să cumpere, cu alte cuvinte, să nu se orienteze spre alt produs sau afacere, sau să nu înceteze să mai utilizeze produsul/afacerea respectivă. În general, organizațiile din domeniul vânzărilor încearcă să reducă numărul clienților care pleacă la concurență. Retenția clienților începe cu primul contact dintre organizație și client și continuă pe parcursul întregii relații, strategiile de retenție de succes luând în calcul acest ciclu de viață. Abilitatea unei companii de a atrage și de a păstra clienți noi este legată nu numai de produsul sau serviciile pe care le oferă, ci și de modul în care își tratează clienții pe care îi are deja, valoarea pe care clienții o generează ca rezultat al utilizării soluțiilor și reputația pe care o creează în general, în cadrul pieței.

Succesul în retenția clienților înseamnă mai mult decât să le oferi acestora ceea ce ei se așteaptă să le oferi. O companie trebuie să depășească așteptările clienților dacă dorește să creeze apărători loiali ai mărcii. Crearea clienților loiali pune "valoarea acestora în centrul strategiei de afaceri, în locul maximizării profiturilor sau a valorii acțiunilor". Factorul esențial de diferențiere  într-un mediu competitiv constă deseori în oferirea de servicii pentru clienți la un nivel înalt constant. Mai mult, în zilele noastre se vorbește despre "succes în rândul clienților", iar în acest scop retenția este un obiectiv major.

Retenția clienților are un impact direct asupra profitabilității. Cercetările realizate de John Fleming și Jim Asplund indică faptul că acești clienții activi generează de 1,7 ori mai mult profit decât cei normali, în timp ce companiile cu angajați și clienți activi pot observa un profit de 3,4 ori mai mare decât în majoritatea celorlalte cazuri.

Măsurare
Când vine vorba de măsurarea retenției clienților, trebuie făcută o distincție între intențiile comportamentale și adevăratele comportamente ale clienților. Utilizarea intențiilor comportamentale, ca indicator al retenției clienților, se bazează pe premisa că intențiile sunt un indiciu important cu privire la comportamentele viitoare. De exemplu, clienții care prezintă o intenție de a cumpăra a doua oară vor prezenta într-o mare măsură și comportamentele corespunzătoare. Comportamentele de a cumpăra în continuare și de retenție pot fi măsurate folosind diverse metode, acestea fiind enumerate în mai multe articole premiate, publicate în domeniul marketingului. O serie de lucrări, precum cele realizate de Keiningham și colegii săi (2007), Gupta și Zeithaml (2006), și Morgan și Rego (2006) prezintă analize de sinteză în acest domeniu.  Aceste studii sugerează următoarele concluzii generale:

 Satisfacția clientului este un predictor puternic atât pentru intenția sa de cumpărare în continuare, cât și pentru comportamentul corespunzător al acestuia.
 Intenția și acțiunea de a cumpăra în continuare sunt, din punct de vedere statistic, asociate într-o măsură semnificativă și pozitivă: pe măsură ce intenția de a cumpăra în continuare crește, probabilitatea de a cumpăra marca respectivă crește și ea. Cu toate acestea, importanța acestei asocieri (deși pozitive) este în cel mai bun caz moderată - sugerând faptul că intențiile și comportamentele nu pot fi schimbate una cu alta când se vorbește de măsurarea retenției clienților.
 Asocierea dintre diferitele metode de măsurare a retenției nu este mereu clară. Aceasta poate fi (a) non-liniară, având venituri crescătoare sau descrescătoare, (b) diferită pentru segmente diferite de clienți, de asemenea poate varia în funcție de industrie.
 Retenția clienților este un predictor puternic al succesului financiar al unei firme, aceasta folosindu-se de contabilitate și de indicii bursieri. Un studiu al unei bănci din Brazilia arată că sucursalele care au reușit să satisfacă și a fideliza clienții au cunoscut un profit mai mare decât cele care au făcut doar unul dintre aceste lucruri.

Când vine vorba de măsurătoare, de obicei, măsurătorile de intenție pot fi obținute folosind itemii de tip spectru în sondajele pentru clienți. Acțiunea de retenție trebuie măsurată folosind informații secundare, cum ar fi datele contabile cu privire la volumul (cantitatea și valoarea financiară) și frecvența cu care un client achiziționează produsele sau serviciile firmei. Acest lucru necesită ca firma să aibă un departament puternic dedicat administrării informațiilor despre clienți, pentru a capta toți indicii care ar putea fi utilizați pentru analiză. Într-o firmă obișnuită, această sarcină poate fi îndeplinită de mai multe departamente, cum ar fi contabilitate, vânzări, marketing, finanțe, logistică, și alte cercetări privind clienții.

Antecedente și cauze
Fidelizarea clienților  este un rezultat al mai multor antecedente enumerate mai jos:

 Satisfacția clienților: Cercetările arată că, în multe industrii, satisfacția clientului este o cauză directă a fidelizării acestuia. În ciuda declarațiilor prezente în anumite studii unice, marea majoritate a dovezilor sunt cât se poate de clare: între satisfacția clienților și fidelizarea acestora există o asociere pozitivă, deși importanța acesteia poate varia din diferite motive, cum ar fi clientul, produsul, sau caracteristicile industriei. Unele firme și persoane au creat modele matematice pentru evaluarea satisfacției clienților.
 Delectarea clienților: Unii academicieni sunt de părere că în lumea competitivă din zilele noastre nu mai este îndeajuns doar să îți satisfaci clientul; firmele trebuie să delecteze clienții, oferindu-le servicii excepționale. Cel mai probabil, acei clienți vor rămâne alături de firma respectivă, îmbunătățind fidelizarea clienților în general.  Mai recent, unii sunt de părere că acest principiu poate fi aplicat cu mai mult succes la produsele și serviciile hedoniste, spre deosebire de serviciile și produsele utilitariste.
 Costuri de migrare ale clienților: Burnham, Frels, și Mahajan (2003, p.  110) definesc costurile de migrare ca fiind "costuri plătite o singură dată, asociate de către clienți cu procesul de migrare de la un furnizor la altul". De obicei, clienții întâmpină trei tipuri de costuri de migrare: (1) costuri financiare (e.g. taxe de lichidare a contractului, puncte de recompensă pierdute); (2) costuri procedurale (timp, efort, incertidutinea asociată cu localizarea, adoptarea și utilizarea unei alte mărci/ a unui alt frunizor); și (3) costuri relaționale (relații personale și de identificare cu marca respectivă și angajații companiei). O meta-analiză recentă a examinat 233 de efecte de la peste 133.000 de clienți și a descoperit că toate cele trei tipuri de costuri de migrare duc la creșterea retenției clienților - cu toate acestea, costurile relaționale au cea mai mare asociere cu intenția clienților de a cumpăra în continuare și comportamentul corespunzător.
 Gestionarea relațiilor cu clienții: Luând în considerare aspectele sociale și relaționale - în special cele incluse în industria serviciilor - unii sunt de părere că firmele pot crește retenția clienților concentrându-se pe gestionarea relațiilor cu clienții. Această gestionare apare atunci când o firmă poate avea o perspectivă pe termen lung, spre deosebire de o perspectivă tranzacțională, când vine vorba de clientela sa. Totuși, trebuie luat în calcul faptul că nu toți clienții pe termen lung sunt profitabili, de asemenea, câteodată, clienții tranzacționali de scurtă durată pot fi mai profitabili pentru firmă. Astfel, companiile ar trebui să dezvolte o infrastructură pentru a gestiona clienții ce nu le aduc profit.

Profitul estimat pe client
Profitul estimat pe client îi permite unei companii să calculeze valoarea netă curentă a profitului pe care îl va câștiga de pe urma unui client pe o perioadă determinată de timp. Rata retenției este procentajul din numărul total de clienți păstrați în contextul clienților care cer anularea serviciilor.

Standardizarea serviciilor pentru clienți
Există standarde publicate pentru a ajuta companiile să le ofere satisfacție clienților și a obține "succes în rândul clienților" pentru a crește perioada pe care un cumpărător o petrece alături de o companie. Institutul Internațional de Servicii pentru Clienți (IISC) a publicat Standardul Internațional de Excelență a Serviciilor (SIES 2012). SIES 2012 le permite organizațiilor să își concentreze atenția pe atingerea unui standard înalt în gestionarea serviciilor pentru clienți, oferind în același timp recunoaștere a succesului prin folosirea unei părți terțe ce oferă certificate. SIES 2012 concentrează atenția unei organizații pe oferirea unei satisfacții a clienților sporită, ajutând organizația prin utilizarea unui Model de Calitate a Serviciilor. Modelul de Calitate a Serviciilor al SIES folosește cei 5 P - Politică, Proces, Persoane, Premisă, Produs, și măsurători de performanță. Implementarea unui standard pentru serviciile pentru clienți duce la îmbunătățirea practicilor, a procedurilor operaționale, a nivelelor de satisfacție a clienților, care, la rândul lor, duc la sporirea loialității și a retenției clienților.

Note

Jargon
Marketing

Retenția clienților


Diese Liste gibt den Fortschreibungsstand vom 15. April 2020 wieder und enthält 87 Baudenkmäler.

In dieser [ Kartenansicht] sind Baudenkmäler ohne Koordinaten mit einem roten bzw. orangen Marker dargestellt und können in der Karte gesetzt werden. Baudenkmäler ohne Bild sind mit einem blauen bzw. roten Marker gekennzeichnet, Baudenkmäler mit Bild mit einem grünen bzw. orangen Marker.

Baudenkmäler nach Gemeindeteilen

Eichenbühl

|}

Gaimühle

|}

Guggenberg

|}

Heppdiel

|}

Pfohlbach links des Baches

|}

Pfohlbach rechts des Baches

|}

Riedern

|}

Schulzenmühle

|}

Storchhof

|}

Windischbuchen

|}

Siehe auch
 Liste der Bodendenkmäler in Eichenbühl

Anmerkungen

Literatur

Weblinks

Eichenbuhl
!

Liste der Baudenkmäler in Eichenbühl


Camilo José Becerra Velasco (10 de octubre de 1980 en Cali, Valle del Cauca, Colombia). Es un exnadador olímpico colombiano que práctica la modalidad de estilo libre. Participó representando a Colombia en los Juegos Olímpicos de 2000, 2004 y 2008. Posee una licenciatura en Business Administration con énfasis en finanzas y otra licenciatura en Economía de Southern Methodist University, Dallas, TX, USA. MBA con énfasis en estrategia de la Escuela de Alta Dirección y Administración (EADA) de Barcelona, España.

Después de 5 años de retiro en su adolescencia, retorna en febrero del año 2000. 5 meses después y con 19 años, consigue la marca mínima para participar en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000.

Participó en 6 campeonatos mundiales FINA entre 2001 y 2008. Múltiple medallista Suramericano, Centroamericano, Bolivariano y finalista en los Juegos Panamericanos de Santo Domingo 2003 y Río de Janeiro 2007. Compitió por los SMU Mustangs siendo finalista y All-American en varias ocasiones en los NCAA D1 durante las temporadas 2003-2005. Durante los Juegos Nacionales realizados en Bogotá 2004, Becerra consigue 8 medallas de oro, siendo el máximo medallista de las justas. Actualmente, aún posee los récords nacionales absolutos en los 50m libre y 50m mariposa realizados en los Juegos Nacionales, Cali 2008.

En los Juegos Olímpicos de 2004 obtuvo su mejor resultado olímpico hasta la fecha. Becerra también nadó en el Campeonato del Mundo de 2007, ese mismo año fue finalista en los 50 m libre de los Juegos Panamericanos de 2007. Se graduó en la Universidad Metodista del Sur en 2006 con una licenciatura en Finanzas y Economía. Becerra compitió con el equipo de natación en Fort Worth Area (Texas) y fue entrenado por Ron Forrest.

En 2008 tras la realización de los Juegos Nacionales en donde ganó cuatro medallas de oro, decidió retirarse de la actividad para ejercer sus estudios de economía y finanzas.

Después de una década de estar retirado Camilo ha decidido volver a practicar su deporte a nivel competitivo, pero en esta oportunidad a nivel Máster en donde a quebrado varios récords nacionales en la categoría 34-39 años y se encuentra preparando fuertemente al lado de su entrenador, para los próximos Panamericanos Master de Natación a realizarse en la ciudad de Medellín en el mes de junio de 2022

En la actualidad se desempeña como gerente de la Federación Colombiana de Natación FECNA

Referencias

Nadadores de Colombia
Nadadores de Colombia en los Juegos Olímpicos de Sídney 2000
Nadadores de Colombia en los Juegos Olímpicos de Atenas 2004
Nadadores de Colombia en los Juegos Olímpicos de Pekín 2008
Personas de Cali

Camilo Becerra


In geometry, Barbier's theorem states that every curve of constant width  has perimeter  times its width, regardless of its precise shape. This theorem was first published by Joseph-Émile Barbier in 1860.

Examples
The most familiar examples of curves of constant width are the circle and the Reuleaux triangle.  For a circle, the width is the same as the diameter; a circle of width w has perimeter w.  A Reuleaux triangle of width w consists of three arcs of circles of radius w.  Each of these arcs has central angle /3, so the perimeter of the Reuleaux triangle of width w is equal to half the perimeter of a circle of radius w and therefore is equal to w.  A similar analysis of other simple examples such as Reuleaux polygons gives the same answer.

Proofs
One proof of the theorem uses the properties of Minkowski sums. If K is a body of constant width w, then the Minkowski sum of K and its 180° rotation is a disk with radius w and perimeter 2w. However, the Minkowski sum acts linearly on the perimeters of convex bodies, so the perimeter of K must be half the perimeter of this disk, which is w as the theorem states.

Alternatively, the theorem follows immediately from the Crofton formula in integral geometry according to which the length of any curve equals the measure of the set of lines that cross the curve, multiplied by their numbers of crossings. Any two curves that have the same constant width are crossed by sets of lines with the same measure, and therefore they have the same length. Historically, Crofton derived his formula later than, and independently of, Barbier's theorem.

An elementary probabilistic proof of the theorem can be found at Buffon's noodle.

Higher dimensions
The analogue of Barbier's theorem for surfaces of constant width is false. In particular, the unit sphere has surface area , while the surface of revolution of a Reuleaux triangle with the same constant width has surface area .

Instead, Barbier's theorem generalizes to bodies of constant brightness, three-dimensional convex sets for which every two-dimensional projection has the same area. These all have the same surface area as a sphere of the same projected area.

And in general, if  is a convex subset of , for which every (n−1)-dimensional projection has area of the unit ball in , then the surface area of  is equal to that of the unit sphere in . This follows from the general form of Crofton formula.

See also
Blaschke–Lebesgue theorem and isoperimetric inequality, bounding the areas of curves of constant width

References

Theorems in plane geometry
Pi
Length
Constant width

Barbier's theorem


Susan Francesca Dent, née le , est une lexicographe, étymologue et personnalité médiatique anglaise.

Elle est apparaît dans le "Dictionary Corner" du jeu télévisé de Channel 4 Countdown, inspiré de Des chiffres et des lettres, depuis 1992. Elle apparaît également dans 8 Out of 10 Cats Does Countdown, une version comique de l'émission présentée par le comédien Jimmy Carr.

Elle est vice-présidente honoraire du Chartered Institute of Editing and Proofreading (CIEP) depuis 2016.

Jeunesse et éducation
Dent est né à Woking, dans le Surrey. Elle fait ses études au couvent mariste d'Ascot, une école de jour catholique romaine puis à Eton College. Elle fréquente ensuite le Somerville College d'Oxford pour un BA en langues modernes, puis à l'Université de Princeton pour une maîtrise en allemand

Carrière
Le premier travail de Dent est comme serveuse. Lorsqu'elle commence à apparaître dans Countdown en 1992, elle travaille en parallèle pour l'Oxford University Press sur la production de dictionnaires anglais, après avoir travaillé sur des dictionnaires bilingues.

Elle est lexicographe résidente et arbitre pour les rondes de lettres sur le jeu télévisé de Channel 4 Countdown, inspiré de Des chiffres et des lettres. A chaque épisode, elle fournit également un bref commentaire sur l'origine d'un mot ou d'une phrase en particulier. Elle est le membre le plus ancien de l'équipe actuelle à l'écran de l'émission, apparaissant pour la première fois en 1992 et ayant participé à plus de 4500 apparitions. Lors de congé parental durant l'hiver 2007-2008, elle est remplacée par Alison Heard . Elle travaille également pour l'émission dérivée 8 Out of 10 Cats Does Countdown.

Elle joue son propre rôle dans un épisode de la sitcom de la BBC Not Going Out.

Elle présente la série Web de Channel 4 Susie Dent's Guide to Swearing, qui explore l'étymologie et l'histoire de certains jurons anglais. Elle fait aussi une apparition dans l'émission de divertissement de la BBC, Would I Lie to You. En 2018, elle apparaît dans cinq épisodes du panel show House of Games animée par Richard Osman.

En 2019, Dent lance le podcast Something Rhymes With Purple, co-animé avec Gyles Brandreth.

Depuis 2023 elle est vice-présidente du Chartered Institute of Linguists.

Ouvrages publiés
De 2003 à 2007, Dent est l'auteur d'une série de rapports linguistiques annuels pour l'Oxford University Press (OUP). Le premier s'intitule simplement The Language Report (2003), suivi de Larpers and Shroomers (2004) ; Fanboys et Overdogs (2005); The Like, Language Report for Real (2006) ; et The Language Report: English on the Move 2000 – 2007 (2007). Le format de cette publication est révisé pour 2008 en tant que collection de A à Z de mots nouveaux et nouvellement ressuscités, publié en octobre 2008 sous le nom Words of the Year.

En 2005, elle publie Winning Words, et en 2009 What Made the Crocodile Cry? 101 questions about the English language. Elle publie également un livre sur les dialectes, How to Talk Like a Local, en mars 2010.

Vie privée
Susie Dent est mariée à Paul Atkins, un enseignant, et a deux filles, Lucy et Thea.

Références

Liens externes

Étudiant de l'université de Princeton
Étudiant de Somerville College (Oxford)
Naissance en novembre 1964

Susie Dent


La saison 2019 du championnat des Îles Turques-et-Caïques de football est la vingt-et-unième édition de la Provo Premier League, le championnat de première division des Îles Turques-et-Caïques.

L'AFC Academy, en tant qu'Academy Jaguars, remporte un sixième titre, le second consécutif.

Les équipes participantes
Depuis 2018, l'AFC Academy présente deux équipes dans ce championnat. L'Academy Jaguars est l'équipe première tandis que l'Academy Eagles fait office d'équipe réserve.

Providenciales :AFC AcademyBeaches FCCheshire HallFlamingo FCSWA Sharks

Légende des couleurs

Compétition
L'AFC Academy présente deux équipes dans ce championnat. L'Academy Jaguars est l'équipe première tandis que l'Academy Eagles fait office d'équipe réserve.

Cette saison, toutes les équipes se qualifient pour la phase finale. Leur classement détermine leur niveau d'entrée dans cette phase finale. Ainsi, les équipes classées de la troisième à la sixième place se retrouvent en quarts de finale, les deux vainqueurs affrontant les deux premiers du classement en finale.

Phase régulière
Le barème de points servant à établir le classement se décompose ainsi :
 Victoire : 3 points
 Match nul : 1 point
 Défaite : 0 point

|valign=top align=left width=35%|

|}

Résultats

Phase finale

Statistiques

Buteurs

Bilan de la saison

Références

Voir aussi

Lien interne
 Championnat des Îles Turques-et-Caïques de football

Lien externe
  Page complète sur la saison sur RSSSF

2019
Îles Turques-et-Caïques
2019 aux Îles Turques-et-Caïques

Championnat des Îles Turques-et-Caïques de football 2019


Oh!K é um canal de televisão por assinatura do Sudeste Asiático de propriedade da Warner Bros. Discovery, com conteúdo fornecido pela MBC.

História
O canal foi lançado em 20 de outubro de 2014 na StarHub TV em Singapura. Sua programação consiste em programas de drama, entretenimento, variedade e música sul-coreanos fornecidos pela Munhwa Broadcasting Corporation.

A programação do Oh!K está disponível legendada em idiomas locais em faixas de legendas opcionais, dependendo do país do mercado de recepção.

Subsidiárias da Warner Bros. Discovery
Redes de televisão da Malásia
Canais de televisão fundados em 2014
Canais da Munhwa Broadcasting Corporation

Oh!K


Ceratozamija (lat. Ceratozamia), rod cikada iz porodice Zamiaceae. Pripada mu 28 priznatih vrsta

Vrste
 Ceratozamia alvarezii Pérez-Farr., Vovides & Iglesias
 Ceratozamia becerrae Pérez-Farr., Vovides & Schutzman
 Ceratozamia brevifrons Miq.
 Ceratozamia chimalapensis Pérez-Farr. & Vovides
 Ceratozamia decumbens Vovides, Avendaño, Pérez-Farr. & Gonz.-Astorga
 Ceratozamia delucana Vázq.Torres, A.Moretti & Carv.-Hern.
 Ceratozamia euryphyllidia Vázq.Torres, Sabato & D.W.Stev.
 Ceratozamia fuscoviridis W.Bull
 Ceratozamia hildae G.P.Landry & M.C.Wilson
 Ceratozamia hondurensis J.L.Haynes, Whitelock, Schutzman & R.S.Adams
 Ceratozamia huastecorum Avendaño, Vovides & Cast.-Campos
 Ceratozamia kuesteriana Regel
 Ceratozamia latifolia Miq.
 Ceratozamia matudae Lundell
 Ceratozamia mexicana Brongn.
 Ceratozamia miqueliana H.Wendl.
 Ceratozamia mirandae Vovides, Pérez-Farr., Iglesias
 Ceratozamia mixeorum Chemnick, T.J.Greg. & Salas-Mor.
 Ceratozamia morettii Vázq.Torres & Vovides
 Ceratozamia norstogii D.W.Stev.
 Ceratozamia robusta Miq.
 Ceratozamia sabatoi Vovides, Vázq.Torres, Schutzman & Iglesias
 Ceratozamia santillanii Pérez-Farr. & Vovides
 Ceratozamia subroseophylla Mart.-Domínguez & Nic.-Mor.
 Ceratozamia vovidesii Pérez-Farr. & Iglesias
 Ceratozamia whitelockiana Chemnick & T.J.Greg.
 Ceratozamia zaragozae Medellín
 Ceratozamia zoquorum Pérez-Farr., Vovides, Iglesias

Vanjske poveznice

Izvori

Kijakovke

Ceratozamija


Mount Katmai () is a large active stratovolcano (composite volcano) on the Alaska Peninsula in southern Alaska, located within Katmai National Park and Preserve.  It is about  in diameter with a central lake-filled caldera about  in size, formed during the Novarupta eruption of 1912. The caldera rim reaches a maximum elevation of . In 1975 the surface of the crater lake was at an elevation of about , and the estimated elevation of the caldera floor is about . The mountain is located in Kodiak Island Borough, very close to its border with Lake and Peninsula Borough.
The volcano has caused ten known fatalities due to gas exposure.

Geology

Mount Katmai is one of five vents encircling the Novarupta volcano, source of the VEI 6 eruption and associated voluminous pyroclastic flows in 1912.
Katmai consists chiefly of lava flows, pyroclastic rocks, and non-welded to agglutinated air fall. The Quaternary volcanic rocks at Katmai and adjacent cones are less than  thick. Much of the volcano is mantled by snow and ice and several valley glaciers radiate out from the flanks.

Katmai volcano is built on the sedimentary rocks of the Naknek Formation of Late Jurassic age, which are exposed just west of the caldera rim at an elevation of about , as well as north and southeast of the crater. Sedimentary rocks have been reported at an elevation of over  in the west wall of the caldera and near the bottom of the eastern wall near .

Volcanic activity
Little is known about the historical activity of Katmai volcano before the great 1912 eruption. Early U.S. Coast and Geodetic Survey maps suggest a pre-caldera summit elevation of about ,  and local villagers reported in 1898 that one of the volcanoes in the general area "smoked" occasionally.

During June 6 to 9, 1912, the most spectacular Alaskan eruption in recorded history and the 20th century's largest measured volcanic eruption formed a large summit caldera at Katmai volcano. The eruption happened at a vent about  to the west of Mount Katmai (at the Novarupta Volcano). During over 60 hours, the volcano erupted an estimated  of ash flows and tephra representing  of magma volume. The eruption produced a cloud of suffocating gas and ash that blackened the sky.

The inhabitants of the town of Kodiak, with ash falling on them, were led to the U.S. Coast Guard Cutter Manning where they sheltered and were cared for by the crew, remaining in the harbour because Captain Perry determined "an attempt to leave here would be unwise" because the eruption made navigation dangerous.

The withdrawal of magma beneath Katmai resulted in the collapse of the summit area, forming the caldera. Following the subsidence, a small dacitic lava dome known as Horseshoe Island was emplaced on the floor of the caldera; this is the only juvenile material erupted from Katmai caldera during the historical eruption. It was visible at the time of the expedition in 1916, but has since been submerged by the crater lake. Still, the eruption from Katmai had a VEI of 3, and possibly involved phreatic eruptions.
Following the eruption, thousands of fumaroles vented steam from the ash, creating the Valley of Ten Thousand Smokes.

In 1919, geologists noted a lake covering a large part of the caldera floor. By 1923 the lake was gone and numerous fumaroles, mud pots, and a large mud geyser had replaced it.  The lake has since refilled to a depth of over .  Small glaciers have formed on a bench within the caldera beside the lake. Pumice still floats on Naknek Lake nearby.

See also
 List of volcanoes in the United States

References

Other sources

 Alaska Volcano Observatory: Katmai

Further reading
 Erskine, Wilson Fiske. (1965). Katmai. A narrative of the eruption of June 1912 and its effects on the town of Kodiak and its community, taken from letters, diaries and notes written at the time. London, New York and Toronto: Abelard-Schuman.
 Hildreth, W., J. Fierstein, and J.E. Robinson. (2003). Geologic map of the Katmai Volcanic Cluster, Katmai National Park, Alaska [Geologic Investigations Series Map I-2778]. Reston, VA: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.

Stratovolcanoes of the United States
Active volcanoes
Volcanoes of Kodiak Island Borough, Alaska
Mountains of Kodiak Island Borough, Alaska
Mountains of Alaska
Volcanoes of Alaska
Calderas of Alaska
Volcanic crater lakes
Aleutian Range
Katmai National Park and Preserve
Holocene calderas

Mount Katmai


José Ademir Braz da Silva, também conhecido pelo epíteto literário Pagão (Marabá, 7 de setembro de 1947 — Marabá, 5 de julho de 2022), foi um escritor, jornalista, advogado e militante brasileiro dos direitos humanos.

Sua escrita focava nos gêneros de poesia, conto e crônica.

Biografia

Vida acadêmica e profissional
Ademir Braz nasceu em 1947 na cidade de Marabá, filho de Ana Braz e Valdemar da Silva — ela cametaense lavadeira de roupas; ele belenense castanheiro e garimpeiro. Foi futebolista amador durante sua juventude.

Em 1972 mudou-se para Belém para trabalhar como jornalista no periódico A Província do Pará, em seguida empregando-se também na Gazeta Mercantil do Pará. Entre 1974 e 1976 trabalhou como correspondente para o jornal O Estado de São Paulo. Durante as décadas de 1980, 1990 e parte da década de 2000 trabalhou como jornalista para os veículos O Marabá, Jornal de Vanguarda, Opinião e Correio do Tocantins, sendo, posteriormente, colunista neste último jornal (seu último emprego como jornalista). Foi ainda, neste ínterim, jornalista da TV Liberal em Marabá. Foi servidor público das prefeituras de Marabá e de São João do Araguaia, além da Assembleia Legislativa do Pará. Enquanto jornalista opositor da ditadura militar recebeu ameaças de morte. Antes de falecer mantinha o blog Quaradouro.

Em 2000 Ademir Braz graduou-se em direito pela Universidade Federal do Pará (UFPA), na primeira turma deste curso que atualmente está na alçada da Universidade Federal do Sul e Sudeste do Pará (Unifesspa). Como advogado e ativista de direitos humanos, tornou-se defensor popular em causas ambientais, culturais e de reforma agrária na região sudeste paraense.

Carreira como escritor
Sua escrita iniciou-se nas décadas de 1960 e 1970, com a publicação de seus primeiros poemas em jornais e boletins marabaenses, inicialmente retratanto sua perspectiva de uma vida interiorana. Ao trabalhar com o jornalismo, a partir de 1972, sua escrita chama atenção, mas o reconhecimento como escritor somente veio em 1980/1981 com a publicação da trilogia poética "Esta terra", pela Editora Neo-Gráfica, edição rapidamente esgotada. Sua segunda obra "Antologia Tocantina" foi publicada em 1998 pela Fundação Casa da Cultura de Marabá. Este trabalho foi uma pesquisa de 8 anos sobre a poesia produzida em Marabá desde 1917. Em seguida, em 2003, publicou o livro "Rebanho de pedras" no bojo do Projeto Usimar Cultural. Sua última obra em forma de livro foi "A Bela dos Moinhos Azuis" (2015).

Ganhou reconhecimento nacional sendo premiado com Medalha de Ouro no III Concurso Nacional de Poesias. Além disso, seus contos foram publicados no III e V Concursos de Contos da Região Norte.

Ademir Braz foi membro da Academia de Letras do Sul e Sudeste Paraense (ALSSP), ocupando a cadeira nº 7.

Obras
Seu domínio das palavras, ora classificado como de muita doçura e lirismo, ora como de fel e verve, renderam-lhe o epíteto de "Pagão".

O jornalista Hiroshi Bogéa definia assim a escrita de Ademir Braz:

As crônicas, poemas e contos de Ademir Braz são:
 A terra mesopotâmica do sol ou guia nostálgico para o nada (1972);
 História natural: a memória tribal narrada por um sobrevivente (1978);
 Esta Terra (1981);
 Questão Cultural da Amazônia (1987) -  I Congresso Nacional de Defesa e pelo Desenvolvimento da Amazônia;
 Antologia Tocantina (1997);
 Rebanho de pedras (2003);
 O verde e ácido cacho de murici (crônicas);
 Lua de Jade;
 A bela dos moinhos azuis (2015).

Vida pessoal
Nos meses que antecederam sua morte, Ademir Braz passou a ser acolhido pelo Centro de Atenção Psicossocial (CAPS) de Marabá dado o estado de degradação de sua residência e a falta de recursos para a reformar, bem como uma piora em sua saúde. Em maio de 2022 Ademir Braz passou a ser acolhido no Centro Integrado da Pessoa Idosa (CIPIAR) de Marabá.

Teve dois filhos, Ana de Luanda e Giordano Bruno, com sua ex-companheira Maria Elena, que lhe dava suporte em seus últimos dias.

Morte
No dia 4 de julho de 2022 sofreu duas paradas cardiorrespiratórias e foi levado com urgência de seu abrigo no CIPIAR para o Hospital Municipal de Marabá. Em 5 de julho de 2022, após uma nova parada cardiorrespiratória, morreu por volta de 9h30 da manhã.

Ver também
 Morre o escritor Ademir Braz (no wikinotícias)

Naturais de Marabá
Escritores do Pará
Advogados do Pará
Jornalistas do Pará
Alunos da Universidade Federal do Pará
Brasileiros de ascendência africana

Ademir Braz