Nabis () was the last king of independent Sparta. He was probably a member of the Heracleidae, and he ruled from 207 BC to 192 BC, during the years of the First and Second Macedonian Wars and the eponymous "War against Nabis", i.e. against him. After taking the throne by executing two claimants, he began rebuilding Sparta's power. During the Second Macedonian War, Nabis sided with King Philip V of Macedon and in return he received the city of Argos. However, when the war began to turn against the Macedonians, he defected to Rome. After the war, the Romans, urged by the Achaean League, attacked Nabis and defeated him. He then was assassinated in 192 BC by the Aetolian League. He represented the last phase of Sparta's reformist period.

Sources
Nabis is cited by many ancient authors: Livy, Plutarch, Pausanias, Diodorus of Sicily, Justin, Eutropius and Zonaras. However, they ultimately all derive from Polybius of Megalopolis, a Greek historian of the 2nd century who mostly lived as a hostage in Rome, where he composed The Histories in 40 books, now partially lost. Polybius is normally a balanced and good historian, but his account is inadequate because, for multiple reasons, he deeply hated Sparta and Nabis. Firstly, his home city of Megalopolis was besieged by Sparta several times and even destroyed by the Spartan king Cleomenes III in 223. Secondly, Polybius' father Lycortas was one of the leaders of the Achaean League, the hereditary enemy of Sparta during these years. Polybius was also a conservative politician, and Nabis' social program of land redistribution revolted him. Finally, during his Roman captivity, Polybius befriended several prominent Roman statesmen and came to support Rome against its enemies, among whom was Nabis. Since every ancient authors reproduced Polybius, Nabis is universally described in ancient sources as a tyrant of the worst kind, bloodthirsty and sacrilegious. The myth of Nabis' iron maiden came from Polybius as well, while it is dismissed by modern scholars; Paul Cartledge describes it as a "overheated fantasy".

Apart from the literary evidence, a few epigraphical sources give some information on Nabis and his reign, as well as his coinage and several inscriptions found in Sparta.

Family background
Ancient sources are silent on the origins of Nabis, which led to a wealth of theories, describing him as either a former helot, a mercenary, a perioecus, an impoverished Spartiate, or an aristocrat. An inscription found in Delos at the end of the 19th century AD citing "Nabis, son of Demaratos" led the epigraphist Théophile Homolle to conclude that Nabis was a descendant of the Eurypontid Spartan king Demaratos (r. c.515–491), who had been forced into exile by the other king, the Agiad Cleomenes I c. 491. The former king settled in Asia, where his descent can episodically be tracked down to the third century, when the family returned to Sparta.

Nabis was born c.250–45. As a member of the Eurypontid dynasty, the young Nabis must have cooperated with the Agiad king Cleomenes III to survive his reign (235–222), since Cleomenes repeatedly murdered or exiled his opponents.

The name of Nabis is peculiar and the only occurrence among Spartan names. It is possibly the Greek version of the Hebraic word nabi, which means prophet. Jean-Georges Texier suggests that Nabis is an additional name that he received at the contact of Jews in Egypt, where he might have fled alongside Cleomenes III after his defeat at Sellasia in 222.

In 225, Cleomenes III seized the city of Argos, thanks to the connivance of its tyrant Aristomachos II. It is probably at this time that Nabis married Aristomachos' niece Apia, in a move to seal the alliance between the two cities. Nabis and Apia had at least two sons and one daughter, of whom only their son Armenas is known by name.

Reign

Hellenistic king
After the defeat of Cleomenes III at Selasia in 223, it took three years for Sparta to appoint two new kings: the Eurypontid Lycurgus and the Agiad Agesipolis III, who was a minor. In 217, Lycurgus forced the boy Agesipolis to go into exile and reigned alone. Lycurgus died at some point before 209, and was succeeded by his son Pelops, but as he was also a minor, a regent named Machanidas might have acted in his name. Machanidas was however defeated by the Achaean League at the battle of Mantinea in 207, during which he was slain by the Achaean leader Philopoemen.

Nabis got in power after the death of Machanidas. Diodorus of Sicily claims that he murdered Pelops, but it is more likely that he was already dead by that time; perhaps he confused Nabis with Machanidas. It seems that Nabis' accession was unopposed. He assumed the title of king (basileus) as mentioned on his coins and on some roof tiles found in Sparta. While Cleomenes had retained the appearance of the traditional Spartan constitution, Nabis got rid of all its elements (the Gerousia, ecclesia, ephors, and dyarchy) and ruled as an absolute monarch, akin to the other Hellenistic kings. He maintained a pomp that had hitherto been alien to Spartans, by living in a palace, keeping a stable of parade horses, and perhaps dressing with a purple mantle. Nabis also had a permanent bodyguard of mercenaries around him.

Building program and economic reforms

During the Classical era, Sparta was famous for not having any wall, but that changed after it became a secondary power. Its first defensive structures date from c.315, but they were mostly palisades. Nabis instead built Sparta's first full fortifications, with stone and brick walls, which enclosed a very large area of about 200 hectares. These walls completed the urbanisation of Sparta, which had remained somewhat unfinished as it was composed of five villages that never fully merged. The roof tiles were stamped with Nabis' name to prevent their theft. An inscription dated from c.200 also mentions a water-commissioner, whose role was likely to make reserves in case of a siege.

Nabis' most controversial part of his reforms was the enfranchisement of slaves, a measure that has been debated by ancient and modern scholars alike. Cleomenes III had already made a mass manumission of 6,000 helots in 222, but it was a desperate action when facing a massive army from Macedonia just before the battle of Sellasia. The evidence is slim, but it seems that Nabis freed many helots as soon as he got into power. However, he might have only freed the helots living on the land of his exiled enemies, as it seems that there were still some helots in Laconia after his reign, and did not enfranchise traditional chattel slaves. He then married some of his freedmen to the wives and daughters of the proscribed, as Spartan women often held vast amount of land. The perioeci, the second-tier citizens of Sparta, were equally rewarded with citizenship.

In the years following the defeat of the reformist king Cleomenes III of Sparta at the Battle of Sellasia (222 BC), Sparta experienced a power vacuum that eventually led to the Spartan kingship being bestowed on a child, Pelops, for whom first Machanidas (d. 207 BC) and then Nabis acted as regents. Nabis, however, soon overthrew Pelops, claiming to be a descendant of the Eurypontid king Demaratus. Although Nabis styled himself as king and is called basileus on his coins, Livy and Polybius refer to him as a tyrant.

Foreign policy

In foreign policy, Nabis pursued much the same policy as his predecessors: opposing the Achaean League and Macedonia by allying himself with the Aetolians, Elis, and Messene. This led him into an alliance with Rome during the First Macedonian War, signing a peace treaty with Rome in 205 at the Peace of Phoenice.

In the following years Nabis expanded Spartan power, reconquering  much of Laconia and Messene.  In 204 BC, he opened raids on Megalopolis, which did not break out into war until 202.  He also re-established a fleet (apparently with the help of Cretan allies, whom Polybius describes as "pirates"), and used it to re-establish control of the Laconian coastline.  He also fortified the city of Sparta for the first time (previously, the Spartans had viewed their city's defence as depending on the bravery of their hoplites).

In 201 BC, he invaded the territory of Messene, which had been an ally of Sparta in the previous decades, apparently an attempt to re-establish the control which Sparta had had over the region until the mid 4th century BC.  Messene fell to Nabis, but the Spartans were  forced to retreat when the army of Philopoemen intervened. Nabis' forces were decisively defeated at Tegea and he was forced to check his expansionist ambitions for the time.

Nabis' territorial ambitions brought him into conflict with the Achaean League, which controlled the northern half of the Peloponnese. Although repeatedly defeated by the gifted Achaean strategos Philopoemen, he nevertheless remained a serious threat to the Achaeans, who were considerably less successful against him when led by less competent generals. In 200 BC, alarmed at the ease with which he was ravaging their territory, the Achaeans asked the Macedonian King Philip V for help, which he did not provide. In the following years, Nabis was able to skilfully exploit the conflict between Philip and the Romans, gaining control of the important city of Argos as the price of his alliance with the Macedonians, and then defecting to the soon to be victorious Romans so that he might hold on to his conquest.

War with Rome
In 195 BC, however, the Roman Proconsul Titus Quinctius Flamininus was persuaded by the Achaeans that the power of Nabis in the Peloponnese needed to be checked. Flamininus ordered Nabis to give Argos back to the Achaeans, or face war with Rome. When Nabis refused, citing the Roman acceptance of his friendship at a time when he had  already been in possession of the city as justification, Flamininus invaded Laconia. After an inconclusive campaign the Spartans were defeated, and Nabis was forced to surrender both Argos and the port of Gytheum, which gave him access to the sea.

Recovery and death

Though the territory under his control now consisted only of the city of Sparta and its immediate environs, Nabis still hoped to regain his former power. In 192 BC, seeing that the Romans and their Achaean allies were distracted by the imminent war with King Antiochus III of the Seleucid Empire and the Aetolian League, Nabis attempted to recapture Gytheum and the Laconian coastline. Initially, he was successful, capturing the port and defeating the Achaean League in a minor naval battle.

Soon after, however, his army was routed by Philopoemen and shut up within the walls of Sparta. After ravaging the surrounding countryside Philopoemen returned home. Within a few months Nabis appealed to the Aetolian League to send troops so that he might protect his territory against the Romans and the Achaean League.

The Aetolians responded by sending an army of 1,000 infantry and 300 cavalry to Sparta. Once there, however, the Aetolians betrayed the tyrant – assassinating him while he was drilling his army outside the city. The Aetolians then attempted to take control of the city but were prevented from doing so by an uprising of the citizens.

The Achaeans, seeking to take advantage of the ensuing chaos, dispatched Philopoemen to Sparta with a large army. Once there he compelled the Spartans to join the Achaean League. Nabis had thus been the last leader of an independent Sparta, and the last ruler under whom the Spartans had been a major power in Greece.

Citations

Sources

Primary sources

Titus Livius (Livy), The History of Rome, trans Rev. Canon Roberts. London J. M. Dent & Sons, Ltd, 1905.
Polybius, translated by Frank W. Walbank, (1979). The Rise of the Roman Empire. New York: Penguin Classics. .

Secondary sources
Paul Cartledge and Antony Spawforth, (2002). Hellenistic and Roman Sparta: A tale of two cities. London: Routledge.
Maurice Holleaux, (1930). Cambridge Ancient History: Rome and the Mediterranean; 218-133 B.C., (1st edition) Vol VIII. Los Angeles: Cambridge University Press.
Théophile Homolle, "Le roi Nabis", Bulletin de Correspondance Hellénique, 20, 1896, pp. 502–522.
 Oliver D. Hoover, Handbook of Coins of the Peloponnesos: Achaia, Phleiasia, Sikyonia, Elis, Triphylia, Messenia, Lakonia, Argolis, and Arkadia, Sixth to First Centuries BC [The Handbook of Greek Coinage Series, Volume 5], Lancaster/London, Classical Numismatic Group, 2011.
Jones, A.H.M. (1967). Sparta. Oxford: Basil Blackwell.
William Smith, (1873). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. London: John Murray.
Jean-Georges Texier, Nabis, Paris, Les Belles Lettres, 1975.
 Frank William Walbank, A Commentary on Polybius, Oxford University Press, 1979.

3rd-century BC births
192 BC deaths
3rd-century BC monarchs
2nd-century BC monarchs
2nd-century BC murdered monarchs
3rd-century BC Spartans
2nd-century BC Spartans
Kings of Sparta
Second Macedonian War
Year of birth unknown
Eurypontid kings of Sparta
3rd-century BC regents

Nabis


Die Irish Open 1907 waren die sechste Austragung dieser internationalen Meisterschaften von Irland im Badminton. Bei dieser Auflage wurden nur vier Disziplinen ausgetragen, auf die Ausspielung des Dameneinzels wurde verzichtet.

Sieger und Finalisten

Referenzen
 Stewart Marsden Massey: Badminton, London, G. Bell & Sons 1911, S. 144–146

1907
Badminton 1907

Irish Open 1907


Tulburările de anxietate sunt un grup de tulburări mintale ce se caracterizează prin senzații semnificative de anxietate și frică. Anxietatea este o îngrijorare cu privire la evenimente viitoare, iar frica este o reacție la evenimente curente. Aceste senzații pot cauza simptome fizice, precum accelerarea bătăilor inimii sau tremuratul.  Există mai multe tulburări de anxietate, precum tulburarea de anxietate generalizată, fobia specifică, tulburarea de anxietate socială, tulburarea de anxietate de separare, tulburarea de panică și muțenia selectivă. Tulburarea diferă de ceea ce rezultă ca simptome. Adesea, oamenii au mai mult de o tulburare de anxietate.

Cauza tulburărilor de anxietate este o combinație dintre factorii genetici și de mediu. Printre factorii de risc sunt o istorie de abuz asupra copilului, istorie familială de tulburări mintale și sărăcia. Tulburările de anxietate se întâmplă adesea alături de alte tulburări mintale, precum tulburarea depresivă majoră, tulburări de personalitate și tulburarea de abuz de substanțe.  Pentru a fi diagnosticate, simptomele trebuie să fie prezente cel puțin 6 luni, să fie mai multe decât ar fi de așteptat de la situație și să diminueze activitatea. Alte probleme care ar putea avea ca rezultat simptome asemănătoare sunt hipertiroidismul, bolile de inimă, utilizarea de cofeina, alcool sau marijuana, precum și lăsarea anumitor droguri, printre altele.

Fără tratament, tulburările de anxietate tind să rămână. Tratamentul poate include schimbări în modul de viață, consiliere și medicație. Consilierea se practică împreună cu terapia cognitiv comportamentală. Medicația, precum antidepresivele, benzodiazepinele sau beta-blocantele, pot ameliora simptomele.

În jur de 12% din oameni sunt afectați de o tulburare de anxietate pe într-un an dat și între 5% și 30% sunt afectați de-a lungul vieții. Ele au loc la femei de două ori mai des decât la bărbați și în general încep înainte de vârsta de 25 de ani. Cele mai comune sunt fobii specific, care afectează aproape 12% și tulburarea de anxietate social, care afectează 10%. Fobiile afectează în principal oamenii cu vârsta între 15 și 35 și devin mai puțin obișnuite după vârsta de 55 de ani. Ratele par să fie mai înalte în Statele Unite și Europa.

Clasificare

Tulburare de anxietate generalizată
Tulburarea de anxietate generalizată este o tulburare obișnuită, caracterizată prin o anxietate de lungă durată care nu este concentrate pe nici un obiect au situație. Cei care suferă de tulburare de anxietate generalizată experimentează frică și îngrijorare constantă non-specifică și devin excesiv de concentrați pe chestiuni zilnice. Tulburarea de anxietate generalizată se "caracterizează prin îngrijorare excesivă cronică acompaniată de trei sau mai multe din următoarele simptome: agitație, oboseală, probleme de concentrare, iritabilitate, tensiune musculară și tulburări de somn". Tulburarea de anxietate generalizată este cea mai obișnuită tulburare de anxietate care afectează adulții mai în vârstă. Anxietatea poate fi un symptom al unei probleme ce ține de abuzul de substanțe sau medicamente, iar profesioniștii medicali trebuie să fie conștienți de asta. Un diagnostic cu GAD este dat atunci când o persoană este excesiv de îngrijorată cu privire la o problem zilnică timp de șase luni sau mai mult. O persoană poate fi în situație că are probleme în a lua decizii zilnice și a reține obligații ca rezultat al lipsei de concentrare și a preocupării legate de griji. Aspectul poate părea încordat, cu multă transpirație a mâinilor, picioarelor și axilelor, iar subiecții pot fi înclinați să plângă, ceea ce poate însemna existența unei depresii. Înainte de a fi dat un diagnostic de tulburare de anxietate, medicii trebuie să exclude anxietatea cauzată de droguri și alte cauze medicale.

La copii, tulburarea de anxietate generalizată poate fi asociată cu dureri de cap, agitație, durere abdominală și palpitații ale inimii. În mod tipic, începe în jurul vârstei de 8-9 ani.

Fobii specifice
Singura cea mai largă categorie de tulburări de anxietate este cea ce ține de fobii specifice, aici fiind incluse toate cazurile în care frica și anxietate sunt cauzate de o situație sau un stimulet specific. Între 5% și 12% din populația mondială suferă de fobii specifice. În mod tipic, suferinzii anticipează consecințe terifiante de pe urma întâlnirii cu obiectul fricii lor, care poate fi orice de la un animal la o locație până la o situație particulară. Fobii obișnuite țin de zbor, sânge, apă, condusul pe șosea și tuneluri. Când oamenii sunt expuși la fobia lor, pot experimenta tremor, încetinirea respirației sau bătăi rapide ale inimii. Oamenii înțeleg că frica lor nu este proporțională cu pericolul potential din momentul respective, dar sunt în continuare copleșiți de el.

Tulburarea de panică
Când are tulburare de panică, o persoană are atacuri scurte cu teroare și neliniște intense, adesea marcate de tremurat, zguduire, confuzie, amețeală, greață și/sau dificultăți de respirație. Aceste atacuri de panică, definite de APA ca frică sau discomfort ce apare brusc și atinge culmea în mai puținde zece minute, poate dura mai multe ore. Atacurile pot fi cauzate de stres, gânduri iraționale, frică general sau frică de necunoscut sau chiar de exericițiu. În orice caz, uneori cauza este neclară, iar atacurile pot apărea fără avertisment. Pentru a preveni un atac, cineva trebuie să evite cauza. Acestea fiind spuse, nu toate atacurile pot fi prevenite.

Pe lângă atacurile de panică neașteptate recurente, un diagnostic de atac de panică cere ca atacurile să aibă consecințe cronice: fie îngrijorare cu privire la implicațiile potențiale ale atacului, frică persistentă cu privire la atacurile viitoare sau schimbări semnificative de comportament în legătură cu atacurile. Ca atare, cei care suferă de tulburare de panică experimentează simptome chiar din afara episoadelor de panică specifice. Adesea, schimbările normale ale bătăilor inimii sunt luate în seamă de suferindul de panică, făcându-l să creadă că ceva este în neregulă cu inima lui sau că sunt pe cale să aibă alt atac de panică. În unele cazuri, o conștientizare sporită a funcționării corpului are loc în timpul atacurilor de panică, unde orice schimbare psihologică percepută este interpretată ca o posibilă boală ce amenință viața (i.e., ipohondrie extremă).

Agorafobia

Agorafobia este o anxietate specifică cu privire la a fi într-un loc sau situație de unde scăparea este dificilă sau jenant sau unde ajutorul poate fi indisponibil. Agorafobia este puternic legată de tulburarea de panică și este adesea este stimulate de frica de a avea un atac de panică.O manifestare obișnuită implică nevoia de a fi în mod constant în apropierea unei uși sau a unei căi de scăpare. Pe lângă fricile însele, termenul agorafobie este adesea utilizat pentru a face referire la comportamente evitante pe care suferinzii adesea le dezvoltă. De exemplu, în urma unui atac de panică din timpul condusului, cineva care suferă de agarofobie poate dezvolta anxietate cu privire la condusul de mașină și prin urmare va evita condusul. Aceste comportamente evitante pot avea adesea consecințe serioase și adesea consolida frica pe care au cauzat-o.

Tulburarea de anxietate socială

Tulburarea de anxietate socială (SAD; cunoscută de asemenea ca fobie socială) descrie o evitare și frică intense cu privire la aprecierea publică negativă, jena publică, umilirea sau interacțiunea socială. Această frică poate fi specific unor situații sociale particulare (precum vorbitul în public) sau este experimentată în cele mai multe (sau toate) interacțiuni sociale.  Anxietatea socială manifestă adesea simptome fizice specifice, inclusiv îmbujorarea, transpirația și dificultatea de a vorbi. La fel ca în cazul tuturor tulburărilor de fobie, cei suferinzi de anxietate social vor încerca să evite sursa anxietății lor; în cazul anxietății sociale, acest fapt e destul de problematic și în cazuri severe poate duce la izolare socială complete.
Anxietatea fizico-socială (SPA) este un subtip al anxietății sociale. Este o preocupare cu privire la aprecierea corpului cuiva de către alții. SPA este obișnuită în rândul adolescenților, mai ales a fetelor.

Sindromul de stres posttraumatic

Sindromul de stres posttraumatic (PTSD) era considerate altădată o tulburare de anxietate (în prezent, este inclusă în rândul tulburărilor legate de traume și stress, potrivit DSM-V) ce apare în urma unei experiențe traumatice. Stresul post-traumatic poate apărea în urma unei situații extreme, precum războiul, dezastre natural, violul, situații în care ești ostatic, abuz asupra copilului, bullying sau chiar un accident serios. Poate fi de asemenea consecință a unei expuneri pe termen lung (cornice) la factori de stres severi-- de exemplu, soldații care îndură bătălii individuale, dar nu pot face față unei lupte neîntrerupte. Printre simptomele obișnuite sunt hipervigilența, priviri retrospective, comportamente evitante, anxietate, furie și depresie.  În plus, indivizii pot experimenta tulburări de somn. Există un număr de tratamente ce formează baza unui plan de îngrijire pentru cei care suferă de PTSD. Asemenea tratamente sunt terapia cognitive comportamentală (CBT), psihoterapia, susținerea din partea familiei și prietenilor.

Cercetările cu privire la sindromul de stress posttraumatic (PTSD) au început cu veteranii războiului din Vietnam, precum și cu victimele dezastrelor natural și non-naturale. Studiile au aflat că gradul de expunere la un dezastru s-a găsit a fi cel mai bun prezicător al PTSD.

Tulburarea de anxietate de separare

Tulburarea de anxietate de separare (SepAD) este senzația de niveluri excesive și inadecvate de anxietate cu privire la separarea de o persoană sau loc. Anxietatea de separare este o parte normală a dezvoltării la bebeluși și copii și poate fi considerată o tulburare doar dacă este on senzație excesivă și inadecvată situației. Tulburarea de anxietate de separare afectează aproximativ 7% din adulți și 4% din copii, dar cazurile din copilărie tind să fie mai severe; în unele situații, chiar o separare pentru scurt timp poate produce panică.  Tratarea timpurie a copilului poate împiedica problemele. Aici poate fi inclusă antrenarea părinților și a familiei cu privire la cum să trateze o atare situație. Adesea, părinții vor întări anxietatea deoarece nu știu cum să o trateze cum se cuvine când se manifestă la copil. Pe lângă antrenamentul părinților și terapia de familie, medicația, cum sunt SSRI, poate fi utilizată pentru a trata anxietatea de separare.

Anxietatea situațională
Anxietatea situațională este cauzată de noi situații sau evenimente schimbătoare. Poate fi de asemenea cauzată de variate evenimente care îl fac pe individ să se simtă incomfortabil. Manifestarea ei este foarte comună. Adesea, un individ va experimenta atacuri de panică sau anxietate extremă în situații specifice. O situație care cauzează experimentarea anxietății de către un individ poate să nu-l afecteze deloc pe alt individ. De exemplu, unii oameni devin neliniștiți în mulțimi sau spații înguste, situații care le cauzează anxietatea extreme, uneori și atac de panică. Alții, oricum, pot experimenta anxietate când au loc schimbări majore în viață, precum a intra la colegiu, căsătoria, nașterea de copii, etc.

Tulburarea obsesiv-compulsivă

Tulburarea obsesiv-compulsivă (OCD) este clasificată ca tulburare de anxietate de ICD-10, dar nu și de DSM-5. A fost anterior clasificată ca tulburare de anxietate de DSM-IV. Este o condiție în care persoana are obsesii (gânduri sau închipuiri dezolante, persistente și nepoftite) și compulsii (impulsuri de a îndeplini în mod repetat anumite acțiuni sau ritualuri), care nu sunt cauzate de droguri sau probleme fizice și care cauzează suferință sau disfuncție socială. Ritualurile compulsive sunt reguli personale urmate pentru a ușura anxietatea. TOC afectează aproximativ 1-2% din adulți (ceva mai multe femei decât bărbați) și sub 3% din copii și adolescenți.

O persoană cu TOC știe că simptomele sunt iraționale și se luptă atât împotriva gândurilor cât și a comportamentului. Simptomele lor pot fi puse în relație cu evenimentele exterioare de care se tem (bunăoară că casa va arde pentru că au uitat să închidă aragazul) sau cu grijile că se vor comporta nepotrivit.

Nu este cunoscută o cauză certă a TOC, dar factorii comportamentali, cognitive, genetici și neurobiologici pot fi implicați. Printre factorii de risc sunt istoria familială, a fi singur (deși aceasta poate fi consecință a tulburării) și clasa socioeconomică mai înaltă sau a nu fi în cadrul unui serviciu plătit. Din cei cu TOC, în jur de 20% din oameni o vor depăși, iar simptomele cel puțin se vor reduce pentru cei mai mulți oameni (cel puțin 50%).

Muțenia selectivă

Muțenia selectivă (SM) este o tulburare în care o persoană, care este în mod normal capabilă să vorbească, nu vorbește în anumite situații sau cu anumiți oameni. Muțenia selectivă de obicei co-există cu timiditatea sau anxietatea socială. Oamenii cu muțenie selectivă stau tăcuți chiar și când printre consecințele tăcerii lor se numără rușinea, ostracizarea socială sau chiar pedeapsa. Muțenia selectivă afectează aproximativ 0.8% din oameni într-un anumit moment al vieții lor.

Cauze

Droguri
Anxietatea și depresia pot fi cauzate de abuzul de alcool, care în cele mai multe cazuri se ameliorează prin abstinență prelungită. Chiar și în cantități moderate, chiar si moderate moderate, uzul continuu de alcool poate crește nivelurile de anxietate la anumiți indivizi. Dependența de cofeină, alcool și benzodiazepine pot întrăutăți sau cauza anxietate și atacuri de panică. Anxietatea are loc de obicei în timpul unei faze acute de îndepărtare a alcoolului și poate continua până la 2 ani ca parte a sindromului de retractare post-acută la în jur de un sfert din oamenii care își revin din alcoolism. Potrivit unui studiu din 1988–1990, boala la aproximativ jumătate din pacienții, care primeau servicii de sănătate mintală la o clinică psihiatrică de la un spital britanic pentru condiții, precum tulburări de anxietate, tulburări de panică sau fobia socială, a fost detrminată a fi consecință a alcoolului sau a dependenței de benzodiazepine. La acești pacienți, o creștere inițială a anxietății a avut loc în timpul unei perioade de retragere urmată de o încetare a simptomelor de anxietate.

Există certitudinea că expunerea cronică la solvenți organici în mediul de lucru poate fi asociată cu tulburări de anxietate. Pictatul, smălțuirea și punerea covoarelor sunt tipuri de meserii în care poate avea loc o expunere semnificativă la solvenți organici.

Consumul de cofeină poate cauza sau înrăutăți tulburările de anxietate, inclusive tulburarea de panică. Cei cu tulburări de anxietate pot avea o mare sensibilitate la cofeină. Tulburarea de anxietate indusă de cofeină este o subclasă a diagnosticului DSM-5 pentru tulburarea de anxietate indusă de substanțe/medicație. Tulburarea de anxietate indusă de substanțe/medicație se află în categoria tulburărilor legate de vicii și substanțe, chiar dacă simptomele sunt cauzate de efectele unei substanțe.

Utilizarea marijuanei este asociată cu tulburări de anxietate. În orice caz, relația precisă dintre uzul de marijuana și anxietate încă nu este suficient de bine înțeleasă de specialiști.

Condiții medicale
În mod ocazional, o tulburare de anxietate poate fi un efect advers al unei boli endocrine care cauzează hiperactivitatea sistemului nervos, precum feocromocitomul sau hipertiroidismul.

Stresul
Tulburările de anxietate pot apărarea ca reacție la stresurile din viață precum griji legate de partea financiară a vieții sau o boală fizică cronică. Anxietatea la adolescenți și adulții tineri este obișnuită din cauza stresurilor legate de interacțiunea socială, aprecierea celorlalți și imaginea corporală. Anxietatea este de asemenea obișnuită printre oamenii mai în vârstă ca au demență. Pe de altă parte, tulburarea de anxietate este uneori diagnosticată greșit la adulții mai în vârstă atunci când doctorii interpretează greșit simptomele unei indispoziții fizice (de exemplu, bătăile mai rapide ale inimii cauzate de aritmia cardiacă) ca semne ale anxietății.

Genetică
GAD se transmite în familii și este de șase ori mai întâlnită la copiii cuiva care au această condiție.

În timp ce anxietatea apare ca o adaptare, în timpurile moderne este adesea văzută în mod negative în contextual tulburărilor de anxietate. Oamenii cu aceste tulburări au sisteme hipersensibile; prin urmare, sistemele lor tind să reacționeze exagerat la stimulenți apparent inofensivi. Uneori, tulburările de anxietate li se întâmplă celor care au avut tinereți traumatizante, demonstrând o răspânidire a anxietății în situațiile când copilul dă impresia că va avea un viitor dificil. În aceste cazuri, tulburarea apare ca o cale de a prezice că mediul în care trăiește individul va continua să ridice obstacole.

Persistența anxietății
La nivel mic, anxietatea nu este un lucru rău. De fapt, reacția hormonală la anxietate poate consitui un beneficiu, întrucât îi ajută pe oameni să reacționeze la pericole. Cercetătorii în medicina evolutivă cred că această adaptare le permite oamenilor realizeze că există un pericol potential și să acționeze corespunzător pentru a-și asigura cea mai mare posibilitate de protecție. S-a demonstrate că cei cu niveluri mici de anxietate au un mai mare risc de deces decât cei cu niveluri medii. Aceasta pentru absența fricii poate duce la vătămare sau deces. Additionally, patients with both anxiety and depression were found to have lower morbidity than those with depression alone. Semnificația funcțională a simptomelor asociate cu anxieatea include: mai multă vigilență, pregătire mai rapidă pentru acțiune și probabilitate redusă de a pierde din vedere amenințările. În sălbăticie, indivizii vulnerabili, de exemplu cei care sunt răniți sau însărcinați, au un prag mai mic pentru reacție anxioasă, ceea ce îi face mai vigilenți. Aceasta demonstrează o istorie evolutivă foarte lungă de reacție anxioasă.

Nepotrivirea evolutivă
S-a teoretizat că ratele mari de anxietate sunt o reacție la cum mediul social s-a schimbat din epoca paleolitică. De exemplu, în Epoca de Piatră era un mai mare contact piele-cu-piele, iar beblușii erau mai  des ținuți în mână de mamele lor, ambele situații fiind strategii care reduc anxietatea. În plus, în prezent există o mai mare interacțiune cu străinii spre deosebire de interacțiunile exclusiv între triburile apropiate. Cercetătorii osteleă că lipsa unei interacțiuni sociale constant în anii de formare este o cauză motoare ale ratelor înalte de anxietate.
Multe cazuri curente este probabil să fie rezultatul unei nepotriviri evolutive, care a fost numită "nepotrivire psihopatologică". În termeni evolutivi, o nepotriire are loc atunci când un individ posedă trăsături care au fost adaptate la un mediu care diferă de mediul actual al individului. De exemplu, chiar dacă reacția anxioasă s-a dezvoltat ca ajutor împotriva situațiilor care amenință viața, în cazul indivizilor hipersensibilizați din culturile occidentale simpa auzile a știrilor rele poate provoca o reacție puternică.

O perspectivă evolutivă poate furniza înțelegere cu privire la alternativele la actualele metode de tratament clinic pentru tulburările de anxietate. Simpla cunoaștere a faptului că anumite forme de anxietate sunt benefice poate atenua panica asociată cu condiții moderate. Unii cercetători cred că, în teorie, poate ajuta la soluționarea anxietatății reducerea senzației de vulnerabilitate a pacientului, iar apoi  schimbarea modului de evaluare a situației.

Mecanisme

Biologic
Nivelurile slabe de GABA, neurotransmițător care reduce activitatea în sistemul nervos central, contribuie la anxietate. Unele anxiolitice își fac efectul ajustând receptorii de GABA.

Drogurile SSRI, utilizate de obicei pentru a trata depresia, sunt considerate adesea drept tratament de primă linie pentru tulburările de anxietate.

Amygdala
Amigdala este cerntrul de procesare al fricii și anxietății, iar funcția sa poate fi perturbată în caz de tulburări de anxietate. Informația senzorială intră în amigdală prin nucleurile complexului bazolateral (compus din nucleuri auxililate de accesoriu, laterale și bazale). Frica legată senzorial de procesele complexe bazolaterale memorizează și comunică importanța pe care o acordă amenințării memoriei și procesării senzoriale în diferite locuri din creier, precum cortextul prefrontal medial și cortexurile cerebrale senzoriale.

Un alt domeniu important este nucleul central adiacent al amigdalei, care controlează anumite reacții manifestare prin frică, prin conexiuni legate de trunchi cerebral, hipotalamus și cerebel. La cei cu tulburare de anxietate generalizată, aceste conexiuni funcționl par să fie mai puțin diferite, cu mai multă materie cenușie în nucelul central. Altă diferență este că suprafețele cu amigdală au o conectivitate descrescută în raport cu suprafețele cortexului insular și girusului cingular care controlează proemineanța stimulului general, în timp ce are o conectivitate mai mare cu circuitele cortexului parietal și prefrontal care susțin funcțiile executive.

The latter suggests a compensation strategy for dysfunctional amygdala processing of anxiety. Researchers have noted "Amygdalofrontoparietal coupling in generalized anxiety disorder patients may ... reflect the habitual engagement of a cognitive control system to regulate excessive anxiety." This is consistent with cognitive theories that suggest the use in this disorder of attempts to reduce the involvement of emotions with compensatory cognitive strategies.

Clinical and animal studies suggest a correlation between anxiety disorders and difficulty in maintaining balance.
A possible mechanism is malfunction in the parabrachial area, a brain structure that, among other functions, coordinates signals from the amygdala with input concerning balance.

Anxiety processing in the basolateral amygdala has been implicated with dendritic arborization of the amygdaloid neurons. SK2 potassium channels mediate inhibitory influence on action potentials and reduce arborization. By overexpressing SK2 in the basolateral amygdala, anxiety in experimental animals can be reduced together with general levels of stress-induced corticosterone secretion.

Joseph E. LeDoux and Lisa Feldman Barrett have both sought to separate automatic threat responses from additional associated cognitive activity within anxiety.

Diagnostic
Tulburările de anxietate sunt adesea condiții cronice severe, care pot fi prezente de la o vârstă timpurie sau să înceapă brusc după un anumit eveniment.  Ele au tendința să izbucnească în perioade de mare stres și sunt frecvent acompaniate de simptome fiziologice precum cefaleea, transpirația, spasmele musculare, tahicardia, palpitațiile și hipertensiunea, care în anumite cazuri duc la oboseală.

În conversațiile neoficiale, cuvintele "anxietate" și "frică" sunt adesea folosite în mod interschimbale; în uz clinic, ele au înțelesuri dinstincte: "anxietatea" este definite ca stare emoțională neplăcută în privința căreia cauza este fie neidentificată ușor sau percepută ca fiind incontrolabilă sau inevitabilă, în timp ce "frica" este un răspuns emoțional sau psihologic la o amenințare externă. Termenul umbrelă "tulburare de anxietate" se referă la un număr de tulburări specifice care includ frici (fobii) sau alte simptome de anxietate.

Diagnosticul de tulburări de anxietate este dificil deoarece nu sunt biomarkeri obiectivi, ci se bazează pe simptome, trebuie să fie prezente cel puțin șase luni, să fie mai multe decât este adecvat situației și să creeze probleme în privința activităților. Several generic anxiety questionnaires can be used to detect anxiety symptoms, such as the State-Trait Anxiety Inventory (STAI), the Generalized Anxiety Disorder 7 (GAD-7), the Beck Anxiety Inventory (BAI), the Zung Self-Rating Anxiety Scale, and the Taylor Manifest Anxiety Scale. Other questionnaires combine anxiety and depression measurement, such as the Hamilton Anxiety Rating Scale, the Hospital Anxiety and Depression Scale (HADS), the Patient Health Questionnaire (PHQ), and the Patient-Reported Outcomes Measurement Information System (PROMIS). Examples of specific anxiety questionnaires include the Liebowitz Social Anxiety Scale (LSAS), the Social Interaction Anxiety Scale (SIAS), the Social Phobia Inventory (SPIN), the Social Phobia Scale (SPS), and the Social Anxiety Questionnaire (SAQ-A30).

Tulburările de anxietate se întâmplă adesea alături de alte tulburări mintale, mai ales depresia, care poate avea loc la 60% din persoanele care au tulburări anxioase. Faptul că este o suprapunere considerabilă între simptomele anxietății și cele ale depresiei și că aceleași mecanisme de declanșare de mediu pot provoca simptome ale ambelor condiții, poate ajuta la explicarea acestei rate mari de simultanietate.

De asemenea, studiile au indicat că tulburările de anxietate sunt mai probabile la cei cu istorie familială de tulburări de anxietate, fiind vorba mai ales de anumite tipuri.

Disfuncțiile sexuale adesea însoțesc tulburările de anxietate, deși este dificil de determinat dacă anxietatea cauzează disfuncții sexuale sau dacă au o cauză comună. Cele mai obișnuite manifestări la indivizii cu tulburare de anxietate sunt evitarea relațiilor sexuale, ejacularea premature sau disfuncția erectile la bărbați și suferiința în timp relațiilor sexuale la femei. Disfuncția sexuală este obișnuită mai ales la oamenii afectați de tulburare de panică (care se pot teme că un atac de panică va avea loc în timpul excitării sexuale) și sindrom de stress postraumatic.

Diagnostice diferențiale
Diagnosticul cu tulburare de anxietate necesită excluderea unei cauze medicale. Printre bolile care pot manifesta simptome similare tulburării de axietate sunt anumite cauze endocrine (hipo- și hipertiroidismului, hiperprolactinemia), tulburări metabolice (diabetul), condiții de deficiență (niveluri mici de vitamina D, B2, B12, acid folic), boli gastrointestinale (celiachia, sensibilitate non-celiacă la gluten, boala inflamatorie intestinală), heart diseases, boli sanguine (anemie), și tulburări degenerative ale creierului (boala Parkinson, demența, scleroza multiplă, boala Huntington).

De asemenea, anumite droguri pot cauza sau înrăutăți anxietatea, fie că e vorba de intoxicație, lăsare sau uz cronic. Aici putem menționa alcoolul, tutunul, marijuana, sedativele (inclusiv benzodiazepinele prescrise), opioidele (inclusive ucigașii de suferință prescriși și droguri ilicite ca heroina), stimulanții (precum cofeina, cocaine și amfetaminele), halucinogenii și inhalant.

Prevenția
Sen acordă tot mai multă atenției prevenției tulburărilor de anxietate. Există probe care sugerează necesitatea utilizării terapiei cognitiv comportamentale and mindfulness therapy. Începând cu 2013, nu există măsuri oficiale de prevenire a GAD la adulți.

Tratament
Printre opțiunile de tratament sunt schimbările stilului de viață, terapia și medicația. Nu există semne clare în ce privește dacă terapia sau medicația este mai eficientă; alegerea aparține persoanei cu tulburare de anxietate și cei mai mulți aleg întâi terapia. The other may be offered in addition to the first choice or if the first choice fails to relieve symptoms.

Stil de viață și dietă
Printre schimbările stilului de viață putem numi exerciții, în privința cărora există demonstrații moderate că pot aduce o anumit ameliorare, regularizarea programului de somn, reducerea consumului de cofeină și oprirea fumatului. Oprirea fumatului are beneficii în ce privește anxietatea la fel de mai sau mai mari decât cele aduse de medicație. Acizii grași polinesaturați omega-3 (precum untura de pește) poate reduce anxietatea, mai ales la cei cu simptome mai semnificative.

Terapie
Terapia cognitive comportamentală (CBT) este eficientă în cazul tulburărilor de anxietate și este un tratament de primă linie. Se pare că CBT este la fel de eficientă când are loc prin internet. While evidence for mental health apps is promising it is preliminary.

Cărțile de ajutor pot contribui la tratamentul oamenilor cu tulburări de anxietate.

Programele bazate pe cunoașterea problemei dau impresia că sunt de asemenea efficiente în privința stăpânirii tulburărilor de anxietate. Este neclar dacă meditația are efect asupra anxietății, iar meditația transcendentală pare să nu fie diferită de alte tipuri de meditație.

O analiză Cochrane din 2015 a terapiei Morita pentru tulburarea de anxietate la adulți a constatat că nu este evidență suficientă pentru emiterea unei concluzii.

Medicație
Medicația include ISRS sau IRSN ca alegeri de primă linie pentru tratarea tulburării de anxietate generalizată. Nu există dovezi suficiente că vreun membru al unei clase ar fi mai bun decât altul, iar prețul adesea duce la alegerea drogurilor. Dacă sunt eficiente, se recomandă să fie consummate cel puțin un an. Oprirea consumului acestor medicamente are drept consecință un mai mare risc de sporire a problemelor.

Busipronul și pregabalinul sunt tratamente de linia a doua pentru oamenii care reacționează la SSRI sau SNRI; de asemenea, nu sunt dovezi că benzodiazepinele, inclusiv diazepam și clonazepam sunt eficiente, dar au căzut în dizgrație din cauza riscului de dependență și abuz.

Medicația trebuie să fie utilizată cu atenție de către adulții mai vârstnici, întrucât sunt mai înclinați să aibă efecte adverse din cauza problemelor fizice coexistente. Probleme cu urmarea îndemnurilor medicale sunt mai probabile în rândul oamenilor mai în vârstă care au dificultăți de înțelegere, vizualizare sau ținere de minte a instrucțiunilor.

În genral, medicația nu este văzută ca fiind de ajutor în privința fobiilor specific, dar o benzodiazepină este uneori utilizată pentru a ajuta la rezolvarea episoadelor acute; datele din 2007 erau vagi cu privire la eficiența oricărui drog.

Medicină alternativă
Multe alte remedii sunt utilizate pentru tulburarea de anxietate. Aici e inclusă kava, a cărei potential benefic pare mai mare decât cel de daună în caz de uz pe termen scurt pentru cei cu anxietate blândă sau moderată. Academia Americană a Medicilor de Familie (AAFP) recomandă utilizarea de kava în cazul celor cu tulburări de anxietate blândă sau moderată care nu folosesc alcool și nu consumă alte medicamente metabolizate de ficat și care doresc să utilizeze remedii "naturale". Efectele adverse ale kava în cercetările clinice sunt rare și ușoare.
S-a aflat că inozitolul are efecte modeste la oamenii cu tulburare de panică sau tulburare obsesiv-compulsivă. Există insuficiente dovezi pentru susținerea utilizării sunătoarei, valerianei sau a florii pasiunii.

S-a remarcat că aromaterapia are anumite beneficii preliminare în reducarea anxietății la oamenii cu cancer când este practicată alături de masaje, deși nu este clar dacă poate intensifica efectul masajului însuși.

Copiii
S-a constatat că atât terapia cât și un număr de medicamente sunt folositoare în tratarea tulburărilor de anxietate ale copilăriei. Terapia este în general preferată medicației.

Terapia cognitive comportamentală (CBT) este un bun prim mod de terapie. Studiile au adunat dovezi substanțiale că tratamente care nu au la bază CBT sunt forme eficiente de tratament, extinzând astfel opțiunile de tratament pentru cei care nu răspund la CBT. Asemenea adulților, copiii pot urma psihoterapia, terapia cognitiv comportamentală sau consilierea. Terapia de familie este o formă de tratament în care copilul se întâlnește cu terapeutul alături de părinți sau frați. Fiecare membru al familiei poate frecventa terapia individual, dar terapia de familie este o formă de terapie de grup. Terapiile prin artă și joc sunt de asemenea utilizată. Terapia prin artă este utilizată în utilizată de multe ori atunci când copilul nu comunică verbal sau nu poate face acest lucru, din cauza unei trauma sau a unei dizabilități. Participarea la activități de artă permite copilului să exprime ceea ce altfel nu poate să comunice altora. În terapia prin joc, copilul are voie să se joace cum îi place în timp ce terapeutul îl supraveghează. Terapeutul poate intervene din când în când cu o întrebare, comentariu sau sugestie. Acest tip de terapie este adesea cel mai efficient atunci când familia copilului joacă un rol în tratament.

Dacă medicația este justificată, antidepresive ca SSRI și SNRI pot fi eficiente. Efectele adverse minore ale medicației, în orice caz, sunt obișnuite.

Prognoză
Prognoza variază în funcție de severitatea fiecărui caz și utilizarea tratamentului pentru fiecare individ.

Dacă acești copii sunt lăsați netratați, se confruntă cu riscuri precum slabe rezultate la școală, evitarea activităților sociale importante și abuzul de substanțe. Copiii care au tulburare de anxietate sunt mai înclinați să aibă alte tulburări ca depresia, tulburări de alimentație, tulburări de deficit de atenție atât legate de hiperactivitate cât și de neatenție.

Epidemiologie
La nivel global, în 2010 erau aproximativ 273 milioane (4.5% din populație) avea tulburare de anxietate. Are loc mai mult la femei (5.2%) decât la bărbați (2.8%).

În Europa, Africa și Asia, ratele pe viață ale tulburărilor de anxietate sunt între 9 și 16%, iar ratele anuale sunt între 4 și 7%. În Statele Unite, prevalența de-a lungul vieții a tulburărilor de anxietate e de aproximativ 29% iar între 11 și 18% din adulți au această condiție într-un an dat. Această diferență este afectată de gama de moduri în care diferite culture interpretează simptomele de anxietate și ceea ce ele consider a fi comportament normativ. În general, tulburările de anxietate reprezintă cea mai răspândită condiție psihiatrică în Statele Unite, în afară de tulburarea de abuz de substanțe.

Asemenea adulților, copiii pot experimenta tulburări de anxietate; între 10 și 20 de procente din toți copiii vor dezvolta tulburare de anxietate până la vârsta de 18 ani, anxietatea fiind cea mai obișnuită problemă de sănătate mintală în rândul tinerilor. Tulburările de anxietate la copii sunt adesea mai greu de identificat decât în cazul adulților din cauza că mulți părinți întâmpină dificultăți în a face diferența din acestea și fricile normale ale copilăriei. De asemenea, anxietatea la copii este uneori diagnosticată greșit ca tulburare cu deficit de atenție sau, din cauza tendinței copiilor de a-și interpreta emoțiile fizicește (ca dureri de stomac, dureri de cap, etc.), tulburările de anxietate pot fi ințial confundate cu indispoziții fizice.

Anxietatea la copii are o varietate de cauze; uneori anxietatea are rădăcini în biologie și poate fi produsul unei alte condiții existente, precum autismul sau tulburarea lui Asperger. Copiii dotați sunt adesea mai înclinați spre anxietate excesivă decât copiii nedotați. Alte cazuri de anxietate apar în urma faptului că copilul a experimental un eveniment traumatic de un anumit fel și, în anumite cazuri, cauza anxietății copilului nu poate fi aflată.

Anxietatea la copii tinde să se manifeste prin probleme ce țin de vârstă, precum frica de a merge la școală (fără legătură cu bullying) sau lipsa performanțeii suficiente la școală, frica de respingerea socială, frica că ceva se poate întâmpla persoanelor pe care le iubesc, etc. Ceea ce face diferența între tulburarea de anxietate de anxietatea normal a copilăriei este durata și intensitatea fricilor implicate.

Referințe

Legături externe

Psihologia anormalului
Anxietate
Diagnostic psihiatric

Tulburare de anxietate


Anima, 2000-2007 yılları arasında faaliyet göstermiş olan bir İstanbullu alternatif rock grubudur. Vokalde Ceylan Ertem, davulda Ekin Cengizkan, basta Murat Çopur ve gitar-mızıkada Tunçay Korkmaz'dan oluşmaktadır. Grup 2006 yılında ilk ve tek albümleri olan Animasal'ı piyasaya çıkarmıştır. Animasal'ın yapımında trompetçi Serkan Çiftçi de birkaç şarkıya trompetle eşliği ve efekt düzenlemeleriyle katkıda bulunmuştur.

Grubun çıkış şarkısı albümün altıncı parçası Joker olup ilk klip bu şarkıya çekilmiştir. İkinci klip El Kadar Bir Kız adlı parçaya çekilmiştir.

Farklı tarz ve dönemlerdeki müzisyenlerin şarkılarını kendi bakış açılarıyla yorumlamaya çalışan Anima grubu; Radiohead, Pink Floyd, Björk, Massive Attack, Erykah Badu, Janis Joplin, Jimi Hendrix, Yavuz Çetin, Nirvana, Incubus, Jamiroquai, Air gibi isimlerin etkileşimlerini kendi müzik tarzlarında yorumlamıştır.

Grup 2007'de ortak bir kararla dağılmıştır. Grubun dağılmasının ardından, trompette Serkan Çiftçi, vokalde Ceylan Ertem, davullarda Ekin Cengizkan, basta Murat Çopur ve klavyede Emre Atakeradlı bir grup kurmuş ve funk, jazz be soul müziklerini kendilerince yorumlamışlardır.

2009'dan beri Ceyl'an Ertem müzik kariyerine solo çalışmaları ile devam etmekte, konser ekibine Murat Çopur ve Ekin Cengizkan'ı dahil etmektedir.

Diskografi

Animasal (2006)
10 Şubat 2006'da SONG BMG MUSIC tarafından yayınlanmıştır.

Parça Listesi
 Fa Minör Mızıka
 Yağmurla Gelen
 Yolgezer
 El Kadar Bir Kız
 Kızılderili Ruhu
 Joker
 Heidi
 Bilmece
 Kuklalar
 Elveda
 Saygıdeğer Düşman
 Sona İki Kala
 Bana Sorma
 Son Şarkı

Kaynakça

Türk alternatif rock grupları
2000'de kurulan müzik grupları
İstanbul kökenli müzik grupları

Anima (müzik grubu)


Sert, Türk rock grubu Kurban tarafından 2004 yılında piyasaya sürülmüş rock albümü. Albümün prodüktörlüğünü grubun vokalistliğini de yapan Deniz Yılmaz üstlenmiştir.

Şarkı listesi
 Intro
 Sarı Çizmeli Mehmet Ağa
 Namus Belası
 Ağlama Değmez Hayat
 Hayvan
 Yalan Dostum
 Yosma
 Haberin Yok
 Annen
 Lambaya Püf De
 Zorba

Video klipler
 Sarı Çizmeli Mehmet Ağa
 Yosma

Alternatif rock albümleri
Rock albümleri
2004 albümleri
Kurban albümleri

Sert (albüm)


Holland Park é uma estação do Metrô de Londres, na Holland Park Avenue. É servida pela Central line, situada entre as estações Shepherd's Bush e Notting Hill Gate, na Zona 2 do Travelcard.

História
O edifício original era típico daqueles projetados por Harry Bell Measures para as estações da Central London Railway, inauguradas em 30 de julho de 1900. Foi dado um telhado plano na esperança de que o desenvolvimento comercial ocorresse no topo, como na estação de Queensway, mas até agora isso não aconteceu. O prédio foi reformado na década de 1990.

Em 28 de julho de 1958, um passageiro morreu como resultado de um incêndio em um trem da Central line em Holland Park. Houve um incidente em agosto de 2013 em que a fumaça começou a encher a estação depois que os freios de um trem falharam.

A estação hoje
A estação de metrô tem o nome de Holland Park, um parque no oeste de Londres, embora o termo também se refira à área residencial ao norte do parque.

A estação foi fechada para obras de substituição e reforma de elevadores de 2 de janeiro de 2016 até sua reabertura em agosto do mesmo ano. Esta estação foi a última das estações subterrâneas de nível profundo a manter a sinalização original da década de 1950 até a reforma.

Conexões
As linhas de ônibus de Londres 31, 94, 148, 228 e N207 servem a estação.

Galeria

Ligações externas
 Arquivo Fotográfico do Museu do Transporte de Londres
 Holland Park station, 1914
 Ticket hall, 1927
 Station building, 2001

Estações do Metro de Londres

Holland Park (Metropolitano de Londres)


Ala, ALA, Alaa or Alae may refer to:

Places
 Ala, Hiiu County, Estonia, a village
 Ala, Valga County, Estonia, a village
 Ala, Alappuzha, Kerala, India, a village
 Ala, Iran, a village in Semnan Province
 Ala, Gotland, Sweden
 Alad, Seydun or Ala, a village in Khuzestan Province, Iran
 Ala, Trentino, Italy, a comune
 Alà dei Sardi, Italy, a comune
 Alabama, a state in the United States
 Alae (Cilicia), a town of ancient Cilicia

Science
 Acetylated lanolin alcohol
 Ala of nose, in human anatomy
 Alae (nematode anatomy)
 Ala (or A), abbreviation for alanine, an α-amino acid
 Alpha lipoic acid, a nutritional supplement
 Alpha-linolenic acid, an omega−3 fatty acid
 δ-aminolevulinic acid or δ-ALA

Mythology and religion
 Ala (demon), a female demon in Serbian mythology
 Ala (Luwian goddess), a Hittite and Luwian goddess
 Ala (Odinani), an Alusi (deity) in the Odinani beliefs of the Igbo people of Nigeria

Military
 , a US Navy tugboat
 Ala (Roman allied military unit), a Republican-period, largely infantry, formation of 5,400 men
 Ala (Roman cavalry unit), an Imperial-period, purely cavalry, formation of 500 men
 American Legion Auxiliary
 Arab Liberation Army
 Arakan Liberation Army

Organizations
 African Leadership Academy
 Alleanza Liberalpopolare – Autonomie, an Italian political party
 Allgemeine Anzeigen GmbH
 American Latvian Association
 American Leadership Academy
 American Legion Auxiliary
 American Library Association
 American Literature Association
 American Lung Association
 Arizona Lutheran Academy
 Associate of the Library Association
 Association for Laboratory Automation
 Australian Lacrosse Association
 Australian Liberty Alliance, a political party

Codes
 Åland Islands, ISO 3166-1 alpha-3 code
 Åland, ISO 3166-1 country code
 Former NYSE stock symbol of Alcatel; see Alcatel-Lucent
 Almaty International Airport, IATA code

People
Ala or Alaa (Arabic: علاء 'alā') is an Arabic male given name meaning "elevation, exaltedness, highness, loftiness, sublimity" or "honor and glory, might, power, dignity" or "prestige, greatness, noble, high in rank" or "eminence, glorious, grandeur" or "high in position and status". However, the name could be used as a female given name.

 Ala al-Din Atsiz (died 1214), Sultan of the Ghurid dynasty from 1213 to 1214
 Ala al-Din Ali, last Sultan of the Ghurid dynasty, from 1214 to 1215
 Kayqubad I or Alā ad-Dīn Kayqubād bin Kaykāvūs (1188–1237), Seljuq Sultan of Rûm
 Ala al-Din Abu al-Hassan Ali ibn Abi-Hazm al-Qurashi al-Dimashq, or Ibn al-Nafis, (1213–1288), Arab Muslim polymath
 Ala ul-Haq (d. 1398), Islamic scholar of Bengal
 Ata-Malik Juvayni (in full: Ala al-Din Ata-ullah) (1226–1283), Persian historian
 Alā ud-Dīn Atsiz, Khwarazm Shah from 1127 until his death in 1156
 Ala ad-Din Tekish, (died 1200), Khwarazm Shah from 1172
 Ala ad-Din Muhammad II of Khwarezm (died 1221), Khwarazm Shah from 1200
 Ala ud din Masud, Sultan of Delhi from 1242 to 1246
 Ala ud-Daula Simnani (1261–1336), Persian Sūfī, writer and teacher
 Ala Al-Kuwaikabi (born 1980), Saudi Arabian former footballer
 Ala Al-Sasi (born 1987), Yemeni footballer
 Ala Bashir (born 1939), Iraqi painter, sculptor and plastic surgeon
 Ala Boratyn (born 1992), Polish singer also known as simply Ala
 Ala Mândâcanu (born 1954), Moldovan politician and journalist
 Ala Nemerenco (born 1959), Moldovan politician
 Ala Stanford, American physician
 Weld El 15, Tunisian rapper born Ala Yaacoubi
 Efkan Ala (born 1965), Turkish civil servant and government minister
 Hossein Ala' (1882–1964), former prime minister of Iran
 Alaa Abd El-Fatah, Egyptian blogger
 Alaa Abdelnaby, Egyptian-American retired professional basketball player, current broadcaster/analyst
 Alaa Batayneh, Jordanian businessman and politician
 Alaa Gatea, Iraqi footballer
 Alaa Ibrahim, Egyptian footballer
 Alaa Mubarak, Egyptian businessman
 Alaa Murabit, Canadian Physician, Commissioner
 Alaa Al Shbli, Syrian footballer
 Alaa Al-Zahra, Iraqi footballer

Other uses
 Acta Linguistica Asiatica, linguistics journal
 ALA-LC, a set of romanization standards
 Atlas of Living Australia, online data
 Austral Líneas Aéreas, an Argentine domestic airline
 Former airline Aerotransportes Litoral Argentino, merged into Austral Líneas Aéreas
 'Alá', the last month of the Bahá'í calendar

See also
 à la, French for 'in the style/manner of' commonly used in English
 Al-Ala, the 87th chapter of the Qur'an
 Ala Industrial Zone, Iran, a village
 Ala dağları, a mountain range in the Taurus chain, Turkey
 Ala railway station, Pakistan
 Allah, Arabic name for God
 Alaâ, Tunisia, a town in Kairouan Governorate, Tunisia

Arabic-language masculine given names
Masculine given names

Ala


Nicky Hofs (født 17. maj 1983 i Arnhem, Holland) er en hollandsk tidligere fodboldspiller (offensiv midtbane), der spillede én kamp for Hollands landshold, en venskabskamp mod Ecuador i marts 2006.

På klubplan spillede Hofs størstedelen af sin karriere hos Vitesse i sin fødeby. Han havde dog også ophold hos Feyenoord, Willem II samt hos cypriotiske AEL Limassol. Han vandt den hollandske pokaltitel med Feyenoord i 2008.

Titler
KNVB Cup
 2008 med Feyenoord

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Holland
Fodboldspillere fra SBV Vitesse
Fodboldspillere fra Feyenoord Rotterdam
Fodboldspillere fra Willem II Tilburg
Personer fra Arnhem

Nicky Hofs


كأس العالم للأندية 2009 في الفترة من 9 إلى 19 ديسمبر 2009 في مدينة أبوظبي في الإمارات. من البطولة.

الأندية المتأهلة

بطل أمريكا الجنوبية : إستوديانتيس (الأرجنتين) يتأهل للمرة الأولى لكنه ثاني نادى ارجنتينى يتأهل للبطولة بعد مواطنه بوكاجونيورز.

بطل أوروبا : برشلونة (إسبانيا) يتأهل للمرة الثانية فقد كان وصيف بطولة 2006.

بطل الكونكاكاف : أتلانتي (المكسيك) يتأهل للمرة الأولى وهو رابع الأندية المكسيكية بالبطولة بعد نيكاكسا - اميريكا - باتشوكا.

بطل اوقيانوسيا :اوكلاند سيتى (نيوزيلاندا) يتأهل للمرة الثانية بعد أن حصل على المركز السادس والأخير عام 2006.

بطل أفريقيا :  تي.بي.مازيمبي (الكونغو الديمقراطية) يشارك للمرة الأولى

بطل آسيا :  بوهانغ ستيلرز (كوريا الجنوبية)  يشارك للمرة الأولى

منظم البطولة : أهلى دبى (الإمارات) يشارك للمرة الأولى

الدور الأول

الدور الثاني

استاد مديــنة زايــد الرياضية - المباراة رقم 3

 الدور قبل النهائى استاد محمد بن زايد - مباراة رقم 4 جدول البطولة

 مباراة المركز الخامس

 مباراة المركز الثالث استاد مدينة زايد الرياضية المباراة رقم 7 المباراة النهائية استاد مدينة زايد الرياضية المباراة رقم 8'''

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي

رياضة كونغولية ديمقراطية في 2009
كرة القدم الأرجنتينية في 2009–10
كرة القدم الإسبانية في 2009–10
كرة القدم الإماراتية في 2009-10
كرة القدم الكورية الجنوبية في 2009
كرة القدم المكسيكية في 2009-10
كرة القدم في 2009
كرة قدم نيوزيلندية في 2009–10
مسابقات كأس العالم للأندية لكرة القدم
منافسات كرة قدم دولية للأندية استضافتها الإمارات العربية المتحدة

كأس العالم للأندية 2009


Plain City est un village américain situé dans les comtés de Madison et d'Union, dans l'Ohio. Selon le recensement de 2010, sa population est de .

Liens externes

Village dans l'Ohio
Comté de Madison (Ohio)
Comté d'Union (Ohio)

Plain City (Ohio)


Olaylar
 Möngke (Mengü), Moğol İmparatorluğu'na Büyük Kağan seçildi.

Doğumlar
 5 Haziran - Hōjō Tokimune, Kamakura şogunluğunun sekizinci shikkeni (ö. 1284)
 tarihi bilinmeyen
 II. Vahtang, Bagrationi Hanedanına mensup Gürcü kralı (ö. 1292)

Ölümler

1251


Chrome OS este un sistem de operare creat de Google, care se bazează pe kernelul Linux și utilizează navigatorul web Google Chrome ca interfață principală a utilizatorului. Ca rezultat, Chrome OS suportă în principal aplicații web.

Google a anunțat despre proiect în iulie 2009, concepându-l ca pe un sistem de operare în care atât aplicațiile cât și datele de utilizator se află în cloud: prin urmare, Chrome OS rulează în principal aplicații web. Codul-sursă și o versiune demo au fost publicate în luna noiembrie. Primul laptop rulând Chrome OS, cunoscut sub numele de Chromebook, a fost lansat în luna mai 2011. Livrările primelor Chromebook-uri de la Samsung și Acer au avut loc în iulie 2011.

Chrome OS are un media player integrat și un manager de fișiere. Acesta acceptă aplicații Chrome, care seamănă cu aplicațiile native, precum și accesul de la distanță de pe desktop. Aplicațiile Android au început să devină disponibile pentru sistemul de operare în 2014, iar în 2016 accesul la aplicațiile Android din magazinul Google Play a fost introdus pe dispozitivele compatibile cu Chrome OS. Opinia publică a fost inițial sceptică, unii utilizatori susținând că un navigator care rulează pe orice alt sistem de operare este echivalent din punct de vedere funcțional. Pe măsură ce mai multe calculatoare cu acest sistem de operare au intrat pe piață, Chrome OS este acum rareori evaluat în afara hardware-ului pe care rulează.

Chrome OS este disponibil numai preinstalat pe hardware de la partenerii de producție ai Google. Un echivalent open source, Chromium OS, poate fi compilat din codul sursă descărcat. Încă de la început, Google a publicat obiectivele sale în ce privește design-ul Chrome OS, dar nu a lansat nicio descriere tehnică.

Note

Distribuții bazate pe Gentoo
Google

Chrome OS


Brüksel (; ) veya resmî adıyla Brüksel Başkent Bölgesi (; ), Belçika'nın başkenti ve üç federal bölgesinden biridir. Birkaç yüzyıl önce bataklığın kurutulması sonucu ortaya çıkmış bir şehirdir. Adı bataklığın içindeki yerleşim yeri anlamına gelir. Brüksel büyükşehrine bağlı 19 belediyenin (Fransızca: Communes, Felemenkçe: Gemeenten) toplam nüfusu 1.191.604'tir (2017). Büyükşehrin bir parçası haline gelmiş civar belediyelerin nüfusu ve gün içinde işleri için Brüksel'e gelenlerin (Brüksel'de çalışan nüfus) miktarı da göz önüne alındığında toplam kapsamlı nüfusun birkaç milyona çıktığı hesaplanmaktadır.

Avrupa Birliği'nin 3 ana kurumu olan AB Komisyonu, AB Bakanlar Konseyi ve Avrupa Parlamentosu içinde ilk ikisinin resmî organlarının büyük çoğunluğu Brüksel'de yerleşiktir. Sonuncusu Avrupa Parlamentosu ise Strazburg ile dönüşümlü olarak Brüksel'de çalışmalarını yürütmektedir. Bunlara bağlı ve bunlarla ilgili irili ufaklı yüzlerce kuruluş da dikkate alındığında Brüksel, bu sebeplerden Avrupa Birliği veya Avrupa başkenti olarak gösterilir. Ayrıca NATO Merkez Karargahı da Brüksel'dedir.

Nüfusun çoğunluğunun anadili Fransızca'dır (%80). Brüksel kökenli veya Brüksel'e Flaman bölgesinden gelmiş ve Felemenkçe konuşan bir azınlık da bulunmaktadır (20%). Bu yönden Brüksel (aslen bir Flaman şehri olmasına rağmen) bir Flaman denizinin ortasında bir Fransız adası gibidir. Bu demografik özelliğe rağmen Brüksel'de iki resmî dil Fransızca ve Felemenkçe'dir ve hukuken eşit ve her alanda zorunludur.

Belçika vatandaşlığını edinmek diğer AB ülkelerine kıyasla çok daha kolay olduğu için 1960'lardan itibaren kayda değer bir yabancı kökenli nüfus da Brüksel'e yerleşmiştir. Başlangıçta genellikle vasıfsız göçmen işçi olarak gelen bu kuşak ve ardından ikinci ve üçüncü nesiller içinde, başta Faslılar, ardından, aşağı yukarı denk sayıda, çoğu Emirdağ kökenli Türkler ve eski bir Belçika sömürgesi olan Kongo'lu Afrikalılar köken sıralamasında ilk üçü oluşturmaktadırlar. 1970'lerden itibaren özellikle AB resmî kurumlarının sağladığı iş imkânları nedeniyle yabancı kökenli nüfusa, AB ülkeleri kökenli ve daha kalifiye bir topluluk da eklenmiştir ve sayıları artmaktadır.

Brüksel nüfusuna bu yollarla dahil olmuş yabancı kökenlilerin toplam nüfusun %28.5'ini oluşturduğu hesaplanmaktadır. İstanbul ile benzerlikler arz eden bu süreç sonrasında son 30-40 yılda Batı Avrupa'da nüfus, kültür ve mimari yapısı Brüksel kadar değişmiş kent yoktur denilebilir. Bu süreç içinde bir gettolaşma da doğmuş, yerli Brükselliler belli semtlerde ağırlıklarını muhafaza eder, buralara adeta 'çekilir'ken, Faslı, Türk ve Afrikalı semtleri ve bir AB kurumları ve çalışanları mahallesi oluşmuştur.

Brüksel'i oluşturan 19 belediye

İklim

Kardeş şehirler
  Atlanta, ABD
  Pekin, Çin
  Berlin, Almanya
  Kiev, Ukrayna
  Ljubljana, Slovenya
  Prag, Çekya
  Washington, DC, ABD

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Brüksel haritası
 Brüksel Bölgesi'nin hükûmeti

Brüksel


O gwageo ou kwago eram os exames nacionais de serviço civil sob as dinastias Goryeo e Joseon da Coreia. Tipicamente bastante exigentes, esses testes mediram a capacidade de redação dos candidatos e o conhecimento dos clássicos chineses. A forma de escrita variou da literatura a propostas sobre gestão do Estado. Também foram testados assuntos técnicos para nomear especialistas em medicina, interpretação, contabilidade, direito etc. Esses eram o principal caminho para a maioria das pessoas conquistar cargos na burocracia.

Com base nos exames do serviço civil da China imperial, o gwageo surgiu pela primeira vez na Silla Unificada, ganhou importância em Goryeo e foi a peça central da maior parte da educação na dinastia Joseon. A tutela fornecida no hyanggyo, seowon e Sungkyunkwan visava principalmente preparar os alunos para o gwageo e sua subsequente carreira no serviço público. Sob a lei de Joseon, altos cargos eram fechados para aqueles que não eram filhos de funcionários do segundo escalão completo ou superior, a menos que o candidato tivesse passado no gwageo. Aqueles que passaram no exame literário superior passaram a monopolizar todas as altas posições de estado da dinastia.

Referências

História da Coreia

Gwageo


Han er løbet med min Kone er en dansk stumfilm fra 1918, der er instrueret af Lau Lauritzen Sr. efter manuskript af Vilhelm Hammer.

Handling

Eksterne henvisninger

Film instrueret af Lau Lauritzen Sr.
Stumfilm fra Danmark
Danske film fra 1918

Han er løbet med min Kone


الشركة الليبية للحديد والصلب "Lisco" هو أحد أكبر الشركات في مجال صناعة الحديد والصلب في شمال أفريقيا، ووهي شركة حكومية مملوكة للدولة الليبية وتتخذ من مدينة مصراتة مقرا لها.

وضع حجر الأساس لهذا المصنع في 18 سبتمبر 1979، وبدأ الإنتاج في سنة 1989. يعتبر هو الواجهة الرئيسية لصناعة الحديد والصلب في ليبيا. ويقع على مساحة 1200 هكتار شرق مصراتة.
ساهمت العديد من الشركات العالمية في إقامة هذا المصنع، وأهم هذه الشركات هي: شركة فوست البينا النمساوية، شركة كورف الألمانية، شركة كوبي ستيل اليابانية، شركة هونداي الكورية وشركة تيكنيت الإيطالية.

صنفت مجلة ArabSteel الشركة الليبية للحديد والصلب كثالث أكبر شركة عربية لإنتاج وتصدير الحديد والصلب في العام 2004.

مراجع

وصلات خارجية
 الموقع الرسمي

إقليم طرابلس
شركات تصنيع أسست في 1979
شركات صلب ليبية
علامات تجارية ليبية
مصراتة
شركات حديد وصلب
شركات ليبية

الشركة الليبية للحديد والصلب


, née le  à Koshigaya, est une joueuse de parabadminton japonaise concourant en SU5 pour les athlètes pouvant tenir debout mais ayant un handicap au niveau d'un membre supérieur. Après deux titres mondiaux en individuel (2009, 2019), elle remporte une médaille d'argent paralympique (2021).

Références

Liens externes

Joueuse japonaise de badminton
Médaillée d'argent paralympique japonaise
Joueuse de badminton aux Jeux paralympiques d'été de 2020
Naissance en mars 1987
Naissance à Koshigaya

Ayako Suzuki


The Coastal Athletic Association (CAA), formerly the Colonial Athletic Association, is a collegiate athletic conference affiliated with the NCAA's Division I whose full members are located in East Coast states, from Massachusetts to South Carolina. Most of its members are public universities, and the conference is headquartered in Richmond. The CAA was historically a Southern conference until the addition of four schools in the Northeastern United States (of five that joined from rival conference America East) after the turn of the 21st century, which added geographic balance to the conference.

The CAA was founded in 1979 as the ECAC basketball league. It was renamed the Colonial Athletic Association in 1985 when it added championships in other sports (although a number of members maintain ECAC affiliation in some sports).  As of 2006, it organizes championships in 21 men's and women's sports.  The addition of Northeastern University in 2005 gave the conference the NCAA minimum of six football programs needed to sponsor football. For the 2007 football season, all of the Atlantic 10 Conference's football programs joined the CAA football conference, as agreed in May 2005. The football league operates under CAA administration as the legally separate entity of CAA Football.

The most recent changes to the conference membership took place in 2022 and 2023. First, Hampton University, Monmouth University, North Carolina A&T State University, and Stony Brook University joined in 2022. Stony Brook, already a member of CAA Football, joined in other sports at that time; Hampton and Monmouth joined both the all-sports CAA and CAA Football; and NC A&T joined the all-sports CAA in 2022 and joined CAA Football in 2023. This was followed by Campbell University joining both sides of the league in 2023.

History

The CAA has expanded in recent years, following the exits of longtime members such as the United States Naval Academy, the University of Richmond, East Carolina University, and American University. In 2001, the six-member conference added four additional universities: Towson University, Drexel University, Hofstra University, and the University of Delaware. Four years later the league expanded again when Georgia State University and Northeastern University joined, further enlarging the conference footprint. Virginia Commonwealth University (VCU) left for the Atlantic 10 Conference in July 2012. More changes came in 2013: Old Dominion University left for Conference USA, Georgia State joined the Sun Belt Conference, and the College of Charleston joined the CAA from the Southern Conference.

On the playing field, the CAA has produced 16 national team champions in six different sports (the most recent being the James Madison University Dukes who won the 2018 Division I Women's Lacrosse championship), 33 individual national champions, 11 national coaches of the year, 11 national players of the year and 12 Honda Award winners. In 2006, George Mason became the first CAA team to reach the Final Four. In 2011, the VCU Rams became the second CAA team to reach the Final Four, as well as the first team to win five games en route, due to their participation in the First Four round.

On March 25, 2013, George Mason University left the CAA to join the Atlantic 10 Conference. Shortly after, the CAA ceased sponsorship of wrestling due to the lack of teams.

The 2015–16 basketball season saw the conference RPI reach its highest rating when it finished the season ranked 9th in the nation.

During another phase of realignment that started in 2021, the CAA was affected when longtime member James Madison University announced it would leave the CAA, transition its football program to the Football Bowl Subdivision, and join the Sun Belt Conference (SBC). Initially, JMU was to join the SBC in July 2023. However, the timeline changed when the CAA chose to ban JMU from subsequent championship events, citing a conference bylaw that allows it to impose such a ban on a departing member. Thus, JMU officially joined the Sun Belt in July 2022 instead (at which time it was counted as an FBS member for scheduling purposes after meeting an NCAA minimum requirement of five FBS opponents at home), housing all of its sports in that league, including men's soccer, which would be sponsored by the SBC again, but one season earlier.

Shortly before JMU announced its departure, it was reported that the CAA sought to expand by several schools, allowing it to split into a divisional format for most of its sports in order to reduce travel costs for its members. Among the schools named as possible candidates were Fairfield University, Howard University, Monmouth University, and the University of North Carolina at Greensboro. In January 2022, reports emerged that Hampton University, a historically black institution that had been working toward a CAA move since at least 1995, would likely join the CAA that July. Monmouth was again named as a potential CAA expansion candidate. Also, Stony Brook University, already a member of CAA Football, was named as a candidate for membership in the all-sports CAA. On January 18, local media in Monmouth's home of New Jersey reported that a CAA invitation to that school was imminent.

The CAA later announced on January 25 that Hampton, Monmouth, and Stony Brook would become members of the all-sports CAA that July, with Hampton and Monmouth joining Stony Brook in CAA Football. On February 22, the CAA announced that North Carolina A&T State University would join the all-sports CAA that July and CAA Football in 2023. Still later, Campbell University was announced as a new member of both sides of the league effective in 2023.

On July 20, 2023 the Colonial Athletic Association rebranded as the Coastal Athletic Association, citing the expansion of the conference footprint throughout the east coast for the change in name; however, the current logo was unchanged.

Commissioners

Member schools

Full members

Current full members

Notes

Former full members

Notes

Associate members
In all tables below, dates of joining and departure reflect the calendar years these moves took effect. For spring sports, the year of arrival is the calendar year before the first season of competition. For fall sports, the year of departure is the calendar year after the final season of competition.

Current associate members

Notes

Former associate members

Notes

Membership timeline

Sports
The CAA sponsors championship competitions in ten men's and twelve women's NCAA sanctioned sports. Eleven schools are associate members in three sports. This does not include football, administered by the CAA through the separate entity of CAA Football.

Men's sponsored sports by school

Men's varsity sports not sponsored by the CAA which are played by CAA schools

Notes

Women's sponsored sports by school

Women's varsity sports not sponsored by the CAA which are played by CAA schools

Notes

In addition to the above, Charleston counts its female cheerleaders (though not its male cheerleaders) and all-female dance team as varsity teams. Neither cheerleading nor dance team competitions are sponsored by the NCAA.

Current champions

RS = regular-season champion; T = tournament champion

Men's basketball

Regular season champions
Note: The conference was known as the ECAC South from 1979 to 1985.

History of the tournament final

Men's CAA tournament championships and finalists

‡Former member of the CAA

Broadcasters

Women's basketball

Regular season champions

History of the Tournament finals

Women's CAA tournament championships and finalists

‡Former member of the CAA

Football

Men's soccer

Regular season champions
Note: The conference was known as the ECAC South from 1983 to 1985.

List of CAA regular season champions.

All-time conference championships

Facilities

See also

References

External links

Organizations based in Richmond, Virginia
Sports in the Eastern United States
Sports organizations established in 1983
Articles which contain graphical timelines

Coastal Athletic Association


Der A3 (interne Typbezeichnung 8L) ist ein Pkw der Kompaktklasse von Audi, der zwischen Herbst 1996 und Mitte 2003 in Deutschland bzw. bis Ende 2006 in Brasilien produziert wurde. Mit dieser ersten A3-Generation bot Audi erstmals ein Fahrzeug dieser Größenordnung auf der PQ34-Plattform und mit einem Großteil der Motorenpalette des VW Golf IV an.

Modellgeschichte
Die erste Generation gab es zu Beginn nur als Dreitürer, dessen formale Messepremiere auf der Mondial de l'Automobile 1996 stattfand. Aus Rücksicht auf die im Herbst 1997 erfolgte Markteinführung des VW Golf IV wurde erst im   die fünftürige Variante nachgereicht.

Im Herbst 2000 erhielt das Fahrzeug ein Facelift.

Produktion
Während der A3 8L in Deutschland bis  gebaut wurde, wurde die erste Generation bei der Audi Senna Ltda. in  Brasilien noch bis  produziert. Ab dem Produktionsstart im Jahr 1999 im Audi-Werk São José dos Pinhais etwas südlich der Hauptstadt des Bundesstaates Paraná, Curitiba, wurden zwischen 1999 und 2006 in Summe  Fahrzeuge gefertigt. Zwischen  und  wurden  Fahrzeuge (inkl. Audi S3) bei Audi Hungaria in Győr, Ungarn produziert. Insgesamt wurden vom Audi A3 8L ca.  Stück abgesetzt.

Karosserie
Nachdem seit 1993 Aluminium als Karosseriewerkstoff eingesetzt worden, wurde nunmehr auch GFK/CFK verwendet, wodurch das Gesamtgewicht weiter reduziert werden konnte.

Anders als beim Nachfolger A3 8P unterschieden sich Drei- und Fünftürer nur geringfügig, denn optisch war nur die schmalere C-Säule des Fünftürers als Unterschied erkennbar, die Platz für ein drittes Seitenfenster schuf und das Fahrzeug bei gleicher Länge gestreckter wirken ließ.

Ausstattungsvarianten
 Attraction: Basismodell mit Vier-Speichen-Lenkrad, normale Sitze in Stoff "Fabula", 15-Zoll-Aluminiumräder im Zehn-Loch-Design
 Ambition: sportliche Variante mit Drei-Speichen-Sportlederlenkrad, serienmäßiger Tieferlegung um 16 mm, Lederschaltknauf, Sportsitzen, 15-Zoll-Aluminium-Gussräder im Fünf-Stern-Design und weiteren sportlichen Ausstattungsmerkmalen
 Ambiente: komfortable Variante mit Vier-Speichen-Lederlenkrad, Leder-Schaltknauf, Alcantara-Sitze, Lichtpaket, Mittelarmlehne vorn, 15-Zoll-Aluminiumräder im Elf-Speichen-Design
 S line: sportliche Variante mit gehobener Ausstattung, Drei-Speichen-Sportlederlenkrad, schwarzem Dachhimmel, serienmäßiger Tieferlegung um 20 mm, 17-Zoll-Aluminiumräder im 9-Speichen-S-Line-Design, in anderen Lackierungen erhältlich

Modellpflege
Im  wurde der A3 optisch wie technisch einem Facelift unterzogen. Dabei wurden unter anderem Scheinwerfer, Innenausstattung und Heckleuchten modifiziert, wodurch der Wagen optisch näher an den im   erschienenen A4 B6 gerückt wurde. Das überarbeitete Modell sollte durch die hinter Klarglas liegenden Doppelscheinwerfer "aggressiver", "erwachsener" und qualitativ hochwertiger als der Vorgänger wirken.

Folgendes wurde im Zuge der Modellpflege geändert:

Antrieb
Der Audi A3 verfügt serienmäßig über Frontantrieb. Als Option war das permanente Allradsystem Quattro (im A3 mit Haldex-Kupplung) erhältlich. Der sportlich ausgelegte S3 wurde an allen vier Rädern angetrieben.

Motoren
Die Motorenpalette reichte bei den Ottomotoren vom 1,6-Liter-Motor mit einer maximalen Leistung von 75 kW (102 PS) bis zum Spitzenmodell S3 mit einem 1,8-Liter-Turbomotor und anfänglich 154 kW (210 PS) maximaler Leistung, bei den Dieselmotoren mit 1,9 Liter Hubraum und maximalen Leistungen von 66 kW (90 PS) bis 96 kW (130 PS).
Nach der Modellpflege im September 2000 wurden weiterhin die Motoren der ersten Modelle eingesetzt. So wurde beispielsweise der 1,9-Liter-Dieselmotor mit der maximalen Leistung von 66 kW erst einige Monate nach der Modellpflege ersetzt.

Technische Daten

Ottomotoren

Dieselmotoren

Modellvarianten
 Audi S3

Einzelnachweise

Weblinks

Fahrzeug der Kompaktklasse
Kombilimousine

Audi A3 8L


Als Schmerzempfinden von Tieren kann in Anlehnung an Manfred Zimmermann ein aversives Sinneserlebnis bezeichnet werden,

Diese Definition folgt jener für das Empfinden von Schmerz bei Menschen, was von der Internationalen Gesellschaft zur Erforschung des Schmerzes (IASP) beschrieben wird als "ein unangenehmes Sinnes- und Gefühlserlebnis, das mit einer tatsächlichen oder drohenden Gewebeschädigung verknüpft ist, oder mit Begriffen einer solchen Schädigung beschrieben wird." Herauszufinden, ob bei Tieren ebenfalls ein solches Gefühlserlebnis auftritt, ist allerdings nicht möglich. Daher wird der Verweis auf Gefühlserlebnisse in der Regel in den Definitionen von Schmerzempfinden bei Tieren ausgeschlossen.

Das Standardmaß von Schmerz bei einem Menschen ist dessen eigene Aussage, denn nur er kennt die Qualität und Intensität des Schmerzes und den Grad des Leidens. Tiere ohne Sprechvermögen können ihr Befinden nicht mitteilen. Ob sie sich bewusst und imstande sind zu leiden, war Gegenstand zahlreicher Erörterungen, nachdem bis in die 1980er Jahre Studenten gelehrt wurde, dass Tiere keinen Schmerz empfinden würden.

Es bestehen zwei entscheidende Komponenten zum Schmerz: die sensorische Komponente (Nozizeptor) und der aversive, negativ affektive Zustand. Der Nozizeptor ermöglicht das Erkennen von schädlichen Reizen und die anschließende reflexartige Reaktion, den ganzen Körper oder einen Teil davon von der Reizquelle wegzubewegen. Diese Eigenschaft kann bei allen großen Taxa beobachtet werden. Nozizeption kann mittels moderner bildgebender Verfahren beobachtet werden und es kann eine physiologische und verhaltensbezogene Reaktion auf Nozizeption nachgewiesen werden. Allerdings gibt es derzeit keine objektive Maßeinheit für Leiden.

Geschichte
Die Idee, dass Tiere möglicherweise nicht wie Menschen Schmerzen oder Leid erleben können, geht mindestens bis ins Frankreich des 17. Jahrhunderts zurück. Der französische Philosoph René Descartes unterstellte Tieren damals ein mangelndes Bewusstsein.

Die Forscher waren sich noch in den 1980er Jahren unsicher darüber, ob Tiere Schmerz empfinden können. In den USA ausgebildeten Veterinären wurde vor 1989 noch beigebracht, dass Tiere keinen Schmerz empfinden können. Während seiner Diskussionen mit anderen Wissenschaftlern und Tierärzten wurde Bernard Rollin (Colorado State University) regelmäßig aufgefordert zu beweisen, dass Tiere ein Bewusstsein haben und "wissenschaftlich akzeptable" Grundlagen für die Behauptung zu liefern, Tiere besäßen ein Schmerzempfinden. Einige Autoren sind der Ansicht, dass die Behauptung, Tiere empfänden Schmerz anders als Menschen, mittlerweile eine Mindermeinung darstelle. Akademische Reviews zum Thema sind eher fragwürdig und dennoch ist es wahrscheinlich, dass einige Tiere zumindest einfache bewusste Gedanken und Gefühle haben. Ein paar Autoren beschäftigen sich weiterhin mit der Frage, wie verlässlich die Befindlichkeit von Tieren bestimmt werden kann. Viele Effektive Altruisten sehen die Reduzierung von Tierleid als eine wichtige moralische Priorität.

Anhaltspunkte für Schmerzempfinden
Die Fähigkeit der Schmerzempfindung bei Tieren kann nicht direkt bestimmt werden. Allerdings kann sie mittels physiologischer und verhaltensbezogener Reaktionen abgeleitet werden. Einige Anzeichen, die auf das Vorhandensein von Schmerzempfinden hinweisen können, sind folgende:

 Das Tier besitzt ein geeignetes Nervensystem und Sinnesrezeptoren.
 Physiologische Veränderungen aufgrund von schädlichen Reizen.
 Das Tier zeigt schützende motorische Reaktionen, z. B. verringerter Gebrauch von betroffenen Körperteilen wie etwa Hinken, Reiben, Halten oder Autotomie.
 Abwägungsverhalten (Trade-off) zwischen Reizvermeidung und anderen Bedürfnissen.
 Vermeidung aufgrund von Lernen (Instrumentelle und operante Konditionierung).
 Nach Schmerzerfahrungen gezeigte zuvor nicht vorhandene Angst und Fluchtverhalten.
 Bei Vögeln und Säugetieren Lautäußerungen wie Schreien. Es gibt auch Tiere, die nur zittern oder sich apathisch verhalten.
 Das Tier besitzt Opioidrezeptoren und zeigt nach der Verabreichung von Schmerzmitteln oder Lokalanästhetika verringerte Reaktionen auf schädliche Reize.

Wirbeltiere

Fische
Forschungen gehen davon aus, dass wenigstens echte Knochenfische vergleichbares Schmerzempfinden haben wie Landwirbeltiere. Diese Aussagen unterliegen aber allgemeinen Schwierigkeiten, über Geisteszustände bei anderen Tieren und Schmerzempfinden überhaupt wissenschaftliche Aussagen zu machen.

Neben der bereits gesetzlich zuerkannten Leidensfähigkeit von Fischen wird von der Rechtsprechung ebenso anerkannt, dass Fische diese Fähigkeit auch tatsächlich besitzen. Sie stützt sich dabei auf die seit mehr als zwei Jahrzehnten durchgeführten sinnesphysiologischen Untersuchungen von Fischen und die einhellige Meinung von Fachwissenschaftlern.

Verhalten
Experimente haben gezeigt, dass Froschfische gegrunzt haben, wenn sie elektrischen Reizen ausgesetzt waren. Mit der Zeit grunzten sie bei bloßem Sichtkontakt mit einer Elektrode.

2003 haben Wissenschaftler der University of Edinburgh nach weiteren Forschungen mit Regenbogenforellen geschlussfolgert, dass Fische oft Verhalten zeigen, das mit Schmerz in Verbindung gebracht wird. Ebenso setze das Gehirn der Fische Neurotransmitter in derselben Weise wie bei Menschen frei, wenn Schmerz empfunden wird. Die Forschung wurde jedoch kritisiert, die Reaktionen der Fische könnten auch andere Ursachen haben, vor allem unter dem Gesichtspunkt, dass ihre Gehirne anders funktionierten und sie womöglich nicht dasselbe Bewusstsein wie der Mensch besitzen.

Eine Studie aus Norwegen aus dem Jahr 2009 schlussfolgert, dass Goldfische Schmerz empfinden können und dass ihre Reaktionen denen von Menschen ähneln. Die Wissenschaftler führen aus, dass die Meinung vertreten wird, dass die Reaktionen von Fischen auf einen schmerzhaften Reiz lediglich eine reflexartige Handlung darstelle, jedoch kein Schmerzempfinden. Schwerpunkt der Forschung war es daher, herauszufinden, ob Fische auf Reize nur reflexartig oder doch auf raffiniertere Weise reagieren. Einer Gruppe von Fischen gab man daher Morphium, der anderen Kochsalzlösung. Anschließend wurden sie unangenehmen Temperaturen ausgesetzt, wobei die Fische mit Kochsalzlösung mit Verteidigungsverhalten reagierten, was als Angst und erhöhte Aufmerksamkeit gedeutet wird. Die Fische mit Morphium zeigten keine Reaktion. Die Wissenschaftler schlossen daraus, dass Fische auf schmerzhafte Reize sowohl mit reflexartigem, als auch mit bewusstem Schmerz reagierten.

Anatomie
Nozizeption ist die unbewusst auftretende Erkenntnis des Nervensystems, dass irgendwo im Körper Schmerz auftritt. Nozizeptoren sind sensorische Rezeptoren, die auf mögliche schädigende Reize reagieren. Sie senden dazu Signale über die Nerven an Rückenmark und Gehirn. 2003 wurde durch Lynne Sneddon von der University of Chester die Präsenz von Nozizeptoren in Gesicht und Maul von Forellen nachgewiesen.

Wirbellose
Obwohl behauptet wurde, die meisten wirbellosen Tiere hätten kein Schmerzempfinden, gibt es einige Hinweise darauf, dass Wirbellose, vor allem Krebstiere (z. B. Krabben und Hummer) und Kopffüßer (z. B. Tintenfische), entsprechende verhaltensbiologische und physiologische Reaktionen aufweisen. Dies weist darauf hin, dass sie möglicherweise einer solchen Empfindung fähig sind. Nozizeptoren wurden in Fadenwürmern, Ringelwürmern und Weichtieren entdeckt. Die meisten Insekten besitzen keine Nozizeptoren; eine bekannte Ausnahme bildet die Fruchtfliege. Bei Wirbeltieren werden zur Schmerzlinderung endogene Opioide ausgeschüttet, die mit Opiatrezeptoren interagieren. Opioidpeptide und Opiatrezeptoren sind von Natur aus in Fadenwürmern, Weichtieren, Insekten und Krebstieren vorhanden. Das Vorkommen von Opioiden bei Krebstieren wurde dahingehend interpretiert, dass Hummer möglicherweise die Fähigkeit besitzen, Schmerz zu erleben, wenngleich behauptet wurde, dass momentan daraus noch keine Schlussfolgerung gezogen werden könne.

Eines der Argumente dafür, wirbellosen Tieren Schmerzempfinden abzusprechen, ist, dass deren Gehirne dafür zu klein seien. Allerdings entspricht die Größe des Gehirns nicht unbedingt der Komplexität. Zudem ist das Gehirn des Kopffüßers im Verhältnis Gehirnmasse zu Körpergewicht genauso groß wie das von Wirbeltieren, kleiner als das von Vögeln und Säugetieren, aber ebenso groß wie oder größer als das der meisten Fische.

Krebstiere
Die Frage, ob Krebstiere Schmerz empfinden können oder nicht, ist noch nicht geklärt. Eine Veröffentlichung führt aus, dass die Opioide bei Hummern womöglich auf dieselbe Weise wie bei Wirbeltieren Schmerz unterdrücken. Morphiuminjektionen bei Krabben verringerten bei diesen die Reaktion auf Elektroschocks. Dieser Effekt ließ bei geringerer Injektionsmenge und größeren Zeitabständen zwischen Injektion und Reiz nach. Auch Hummer reagieren nach der Verabreichung von Schmerzmitteln abgeschwächt auf Reize.

Medizin und Forschung

Veterinärmedizin
In der Veterinärmedizin werden den Tieren bei tatsächlichem oder drohendem Schmerz dieselben Analgetika und Anästhetika verabreicht wie dem Menschen.

Dolorimetrie
Dolorimetrie (dolor: lat. für Schmerz) bezeichnet eine Messmethode zur Schmerzreaktion bei Tieren und Menschen. In der Medizin wird sie gelegentlich zur Diagnose verwendet, in der Forschung regelmäßig zur Erforschung des Schmerzes und der Effizienz von Analgetika. Techniken zur Schmerzmessung bei nicht-menschlichen Tieren sind etwa der Randall-Selitto-Test, der Tail-Flick-Test und der hot plate test.

Versuchstiere
Tiere werden aus vielerlei Gründen zu Tierversuchen in Laboratorien gehalten. Dabei werden den Tieren in einigen Fällen Schmerz, Leid oder Qualen zugefügt. In anderen Fällen (z. B. einige, die mit Zucht zusammenhängen) nicht. Die Frage nach dem Ausmaß und danach, welche Versuche Labortieren Schmerz bereiten, ist Gegenstand zahlreicher Debatten.

Marian Stamp Dawkins von der Universität von Oxford definiert Leid bei Labortieren als eine Erfahrung unter "einer breiten Palette an extrem unangenehmen subjektiven (mentalen) Zuständen."
Das US-Landwirtschaftsministerium definiert "schmerzhafte Prozedur" in einer Studie über Tiere als eine Prozedur, die "aller Voraussicht nach mehr als geringfügigen oder vorübergehenden Schmerz oder Leid bei einem Menschen, der dieser Prozedur unterzogen werden würde, auslösen würde." Ein paar Kritiker wenden ein, dass in der Zeit erhöhter Aufmerksamkeit gegenüber dem Tierschutz aufgewachsene Forscher dazu neigen, ein ähnliches Schmerzempfinden bei Tieren zu leugnen. Dies komme daher, weil sie nicht als diejenigen gelten wollen, die ihnen den Schaden zufügen.

Belastungstabellen
2011 gab es in elf Ländern Belastungstabellen, um Schmerz und Leid von Tieren in der Forschung zu klassifizieren: Australien, Kanada, Finnland, Deutschland, Irland, Niederlande, Neuseeland, Polen, Schweden, Schweiz, und Großbritannien. In den USA gibt es ebenfalls auf nationaler Ebene ein solches Klassifizierungssystem, das sich jedoch merklich von den anderen unterscheidet, da es angibt, ob schmerzlindernde Mittel benötigt wurden und/oder verabreicht wurden.

Die ersten Belastungstabellen wurden 1986 in Finnland und Großbritannien eingeführt. Der Grad an Schmerz wird in Kategorien zwischen drei (Schweden und Finnland) und 9 (Australien) bewertet. In Großbritannien werden Forschungsprojekte verbunden mit Tierleiden als mild ("mild"), mäßig ("moderate") und erheblich ("substantial") eingestuft. Nicht klassifiziert ("unclassified") bildet eine vierte Kategorie und bedeutet, dass das Tier anästhesiert und getötet wurde, ohne das Bewusstsein wiedererlangt zu haben.

Das Charité-Krankenhaus in Berlin hält zur Kategorisierung ein ausführliches Merkblatt bereit. Darin wird Tierleid in vier Kategorien unterteilt: Keine Belastung, Geringe Belastung, Mäßige Belastung und Erhebliche Belastung.

Siehe auch
 Tierschutz
 Tierethik
 Tierquälerei

Einzelnachweise

Anmerkungen

Tierphysiologie
Tierethik
Neurophysiologie

Schmerzempfinden von Tieren


The Law Officers are the senior legal advisors to His Majesty's Government and devolved executives of the United Kingdom. They are variously referred to as the Attorney General, Solicitor General or Advocate General depending on seniority and geography - though other terms are also in use, such as the Counsel General for Wales. Law Officers in these roles are distinguished by being political appointees, while also being bound by the duties of independence, justice and confidentiality among the other typical professional commitments of lawyers. These roles do not have any direct oversight of prosecutions nor do they directly lead or influence criminal investigations. This is a distinguishing factor between Law Officers and the State Attorneys General of the United States or US Attorney General.

Each British Overseas Territory, apart from the British Indian Ocean Territory, also has its own Attorney General. Many Commonwealth countries or those with a history of British colonisation retain these titles, though their particular roles and responsibilities may differ from the roles in the United Kingdom.

There are eight Law Offices in the United Kingdom, though not all serve the Westminster Government. The role of Attorney General for England and Wales and Advocate General for Northern Ireland, held by Rt Hon Victoria Prentis KC MP, since 25 October 2022. She is supported by the Solicitor General for England and Wales. Following devolution, a new position of Advocate General for Scotland was created to advise the UK Government on matters of Scots law. The devolved Scottish executive also has two law officers, the Lord Advocate and the Solicitor General for Scotland. The Welsh Government has its own Law Officer: the Counsel General for Wales; as does the Northern Irish executive: the Attorney General for Northern Ireland.

The two Attorneys General for the Duchies of Lancaster and Cornwall are non-political appointments. They are not typically being referred to when the term 'law officer' is used, as this tends to be reserved for political appointees.

Law Officers of the UK

England

The Attorney General for England and Wales, a member of the UK Government, is similarly the chief law officer of the Crown in England and Wales and advises and represents the Crown and government departments in court. By convention, and unlike the papers of other ministers, this legal advice is available to subsequent governments. In the second half of the 20th century it became unusual for the Attorney General to be formally a member of the Cabinet. Rather he/she would attend only when the Cabinet required legal advice.

The Attorney General oversees the small Attorney General's Office and also has responsibility for the Government Legal Department, which is headed by the Treasury Solicitor. In practice, the Treasury Solicitor (who also has the title of Procurator General) normally provides the lawyers or briefs Treasury Counsel to appear in court, although the Attorney General may appear in person. The person appointed to this role provides legal advice to the Government, acts as the representative of the public interest and resolves issues between government departments. The Government Legal Department provides advice to Government Departments, instructing independent counsel where necessary. The Attorney General is a barrister and can appear in court in person, though in practice he/she rarely does so, and then only in cases of outstanding national importance. In those cases the Government Legal Department provides his back-up. When appearing in court in person he/she is addressed by the judge as "Mr. Attorney".

The Attorney General also has supervisory powers over prosecutions, including those mounted by the Crown Prosecution Service, headed by the Director of Public Prosecutions; the Serious Fraud Office; and the Revenue and Customs Prosecutions Office. While the Attorney General is not personally involved with prosecutions, some prosecutions (e.g. rioting) cannot be commenced without their consent, and they generally have the power to halt prosecutions. Criminal prosecutions are the responsibility of the Crown Prosecution Service, headed by the Director of Public Prosecutions. The Attorney General may appeal cases to the higher courts where, although the particular case is settled, there may be a point of law of public importance at issue.

The Attorney General has public interest functions, being, for example, the trustee of default where a sole trustee has died, and can also take cases to the Supreme Court where points of general legal importance need to be settled.

The Attorney General's deputy is the Solicitor General for England and Wales, held by Michael James Tomlinson-Mynors, since 7 September 2022. Under the Law Officers Act 1997, the Solicitor General may do anything on behalf of, or in the place of, the Attorney General, and vice versa.

Wales

Under the Government of Wales Act 2006, the Counsel General for Wales is the chief legal adviser to, and a member of, the Welsh Government.

Scotland

Under the 1999 constitutional reforms brought about by the Scotland Act 1998, the Lord Advocate has become an officer of the Scottish Government, while the United Kingdom Government is advised on Scots law by the Advocate General for Scotland. The Lord Advocate, held by Dorothy Bain, since 22 June 2021, heads the Crown Office and Procurator Fiscal Service and is the chief public prosecutor in Scotland. The Lord Advocate is assisted by the Solicitor General for Scotland, held by Ruth Charteris, since 22 June 2021.

Northern Ireland

Since the prorogation of the Parliament of Northern Ireland in 1972, the Attorney General for England and Wales was also Attorney General for Northern Ireland. The separate office of Attorney General for Northern Ireland was re-created alongside the new office of Advocate General for Northern Ireland upon the devolution of policing and justice powers to the Northern Ireland Assembly on 12 April 2010. As a result, these functions were split between:

 The Advocate General for Northern Ireland, who is the chief legal adviser to the UK Government on Northern Ireland law. The post is held by the Attorney General for England and Wales by virtue of office.
 The Attorney General for Northern Ireland, who is the chief legal adviser to the Northern Ireland Executive. John Larkin QC was appointed to that position on 24 May 2010 by the First Minister and deputy First Minister of Northern Ireland, held by Brenda King, since 18 August 2020.

Non-political attorneys general
Some subjects are entitled to have an attorney general: these include a queen consort and the Prince of Wales, who has an Attorney General for the Duchy of Cornwall. There is also an Attorney-General of the Duchy of Lancaster, which is a mostly landed inheritance that is held by the Crown (in trust for the monarch) and administered independently of the monarch under the supervision of a government minister, the Chancellor of the Duchy of Lancaster.

Defunct legal offices
Before the establishment of the Irish Free State in 1922, the legal advisers to the Crown in the Courts of Ireland were the Attorney-General for Ireland and the Solicitor-General for Ireland. These offices became redundant in 1921.

The Crown also had a legal adviser for the High Court of Admiralty, known as the Admiralty Advocate, but this office lapsed in 1875 when the Admiralty Court became part of the Probate, Divorce and Admiralty Division of the High Court of Justice.

The Crown's representative in the ecclesiastical courts of England was the King's Advocate (or Queen's Advocate when the monarch was female). This office has been vacant since the resignation of its last holder in 1872.

Though not defunct, the Judge-Advocate General was ranked among the Law Officers until the beginning of the 19th century.

Current Law Officers of the Crown

Attorneys General of the British Overseas Territories

References

External links
Attorney General's Office

Law of the United Kingdom
Scots law formal titles
Legal ethics
Region-specific legal occupations

Law officers of the Crown