Olaylar
 1474 - Köping, İsveç'te kent konumuna alındı.
 1829 - Johann Wolfgang von Goethe'nin eseri Faust ilk kez sahnelendi.
 1853 - Giuseppe Verdi'nin "Il Trovatore" operası Roma'da sahnelendi.
 1861 - Georgia, Amerika Birleşik Devletleri'nden ayrıldı.
 1903 - İlk kez düzenlenen Fransa Bisiklet Turu (Tour de France) bisiklet yarışmasını, Fransız bisikletçi Maurice Garin kazandı. 19 gün süren 2.428 kilometrelik tura 59 yarışmacı katılırken, ancak 20 bisikletçi bitişe ulaşmayı başarabildi.
 1910 - Çırağan Sarayı yandı. Saray, Sultan Abdülaziz tarafından inşa ettirilmişti.
 1915 - George Claude, reklamcılıkta kullanılmak üzere neon tüplerinin patentini aldı.
 1915 - Zeplinlerin kullanıldığı ilk hava saldırısı, Alman İmparatorluğu tarafından Birleşik Krallık'ta yapıldı.
 1923 - Ali Şükrü Bey'in Ankara'da yayımladığı Tan gazetesinin ilk sayısı çıktı.
 1935 - Y biçimli ilk erkek külotları, Marshall Field&Co'da satışa sunuldu.
 1937 - Howard Hughes adında bir Amerikalı milyoner, Los Angeles'tan Newark'a (New Jersey) 7 saat 28 dakikada uçarak hız rekoru kırdı.
 1941 - II. Dünya Savaşı: İngiliz güçleri Eritre'ye saldırdı.
 1942 - II. Dünya Savaşı: Japon askeri birlikleri Burma'yı işgal etti.
 1945 - Deutsche Bank ve Deutsche Orientbank, Türkiye'deki faaliyetlerini durdurdu ve tasfiye hazırlıklarına başladı.
 1949 - Küba, İsrail'i diplomatik alanda tanıdı.
 1950 - Çin lideri  Mao Zedong, Ho Şi Mingh'in önderliğindeki Kuzey Vietnam'ı tanıdı.
 1959 - Amerika Birleşik Devletleri ile imzalanan İstimlak ve Müsadere Garantisi Anlaşması Türkiye Büyük Millet Meclisi'nde onaylandı. Anlaşma basında kapitülasyonlara dönüş olarak nitelendi.
 1960 - İsveç'in başkenti Stokholm'den Ankara'ya gelen İskandinav Havayolları'na (SAS) ait yolcu uçağı Esenboğa Havaalanı yakınlarında düştü, 42 kişi öldü.
 1966 - Hindistan'da Nehru'nun kızı İndira Gandhi, Başbakan oldu.
 1969 - Amerikan Büyükelçisi Robert Komer istifa etti. Robert Komer'in makam arabası 6 Ocak günü Ortadoğu Teknik Üniversitesini ziyareti sırasında öğrenciler tarafından yakılmıştı.
 1969 - Prag'da Jan Palach adındaki öğrenci, Sovyetler Birliği'nin Çekoslovakya'yı işgalini protesto için kendini yaktıktan üç gün sonra öldü. Prag'da protesto gösterileri düzenlendi.
 1977 - Miami-Florida'da kar yağışı: Florida'nın tarihinde ilk kez gerçekleşti.
 1978 - 1938'den beri üretilen Volkswagen Beetle (Kaplumbağa) modeli otomobillerden sonuncusu Volkswagen'in Emden'deki fabrikalarında üretildi. Kaplumbağaların üretimine Latin Amerika'da 2003 yılına kadar daha devam edilecektir.
 1981 - Bakırköy İş Mahkemesi Devrimci İşçi Sendikaları Konfederasyonu'na (DİSK) kayyım atadı.
 1983 - Lyon Kasabı olarak da bilinen Nazi savaş suçlusu Klaus Barbie, Bolivya'da tutuklandı.
 1983 - Apple şirketi, bir mouse ve "grafik ara yüzü" ne sahip ilk ticari bilgisayar olan The Apple Lisa yı duyurdu.
 1983 - Niksar Cumhuriyet Savcısı Nihat Gerçek'i öldürmekten yargılanan iki ülkücü mahkûm edildi.
 1988 - Sosyaldemokrat Halkçı Parti (SHP) milletvekili Mehmet Ali Eren Türkiye'de Kürt sorunu olduğunu ve Kürtlere baskı yapıldığını söyledi. Türkiye Büyük Millet Meclisi'nde olaylar çıktı.
 1992 - Devrimci İşçi Sendikaları Konfederasyonu (DİSK) Genel Kurulu yapıldı; Genel Başkanlığa Kemal Nebioğlu seçildi.
 1997 - Yaser Arafat, İsrail kontrolü altındaki son Batı Şeria şehri Hebron'un Filistin'e verilmesini kutlamak üzere 30 yıl aradan sonra ilk kez Hebron'a geldi.
 2004 - Rubia isimli bir köpek, Aconcagua dağı zirvesine çıkarak bu alanda bir dünya rekoru kırdı.
 2005 - SEKA İzmit İşletmesinin kapatılma kararını protesto eden çalışanlar, fabrikadan çıkmama kararı aldı.
 2005 - "Türkler: Bin Yılın Yolculuğu 600-1600" sergisi, Londra'daki Kraliyet Sanatlar Akademisi'nde açıldı.
 2006 - NASA'nın uzay sondası New Horizons, Plüton'a doğru yolculuğuna çıktı.
 2007 - Gazeteci Hrant Dink uğradığı silahlı saldırı sonucu öldürüldü.
 2010 - Hamas liderlerinden Mahmud El Mabhuh, Dubai'de kaldığı otelde öldürüldü.
 2011 - Rize Milletvekili Mesut Yılmaz, Demokrat Parti'den istifa etti. Meclis'te temsil edilen parti sayısı 6'ya düştü.

Doğumlar
 399 - Pulcheria, Doğu Roma imparatoru Arcadius ve Aelia Eudoksia'nın ikinci kızıydı (ö. 453)
 1200 - Dōgen, Japon Zen hocası ve Japonya'daki Soto Zen okulunun kurucusudur (ö. 1253)
 1544 - II. François, 10 Temmuz 1558 - 5 Aralık 1560 döneminde Fransa kralı ve 24 Nisan 1558 – 5 Aralık 1560 döneminde İskoçya Kraliçesi Mary Stuart ile evliliği dolayısıyla İskoçya kraliçesi eşi. (ö. 1560)
 1736 - James Watt, İskoçyalı mucit (buhar makinesini icat ederek Sanayi Devrimi'nin başlamasında büyük rol oynayan) (ö. 1819)
 1798 - Auguste Comte, Fransız filozof (sosyoloji ve pozitivizmin kurucusu kabul edilen) (ö. 1857)
 1802 - Sylvain Van de Weyer, Belçika Başbakanı (ö. 1874)
 1803 - Sarah Helen Whitman, Amerikalı şair, deneme yazarı, transandantalist ve spiritüalist (ö. 1878)
 1807 - Robert Edward Lee, Amerikalı general (ö. 1870)
 1808 - Lysander Spooner, Amerikalı politik düşünür, deneme ve kitapçık yazarı, üniteryen, kölelik karşıtı (ö. 1887)
 1809 - Edgar Allan Poe, Amerikalı öykücü, şair, eleştirmen ve yayıncı (ö. 1849)
 1830 - Johanna Hiedler, Adolf Hitler'in anneannesi (ö. 1906)
 1839 - Paul Cezanne, Fransız ressam (İzlenimcilik sonrası dönemin en büyük sanatçılarından ve kübizmin öncülerinden) (ö. 1906)
 1851 - Jacobus Kapteyn, Hollandalı astronom (ö. 1922)
 1863 - Werner Sombart, Alman iktisatçı ve sosyolog (ö. 1941)
 1863 - Aleksandr Serafimoviç, Sovyet yazar (ö. 1949)
 1865 - Valentin Serov, Rus ressam (ö. 1911)
 1866 - Carl Theodor Zahle, Danimarka başbakanı (ö. 1946)
 1871 - Dame Gruev, Bulgar devrimci (ö. 1906)
 1873 - Hamide Cavanşir, Azeri hayırsever ve kadın hakları aktivist (ö. 1955)
 1873 - Duff Pattullo, Britanya Kolumbiyası'nın 22. Başbakanı (ö. 1956)
 1878 - Herbert Chapman, İngiliz futbolcu ve teknik direktör (ö. 1934)
 1879 - Guido Fubini, İtalyan matematikçi (ö. 1943)
 1882 - Selahattin Adil, Türk asker ve siyasetçi (ö. 1961)
 1884 - İvan Mayski, Sovyet diplomat, tarihçi ve siyasetçi (ö. 1975)
 1890 - Ferruccio Parri, İtalya'nın 43. Başbakanı (ö. 1981)
 1890 - Fevzi el-Kavukçu, Arap asker ve politikacı (ö. 1977)
 1892 - Ólafur Thors, İzlanda Başbakanı (ö. 1964)
 1897 - Emil Maurice, Alman siyasetçi (ö. 1972)
 1912 - Leonid Vitaliyevich Kantorovich, Sovyet matematikçi ve iktisatçı (1975 Nobel Ekonomi Ödülünü Tjalling Koopmans'la paylaşan) (ö. 1986)
 1921 - Patricia Highsmith, Amerikalı yazar (ö. 1995)
 1923 - Markus Wolf, Doğu Alman casus ve Stasi'nin Başkanı (ö. 2006)
 1931 - Altan Günbay, Türk sinema sanatçısı (ö. 2014)
 1933 - Suphi Kaner, Türk sinema oyuncusu, yönetmen, senarist ve yapımcı (ö. 1963)
 1934 - John Richardson, İngiliz oyuncu (ö. 2021)
 1940 - Élisabeth Rappeneau, Fransız kadın film yönetmeni ve senarist (ö. 2020)
 1940 - Güngör Mengi, Türk gazeteci ve köşe yazarı (ö. 2023)
 1942 - Tamer Yiğit, Türk aktör
 1943 - Janis Joplin, Amerikalı şarkıcı ve söz yazarı (1960'ların ilk beyaz kadın blues şarkıcısı) (ö. 1970)
 1945 - John Lithgow, Amerikalı oyuncu ve müzisyen
 1946 - Dolly Parton, Amerikalı country şarkıcısı
 1947 - Şenay Yüzbaşıoğlu, Türk pop müzik şarkıcısı ve söz yazarı (ö. 2013)
 1949 - Robert Palmer, İngiliz şarkıcı (ö. 2003)
 1954 - Cindy Sherman, Amerikalı sanat fotoğrafçısı ve film yönetmeni
 1961 - Hakan Aytekin, Türk belgesel yönetmeni
 1961 - Hayri Sezgin, Türk güreşçi (ö. 2013)
 1969 - Oliver Mommsen, Alman oyuncu
 1977 - Benjamin Ayres, Kanadalı oyuncu
 1980 - Jenson Button, Britanyalı Formula 1 pilotu
 1981 - Asier del Horno, Basklı futbolcu
 1984 - Mickey Sumner, İngiliz aktris
 1985 - Duško Tošić, Sırp futbolcu
 1986 - Moussa Sow, Fransa doğumlu Senegalli profesyonel futbolcu
 1987 - Huban Öztoprak, Türk tiyatro, dizi ve sinema oyuncusu (ö. 2014)
 1991 - Robert Sobera, Polonyalı sırıkla atlamacı
 1992 - Logan Lerman, Amerikalı artist
 1992 - Shawn Johnson, Amerikalı artistik jimnastikçi
 1993 - Gülşah Duman, Türk basketbolcu

Ölümler
 1302 - I. Hâkim, 59. İslam Halifesi
 1467 - Yahya bin Muhammed Münâvî, Arap fıkıh ve hadis bilgini (d. 1396)
 1571 - Paris Bordone, Venedikli ressam (d. 1500)
 1629 - I. Abbas, Safevi Hanedanlığının 5. hükümdarı (d. 1571)
 1823 - William Lambton, Britanyalı askeri ve jeodezi uzmanı (d. 1756)
 1855 - Jean-Baptiste Paulin Guérin, Fransız portre ressamı (d. 1783)
 1865 - Pierre-Joseph Proudhon, Fransız sosyalist ve gazeteci (Anarşizmin teorisyenlerinden) (d. 1809)
 1871 - Charles Gumery, Fransız heykeltıraş (d. 1827)
 1930 - Frank P. Ramsey, İngiliz matematikçi, filozof ve ekonomist (d. 1903)
 1949 - Aleksandr Serafimoviç, Sovyet yazar (d. 1863)
 1962 - Onn Cafer, Malay siyaset adamı (d. 1895)
 1964 - Firmin Lambot, Belçikalı bisiklet yarışçısı (d. 1886)
 1970 - Hamza Humo, Bosnalı şair, tiyatro yazarı ve kısa roman yazarı (d. 1895)
 1978 - Feridun Çölgeçen, Türk sinema ve tiyatro sanatçısı (d. 1911)
 1982 - Ahmet Şükrü Esmer, Türk siyaset tarihçisi ve yazar (d. 1891)
 1982 - Enver Ziya Karal, Türk akademisyen, tarihçi, siyasetçi ve Türk Tarih Kurumu Başkanı (d. 1906)
 1990 - Sebahattin Selek, Türk yazar (d. 1921)
 1990 - Aleksandr Peçerskiy, 14 Ekim 1943 tarihinde Nazilerin Sovyet savaş esirlerine karşı işledikleri suçlardan kurtulup Sobibor İmha Kampından kitlesel kaçışın organizatörlerinden biri olan önder (d. 1909)
 1992 - Yesari Asım Arsoy, Klasik Türk müziği bestecisi (d. 1900)
 2000 - Bettino Craxi, İtalyan siyasetçi ve İtalya'nın eski Başbakanlarından (d. 1934)
 2000 - Hedy Lamarr, Avusturya asıllı Amerikalı oyuncu ve bilim insanı (d. 1914)
 2000 - Sevim Çağlayan, Türk sanat müziği sanatçısı (d. 1934)
 2007 - Bam Bam Bigelow, Amerikalı güreşçi (d. 1961)
 2007 - Hrant Dink, Ermeni kökenli Türk gazeteci (d. 1954)
 2007 - Murat Nasırov, Rus şarkıcı (d. 1969)
 2008 - Cüneyt Koryürek, Türk gazeteci ve yazar (d. 1931)
 2008 - Suzanne Pleshette, Amerikalı oyuncu (d. 1937)
 2008 - Ufuk Esin, Türk akademisyen, arkeolog ve TÜBA üyesi (d. 1933)
 2009 - Abdülkerim Kırca, Türk asker (intihar) (d. 1956)
 2011 - Hasan Ünal Nalbantoğlu, Türk akademisyen ve sosyolog (d. 1947)
 2013 - İsmet Hürmüzlü, Türkmen asıllı Türk tiyatro, sinema ve dizi oyuncusu, yazar ve yönetmen (d. 1938)
 2013 - Toktamış Ateş, Türk akademisyen ve yazar (d. 1944)
 2016 - Ettore Scola, İtalyan sinema yönetmeni ve senarist (d. 1931)
 2017 - Wayne Barrett, Amerikalı popüler gazeteci ve köşe yazarıdır (d. 1945)
 2017 - Miguel Ferrer, Amerikalı oyuncu ve seslendirme sanatçısı (d. 1955)
 2018 - Ute Bock, Avusturyalı aktivist ve eğitimcidir (d. 1942)
 2018 - Anna Campori, İtalyan oyuncu (d. 1917)
 2018 - Olivia Cole, Amerikalı oyuncudur (d. 1942)
 2018 - Saqi Farooqi, Pakistanlı şair ve yazardır (d. 1936)
 2018 - Dorothy Malone, Amerikalı oyuncudur (d. 1924)
 2018 - Fredo Santana, Amerikalı rap şarkıcısı ve müzisyeni (d. 1990)
 2019 - Mario Bertoncini, İtalyan besteci, piyanist ve müzik eğitimcisi (d. 1932)
 2019 - Gert Frank, Danimarkalı bisikletçi (d. 1956)
 2019 - Ted McKenna, İskoç baterist ve müzisyen (d. 1950)
 2019 - Muriel Pavlow, İngiliz oyuncu (d. 1921)
 2019 - Henry Sy, Çinli-Filipinli iş insanı, yatırımcı ve hayırsever (d. 1924)
 2019 - Red Sullivan, Kanadalı profesyonel buz hokeyi oyuncusu ve antrenör (d. 1929)
 2020 - Kazım Ayvaz, Türk millî güreşçi (d. 1937)
 2020 - Jimmy Heath, Amerikalı caz saksofoncusu, besteci, aranjör ve müzik grubu kurucusu (d. 1926)
 2020 - Robert Parker, Amerikalı rhythm and blues şarkıcısı ve müzisyen (d. 1930)
 2020 - Sunanda Patnaik, Hint şarkıcı ve müzisyen (d. 1934)
 2021 - Renita Grigoryeva, Rus aktris, film yönetmeni, yazar ve senarist (d. 1931)
 2021 - Danial Jahić, Sırp atlet (d. 1979)
 2021 - Lâm Quang Thi, Vietnamlı eski rütbeli asker (d. 1932)
 2021 - Ellinah Wamukoya, Swazili bir Anglikan piskoposuydu (d. 1951)
 2021 - Mark Wilson, Amerikalı illüzyonist ve yazar (d. 1929)
 2022 - Stanisław Grędziński, Polonyalı eski atlet (d. 1945)
 2022 - Hardy Krüger, Alman oyuncu (d. 1928)
 2022 - Gaspard Ulliel, Fransız sinema oyuncusu (d. 1984)

Tatiller ve özel günler

0119
19

19 Ocak


نادي شاتورو  نادي كرة قدم فرنسي يلعب في دوري الدرجة الثانية . تم تأسيس النادي في سنة 1883 .

انظر ايضا

 كريم فرادين

المراجع

أندية الدوري الفرنسي
أندية كرة قدم أسست في 1883
أندية كرة قدم أسست في 1916
أندية كرة قدم في سانتر-فال دو لوار
أندية كرة قدم في فرنسا
الرياضة في أندر
تأسيسات سنة 1883 في فرنسا
تأسيسات سنة 1916 في فرنسا

نادي شاتورو


The Des Moines River () is a tributary of the Mississippi River in the upper Midwestern United States that is approximately  long from its farther headwaters. The largest river flowing across the state of Iowa, it rises in southern Minnesota and flows across Iowa from northwest to southeast, passing from the glaciated plains into the unglaciated hills near the capital city of Des Moines, named after the river, in the center of the state. The river continues to flow to a southeastern direction away from Des Moines, later flowing directly into the Mississippi River.

The Des Moines River forms a short portion of Iowa's border with Missouri in Lee County. The Avenue of the Saints, a four-lane highway from St. Paul, Minnesota to St. Louis, Missouri, passes over this section; the highway is designated Route 27 in both Iowa and Missouri, and was completed in the early 21st century.

Hydrography
The Des Moines River rises in two forks. The West Fork (the main branch) rises out of Lake Shetek in Murray County in southwestern Minnesota. It flows south-southeast into Emmet County, Iowa, past Estherville. The East Fork rises out of Okamanpeedan Lake in northern Emmet County on the Iowa-Minnesota border and flows south, through Algona.

The two forks join in southern Humboldt County, approximately 5 miles (8 km) south of Humboldt at Frank Gotch State Park. The combined stream flows roughly southward through Fort Dodge. South of Boone it passes through the Ledges State Park. It flows through downtown Des Moines, then turns generally southeastward, flowing through Ottumwa. It forms approximately 20 miles (32 km) of the border between Iowa and Missouri before joining the Mississippi from the northwest at Keokuk.

It receives the Boone River from the northeast approximately 20 miles (32 km) southwest of Fort Dodge. It receives the Raccoon River from the west in the city of Des Moines. Above the city of Des Moines, it is impounded to create the Saylorville Lake reservoir. About midway below Saylorville and above Ottumwa, near Pella, the river is impounded to create the Lake Red Rock reservoir.

History
 One of the earliest French maps that depicts the Des Moines (1703) refers to it as "R. des Otentas," which translates to "River of the Otoe"; the Otoe Tribe lived in the interior of Iowa in the 18th century. The Meskwaki and Sauk people referred to the river as "Ke-o-shaw-qua" (Hermit's River), from which Keosauqua, Iowa, derives its name. The Dakota Indians, who lived near its headwaters in present-day Minnesota, referred to it as "Inyan Shasha" in their Siouan language. Another Siouan name was "Eah-sha-wa-pa-ta," or "Red Stone" river, possibly referring the bluffs at Red Rock or the reddish Sioux Quartzite bedrock near its headwaters.

The origin of the name Des Moines is obscure. Early French explorers named it La Rivière des Moines, literally meaning "River of the Monks." The name may have referred to early Trappist monks who built huts near the mouth of the river at the Mississippi.

William Bright writes that Moines was an abbreviation used by the French for Moingouena or Moingona, an Algonquian subgroup of the Illinois people. The Native American term was /mooyiinkweena/, a derogatory name applied to the Moingouena by the Peoria people, a closely related subgroup. The meaning of the native word, according to an early French writer, is visage plein d'ordure, or in plain English, "shit-face", from mooy-, "shit", -iinkwee, "face", and -na, "indefinite actor".

The 1718 Guillaume Delisle map (pictured) labels it as "le Moingona R."

During the mid-19th century, the river supported the main commercial transportation by water across Iowa. River traffic began to be superseded by the railroads constructed from the 1860s.

Flooding

Catastrophic flooding occurred along the Des Moines River during the Great Flood of 1851, nearly destroying the new town of Des Moines. Residents had never previously experienced a major flood, and river towns lacked levees and substantial bridges that could withstand flooding. In 1851, 74.5 in (191.5 cm) of rain fell in Iowa, a record that holds to this day. The worst flooding occurred May to June in the Des Moines River Basin. Major flooding in 1851 occurred in Bentonsport, Croton, Bonaparte, Des Moines, Eddyville, Farmington, Iowaville, Keosauqua, Muscatine, Oskaloosa, Ottumwa, Red Rock, and Rochester.

The river has a history of seasonal flooding. For example, in May 1944 the Riverview Park had just opened for the season on May 19, 1944. At around dawn on May 23, the levee began to collapse. The river was too much to hold back. Quickly the breach in the levee grew to nearly  wide, and the river water quickly enveloped all of the park and the surrounding area.

The Great Flood of 1993 on the river and its tributary the Raccoon, in the summer of 1993, forced the evacuation of much of the city of Des Moines and nearby communities. In another period of flooding, on June 13, 2008, officials issued a voluntary evacuation order for much of downtown and other areas bordering the Des Moines River. The river had reached flood stage in many locations, and Mayor Frank Cownie said the evacuations were an attempt "to err on the side of citizens and residents."

Cities and towns

Algona, Iowa (East Fork)
Armstrong, Iowa (East Fork)
Bonaparte, Iowa
Bradgate, Iowa (West Fork)
Chillicothe, Iowa
Currie, Minnesota
Dakota City, Iowa (East Fork)
Des Moines, Iowa
Douds, Iowa
Eddyville, Iowa
Eldon, Iowa
Emmetsburg, Iowa (West Fork)
Estherville, Iowa (West Fork)
Farmington, Iowa
Fort Dodge, Iowa
Fraser, Iowa
Graettinger, Iowa (West Fork)
Humboldt, Iowa (West Fork)
Irvington, Iowa (East Fork)
Jackson, Minnesota
Johnston, Iowa
Keokuk, Iowa
Keosauqua, Iowa
Leando, Iowa
Lehigh, Iowa
Livermore, Iowa (East Fork)
Ottumwa, Iowa
Petersburg, Minnesota (West Fork)
Rutland, Iowa (West Fork)
St. Joseph, Iowa (East Fork)
Windom, Minnesota

Variant names
According to the Geographic Names Information System, the Des Moines River has also been known as:
La Riviere des Moins
Le Moine River
Monk River
Nadouessioux River
Outontantes River
River Demoin
River of the Maskoutens
River of the Peouareas

See also
List of Iowa rivers
List of longest rivers of the United States (by main stem)
List of Minnesota rivers
List of longest streams of Minnesota
List of Missouri rivers
Illinois Country
French colonization of the Americas

References and notes

External links

Des Moines History
DesMoinesRiver.org
U.S. Army Corps of Engineers: Des Moines River Basin

Rivers of Iowa
Rivers of Minnesota
Rivers of Missouri
Tributaries of the Mississippi River
Borders of Iowa
Borders of Missouri
Rivers of Cottonwood County, Minnesota
Rivers of Lee County, Iowa
Rivers of Monroe County, Iowa
Rivers of Murray County, Minnesota
Rivers of Emmet County, Iowa
Rivers of Kossuth County, Iowa
Rivers of Humboldt County, Iowa
Rivers of Webster County, Iowa
Rivers of Boone County, Iowa
Rivers of Wapello County, Iowa
Rivers of Clark County, Missouri

Des Moines River


United States Navy rank insignia may refer to:

U.S. Navy enlisted rate insignia
U.S. Navy officer rank insignia

United States Navy rank insignia


James A. Johnson (December 24, 1943October 18, 2020) was an American businessman, Democratic Party political figure, and chairman and chief executive officer of Fannie Mae. He was the campaign chairman for Walter Mondale's unsuccessful 1984 presidential bid and chaired the vice presidential selection committee for the presidential campaign of John Kerry. He briefly led the vice-presidential selection process for the 2008 Democratic presidential nominee, Senator Barack Obama.

Before working for Fannie Mae, Johnson co-founded the private consulting firm Public Strategies with diplomat Richard Holbrooke. They sold the company to Shearson Lehman Brothers in 1985, after which Johnson served as a managing director at Lehman Brothers. After leading Fannie Mae from 1991 to 1998, Johnson became a board member of the investment bank Goldman Sachs as well as several other companies including Target Corporation and UnitedHealth Group. He was also chairman of both the Kennedy Center for the Arts and the Brookings Institution.

Early life and education
Johnson was born on December 24, 1943, in Benson, Minnesota. He was the son of Adeline, a schoolteacher, and Alfred I. Johnson, who was a member of the Minnesota House of Representatives from 1941 to 1958, and served as speaker of the house in 1955 and 1957.

At the University of Minnesota, Johnson was student body president and graduated with a B.A. in political science in 1966, and a Master of Public Affairs degree from the School of Public and International Affairs at Princeton University in 1968.

Career
While a student at the University of Minnesota, Johnson began his political career as a volunteer on the 1968 presidential campaign of Eugene McCarthy. He was later a faculty member at Princeton University.

In the 1972 Democratic Party presidential primaries, Johnson started as the national campaign coordinator for Senator Edmund Muskie, whose primary campaign came to an end despite early victories in Iowa and Illinois. From 1973 to 1976, Johnson served as director of public affairs at the Dayton-Hudson Corporation (now Target Corporation). During this period, Johnson also worked for Senators George McGovern and Walter Mondale. In 1974, Mondale considered a run in the 1976 presidential primaries with an exploratory committee which Johnson helped create. In 1976, he was deputy director of Mondale's vice-presidential campaign and was executive assistant to the Vice President during the entire Carter Administration.

In 1981, Johnson co-founded Public Strategies, a private consulting firm, with diplomat Richard Holbrooke. During that time, he was the campaign manager for Walter Mondale's unsuccessful 1984 presidential bid. After selling Public Strategies to Shearson Lehman Brothers in 1985, Johnson was a managing director at Lehman Brothers from 1985 to 1990.

In 1990, Johnson became vice chairman of Fannie Mae, or the Federal National Mortgage Association, a United States government-sponsored enterprise and publicly traded company. In 1991, he was appointed chairman and chief executive officer of Fannie Mae, a position he held until 1998. In 1996 Johnson published a book, Showing America a New Way Home.

An Office of Federal Housing Enterprise Oversight (OFHEO) report from September 2004 found that, during Johnson's tenure as CEO, Fannie Mae had improperly deferred $200 million in expenses. This enabled top executives, including Johnson and his successor, Franklin Raines, to receive substantial bonuses in 1998. A 2006 OFHEO report found that Fannie Mae had substantially under-reported Johnson's compensation. Originally reported as $6–7 million, Johnson actually received approximately $21 million.

In the 2011 book Reckless Endangerment: How Outsized Ambition, Greed and Corruption Led to Economic Armageddon, authors Gretchen Morgenson and Joshua Rosner wrote that Johnson was one of the key figures responsible for the late-2000s financial crisis. Morgenson described him in an NPR interview as "corporate America's founding father of regulation manipulation". Andrew Ross Sorkin wrote in The New York Times in 2012, "In fairness to Mr. Johnson, the vast majority of losses racked up by Fannie were the results of loans bought after he departed."

Johnson was one of the first outside directors and the longest-serving board member of the investment bank Goldman Sachs. From 1999, when the company went public, until May 2018, he served as chairman of the compensation committee at Goldman Sachs. He also served on the board of Forestar Group, Gannett Company, Inc., KB Home, Target Corporation, Temple-Inland, and UnitedHealth Group. Johnson was also the vice chairman of the private banking firm Perseus.

Johnson chaired the vice presidential selection committee for the unsuccessful 2004 presidential campaign of John Kerry. There was speculation that, had Kerry won, Johnson might have been named Kerry's chief of staff, or Secretary of the Treasury.

On June 4, 2008, Barack Obama announced the formation of a three-person committee to vet vice presidential candidates, including Johnson, Caroline Kennedy, and Eric Holder. However, Johnson soon became a source of controversy when it was reported that he had received $7 million in cut-rate mortgage loans directly from Angelo Mozilo, the CEO of Countrywide Financial, a company implicated in the U.S. subprime mortgage crisis. Johnson resigned from the vice presidential search committee on June 11, 2008, stating that he had done nothing wrong but did not want to distract attention from Obama's "historical effort". He continued to assist in efforts to recruit former Hillary Clinton supporters to the Obama campaign. On September 19, 2008, the John McCain campaign released an ad critical of Obama for his connections to Johnson and for appointing him to the vice presidential search committee.

Other memberships
Johnson has served as chairman of the Kennedy Center for the Arts (1996–2004) where he created and endowed the center's Millennium Stage. He was also chairman of the Brookings Institution (1994–2003) and continued thereafter to serve on the advisory council of the Brookings Institution's Hamilton Project. Since 2011, he has been chairman of the advisory council for the Stanford University Center on Longevity. He was a member of the American Academy of Arts and Sciences, the American Friends of Bilderberg, the Council on Foreign Relations, and the Trilateral Commission. Johnson was also a member of the steering committee of the Bilderberg Group and participated in all of their conferences since 1998 except in 1999 and 2004.

Honors and accolades
In 1994, Johnson received the Honor Award from the National Building Museum for his contributions to the U.S.'s building heritage during his tenure at Fannie Mae. He was also named as a Washingtonian of the Year by Washingtonian magazine in 1998.

Johnson received an Honorary Doctor of Laws from Colby College in 1997, an Honorary Doctor of Humane Letters from Howard University in 1999, and Doctor of Laws from Skidmore College in 2002 and the University of Minnesota in 2006.

Personal life
Johnson's first marriage was to Katherine Marshall. After they divorced, he married Maxine Isaacs, who served as press secretary for Mondale's 1984 election campaign. Together, they had a son (Alfred). They separated in 2010 and subsequently divorced. He married Heather Muir Kirby, a managing director at Deutsche Bank, in 2016.

Johnson's son, Alfred Johnson, is currently serving as Deputy Chief of Staff in the Department of the Treasury. He previously served in the Obama Administration, working as an aide to Rahm Emanuel.

Johnson died on October 18, 2020, at his home in Washington, D.C., at age 76; he had suffered from a neurological condition in the time leading up to his death.

References

External links
Personal site
Perseus biography

1943 births
2020 deaths
American political consultants
Clinton administration personnel
Directors of Goldman Sachs
Fannie Mae chief executive officers
Members of the Steering Committee of the Bilderberg Group
Minnesota Democrats
People from Benson, Minnesota
Princeton School of Public and International Affairs alumni
Princeton University faculty
University of Minnesota College of Liberal Arts alumni
Writers from Minnesota

James A. Johnson (businessman)


Les  ou  (Trois pièces de fantaisie) opus 111 pour piano de Robert Schumann, ont été composées en 1851.

C'est une des quatre œuvres intitulées Fantasiestücke, avec les opus 12, 73 (les plus connus)  et 88.

Titre
 ou  (Trois pièces de fantaisie) opus 111 pour piano, est l'une des quatre compositions de Schumann portant le titre . Les trois autres sont:

- Fantasiestücke opus 12, pour piano, 1837;
-  Fantasiestücke opus 73, pour piano et clarinette (ad.lib alto ou violoncelle), 1849;
- Fantasiestücke opus 88, pour piano, violon et violoncelle, 1842.

Elles s'inspirent des «pièces de fantaisie à la manière de Callot» d' Ernst Theodor Amadeus Hoffmann,   publiées en 1814-1815, tant pour le titre que pour le sens du fantastique propre au graveur du .

Présentation
Schumann compose l'opus 111 en 1851, quelques mois après sa nomination au poste de Generalmusikdirektor (Directeur musical) de l'orchestre de Düsseldorf . En septembre, Clara Schumann écrit dans son journal:

Dans ces trois pièces, il  retrouve le «ton passionné qui était celui des Phantasiestücke op.12»  composées quatorze ans plus tôt en 1837.

Elles révèlent «la fougue, l'impétuosité et la jeunesse intérieure du compositeur, suivies d'une atmosphère contemplative et paisible.» Il les aurait écrites  comme un hommage à l'opus 111 de Beethoven, la  Sonate pour piano no 32, en raison de sa prédilection pour cette œuvre.

Détails

Durée
Schumann a donné des indications précises concernant le tempo, mais chaque pianiste l'adapte en fonction de son tempérament. De ce fait, la durée totale de l'interprétation des trois pièces est variable , entre 10 et  12 minutes.

Structure
Les deux pianistes James Friskin et  présentent succinctement les  Trois  Fantasiestücke for piano , Op. 111 comme suit:

1. Sehr rasch, mit leidenschaftlichem  Vortrag (Très rapide avec passion) ( Molto vivace et appassionatamente)  en do mineur. Incipit.

2. Ziemlich langsam (Plutôt lent) (Piuttosto lento), en la bémol majeur. Incipit.

3. Kräftig und sehr markirt (Puissant et très marqué) (Con forza, assai marcato), en do mineur. Incipit.

 Discographie sélective
 Claudio Arrau, Edition Schumann, compilation (7 CDs), 1991, ,opus 111 : CD 6-plage 2, Philips Records 432308-2,  Germany.
 Maria Grinberg, The Art  of Maria Grinberg, enregistrements de 1946 à 1976 (34 CD), 2019 (opus 111: CD21, pièce enregistrée en 1970 par Melodiya), Scribendum SC814.
 Andreas Haefliger, Schumann :Plusieurs pièces pour piano, 1988, Sony Classical   8869774024.
 Vladimir Horowitz, The Unreleased Live Recordings, 1966-1983 (Les enregistrements live inédits, 1966-1983), Sony Classical 88843054582.
 Antonín Kubálek, Piano music of Robert Schumann ( plusieurs pièces dont  l'opus 111), 1988,  Dorian DOR-90116.
 Kun-Woo Paik, Schumann, 2020, Deutsche Grammophon UPC 00028948551460.
 Éric Le Sage, Schumann project: The Complete Piano Solo Music (opus 111: CD 6-plages 10-12), 2012, Alpha .

 Notes et références

 Bibliographie

En français

 .
 ,  en 1967,  en 2009,  en 2019.

En anglais

 .
 . L'Université de Californie à numérisé l'ouvrage le .
 . Consulté le .
  .

 Voir aussi

 Articles connexes

 Liste des œuvres de Robert Schumann

 Liens externes

Quelques interprétations des Fantasiestücke opus 111  de Schumann:
Claudio Arrau, 1975, durée 10:02 minutes. Consulté le .
Maria Grinberg, 1970, durée 11:28 minutes. Consulté le .
Vladimir Horowitz, 1980, durée 10:36 minutes. Consulté le .
 Abdel Rahman El Bacha, 2019, durée 12:07 minutes, concert au Festival de La Roque-d'Anthéron. Les  Trois Fantasiestücke'' Op. 111 est la  œuvre du programme. Consulté le .

Œuvre de Robert Schumann
Schumann

Trois Fantasiestücke opus 111 de Schumann


Victor Olegovich Pelevin (; born 22 November 1962) is a Russian fiction writer. His novels include Omon Ra (1992), The Life of Insects (1993), Chapayev and Void (1996), and Generation P (1999). He is a laureate of multiple literary awards including the Russian Little Booker Prize (1993) and the Russian National Bestseller (2004), the former for the short story collection The Blue Lantern (1991). His books are multi-layered postmodernist texts fusing elements of pop culture and esoteric philosophies while carrying conventions of the science fiction genre. Some critics relate his prose to the New Sincerity literary movement.

Biography
Victor Olegovich Pelevin was born in Moscow on 22 November 1962 to Zinaida Semenovna Efremova, an English teacher, and Oleg Anatolyevich Pelevin, a teacher at the military department of Bauman University. He lived on Tverskoy Boulevard in Moscow, later moving to Chertanovo. In 1979, Pelevin graduated from an elite high school with a special English program located on Stanislavskogo Street in the centre of Moscow, now Kaptsov Gymnasium #1520.

He then attended the Moscow Power Engineering Institute (MPEI) graduating with a degree in electromechanical engineering in 1985. In April of that year, MPEI Department of Electrical Transport hired him as engineer.  Pelevin served in the Russian Air Force. From 1987 to 1989, Pelevin attended the MPEI graduate school.

Pelevin travels to Asia often and has been to Nepal, South Korea, China and Japan. While he does not call himself a Buddhist, he is engaged in Buddhist practices. Pelevin has repeatedly said that despite the fact that his characters use drugs, he is not an addict even though he experimented with mind-expanding substances in his youth. Pelevin is not married.

Pelevin has no current or past public social media accounts (e.g. Facebook, Twitter, VKontakte)

In December 2018, the media reported that the writer Victor Pelevin registered in the register of individual entrepreneurs in the territorial office of the Pension Fund in Moscow.

Literary career
In 1989, Pelevin attended Mikhail Lobanov's creative writing seminar at Maxim Gorky Literary Institute. While studying at the Institute, Pelevin met the young novelist Albert Egazarov and the poet Victor Kulle, later a literary critic. Pelevin was expelled from the Institute in 1991. Egazarov and Kulle went on to found a publishing house, first called The Day, then The Raven and Myth, for which Pelevin has edited three volumes of Carlos Castaneda's work.

From 1989 to 1990, Pelevin worked as a staff reporter for the magazine Face to Face. In 1989, he also began to work in the journal Nauka i Religiya (Science and Religion), where he edited a series of articles on eastern mysticism. In 1989, Nauka i Religiya published Pelevin's first short story "The Sorcerer Ignat and People".

In 1991, Pelevin published his first collection of stories The Blue Lantern. Two years later, it received the Russian Little Booker Prize. In 1994, it received InterPressCon and the Bronze Snail awards. In March 1992, Pelevin published his first novel Omon Ra in the literary journal Znamya. The novel attracted the attention of literary critics and was nominated for the Booker Prize. In April 1993, the same journal published Pelevin's next novel The Life of Insects. In 1993, Pelevin published an essay "John Fowles and the tragedy of Russian liberalism" in Nezavisimaya Gazeta. The essay was the writer's answer to some negative critics' reactions to his work. In the same year, Pelevin was admitted to the Russian Union of Journalists.

In 1996, Pelevin participated in the International Writing Program residency at the University of Iowa. That same year, Znamya published Pelevin's novel Chapayev and Void. Critics called it "the first Zen Buddhist novel in Russian". The writer himself called it "the first novel which takes place in an absolute vacuum". In 1997, the novel won Russia's Strannik Award for science fiction, and in 2001 it was shortlisted for the International Dublin Literary Award.

In 1999, Pelevin's novel Generation P was published. Over 3.5 million copies have been sold worldwide. The book received a number of awards including Germany's Richard Schoenfeld Prize.

In 2003, Pelevin published the novel The Dialectics of Transition Period from Out of Nowhere to Nowhere or DTP (NN), receiving the Apollon Grigoryev Prize in 2003 and the National Bestseller award in 2004. DTP (NN) was also shortlisted for the Andrei Bely Prize in 2003.

In 2006, Eksmo published Pelevin's novel Empire V. The novel was shortlisted for the Russian Big Book award. The text of Empire V appeared on the Internet even before the publication of the novel. Representatives of Eksmo claimed that it was a result of a theft, but some speculated that it was a marketing ploy.

In October 2009, the novel t was published. The author received the third award of the fifth season of the Big Book award (2009–2010) and won the reader choice vote.

In December 2011, Eksmo released Pelevin's novel S.N.U.F.F. which received the E-book award for "Prose of the Year" in February 2012.

Literary critics have noted Pelevin's postmodernist and absurdist styles, which incorporate Buddhist motifs, esoteric traditions, and satirical science fiction. Pelevin's books have been translated into many languages including Japanese and Chinese. In 2009, the French magazine chose Pelevin as one of the 1,000 most significant people in contemporary culture. A 2009 OpenSpace.ru survey voted Pelevin as the most influential intellectual in Russia.

Pelevin is known for not being a part of the literary crowd, rarely appearing in public or giving interviews and preferring to communicate on the internet. When he gives interviews, he talks more about the nature of his mind rather than his writings. This has given grounds for various rumours. For instance, it has been suggested that the writer does not exist and Pelevin is actually a code name for a group of authors or even a computer.

In May 2011, it was reported that Pelevin would personally attend the award ceremony SuperNatsBest, which would have been the writer's first appearance in public. However, he did not come.

Pelevin has permitted all of his texts in Russian predating 2009 (except P5: Farewell songs of the political pygmies of Pindostan) to be published on the Internet for non-commercial use. Some novels are also available as audio files in Russian.

In December 2010, he wrote a collection of novels and short stories "Pineapple Water for the Fair Lady", which was in the long list of the Russian Literary Award "Big Book" (season 2010/11).

In December 2011, he released the novel "S.N.U.F.F.". In February of the following year, this work received the "Electronic Book" award in the "Prose of the Year" category.

In March 2013, Pelevin's eleventh novel "Batman Apollo" was released, which is a sequel to "Empire V". Then came the novels "Love for Three Zuckerbrins" (2014), "The Caretaker" (2015), "Methuselah's Lamp, or The Last Battle of the Chekists and Masons" (2016).

In 2017, the novel  "iPhuck 10" was published, which won the Andrew White Prize. In 2018, the novel "Secret Views of Mount Fuji" was released. "The Art of Light Touches"  was released in August 2019.  In August 2020, the novel "The Invincible Sun" was published.

For the past nine years, the author has been releasing one book a year, it can be a novel or a collection of stories united by a common theme. In the fall of 2021 the book "Transhumanism Inc." was published, which is a collection of stories united by the theme of the concept of transhumanism.

Literary style
Pelevin's prose, creating a mythologized and multi-layered picture of reality, is built on the interweaving of the fantastic and the real, the historical and the fictional. In the spirit of postmodernism, it abounds in hidden quotations, allusions, and the game semantic clichés. Buddhist symbolism neighbours in it with occultism, European philosophy with mysticism, didacticism with parody, and active presence of realities of modern culture with an appeal to archaic consciousness.

Pelevin's works are characterized by the mixing of elements of different genres - adventure novel and parable, fairy tale and anecdote, pamphlet and utopia.

In a conversation with BOMB Magazine, Pelevin named Russian author Mikhail Bulgakov's The Master and Margarita as an early influence on his reading, saying, "The effect of this book was really fantastic. [...] This book was totally out of the Soviet world." Pelevin avoids, however, listing authors who have specifically influenced his writing, for he believes that "the only real Russian literary tradition is to write good books in a way nobody did before."

Selected bibliography

Novels

Omon Ra / Омон Ра (1992)
The Life of Insects / Жизнь насекомых (1993)
Buddha's Little Finger (aka Clay Machine-Gun) / Чапаев и Пустота (Chapayev and Void) (1996)
Generation "P" (aka Babylon, Homo Zapiens) / Generation "П" (1999)
Numbers (as part of the book DTP(NN) - The Dialectics of the Transition Period (from Nowhere to No Place) / ДПП(NN) - Диалектика Переходного Периода (из Ниоткуда в Никуда)) / Числа  (2004)
 The Sacred Book of the Werewolf / Священная Книга Оборотня (2004)
 The Helmet of Horror / Шлем ужаса (2005)
 Empire V / Ампир В (2006)
 t (2009)
 S.N.U.F.F. (2011)
 Batman Apollo (2013)
 Love for three Zuckerbrins / Любовь к трём Цукербринам (2014)
 The Caretaker / Смотритель (2015)
 Methuselah's Lamp, or The Last Battle of the Chekists and Masons / Лампа Мафусаила, или Крайняя битва чекистов с масонами (2016)
 iPhuck 10 (2017)
 Secret Views of Mount Fuji / Тайные виды на гору Фудзи (2018)
 The Art of Light Touches / Искусство лёгких касаний (2019)
 Sol Invictus (Unconquered Sun) /  Непобедимое солнце (2020)
 Transhumanism Inc. (2021)
 KGBT+ (2022)

Short story collection
 Blue Lantern and Other Stories / Синий фанарь (1991)
4 by Pelevin''' (2001)
 P5: Farewell songs of the political pygmies of Pindostan / П5: прощальные песни политических пигмеев Пиндостана (2008)
 Pineapple Water for the Fair Lady / Ананасная вода для прекрасной дамы (2010)

 Short stories
 The Sorcerer Ignat and People / Колдун Игнат и люди (1989)
 The Water Tower / Водонапорная башня  (1990)
 Hermit and Six-Toes / Затворник и Шестипалый (1990)
 The Reconstructor / Реконструктор (1990)
 Weapon of Retaliation / Оружие возмездия (1990)
 The Life and Adventure of Shed Number XII / Жизнь и приключения сарая Номер XII (1991)
 A Werewolf Problem in Central Russia / Проблема верволка в средней полосе (1991)
 Prince of Central Planning / Принц Госплана (1991)
 Sleep / Спи (1991)
 News from Nepal / Вести из Непала (1991)
 Vera Pavlovna's Ninth Dream / Девятый сон Веры Павловны (1991)
 Blue Lantern / Синий фонарь (1991)
 Tai Shou Chuan USSR / СССР Тайшоу Чжуань. Китайская народная сказка (1991)
 Mardongi / Мардонги (1991)
 Bulldozer Driver's Day / День бульдозериста (1991)
 The Ontology of Childhood / Онтология детства (1991)
 Built-in Reminder / Встроенный напоминатель (1991)
 Mid-Game / Миттельшпиль (1991)
 The Yellow Arrow / Желтая стрела (1993)
 Crystal World / Хрустальный мир (1991)
 Uhryb / Ухряб (1991)
 Music from the Pillar / Музыка со столба (1991)
 Kreger's Revelation  / Откровение Крегера (1991)
 Nika / Ника (1992)
 The Tambourine of the Upper World  / Бубен Верхнего мира (1993)
 The Tambourine of the Lower World / Бубен Нижнего мира  (1993)
 Sigmund in a Cafe / Зигмунд в кафе (1993)
 The Origin of Species / Происхождение видов (1993)
 Ivan Kublakhanov / Иван Кублаханов (1994)
 The Tarzan Swing / Тарзанка (1994)
 Xmas Cyberpunk, or Christmas Night-117.DIR / Святочный киберпанк, или Рождественская Ночь-117.DIR (1996)
 The Greek Version / Греческий вариант (1997)
 A Concise History of Paintball in Moscow / Краткая история пэйнтбола в Москве (1997)
 The Low Tundra / Нижняя тундра (1999)
 Time Out / Тайм-аут, или Вечерняя Москва (2001)
 Macedonian Criticism of French Thought / Македонская критика французской мысли (2003)
 Wind Search Record / Запись о поиске ветра (2003)
 The Guest at the Fest of Bon / Гость на празднике Бон (2003)
 One Vogue / Один вог (2003)
  Who by fire / Who by fire (2005)

 Essays
 Zombification / Зомбификация (1990)
 Fortune telling with Runes / Гадание на рунах (1990)
 GKChP as the Tetragrammaton / ГКЧП как Тетраграмматон (1993)
 John Fowles and the Tragedy of Russian Liberalism / Джон Фаулз и трагедия русского либерализма (1993)
 Ixtlan - Petushki / Икстлан — Петушки (1993)
 The Names of Oligarchs on the Map of the Homeland / Имена олигархов на карте Родины (1998)
 The Warrior's Last Joke / Последняя шутка воина (1998)

References

Literature
 M. A. Orthofer. The Complete Review Guide to Contemporary World Fiction. — Columbia University Press, 2016. — 448/571 p. — . — .
 Alexei Yurchak. Everything Was Forever, Until It Was No More: The Last Soviet Generation. — Princeton University Press, 2013. — P. 77. — 352 p. — . — .
 Audun J. Mørch. "Reality as Myth: Pelevin's Čapaev i Pustota", in: Scando-Slavica. Vol. 51. No.1. (2005): 61–79. https://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1080/00806760500311928

External links

New Directions New Directions publishes English translations of Victor Pelevin's work including Omon Ra, A Werewolf Problem in Central Russia, Yellow Arrow, and The Blue Lantern and Other Stories''.
Interview, spring 2002. In English, from BOMB magazine.
Shlem - New Book of Victor Pelevin (Interactive)
2002 BOMB Magazine interview of Victor Pelevin by Leo Kropywiansky
 Empire V on Google books

1962 births
Living people
Writers from Moscow
Russian male novelists
Magic realism writers
Postmodern writers
Russian science fiction writers
Cyberpunk writers
International Writing Program alumni
20th-century Russian male writers
Maxim Gorky Literature Institute alumni
Counterculture of the 1990s

Victor Pelevin


Sfântul Iulian se poate referi la:
 Iulian din Antiohia (mort în 305), venerat ca martir creștin al secolului al IV-lea
 Iulian de Norwich (1342-1416), unul dintre cei mai mari mistici englezi
 Iulian de Toledo (642-690), romano-catolic, dar născut din părinți evrei
 Iulian Ospitalierul, legendar sfânt romano-catolic
 Iulian de Le Mans (mort în secolul al III-lea), venerat ca primul episcop de la Le Mans
 Iulian de Cuenca (1127-1208), episcop de Cuenca, Spania
 Iulian de Antinoe, vezi Iulian și Vasilissa
 Iulian, fratele lui Iulius de Novara
 Iulian, tovarăș al lui Lucian de Beauvais
 Quintian, Lucius și Iulian (morți în 430), martiri africani

Se poate referi, de asemenea, la:
 St. Julian's, un oraș din Malta
 St Julians, Newport, o suburbie a orașului Newport, Regatul Unit
 Saint Julian (album), lansat de Julian Cope
 Sankt Julian, un oraș din Renania-Palatinat, Germania

Dezambiguizare
Pagini de dezambiguizare referitoare la persoane

Sfântul Iulian


වින්ඩෝස් ෆොටෝ විවර් යනු වින්ඩෝස් 7 සමග අඩංගු වන මයික්‍රොසොෆ්ට් සමාගම විසින් දියුණු කරන ලද ප්‍රතිබිම්බ දක්වන වැඩසටහනකි. එය වින්ඩෝස් පික්චර් ඇන්ඩ් ෆැක්ස් විවර් යන නාමය යටතේ වින්ඩෝස් එක්ස්පී සහ වින්ඩෝස් සර්වර් 2003 යන මෙහෙයුම් පද්ධති තුලද අඩංගු වුනි. මෙමගින් වින්ඩෝස් විස්ටා මත තිබු වින්ඩෝස් ෆොටෝ ගැලරි වැඩසටහන තාවකාලිකව ප්‍රතිස්ථාපනය කරන ලදී, නමුත් වින්ඩෝස් 7 තුලදී මෙය නැවත පිහිටුවන ලදී. මෙම වැඩසටහන ඉමේජින් ෆොර් වින්ඩෝස් විසින් සාර්ථක කරන ලදී.

වින්ඩෝස් ෆොටෝ විවර්


La minorité polonaise en Union soviétique est constituée de la diaspora polonaise qui résidaient à proximité ou à l'intérieur des frontières de l'Union soviétique avant sa dissolution. Certains d'entre eux ont continué à vivre dans les États post-soviétiques, notamment en Lituanie, en Biélorussie et en Ukraine, les régions historiquement associées à la république des Deux Nations, ainsi qu'au Kazakhstan et en Azerbaïdjan, entre autres.

Les Polonais en Union soviétique étaient environ 4 000 000 en 1990, et ils étaient surtout présents en Ukraine, et en Biélorussie. Une partie significative des Polonais présents en URSS ne parlaient plus le Polonais en langue maternelle, dont, par exemple, les Polonais présents au Kazakhstan, ou en Sibérie (Est de la Russie), qui forment de petits groupes isolés.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Groupes ethniques d'Union soviétique
 Ligne Curzon
 Osadnik
 Diaspora polonaise

Liens externes
 History of Poles in Kazakhstan
  Soviet repressions against Poles and citizens of Poland

Relations entre la Pologne et l'Union soviétique
Histoire de l'Union soviétique
République populaire de Pologne
Histoire de la Pologne pendant la Seconde Guerre mondiale
Diaspora polonaise
Relations bilatérales de la Pologne

Polonais en Union soviétique


est un film français réalisé par Stéphane Marelli, sorti en 2021.

Synopsis

Tom le lama est un Youtubeur à succès. Pour fêter son premier million d'abonnés, il décide de frapper fort avec une video filmée dans son appartement et où il veut demander en mariage sa copine. Mais rien ne se passe comme prévu, et la vidéo engendre très vite un bad buzz autour de Tom. Désespéré et las des critiques, il décide d'aller rencontrer en chair et en os ses plus gros détracteurs, les haters. Il part dans toute la France avec son ami caméraman pour rencontrer ceux qui le critiquent sur Internet.

Synopsis détaillé
Thomas (Kev Adams) est un jeune homme ayant connu le succès sur Internet avec une vidéo où il balade le lama d'un cirque un peu partout dans sa ville en pleine nuit. Depuis, il a créé sa chaîne youtube baptisée Thomas le Lama avec Kualalumpur (Estéban) qui l'aide au montage.

Pour fêter son million d'abonnés, Thomas souhaite des plans en drone pour montrer une ferme de lamas mais Kualalumpur le fait s'écraser au milieu des arbres. De retour dans leur appartement, Jess (Clara Joly), la copine de Thomas, trouve la séquence plutôt drôle avant de voir que Thomas a fait rentrer un lama dans leur salon pour la demander en mariage. Jess ne tarde pas à comprendre qu'ils sont en direct et qu'il s'agit d'une vidéo pour rattraper l'échec du tournage. Par erreur, Kualalumpur déclenche trop tôt un pistolet à confettis et le lama prend peur, mettant la pagaille dans l'appartement. Les réactions ne se font pas attendre et les internautes publient des messages injurieux à l'encontre de Thomas qu'ils jugent responsable.

Voyant que son copain préfère s'occuper de sa notoriété, Jess décide de faire une pause. Kualalumpur suggère alors à Thomas de prendre les commentaires les plus virulents et de confronter ses haters. Ce dernier trouve l'idée brillante et fait chanter son voisin, Monsieur Hafner (Elie Semoun), qui travaille au Ministère de l'Intérieur, pour qu'il lui donne les adresses IP des 10 pseudos qu'il a sélectionné. Le but de Thomas est d'humilier ses détracteurs, de filmer leur réaction et de publier une nouvelle vidéo pour faire oublier celle du lama. L'identité réelles des haters sont :

 1.Julie, ex de Thomas, qui le traite de "Petite Bite" sous chacune de ses vidéos. En réalité, son mari, Alex (Rayane Bensetti) utilise l'ancien pseudo de sa femme pour l'insulter gratuitement.
 2.Prince S Mimi (Seth Gueko) qui est un homme baraqué couvert de tatouages. Thomas lit son pseudo "PrincessMimi" à la place de "Prince S Mimi" pour Stéphane Milo.
 3.Mr Gigniou (Fred Testo) dont la famille est adepte de thérapie émotionnelle. Pour faire sortir leur émotions négatives, ils disent l'inverse de ce qu'ils pensent. Son fils adore Thomas et l'insulte pour le remercier.
 4.Simon (Philippe Lacheau), un vendeur de vêtements, qui passe son temps à écrire sous chaque vidéo de Thomas, de films ou de séries qu'elles sont de la « merde » (à l'exception du Septième sceau d'Ingmar Bergman). Thomas et Kualalumpur imaginent que William Baldwin vient faire exploser sa boutique. Il s'agit du seul hater qui accepte d'arrêter son harcèlement lorsque Thomas le menace de publier une vidéo où il critique sa boutique.
 5.Cherry, la chienne d'un millionnaire (Jean-Claude Van Damme) fan de Thomas qui partage sa vie entre ses propriétés de France et de Dubai. Il laisse son animal seul et pour la divertir, lui laisse youtube allumé. Le chien passe sur le clavier et écrit n'importe quoi.
 6.Gilles (Vincent Desagnat) qui a promis à Thomas de le "déglinguer". Thomas pense qu'il veut se battre avec lui. En réalité, Gilles est homosexuel.
 7.Matche (Ludovik) qui fait partie d'une famille de gitans et vit au milieu de nulle part. Thomas lui serre la main en signe d'apaisement mais il s'agit d'une insulte grave (seul un Matche peut serrer la main d'un autre Matche) et fuit avant d'être lynché.
 8.Thomas demande l'adresse d'un pseudo supplémentaire à la suite d'une vidéo photomontage. Zoul (Pascal Demolon), un homme dépressif qui partage sa vie entre la cuisine et des montages photo.
 9.Mr Martin (Franck Dubosc), un homme qui souffre de dédoublement de la personnalité. Il s'imagine être un jardinier, Mr Martin et Mme Martin. Kevin, son "fils", a posté le commentaire.
 10.Olivier Giroud, qui adore Thomas mais l'insulte car cela lui permet de marquer des buts plus facilement.

Dans le train du retour, Thomas se rend compte que la dernière adresse provient de chez lui. Il s'agit de Jess. Thomas se rend chez elle et elle lui explique que depuis son succès, ils ne font plus rien ensemble. Thomas démarre alors une vidéo en direct pour expliquer à ses abonnés qu'il compte faire une pause. Le couple se reforme malgré l'avalanche de nouveaux commentaires haineux.

Le film se conclut sur Kualalumpur tentant d'attirer des gens sur sa propre chaîne mais s'aveugle en voulant utiliser un pistolet à poivre.

Fiche technique

 Titre original :
 Réalisation : Stéphane Marelli
 Scénario : Romuald Boulanger
 Musique : n/a
 Décors : Emmanuel Réveillère
 Costumes : Pauline Saint-Esteben
 Photographie : Xavier Castro
 Montage : n/a
 Production : Romuald Boulanger
 Société de production : R-Lines Productions
 Société de distribution : Prime Video (France)
 Budget : n/a
 Pays de production :
 Langue originale : français
 Format : couleur
 Genre : comédie
 Durée :
 Date de sortie :
 France :  (Prime Video)

Distribution

Production
Le tournage a lieu à Paris. En , une scène est tournée au stade des Alpes de Grenoble avec Olivier Giroud.

Notes et références

Liens externes

Film français sorti en 2021
Comédie française
Film tourné à Grenoble
Film tourné à Paris

Haters (film, 2021)


محلة دمنة مركز إداري يقع بالقرب من مدينة المنصورة في محافظة الدقهلية في القطر المصري ومن أعلامها عبد السلام المحجوب محافظ الإسماعيلية والإسكندرية ووزير التنمية المحلية الأسبق.

أماكن مأهولة في محافظة الدقهلية
مركز محلة دمنة

محلة دمنة


Atalar, Kartal (Eski Adı: Rahmanlar) İstanbul Kartal ilçesinin Cevizli ve Petrol-İş mahalleleri arasında kalan eskiden bostan tarlaları ile dolu şimdilerde ise düzenli şekilde yapılaşan aynı adlı bir demiryolu istasyonuna sahip mahalle.

Düzenli sahil yapısı, ulaşım, alışveriş açısından uygun oluşu Atalar'ı dikkat çekici kılan diğer özellikleridir.Mahallede çoğunluka rizeli ve trabzonlu aileler yaşamaktadır.Yaşayan ailelerin başlıca soy adları şunlardır:              Mete,Ekşioğlu,Yılmaz.

Dış bağlantılar

Kartal Firma Rehberi

Kartal, İstanbul'un mahalleleri

Atalar, Kartal


Adèle de Valois est la fille de , comte de Vexin, de Valois et d'Amiens, et d'Adèle (Aelis) comtesse de Bar-sur-Aube.

Biographie
Adèle de Valois est la seconde femme de , également nommé  de Champagne. Dans ce mariage, elle apport comme dot le comté de Bar-sur-Aube ainsi que le château de Laferté-sur-Aube, qui sont ainsi rattachés au comté de Champagne.

De son mariage avec Thibaud, elle a trois enfants, Eudes, Hugues et Philippe.

À la fin du , Adèle est créditée de la reconstruction du sanctuaire de l'abbaye Saint-Faron de Meaux. Elle choisit également de se faire enterrer dans cette abbaye qu'elle a favorisée.

Généalogie simplifiée

 : Roi d'Angleterre
 : Comte de Blois
 : Comte de Troyes ou de Meaux, puis de Champagne
 : Comte de Tours

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes

 Abbaye Saint-Faron de Meaux

Bibliographie
 .
 .

Noble français du XIe siècle
Comtesse de Blois

Adèle de Valois


Nine Arch Bridge (pont aux neuf arches, en ), également appelé Bridge in the Sky (pont dans le ciel), est un pont viaduc mis en service en 1921 au Sri Lanka.

C'est l'un des meilleurs exemples de construction ferroviaire de l'époque coloniale dans le pays.

Histoire
La construction du pont est généralement attribuée à un constructeur local ceylanais, P.K. Appuhami, en consultation avec des ingénieurs britanniques. Le concepteur en chef et chef de projet du projet de « ligne ferroviaire de l'arrière-pays de Ceylan » est D.J. Wimalasurendra, un éminent ingénieur et inventeur de Ceylan. Le concepteur du viaduc est Harold Cuthbert Marwood du Département de la construction ferroviaire du Ceylon Government Railway. Le rapport de 1923, intitulé "Construction d'un viaduc ferroviaire en béton à Ceylan", publié par l'Association des ingénieurs de Ceylan contient des détails sur tous les dossiers, y compris les plans et les dessins.

L'ouvrage est situé à Demodara, entre les gares d'Ella et de Demodara. La région environnante a connu une augmentation constante du tourisme en raison de l'ingéniosité architecturale du pont et de la verdure abondante des collines voisines.

Des rumeurs populaires suggèrent que lorsque les travaux de construction ont commencé sur le pont, la Grande Guerre a commencé entre les empires européens et l'acier affecté à ce site a été réaffecté aux projets liés à la guerre britannique sur le front de bataille. En conséquence, les travaux se sont arrêtés, ce qui a conduit les habitants à construire le pont avec des briques de pierre et du ciment, mais sans acier.

Notes et références

Liens externes

 Dans les collines du pays du thé du Sri Lanka

Pont ferroviaire
Géographie du Sri Lanka
Viaduc ferroviaire
Pont achevé en 1921

Nine Arch Bridge


Portræt af kvindemuseet i Danmark - 1989 er en dansk dokumentarfilm fra 1989 instrueret af Rikke Rørbech efter eget manuskript.

Handling
Videoen viser, hvordan arbejdsløse kvinder synliggør deres og deres formødres historie ved at skabe et museum.Ved at følge en genstands vandring gennem museet, fra ankomst til registrering, vises museets forskellige arbejdsområder, samtidig fortæller..

Referencer

Eksterne henvisninger

Dokumentarfilm fra Danmark
Danske film fra 1989


Aulodesmus é um gênero de milípedes pertencente à família Gomphodesmidae.

Espécies
Aulodesmus eminens
Aulodesmus levigatus
Aulodesmus mossambicus
Aulodesmus oxygonus
Aulodesmus perarmatus
Aulodesmus peringueyi
Aulodesmus rugosus
Aulodesmus trepidans
Aulodesmus tuberosus

Referências

Polydesmida

Aulodesmus


Junya Tanaka (født 24. april 1983) er en tidligere japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Vissel Kobe, JEF United Chiba og Sagan Tosu.

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Junya Tanaka (fodboldspiller, født 1983)


Die Abkürzung DWW steht für:

 Deutsche Windturbinen-Werke, 1911 vereinigt zu Vereinigte Windturbinenwerke
 Deutsche Wohnungswirtschaft, Fachzeitschrift
 Deutsche Woolworth, siehe Woolworth Deutschland #Geschichte
 Diakonisches Werk Württemberg

Abkürzung

DWW


Verrall ist der Familienname folgender Personen:

 Arthur Woollgar Verrall (1851–1912), englischer Klassischer Philologe
 Ayesha Verrall (* 1979), neuseeländische Wissenschaftlerin und Politikerin
 David Verrall (* 1948), kanadischer Filmproduzent
 George Henry Verrall (1848–1911), britischer Entomologe
 Nicholas Verrall (* 1954), englischer Maler
 Robert Verrall (* 1928), kanadischer Filmproduzent, Animator und Regisseur

Verrall


Once Upon a Time in Hollywood (stiliseret som Once Upon a Time... in Hollywood) er en film skrevet og instrueret af Quentin Tarantino. Filmen foregår i Hollywood i 1969 og  følger Leonardo DiCaprio i hovedrollen som Rick Dalton, en skuespiller som ikke er tilfreds med sin nuværende karriere. Brad Pitt spiller Rick Daltons stuntman, Cliff Booth. Margot Robbie spiller Sharon Tate i filmen. Udover dette har filmen generelt en omfattende liste af medvirkende skuespillere såsom: Kurt Russell, Al Pacino, Bruce Dern, Damian Lewis, Mike Moh, Timothy Olyphant, Dakota Fanning og Luke Perry (i hans sidste rolle).

Handling
I 1960'ernes Hollywood må den fallerede tv-skuespiller Rick Dalton (Leonardo DiCaprio) og hans stuntman Cliff Booth (Brad Pitt) prøve at genopbygge deres karrierer i en tid, hvor det er svært at finde arbejde i filmfaget, og Manson-mordene finder sted, hvilket blandt andet går ud over Sharon Tate (Margot Robbie).

Medvirkende

 Leonardo DiCaprio som Rick Dalton: En falleret skuespiller, som prøver lykken i Hollywood.
 Brad Pitt som Cliff Booth: En stuntman som arbejder for Rick Dalton.
 Margot Robbie som Sharon Tate: Roman Polanskis kone, som bliver myrdet af Charles Manson
 Emile Hirsch som Jay Sebring
 Margaret Qualley som Pussycat
 Timothy Olyphant som James Stacy
 Austin Butler som Charles "Tex" Watson
 Dakota Fanning som Lynette "Squeaky" Fromme
 Kurt Russell
 Al Pacino
 Bruce Dern
 Damian Lewis som Steve McQueen
 Mike Moh som Bruce Lee
 Luke Perry som Wayne Maunder

Priser

Eksterne henvisninger

Amerikanske film fra 2019
Film instrueret af Quentin Tarantino

Once Upon a Time in Hollywood


Considerat sahaba, dat fiind faptul că l-a cunoscut pe profetul Muhammad, Marwan I (623-626-aprilie/mai 685) a fost al patrulea calif al Califatului Umayyad, domnind pentru mai puțin de un an, între 684-685.

Biografie
Fondator al dinastiei Marwanide, dinastie ce s-a menținut la putere pană în anul 750, acesta a servit mai întâi sub califul Uthman, vărul său, drept kātib (secretar) al acestuia, lăsându-și amprenta asupra revizuirii a ceea ce urma să devină textul canonic al Coranului.
Ca și mână dreaptă a lui Uthman, acesta ia parte la o campanie militară în Africa de nord, cu a cărei pradă de război își va mări averea considerabil. De asemenea, el va servi drept guvernator sub Uthman în Persia.

Marwan a fost unul dintre apărătorii reședinței lui Uthman din Medina în timpul asediului rebelilor egipteni din 656. Reședința este incendiată, iar Uthman este asasinat de către rebeli, eveniment ce va duce la declanșarea primului război civil musulman.

Asasinarea lui Uthman îl face pe Marwan să îl ucidă pe Talha ibn Ubayad Allah în timpul Bătăliei Cămilei din 656, accesta considerându-l unul dintre vinovați. El își oferă loialitatea califului Ali, iar mai târziu va servi drept guvernator în Medina sub califul Mu'awiya I, fondatorul Califatului Umayyad.

Domnia drept calif
La moartea lui Mu'awiya în anul 680, orașele din Hejaz, inclusiv Mecca și Medina, au refuzat să îl recunoască pe succesorul acestuia, Yazid.

Marwan, ca și lider al Banu Umayya în Hejaz, îl sfătuiește pe guvernatorul de atunci al Medinei, să își convingă supușii să îl recunoască pe Yazid drept suveran.

În 683, o forță militară la care se alătura și Marwan, este trimisă de către Yazid pentru a impune autoritatea Umayyada asupra Hejazului, însă aceasta este învinsă în bătălia de la al-Harra, armata retrăgându-se în Siria, iar liderul rebeliunii din Hejaz, Abd Allah ibn al-Zubayr confiscă proprietățile Banu Umayya și îl alungă pe Marwan și familia sa în Siria.

Marwan rămâne în Siria la curtea lui Mu'awiya II până la moartea acestuia, în 684 și se autopropune drept succesor la summit-ul ținut în Jabiya. El este declarat calif în Damasc, reușind să obțină suportul marilor triburi și totodată să înfrângă rebeliunea triburilor Qaysi, loiale lui Ibn al-Zubayr.

Până în martie, 685, Marwan își asigură dominația asupra Egiptului, asistat fiind de nobilimea tribală din Fustat, reușește să respingă expediția lui Zubayrid din Palestina și totodată, să cucerească Irakul.

Marwan și a modelat administrația pe modelul domniei lui Uthman, fundația puterii sale bazându-se pe familie, acesta oferind fiilor săi poziții-cheie în armată sa și asigurându-se ca unul dintre ei îl va urma drept calif.

Marwanizii se stabilesc astfel drept dinastia principală a ținutului Umayyad.

Moartea lui Marwan
Marwan moare în 685 după o domnie de aproximativ 6-10 luni.
Data exactă a morții sale nu este clară, unele surse medievale plasând-o pe 11 aprilie, iar altele pe 13 aprilie sau chiar 7 mai.

Surse musulmane susțin că acesta ar fi murit în Damasc.

Marwan își numește fii drept succcesori, în urma recuceririi Egiptului, iar Abd al-Malik accede la califat în Damasc fără vreo opoziție aparentă.

Note

Bibliografie

Nașteri în 623
Decese în 685
Califi arabi

Marwan I


Die Autobahn Changsha–Zhangjiajie oder Changzhang-Autobahn (), chin. Abk. G5513, ist eine regionale Autobahn in der Provinz Hunan im Südosten Chinas. Die 310 km lange Autobahn beginnt am Autobahnring G0401 der Stadt Changsha und führt in westlicher Richtung über Yiyang und Changde nach Zhangjiajie.

Einzelnachweise

Autobahn in der Volksrepublik China
Straße in Asien
Straße in Hunan

Autobahn Changsha–Zhangjiajie


ලෝක පුවත්පත් සංගමය යනු ජාතික පුවත්පත් 76 කින් පුවත් ප්‍රාන්තයන් 12 කින්, ප්‍රාදේශීය මාධ්‍ය සංවිධාන 10 කින් සහ රටවල් 100 ක පුවත්පත් විධායකයන්ගෙන් සමන්විත, ලාභ අරමුණු කර නොගත්, රාජ්‍ය නොවන සංවිධානයකි.

1948 දී ඇරඹුණු මෙය මහද්වීප පහ තුළ ප්‍රකාශන 18000 ට වැඩි ගණනක් නියෝජනය කරයි. පුවත්පත් කර්මාන්තය යනු දිනකට පාඨකයන් 1.6 කින් යුතු, ඇ.ඩො. මිලියන 190 ක් ලොව පුරා උපයන ව්‍යාපාරයකි. එය ලොව දෙවන විශාලතම ප්‍රචාරණ මාධ්‍යය ( 29. 8% ) වන අතර රේඩියෝ, චිත්‍රපට, සඟරා සහ අන්තර්ජාල යන සියල්ලේ දැන්වීම් එකතුවට වඩා පුවත්පත් ගණන විශාල ය. සඟරා සමග එක්කළ විට ලොව විශාලතම ප්‍රචාරණ මාධ්‍යය මුද්‍රිත මාධ්‍යයයි.

ලෝක පුවත් පත් සංගමයේ ප්‍රධාන අරමුණු.

 මාධ්‍ය නිදහස සහ එය රැක ගැනීමට අවශ්‍ය පුවත්පත් ආර්ථික ස්වායත්තතාව ඇති කිරීම.
 විවිධ ප්‍රදේශ, සංස්කෘතීන් හා පුවත්පත් විධායකයන් අතර සබඳතා ගොඩනංවා ලොව පුරා පුවත්පත් ප්‍රකාශනය දියුණු කිරීම.
 ජාතික, ප්‍රාදේශීය හෝ ලෝක මට්ටමේ සාමාජිකයන් අතර සහයෝගිතාව වර්ධනය කිරීම.

මෙම අරමුණු ඉටු කර ගැනීම සඳහා ලෝක පුවත්පත් සංගමය ජාත්‍යන්තර මාධ්‍ය ගැටලුවල දී මාධ්‍ය නිදහස සහ වෘත්තීයමය සහ ව්‍යාපාරික සුභසිද්ධිය සුරකිමින් පුවත්පත් නියෝජනය කරයි.

 හොඳ සහ ලාභදායී පුවත්පත් නිෂ්පාදනය සඳහා ලෝක මට්ටමේ තොරතුරු හුවමාරුවට මගපාදයි.
 නිදහස් තොරතුරු ගණනය, පුවත්පත් සංසරණය සහ ප්‍රචාරණයට පනවන සීමාවන්ට විරුද්ධ වේ.

 මාධ්‍ය නිදහස උල්ලංඝණය කිරීම සහ බාධාවන්ට එරෙහිව ක්‍රියා කරයි.
 පුහුණුව සහ වෙනත් සහයෝගීතා ව්‍යාපෘති හරහා සංවර්ධනය වෙමින් පවතින රටවල පුවත්පත්වලට ආධාර සපපයි.
 චෝදනාවලට ලක්වුණු ප්‍රකාශකයන්ට හා මාධ්‍යවේදීන්ට නෛතික, භෞතික හා මානුෂිකවාදී ආධාර සපයයි.

ලොව පුරා භාෂණයේ නිදහස කඩකෙරුණු අවස්ථා නිරීක්ෂණය කරන ලෝක ජාලයක් වන " ඉන්ටර්නැෂනල් ෆ්‍රීඩම් ඔෆ් එක්ස්ප්‍රෙශන් එක්ස්චේන්ප් " හි සාමාජිකත්වය ලෝක පුවත් පත් සංවිධානය සතුය. එසේ ම මියුනිසියාවේ භාෂණයේ නිදහස වෙනුවෙන් කටයුතු කරන " ටියුනිසයා මොනටරිමස් ගෘප් "ද එයට අයත් ය.

ලෝක පුවත් පත් සංගමය.


CSA Steaua București este un club de polo pe apă din București, România, ce ține de Clubul Sportiv al Armatei Steaua. Evoluează în Superligă. De-a lungul istoriei sale lotul masculin a cucerit 19 titluri naționale.

Joacă meciurile de acasă pe bazinul de înot din Complexul Sportiv Ghencea.

Palmares

Superliga (18): 1952,1953,1954,1955,1956,1990-91,1991-92,1992-93,1993-94,1994-95,2004-05,2005-06, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2020-21, 2021-22, 2022-23.

Cupa Romaniei (16)

Echipa masculină
Începând cu iunie 2015 echipa masculină este pregătită de Andrei Iosep. Este asistat de Răzvan Cristescu.

Echipa feminină
Echipa feminină este pregătită de Eugen Georgescu. Are în componenta Simona Strati, Teodora Itul, Ioana Piedemonte, Amalia Crîșmaru, Xenia Bonca, Briana Mihăilă, Claudia Pilică, Ioana Oprea, Elena Gheorghe, Ana Șerbănescu, Beatrice Alexandra Popescu, Adina Vîlcu, Amirca Cinca și Elisabeta Oprea.

Palmares

Campionat:

2021-22

Referințe

Legături externe
 Site-ul oficial
 CSA Steaua pe H2Opolo.ro

Cluburi românești de polo

CSA Steaua București (polo)


Yáng Kāihuì (; stilnavn: Yúnjǐn (); 6. november 1901 - 14. november 1930) var Mao Zedongs anden kone; parret blev gift i 1920. De fik tre børn sammen; Mao Anying, Mao Anqing og Mao Anlong. Hendes far var Yang Changji, som var leder af Hunan First Normal School og en af Maos yndlingslærere.

Personer fra Kina
Mao Zedong

Yang Kaihui


La poesía judía, que hunde sus raíces en las escrituras de la Biblia, es la creación literaria en ese género realizada por judíos, y se construye con una particular métrica fundada en el paralelismo semántico y el ritmo acentual.

El concepto de divinidad
Según Georg Hegel, es en la poesía judía donde aparece, por primera vez, la presencia de un Dios formado solamente por su espíritu, invisible e incorpóreo, opuesto a la Naturaleza. El Universo, a pesar de su "riqueza y magnificencia", es subsidiario de Dios y, como creación suya, "no existe sino para manifestarlo y glorificarlo". La poesía religiosa, en tanto arte santo, cumple también con su papel de glorificar al Creador.

La existencia autónoma de Dios, su inaccesibilidad a los sentidos y su condición de señor del Universo es una idea dominante en la poesía judía. Dios es aquel ser que, con el solo auxilio de su voluntad, sin apelar a rituales ni a acciones, ordenando, simplemente, que se hiciera la luz para que la luz fuera hecha, el Dios glorificado en la poesía hebrea, un Dios que es la voluntad pura, la palabra y el pensamiento puros. Lo temporal, el Universo y el Hombre, en tanto opuestos esencialmente a Dios, no pueden ser divinos.

El Hombre, a pesar de no ser divino, es poseedor de la libertad. La voluntad divina le muestra la ley, la diferencia entre el bien y el mal, y está en la mano del Hombre la decisión acerca de qué camino tomará. De sus decisiones, dependen el mérito o demérito, y a partir de éstos, se impone la justicia en forma de beneficios, recompensas, pruebas o castigos, que se experimentan en vida. La persona que vive de acuerdo a la ley de Dios, consigue relacionarse con él.

Estas ideas están expresadas en los Salmos, en Profetas y, en general, por toda la Biblia.

Referencias

Véase también
Métrica hebraica

Literatura judía
Poesía

Poesía judía


Santa Claus is a folkloric figure in many Western cultures associated with Christmas.

Santa Claus may also refer to:

Entertainment
 Santa Claus: A Morality, a 1946 play by E. E. Cummings
 Santa Claus (1898 film), a British short silent drama
 Santa Claus (1912 film), a British silent film based in the 1912 Scala Theatre production
 Santa Claus (1959 film), a 1959 Mexican film
 Santa Claus: The Movie, a 1985 Alexander Salkind film
 The Santa Clause (franchise), a series of films and a limited series starring Tim Allen
 The Santa Clause, a 1994 film
 The Santa Clause 2, a 2002 sequel to the 1994 film
 The Santa Clause 3: The Escape Clause, a 2006 sequel to the 2002 film
 The Santa Clauses, a 2022 limited TV series
 "Santa Claus" (Roseanne), a 1991 television episode
 Santa Claus, a fictional character in the anime and manga series Chainsaw Man

Places in the United States
 Santa Claus, Arizona, an uninhabited desert town
 Santa Claus, Georgia, a city
 Santa Claus, Indiana, a town

People
Santa Claus (Alaskan politician), American politician

Sports
 FC Santa Claus, a Finnish football club
 Santa Claus (horse) (1961–1970), Irish racehorse
 Santa Claus Cup, an annual international figure skating competition organized by the Hungarian National Skating Federation

Ships

 Santa Claus (steamboat), a passenger-cargo steamboat built in 1845 for service on New York's Hudson River

See also
Christmas gift-bringer
List of Christmas and winter gift-bringers by country
Amu Nowruz, Iranian
Ded Moroz, Slavic
Father Christmas, English
Joulupukki, Finnish
Julemanden, Danish
Jultomten, Swedish
Mikulás, Hungarian
Olentzero, Basque
Père Noël, French
Sinterklaas, Dutch
Father Christmas (disambiguation)
Santa claws (disambiguation)
Santa (disambiguation)
The Life and Adventures of Santa Claus (disambiguation)

Santa Claus (disambiguation)


Nașteri în Cimișlia

Vasile Știrbeț (n. 1896, com. Cimișlia, jud. Tighina - d. 19??) a fost un deputat din Sfatul Țării, organismul care a exercitat puterea legislativă în Republica Democratică Moldovenească, în periaoda 1917 - 1918.

Biografie
Vasile Știrbeț s-a născut pe 11 August 1896 în comuna Cimișlia, județul Tighina. Fiind de profesie învățător, a activat în Căminele culturale, având datoria de a controla învățământul primar (ca subrevizor școlar), dar și în organizația de Pregătire Premilitară.

Activitatea politică
Acesta a îndeplinit mai multe funcții, printre care: Diplomat al Școalei Normale de învățători din Soroca, sublocotenent de rezervă, membru și, ulterior,  vice-președinte în Comitetul Moldovenesc din Odesa. În anul 1917, este numit Comandant al Cohortei 9, care a activat în județul Tighina. De asemenea, a fost ales deputat în Sfatul Țării.

Recunoașteri
A fost decorat cu Ordinul "Ferdinand I", "Insigna premilitară", cl. II.

Note

Bibliografie
Figuri contemporane din Basarabia, vol. I-III, Editura ARPID, Chișinău, 1939, p. 128;

Lectură suplimentară

 Figuri contemporane din Basarabia, vol. III, Editura ARPID, Chișinău, 1939;
 Ciobanu, Ștefan, Unirea Basarabiei. Studiu și documente cu privire la mișcarea națională din Basarabia în anii 1917-1918, București, Cartea Românească, 1929;
 Cojocaru, Gheorghe E., Sfatul Țării - itinerar, Editura Civitas, Chișinău, 1998;
 Colesnic, Iurie, Sfatul Țării - enciclopedie, Editura Museum, Chișinău, 1998;

Legături externe
Sfatul Țării

Vezi și
 Sfatul Țării

Membri ai Sfatului Țării

Vasile Știrbeț


Termenul "discurs" își are originea în retorică, dar a fost adoptat și de lingvistică. După unii lingviști, prin discurs se înțelege mai ales o producție orală. După alții este un termen generic pentru diverse tipuri de texte, prin care înțeleg atât producții scrise, cât și orale. Constantinescu-Dobridor 1998 chiar folosește termenul "text" ca gen proxim în definiția discursului.

În retorică

În retorică, discursul este o serie de dezvoltări oratorice destinate să convingă sau să emoționeze, structurate conform unor reguli precise. Se disting ca genuri de discurs cel demonstrativ (blamare sau laudă), cel deliberativ (sfat sau îndemn la renunțare) și cel juridic (apărare sau acuzare). Din punctul de vedere al împrejurărilor în care se pronunță, poate fi vorba de predică, pledoarie, rechizitoriu, comemorare etc..

În lingvistică

Lingvistica a extins sfera noțiunii de discurs la orice mesaj oral sau scris produs de un singur vorbitor, dar unii autori includ aici și dialogul, și polilogul.

Există mai multe viziuni divergente despre discurs, prin urmare mai multe definiții ale sale. Câteva din acestea sunt următoarele:
 "Termenul discurs desemnează orice enunț mai extins decât o frază, considerat din punctul de vedere al regulilor de înlănțuire a suitelor de propoziții/fraze."
 "Discursul este o suită ordonată de semne lingvistice situate între două întreruperi evidente ale comunicării."
 "Textul este cea mai mare unitate funcțională care constituie cadrul structural al comunicării prin limbă. În acesta se organizează propozițiile/frazele ca unități minime ale comunicării […]."
 "Textul este unitatea, totalitatea pragmatică, semiotică, stilistică structurată a unui număr «n» de propoziții/fraze."
 "Textul este un produs lingvistic înzestrat cu structură și coeziune internă, care își dobândește caracteristicile efective în relațiile sale situaționale și intertextuale."

În continuarea articolului se folosește numai termenul "discurs", ca unul care înglobează și termenul "text".

Coerența discursului

Între elementele discursului, fie lingvistice, fie extralingvistice, există diverse relații care îi asigură coerența. Aceasta este un fenomen pe de o parte structural, care constă în relațiile dintre diferitele niveluri ale discursului, pe de altă parte procesual, dat fiind că se manifestă în crearea și în înțelegerea discursului. În structura discursului se pot distinge trei niveluri: microstructura, mezostructura și macrostructura sa.

Microstructura discursului

Unul din tipurile de relații la nivelul inferior al structurii discursului se creează între propoziții/fraze învecinate sau apropiate, cu ajutorul unor elemente lingvistice precum:
 elemente anaforice, care se referă la ceva dintr-o propoziție de dinaintea celei în care se află, de exemplu:
 pronume, verbe, adverbe:  He did that there "El a făcut asta acolo". Fiecare cuvânt reia elementele dintr-o propoziție precedentă, care poate fi John painted this picture in Bermuda "John a pictat tabloul acesta în Bermuda".
 articolul hotărât:  Tegnap hárman kértek szállást a fogadóban. A vendégek két napig maradtak. "Ieri au fost trei care au cerut cazare la han. Clienții au stat două zile."
 sufixe:  Péter bejött a szobába. Leült, és olvasni kezdte az újságot. Mari is eljött. A barátja azonban otthon maradt. "Péter a intrat în cameră. S-a așezat și a început să citească ziarul. A veni și Mari, însă prietenul lui a rămas acasă." Desinența ø (zero) a verbului leült se referă la subiectul propoziției anterioare, Péter, iar sufixul personal posesiv -ja, corespunzător adjectivului posesiv în limba română, se referă la același cuvânt.
 un element repetat, sau reluat printr-un sinonim: A szomszédék a bejárat elé állították kocsijukat. A kocsi/jármű még egy hét múlva is ott volt. "Vecinii și-au parcat mașina înaintea intrării. Mașina/Vehiculul era acolo și după o săptămână."
 elemente cataforice, care anticipă ceva dintr-o propoziție de după cea în care se află:  I said this/the following: … "Am spus asta/următorul lucru: …", Here is the 9 o'clock news "Iată știrile de la ora 9",  Ezt kóstold meg! Ilyen jó halászlét még nem ettél. "Asta s-o guști. Așa bună ciorbă pescărească n-ai mai mâncat."

Alt tip de relații microstructurale este cel dintre conținutul discursului și situația de comunicare (contextul situațional), care este exterioară discursului. Se realizează prin elemente lingvistice numite deictice, referitoare la persoane (cea a vorbitorului, a receptorului/receptorilor mesajului, o terță persoană/terțe persoane), loc, timp, modalitatea acțiunilor, o calitate. Acestea pot fi pronume (personale și demonstrative), adverbe (de loc și de timp), forme temporale ale verbului. În  I am hungry "Mi-e foame", de exemplu, pronumele personal indică faptul că este vorba de cel care vorbește, în It's muggy here "E zăpușeală aici", adverbul indică faptul că vorbitorul vorbește despre locul unde se află, în There's a full moon today "E lună plină astăzi", adverbul indică faptul că constatarea se referă la ziua în care vorbește vorbitorul. De cele mai multe ori, pronumele deictice sunt în același timp și anaforice sau cataforice. În discursul oral, un element deictic poate fi și non-verbal, adică un gest.

Sunt și elemente deictice care fac legături în interiorul discursului:  Föntebb már esett szó arról, hogy… "Mai sus a fost deja vorba despre…".

Relațiile microstructurale se pot repeta în cadrul aceluiași discurs. De pildă, într-o narațiune se repetă referirile la persoana naratorului (I, dacă acesta e vorbitorul), la persoana personajelor (a III-a), la timpul în care au avut loc evenimentele (forme de trecut ale verbelor) etc. Aceste relații formează o rețea în interiorul discursului, care contribuie la coerența sa.

Mezostructura discursului

Relații mezostructurale

În discurs există și conexiuni care marchează nu relația simplă dintre două entități elementare, ci relația mai complexă dintre unități discursive mai mari. La nivel mezostructural, sfera de influență a elementului discursiv se extinde la un domeniu de dimensiune medie: câteva fraze, un paragraf (în scris), câteva replici (în dialog).

Un tip de conexiune mezostructurală este realizată de repetarea unui membru al structurii temă-remă a propoziției. Exemple:
 / Slavko vidi Olgu. Olgu vidimo i mi "Slavko o vede pe Olga. Pe Olga o vedem și noi". Tema primei propoziții este Slavko (informație deja cunoscută de receptor), iar rema ei – vidi Olgu (informație nouă pentru receptor). Partea principală a remei primei propoziții (Olgu) devine tema celei de-a doua.
  Holnap az idő vagy esős lesz vagy napsütéses. Ha esik, itthon maradunk. Ha süt a nap, elmegyünk kirándulni "Mâine vremea va fi ori ploioasă, ori însorită. Dacă plouă, rămânem acasă. Dacă e soare, mergem în excursie". În prima propoziție, rema are două părți importante, "ploioasă" și "însorită". Prima devine tema celei de-a doua fraze, iar a doua – tema celei de-a treia.

Interconectându-se în diverse moduri, temele și remele realizează o progresie tematică.

Alt tip de relație mezostructurală între propoziții independente și/sau între fraze învecinate este cea de coordonare, analogă cu cea care poate exista între propozițiile unei fraze, cu aceleași tipuri. Coordonarea copulativă se poate realiza prin simpla alăturare (juxtapunere) a unor propoziții/fraze, când se exprimă o succesiune de evenimente:  Péter bejött a szobába. Leült, és olvasni kezdte az újságot "Péter a intrat în cameră. S-a așezat și a început să citească ziarul".

Coordonarea se mai realizează și prin cuvinte sau grupuri de cuvinte numite de unii autori "marcatori de relație" ( marqueurs de relation). Aceștia fac parte dintr-o clasă mai mare, cea a conectorilor, ce cuprinde de altfel și conjuncțiile, care funcționează în interiorul propozițiilor și frazelor, precum și alte cuvinte care introduc propoziții în cadrul frazelor. Sunt și tipuri de coordonare altele decât copulativă, realizate prin marcatori de relație:
 coordonare adversativă:  Michel est d'accord avec le projet. Par contre, il refuse de travailler avec cette équipe. "Michel este de acord cu proiectul. În schimb refuză să lucreze cu această echipă."
 coordonare disjunctivă: Tout le monde a une métaphysique. Patente, latente. Je l'ai assez dit. Ou alors on n'existe pas. "Toți avem o metafizică. Patentă, latentă. Am spus-o de destule ori. Sau dacă nu, nu existăm." (Charles Péguy)
 coordonare conclusivă:  There has been no rainfall for some time. The ground is therefore very dry. "N-a mai plouat de ceva vreme. De aceea, pământul e foarte uscat."
 coordonare explicativă:  Tavasszal alaposan fel kell újítani a töltéseket. Az őszi árvizek ugyanis megrongálták a gátakat a folyó igen hosszú szakaszán. "Primăvara trebuie refăcute temeinic digurile, pentru că inundațiile din toamnă au deteriorat digurile pe un segment foarte lung al râului."

Și alte relații sunt exprimate prin marcatori de relație :
 adăugare: Internet est une source inépuisable d'informations. De plus, c'est un remarquable outil de communication. "Internetul este o sursă inepuizabilă de informații. În plus, este un instrument de comunicare remarcabil."
 enumerare: Internet est une source d'informations facilement accessible. Premièrement, de plus en plus de gens sont « branchés » au bureau ou à la maison. Deuxièmement, ces dernières années, une multitude de cafés Internet ont vu le jour, partout dans le monde. "Internetul este o sursă de informații ușor accesibilă. În primul rând, din ce în ce mai mulți oameni sunt conectați la birou sau acasă. În al doilea rând, în ultimii ani au văzut lumina zilei o mulțime de cafenele Internet, în toată lumea."
 concesie: La Toile est un outil de communication d'une rare efficacité. Bien sûr, il arrive parfois que le réseau soit débordé […]. "Web-ul este un instrument de comunicare de o rară eficacitate. Desigur, se întâmplă uneori ca rețeaua să fie supraîncărcată […]."
 explicație: Internet est un instrument de recherches remarquable. En effet, en quelques minutes seulement, l'utilisateur du Net peut accéder […]. "Internetul este un instrument de căutare remarcabil. Într-adevăr, numai în câteva minute, utilizatorul Netului poate accesa […]."
 ilustrare: L'autoroute électronique comporte tout de même certains désavantages. Ainsi, la publicité inonde […] les internautes. "Autostrada electronică are totuși unele dezavantaje. Astfel, publicitatea îi inundă […] pe internauți."
 sinteză: Bien qu'Internet soit perfectible et que la qualité des informations qu'on y retrouve laisse parfois à désirer, de plus en plus de gens […] en découvrent les multiples possibilités. En somme, l'inforoute demeure un merveilleux outil d'information et de communication. "Deși Internetul este perfectibil, iar calitatea informațiilor care se găsesc pe acesta lasă uneori de dorit, din ce în ce mai mulți oameni […] îi descoperă multiplele posibilități. Pe scurt, infostrada rămâne un minunat instrument de informare și comunicare."
 situare în timp: En 2001, 46 % des Québécois naviguaient dans Internet mensuellement. On peut maintenant présumer que la moitié des Québécois visitent la Toile fréquemment. "În 2001, 46% dintre locuitorii Québec-ului navigau lunar pe Internet. Acum se poate presupune că jumătate din locuitorii Québec-ului vizitează frecvent Web-ul."

Alte relații exprimate prin marcatori de relație apar de exemplu la Čirgić 2010:

 situare în spațiu: Ušli su u jednu sobicu na kraju hodnika. Onđe nije bilo ničega. "Au intrat într-o odăiță din capătul coridorului. Acolo nu era nimic."
 mod: Obilazio je pogon triput dnevno. Tako je mogao imati uvid u sve što se događa. "Trecea prin fabrică de trei ori pe zi. Astfel putea să vadă tot ce se petrecea."
 scop: Hoćahu da obiđu sve glavne gradove južne Evrope. S tom namjerom krenuše na put krajem prošle neđelje. "Au vrut să treacă prin toate orașele principale din Europa de sud. Cu această intenție au pornit la drum săptămâna trecută."
 condiție: Ljekove nikako ne smijete prestati uzimati. U tome slučaju bilo bi uzaludno sve što smo dosad napravili. "Nicicum să nu încetați să luați medicamentele. În acest caz ar fi degeaba tot ce am făcut până acum."
 excludere: Svi su bili onđe već u osam. Samo se on pojavio tek poslije devet. "Toți au fost aici deja la ora opt. Numai el a apărut după ora nouă."
 accentuare: Mislim da je krajnje vrijeme za odlazak. Štoviše trebali smo otići i prije. "Cred că e într-adevăr timpul să plecăm. Ba chiar ar fi trebuit să plecăm mai demult."

Paragraful

La nivel mezostructural iau naștere părți coerente ale unui discurs, precum paragrafele unui text scris. Paragraful este o unitate semantică și funcțională, caracterizată printr-o temă sau o structură semantică de prim-plan. Paragraful are o structură internă, în care există adesea un punct culminant ca unitate centrală. Punctul culminant denumește tema paragrafului și se află la începutul sau la sfârșitul acestuia.

Dialogul

Altă entitate discursivă de nivel mezostructural este dialogul. Ceea ce este valabil pentru acesta, este în general valabil și pentru polilog. Replicile dialogului formează o unitate semantică discursivă pe baza caracteristicilor micro- și mezostructurale amintite.

Entitatea de bază a dialogului este replica. Structura acesteia este determinată nu numai de factori formali, ci și de regulile din societatea interlocutorilor, intenția vorbitorilor, contextul verbal și situațional, adică specificul și sensul replicilor precedente. Structura și sensul unei replici sunt influențate de toate replicile anterioare, respectiv cele următoare le interpretează retroactiv.

Dialogul minimal constă din două replici. Prima din acestea are rol de inițiator, iar a doua – de răspuns, roluri ce nu pot fi schimbate între ele. Exemple :
– János elvitte a könyvet. – Végre, már háromszor szóltak a könytárból! "– János a dus cartea. – În sfârșit! Au sunat deja de trei ori de la bibliotecă!"
– János elvitte a könyvet. – Nem szép tőle, még el sem olvastam. "– János a dus cartea. – Nu-i frumos din partea lui, încă nici n-am citit-o."

În aceste două dialoguri, a doua replică nu numai comunică răspunsul celui de-al doilea vorbitor, ci totodată întregește și reinterpretează spusele primului. Faptul că János a dus cartea poate fi tratat din puncte de vedere diferite.

Există dialoguri minimale sau părți dintr-un dialog mai extins care formează perechi-tip: întrebare – răspuns, cerere – răspuns, salut – salut.

Macrostructura discursului

La nivelul macrostructurii se găsesc unități structurale relativ mari.

Tema discursului

Unul din constituenții macrostructurii este tema. Aceasta este o noțiune mai mult sau mai puțin complexă, care face cel puțin într-o anumită măsură parte din universul de cunoaștere al emițătorului și al receptorului, putându-se îmbogăți datorită discursului cu componente suplimentare. Unele discursuri au o singură temă (de exemplu știrea, articolul de dicționar, mare parte din dialogurile cotidiene), altele au mai multe teme care pot fi legate între ele (de pildă într-o ședință la locul de muncă sau într-o expunere științifică), dar pot fi și independente una de alta (bunăoară în conversațiile cotidiene sau într-un talk-show).

Tema este o reprezentare mintală cu structură internă, pe care participanții la interacțiune o organizează într-o anumită schemă cognitivă. Cât de detaliat este dezvoltată o temă, depinde de situația de comunicare, de tipul discursului și de motivațiile vorbitorului. De exemplu, în cadrul cognitiv al protecției mediului pot exista următoarele elemente: natură, curățenie, poluare, comportament uman, consum, răspundere individuală, răspundere comunitară, apă, aer, pământ, circulație, industrie, ambalaje, boli etc.

Tema protecției mediului poate fi prezentă într-un dialog printr-o simplă menționare:

 – Mit tartasz a legfontosabb mai problémának? – A környezetvédelmet. "– Care crezi că este problema actuală cea mai importantă? – Protecția mediului."

În dialog, tema este indicată numai în formă substantivală și este înțeleasă datorită cunoștințelor participanților despre lume, cadrului cognitiv din mintea lor referitor la aceasta. Dacă dialogul de mai sus se continuă, atunci interlocutorii dezvoltă o parte a temei:

 – Miért? – Mert az elmúlt időkben a nagyvárosok levegője nagymértékben romlott. A gyerekek folyton betegek,… "– De ce? – Pentru că în ultimul timp, aerul din orașele mari a devenit foarte poluat. Copiii sunt mereu bolnavi,…"

O expunere despre protecția mediului ia la rând detaliile cele mai importante ale temei și le și dezvoltă în oarecare măsură, adică le descrie, le definește. Un alt tip de discurs, de exemplu un manual cu titlul Introducere în protecția mediului, dezvoltă și mai mult tema și detaliile sale.

Structura discursivă generală

Aceasta este o altă caracteristică a nivelului macrostructural. Punctele de vedere ce se manifestă la acesta sunt următoarele:
 interne structurii discursului: puncte de vedere structurale elementare (scurtime – lungime, simplitate – complexitate, liniaritate – ierarhie), unități mai mari în discurs (paragraf, capitol), puncte de vedere retorice;
 externe structurii discursului, referitoare la situația de comunicare: monolog (de exemplu o narațiune), dialog, polilog.

Simplitatea sau complexitatea unui discurs nu depinde de lungimea lui. Un discurs scurt poate fi simplu (ex. un mesaj scurt, o notă, un dialog), dar și complex (ex. o poezie lirică). Un discurs lung poate fi și el simplu (ex. o narațiune cu succesiunea liniară a evenimentelor) sau complex (ex. o expunere științifică, un roman).

Unele discursuri lungi, mai ales monologurile elaborate, fie orale, fie scrise, sunt divizate în unități mai mari și mai mici, de exemplu capitole și paragrafe. Capitolul se distinge eventual prin titlu și procedee tipografice. Paragrafele sunt despărțite unul de altul în vorbire de o pauză ceva mai mare decât cea dintre propoziții/fraze, iar în scris prin procedee grafice.

Din punct de vedere retoric, discursul se împarte altfel, dar tot cu scopul eficienței comunicării, cel mai adesea în introducere, expunere și încheiere. Introducerea vizează stabilirea contactului cu receptorul, iar încheierea – ruperea contactului cu acesta, între ele situându-se prezentarea și dezvoltarea temei/temelor.

Situația de comunicare

În privința acestei componente a discursului, există oarecare diferențe între monolog pe de o parte, dialog și polilog pe de alta. Monologul implică lipsa de contact direct cu receptorul, deseori cu o anumită distanță în timp și în spațiu între emițător și receptor, de aceea trebuie să fie mai explicit, să numească cu mijloace lingvistice multe elemente care nu trebuie numite în dialog și în polilog. În acestea din urmă, participanții interacționează și lingvistic, și prin mijloace extralingvistice, de aceea pot conține multe elemente implicite, cunoscute de participanți, care nu necesită să fie numite. Între dialog și polilog există numai diferențe situaționale, în cel din urmă având un rol mai important ierarhia dintre participanți, rolurile sociale recunoscute, care determină posibilitatea și ordinea luării cuvântului.

Organizatori textuali

La nivel macrostructural, la coerența discursului contribuie o subclasă a conectorilor numită "organizatori textuali" ( organisateurs textuels). Aceștia fac trecerea între părțile discursului (de exemplu pargrafe) și marchează ordinea și progresia ideilor. Marcatorii de relație pot fi și organizatori textuali, mai ales în discursuri argumentative, introducând rând pe rând argumentele și o concluzie, cel mai adesea la începutul unor paragrafe care le conțin. De exemplu:
 Primul paragraf numește tema discursului și formulează o teză referitoare la ea.
 Al doilea paragraf, care poate începe cu  D'abord,… "Mai întâi,…" sau Premièrement,… "În primul rând,…", prezintă un prim argument.
 Al treilea paragraf, începând de pildă cu Ensuite,… "Apoi,…" sau Deuxièmement,… "În al doilea rând,…", avansează un al doilea argument.
 Al patrulea paragraf prezintă eventual o concesie, începând cu Bien sûr,… "Desigur,…", care se poate respinge în cadrul aceluiași paragraf, începând o frază cu Mais… "Dar…" sau Cependant,… "Totuși,…".
 Ultimul paragraf este conclusiv, putând începe cu En somme,… "Pe scurt,…" sau En conclusion,… "În concluzie,…".

Tipologia organizatorilor textuali este parțial aceeași ca și a marcatorilor de relație. Ei pot fi generali sau ocazionali. Există organizatori textuali:
 de timp ( ensuite "apoi", au cours du XXe siècle "în cursul secolului al XX-lea");
 de spațiu și loc (à côté "alături", au bord de la rivière "pe malul râului");
 de enumerare, ordine sau succesiune (pour commencer "pentru început", enfin "în fine");
 de explicare sau justificare (autrement dit "altfel spus", pour cette raison "din acest motiv");
 de ierarhizare (surtout "mai ales", par-dessus tout "înainte de toate");
 de opoziție și de concesie (au contraire "dimpotrivă", certes "desigur");
 de concluzie (en somme "pe scurt", en conclusion "în concluzie").

Sunt și organizatori textuali care nu există și ca marcatori de relație, uneori având forma unei propoziții întregi. În scris, majoritatea lor sunt tot la început de paragraf. Exemple de organizatori de text temporali dintr-o legendă: : Une vingtaine d'étés durant,… "Timp de vreo douăzeci de veri,…", Elle était toute jeune encore… "Era încă foarte tânără…", Depuis que le vieillard était disparu,… "De când dispăruse bătrânul,…", Tous les jours, l'été, lorsque le soleil commençait à baisser,… "În fiecare zi, vara, când soarele începea să apună,…", Cet automne-là,… "În toamna aceea,…", Et puis un soir,… "Apoi, într-o seară,…"

Tipuri de discurs

În mod tradițional se disting patru tipuri de discurs: narativ, descriptiv, explicativ și argumentativ.

În lingvistica modernă, care caută să descrie toate felurile de discurs, tipurile de discurs se disting după macrostructuri tipice și factori situaționali tipici. În determinarea lor se pot aplica câteva puncte de vedere grupate în perechi de noțiuni opuse:
 scris – oral;
 monologat – dialogat;
 cu fiecare participant prezent – numai cu un participant prezent;
 cu structură stabilită tradițional – fără structură stabilită tradițional;
 elaborat – spontan;
 cu conținut explicit – cu conținut implicit.

Ultimele două perechi de puncte de vedere nu indică opoziții totale, ci mai degrabă câte două forme de realizare specifice pentru câte un domeniu.

Tipurile de discurs se leagă de așteptări care determină mai mult sau mai puțin forma și structura discursului. De exemplu, conversația cotidiană aparține tipului vorbit, dialogat, spontan, în general cu conținut parțial explicit și parțial implicit, bazat pe cunoștințele participanților, care sunt prezenți cu toții, și nu are structură stabilită tradițional (nu este predată în școli). În schimb, știrea de presă este monologată, elaborată, cu conținut explicit, la crearea sa este prezent numai unul din participanți și are structură stabilită tradițional (este predată în școli). Tipul de discurs este, prin urmare, o bază de comparație care se concretizează totdeauna datorită situației de comunicare și motivațiilor individuale.

Note

Surse bibliografice

  Balázs, János, A szöveg (Textul), Budapesta, Gondolat, 1985
  Browne, Wayles și Alt, Theresa, A Handbook of Bosnian, Serbian, and Croatian (Manual de bosniacă, sârbă și croată), SEELRC, 2004 (accesat la 17 mai 2018)
  Bussmann, Hadumod (coord.), Dictionary of Language and Linguistics (Dicționarul limbii și lingvisticii), Londra – New York, Routledge, 1998, ISBN 0-203-98005-0 (accesat la 17 mai 2018)
  Chartrand, Suzanne-G. et al., Grammaire pédagogique du français d'aujourd'hui (Gramatica pedagogică a limbii franceze de astăzi), Graficor, 1999, ISBN 2-89242-560-3
  Čirgić, Adnan; Pranjković, Ivo; Silić, Josip, Gramatika crnogorskoga jezika (Gramatica limbii muntenegrene), Podgorica, Ministerul Învățământului și Științei al Muntenegrului, 2010, ISBN 978-9940-9052-6-2 (accesat la 17 mai 2018)
 Constantinescu-Dobridor, Gheorghe, Dicționar de termeni lingvistici, București, Teora, 1998; online: Dexonline (accesat la 17 mai 2018)
  Crystal, David, A Dictionary of Linguistics and Phonetics  (Dicționar de lingvistică și fonetică), ediția a VI-a, Blackwell Publishing, 2008, ISBN 978-1-4051-5296-9 (accesat la 10 noiembrie 2018)
 Dicționare ale limbii române (Dexonline) (accesat la 17 mai 2018)
  Dubois, Jean et al., Dictionnaire de linguistique (Dicționar de lingvistică), Paris, Larousse-Bordas/VUEF, 2002
  Eastwood, John, Oxford Guide to English Grammar  (Ghidul Oxford al gramaticii engleze), Oxford, Oxford University Press, 1994, ISBN 0-19-431351-4 (accesat la 17 mai 2018)
  Grevisse, Maurice și Goosse, André, Le bon usage. Grammaire française (Folosirea corectă a limbii. Gramatică franceză), ediția a XIV-a, Bruxelles, De Boeck Université, 2007, ISBN 978-2-8011-1404-9
  Hangay, Zoltán, Szövegtan (Lingvistica textului), A. Jászó, Anna (coord.), A magyar nyelv könyve (Cartea limbii maghiare), ediția a VIII-a, Budapesta, Trezor, 2007, ISBN 978-963-8144-19-5, pp. 521–554 (accesat la 17 mai 2018)
  Trésor de la langue française informatisé (Tezaurul limbii franceze informatizat) (TLFi) (accesat la 17 mai 2018)
  Tolcsvai Nagy, Gábor, 6. fejezet – Szövegtan (Capitorul 6 – Lingvistica textului), Kiefer, Ferenc (coord.), Magyar nyelv (Limba maghiară), Budapesta, Akadémiai Kiadó, 2006, ISBN 963-05-8324-0, p. 108-126 (accesat la 12 martie 2023)
  Vitrine linguistique, Banque de dépannage linguistique (Bancă de ajutor lingvistic) (BDL), Office québécois de la langue française (accesat la 12 martie 2023)

Vezi și

 Text

Lingvistică

Discurs (lingvistică)