Smokin Out the Window  é uma canção do duo estadunidense Silk Sonic, composto por Bruno Mars e Anderson Paak. Foi lançado em 5 de Novembro de 2021 como terceiro single do álbum de estréia do duo An Evening with Silk Sonic.

Antecedentes
Em 1 de Novembro a dupla divulgou um teaser do clipe, onde aparecem dançando e cantando dentro de um carro, enquanto fumam e comem pizza.

Videoclipe
Seu videoclipe mostra o dupla se apresentando em um palco ladeado por grandes adereços de estrelas que se iluminam, ao lado de cantores de apoio e uma banda. Foi dirigido por Bruno Mars e John Esparza e lançado simultaneamente ao single em
5 de Novembro de 2021 no canal oficial de Mars do Youtube/Vevo.

Lista de faixas

Histórico de lançamento

Singles de 2021
Canções gravadas por Bruno Mars
Canções compostas por Bruno Mars
Singles lançados pela Atlantic Records
Canções de 2021

Smokin Out the Window


Vadrup ist ein Ortsteil von Telgte mit 2108 Einwohnern.

Lage
Westbevern-Vadrup ist ein Dorf mit dem Haltepunkt Westbevern an der Bahnlinie Münster-Osnabrück. Nördlich der Ems gelegen, ist ferner das Naturschutzgebiet Emsaue zu nennen, in der die NABU-Naturschutzstation Münsterland mehrere Großbeweidungsprojekte betreibt.

Geschichte
Westbevern-Vadrup war seit dem 5. März 1818 auf Anordnung der Königlichen Regierung in Münster eine Bauerschaft in Westbevern. Seit dem 1. Januar 1975 wurde Westbevern-Vadrup im Rahmen der Gebietsreform in Nordrhein-Westfalen – ebenso wie Westbevern Dorf – als Ortsteil der Stadt Telgte zugeordnet.

Am 7. März 2002 wurde der erste Spatenstich für den Bau der Ortsumgehung der Landstraße L588 gesetzt. Seit der Fertigstellung entfiel zudem der Bahnübergang über die Bahnstrecke Münster-Osnabrück.

Einzelnachweise

Weblinks
 Informationen zum Naturschutzgebiet Emsaue Vadrup

Geographie (Telgte)
Ort im Kreis Warendorf
Ort im Münsterland

Vadrup


Maria Ribeiro, pseudônimo de Maria Ramos da Silva (Sento Sé, ), é uma atriz . Ela esteve em atividade entre as décadas de 1960 e 2000, participando de várias produções do cinema brasileiro. Projetou-se nacional e internacionalmente por sua atuação no filme Vidas Secas (1963), dirigido por Nelson Pereira dos Santos.

Primeiros anos
Maria Ramos da Silva nasceu no povoado de Boqueirão, no município de Sento Sé, interior da Bahia, no dia 25 de março de 1923. Filha de pais lavradores, é a caçula de sete irmãos. Aos três anos de idade, mudou-se com a família para a cidade de Juazeiro e posteriormente para Pirapora (Minas Gerais), onde fez o curso primário e passou a viver com um casal de tios mineiros que cuidaria dela até a idade adulta. Viveu parte de sua infância e juventude às margens do rio São Francisco.

Ao completar quinze anos, mudou-se com seus tios para a cidade do Rio de Janeiro, onde continuou os estudos e, algum tempo depois, trabalhou num laboratório farmacêutico, serviço que não a empolgou. Quando estava com cerca de quarenta anos, empregou-se na Líder Cine Laboratórios, uma empresa que fazia revelação e edição de filmes e era considerada, à época, a maior do Brasil nesse setor. Como chefe do departamento de expedição, Maria acumulava as funções de recepcionista e faturista.

Carreira artística

Vidas Secas

Enquanto trabalhava no laboratório Líder, Maria conheceu vários cineastas pioneiros do Cinema Novo, entre os quais Glauber Rocha, Luiz Carlos Barreto, Cacá Diegues e Nelson Pereira dos Santos. Eles, que frequentavam o estabelecimento para obter revelação de negativos e cópias de seus filmes, também faziam do local um ponto de encontro para discussão de novos projetos do movimento. Em certa ocasião, Glauber comentou com Maria que Nelson tinha interesse na participação dela como atriz num futuro filme. Ela não acreditou na seriedade da proposta até o próprio Nelson lhe oferecer um papel no drama Vidas Secas, que estrearia em 1963.

Sem experiência prévia com atuação nem formação em artes cênicas, Maria ficou receosa em aceitar a proposta de Nelson, pois temia perder seu emprego de carteira assinada no laboratório, uma vez que seu patrão não estava disposto a autorizá-la a participar da produção. Apesar disso, Nelson insistiu em escalar Maria, chegando a divulgar o caso na imprensa, que passou a fazer reportagens sobre o patrão que não deixava sua funcionária se tornar atriz. Herbert Richers, produtor do filme e colaborador da Líder, decidiu intervir em favor de Santos; Richers telefonou ao empregador de Maria e, dessa forma, conseguiu convencê-lo a liberá-la para as filmagens.

Maria então seguiu com a equipe para o sertão de Alagoas, onde Vidas Secas, adaptação do romance homônimo de Graciliano Ramos, foi filmado durante quatro meses. Sob forte calor e condições precárias de produção, ela desempenhou o papel feminino principal, Sinhá Vitória, matriarca de uma família de retirantes que foge da seca no sertão nordestino. Maria contracenou com Átila Iório, intérprete do vaqueiro Fabiano, marido de Vitória na trama. Vidas Secas recebeu aclamação da crítica mundial, sendo selecionado para o Festival de Cannes em 1964, o que projetou internacionalmente a atriz, proporcionando-lhe oportunidades de viagens, entrevistas e participação em novos filmes.

Outros trabalhos
Ribeiro, agora atriz profissional, apareceu em 1965 em seu segundo filme, A Hora e a Vez de Augusto Matraga, adaptação do conto de Guimarães Rosa dirigida por Roberto Santos; ela interpretou Dionará, papel pelo qual foi selecionada como representante feminina da delegação brasileira no Festival de Cannes de 1966. Nessa época, ela morou por um ano em Roma, onde obteve um diploma emitido pelo Ente Nazionale Addestramento Lavoratori e Commercio, importante órgão de formação trabalhista da Itália. De volta ao Rio de Janeiro em 1967, tentou abrir um salão de beleza para aplicar conhecimentos de esteticismo e visagismo que havia aprendido na capital italiana.

Continuou atuando nos longas-metragens Os Herdeiros (1970), de Cacá Diegues; Perdida (1976), de Carlos Alberto Prates Correia; e Soledade, a Bagaceira (1976), adaptação de Paulo Thiago do romance A Bagaceira, de José Américo de Almeida. Ela trabalhou mais duas vezes com Nelson Pereira dos Santos: nos dramas O Amuleto de Ogum (1974) e A Terceira Margem do Rio (1994), este último uma adaptação do livro de contos Primeiras Estórias, de Guimarães Rosa. Nelson a convidou para filmar A Terceira Margem do Rio quando ela voltou ao Brasil após ter morado durante um tempo na Suíça, para onde retornou posteriormente. O filme teve receptividade inicial negativa, a respeito da qual Maria comentou: "O público não foi generoso, mas consciente". Apesar de sua estadia na Europa, ela nunca chegou a atuar no exterior.

Em 2002, participou de seu último filme, As Tranças de Maria, dirigido por Pedro Carlos Rovai e adaptado de um poema de Cora Coralina; a produção, lançada nacionalmente em 2003, foi bem recebida pela crítica, sendo premiada no Festival de Fortaleza, no Ceará, e no Festival de Cinema de Natal, no Rio Grande do Norte. Também em 2002, apareceu no documentário Como se Morre no Cinema, lançado como extra do DVD comemorativo do quadragésimo aniversário de Vidas Secas; Maria relembrou os bastidores da cena cuja filmagem ela considerou como a mais difícil: a sequência em que sua personagem mata um papagaio, o que exigiu a simulação da morte de uma ave real.

Vida pessoal

Em 2023, ano de seu centenário, Maria morava em Genebra, na Suíça. É mãe da também atriz Vilma Lindamar. Quando Vilma estava com 17 anos, Maria incentivou-a a fazer um teste para o filme Selva Trágica, de Roberto Farias, porém, ela perdeu o papel para Rejane Medeiros. Pouco conhecida no Brasil, Vilma fez sucesso na Europa nos anos 1960, atuando numa série de telefilmes da Itália, no longa italiano Ramon il Messicano (1966) e no francês Angélique et le Sultan (1968).

No início da carreira, Maria considerava sua aparência física limitante para papéis no cinema: "Meu tipo físico é muito marcante e isto limita um pouco as minhas possibilidades. Os temas regionais são os mais próprios à minha cor bem morena e aos meus traços bem brasileiros". Após participar de seis filmes nas décadas de 60 e 70 e morar um período na Europa, retornou ao Brasil e trabalhou longe das telas até completar o tempo para a aposentadoria. Passou a viver numa cidade no interior da Bahia e costumava sair de lá apenas para passar férias em Genebra. Suas aparições públicas tornaram-se cada vez mais raras, geralmente atendendo a convites de seu amigo Nelson Pereira dos Santos ou comparecendo a eventos de tributo a ele.

Filmografia

Bibliografia

Ligações externas

Atrizes de cinema do Brasil
Naturais de Sento Sé
Atrizes afro-brasileiras
Mulheres no cinema
Centenários da Bahia

Maria Ribeiro (atriz nascida em 1923)


La colère du ventre vide est un ensemble de symptômes comportementaux associés à la faim. Différentes études ont mis en évidence des modifications comportementales lorsque les personnes ont faim. Une personne ayant faim commence à se comporter de manière particulière et imprévisible et à devenir plus agressive.

Description
La faim s'accompagne d'une irritabilité et de difficultés à se concentrer. Les personnes ayant faim éprouvent des difficultés à s'exprimer clairement, à être poli et agréable.

Les écoliers ne recevant pas une nourriture en quantité adéquate et suffisante ont des difficultés scolaires liées à ces problèmes de concentration.

La colère du ventre vide a également été observée chez les drosophiles mâles ainsi que chez les chamois.

Causes
C'est la baisse des taux de glycémie dans le sang qui serait à l'origine de ces modifications comportementales provoquées par la faim. Le cerveau active des mécanismes de survie pour pouvoir augmenter les chances de trouver ou d'accéder à de la nourriture y compris en recourant à la violence.

La théorie de l'évolution suggère que deux phénomènes peuvent s'opposer : l'agressivité augmente lorsque la disponibilité des ressources est plus faible mais a contrario l'énergie allouée aux interactions agressives devrait augmenter lorsque les ressources alimentaires sont plus abondantes permettant ainsi une plus grande sélection au sein d'un groupe. Une étude portant sur des chamois a mis en évidence le rôle de l'épuisement de la nourriture dans l'augmentation de l'agressivité entre les individus en quête de nourriture avec des effets en cascade sur la phénologie du groupe, la vigilance et le stress. Dans les zones peu abondantes en nourriture, les chamois étaient plus agressifs que dans les zones abondantes en nourriture.

Une étude de 2015 a montré que l'augmentation de la colère était clairement proportionnelle au taux de glycémie chez les humains.

Pour contrebalancer l'hypoglycémie, le corps sécrète des hormones de croissance, du glucagon, de l'adrénaline et du cortisol qui favorisent le stress ainsi que des neuropeptides Y qui régulent l'agressivité et la colère.

Certaines études nuancent cependant l'association entre faim et colère, la faim seule ne suffirait pas pour ressentir la colère du ventre vide. La colère se développerait surtout chez les personnes dont l'humeur était déjà négative avant d'avoir faim.

Références

Voir aussi

 Hypoglycémie

Émotion

Colère du ventre vide


Rokomolotiva je hrvatski glazbeni sastav iz Splita.

O sastavu
Imaju dug garažni staž i mnogo živih nastupa. Karakterizira ih specifična autorska poetika i melodični zid alternativnog rocka i mediteranskog popa. Djeluju još od 1990-ih. Tad su se Stipe Vidić, Ivan Perić i Mato Janjić skupili stvarati autorske skladbe. Vidić i Perić su se 2001. povezali s iskusnim basistom Rudolfom Vučemilovićem, koji je svirao u splitskim underground sastavima Rapa Nui i Rumplstinsky. Promijenili su nekoliko bubnjara, a za stalno se u sastav od 2005. godine priključio Ivan Fistanić (Krankenhaus, Uši i puši, Pelegrin). Od tada su nanizali samostalni koncerti po klubovima u gradovima diljem Dalmacije (Dubrovnik, Split, Zadar, Makarska, Vis, Lastovo).

2010. godine dogodio se važni susret. Mišo Limić, skladatelj i voditelj kultnog sastava Stijene narednih je godina značajno utjecao na Rokomolotivu svojim znanjem, iskustvom i energijom. Na proljeće 2012. sastav je upotpunio višegodišnji studijski rad na 11 autorskih pjesama. Marin Limić je u studiju svojim klasičnim stilom oblikovao zvučnu sliku. Ljeta iste godine Rokolomotiva ostvarila je zapažen nastup na Lastovu na Festivalu novih skladbi istoimenom skladbom Rokolomotiva, svojevrsnim manifestom sastava. Na koncertu u klubu Lazareti u Dubrovniku s njima je svirao i Marin Limić na klaviru i klavijaturama. Ističe se i nastup u emisiji Demobox Hrvatskog radija Split.

Žanra su pop, rock, indie. Glazbeno su na njih utjecali The Beatles, Bruce Springsteen, The Smiths, R.E.M, EKV, Film, Đavoli, Deep Purple, Led Zeppelin, Nelly Furtado, Bijelo dugme, Azra i ini. Objavili su jedan album pod etiketom Dallas Recordsa. Travnja 2013. potpisali su ugovor s Dallas Recordsom. Debitantski album Rudijev blef predstavili su 15. studenoga 2013. u kultnom prostoru u kinoteci Zlatna vrata. Mjesto promoviranja albuma namjerno su odabrali, jer tu je osim filmske i duga glazbena povijest kinotekine dvorane; primjerice ondje su se osamdesetih i devedesetih održavali brojni koncerti, pa su članovi zaključili da je kinoteka idealna za taj audio-vizualni događaj. Snimljen je spot za skladbu Marginalac, koji je producirala udruga za kulturu ST-POLIS. Ulogu u spotu igra Tomislav Čubelić (Jakov iz Ruže vjetrova). Redatelj i gitarist Perić kaže da su tako pokušali napraviti hommage filmovima 'The Breakfast Club', 'Scarface' i 'Sjećaš li se Dolly Bell? '. Najava albuma bio je srpnja iste godine singl Omara Beach. Spot za skladbu Omara Beach snimljenu u Pisku režirao je, snimao i montirao Ivan Perić. Treći spot je s trećeg singla Tama predstavljen kod "sedam kućica na dnu Marmontove" sklopu Božićnog sajma u četvrtak 18. prosinca 2014. u 21 sat. Spot je autorski rad voditelja Stipe Vidića koji se u spotu pojavljuje s atraktivnom Teom Knezović Kuzmanić. Najavio je tad ovaj sastav iz Splita i Piska da planiraju sredinom 2015. objaviti novi album. Skladbe bi trebale sadržavati novine, osobito u lirskom izričaju. Značajniji su vedri višeznačni tekstovi socijalne tematike bubnjara Ivana Fistanića te stihovi basista i glazbenog voditelja Rudija Vučemilovića koji se kreću poetskim spektrom od mračnih "tjeskobno-egzistencijalističkih" pa do romantičnih ljubavnih ispovijedi. Na rad u garažnom ateljeu povukli su se nakon promotivne turneje koja je obuhvatila Sarajevo, Zagreb, Dubrovnik, Rijeku, Makarsku i Omiš.

Diskografija
 Rudijev blef, studijski album, Dallas Records, 2013.

Članovi
Članovi su Stipe Vidić (vokal, gitara), Ivan Perić (gitara), Rudolf Vučemilović (bas-gitara, neformalni stilist sastava), Ivan Fistanić (bubanj).

Izvori

Vanjske poveznice
Stara službena stranica
Facebook
Discogs
YouTube Kanal gitarista Ivana Perića
SoundGuardian

Splitski glazbeni sastavi

Rokomolotiva


Miroslav Lipták (* 7. Oktober 1968 in Trenčín) ist ein ehemaliger tschechoslowakischer Radrennfahrer.

Nach seinen erfolgreichsten Jahren 1990 und 1991 konzentrierte er sich auf die Olympischen Spiele. 1992 trat er für die Tschechoslowakei an und 1996 für die Slowakei.

Erfolge

Anmerkungen

Weblinks

Radsportler (Tschechoslowakei)
Radsportler (Slowakei)
Olympiateilnehmer (Tschechoslowakei)
Olympiateilnehmer (Slowakei)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1992
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1996
Tschechoslowake
Slowake
Geboren 1968
Mann

Miroslav Lipták


Une strongylose est une maladie parasitaire due à la présence d'un nématode de l'ordre des Strongylida.

Voir aussi
 Angiostrongylose
 Ankylostomose
 Strongylose équine

Références

 Dakkak A., 1990. Strongyloses gastro-intestinales et malabsorption des nutriments. Ann. Parasitol. Hum. Comp., 65, Suppl. 1 : 73–76, .
 OATAO - 2011 - Thèse en ligne : Tabel, Julie (2011) Alternatives au traitement chimiothérapeutiques des strongyloses gastro-interstinales des ovins : bilan et perspectives. École Nationale Vétérinaire de Toulouse - ENVT, (2011), 229 p.

Liens externes

Infection parasitaire

Strongylose


The Sims DJ é um jogo eletrônico musical distribuído pela Electronic Arts. Foi lançado em dezembro de 2007 para plataformas móveis Java ME, e em junho de 2008 para iPods. No jogo, o jogador controla um aspirante a disc jockey (DJ) que deve criar e remixar uma canção ao apresentar-se em clubes, ganhar dinheiro e tornar-se famoso.

A obra recebeu críticas mistas por analistas especializados, ao qual criticaram a jogabilidade limitada e sonoridade da versão Java ME. Enquanto, elogiaram a versão para iPod por seus gráficos de alta qualidade e capacidade de escolher canções do próprio dispositivo.

Jogabilidade
No início de The Sims DJ, o jogador escolhe a aparência do personagem, seu gênero e aparência. Ao qual, é apresentado como aspirante a disc jockey (DJ) e deve-se apresentar em boates, criar remixes e, aos poucos, tornar-se famoso. O dever do jogador é remixar as canções do catálogo com o que o público quer escutar, do qual garante o clube lotado e maior popularidade. A melodia criada também pode ser salva na memória do dispositivo.

Desenvolvimento e lançamento
The Sims DJ foi anunciado no dia 26 de outubro de 2007 e lançado em 1 de dezembro do mesmo ano, após Sims 2 Mobile, Pets Mobile e Sims Bowling. A EA Mobile informou que os jogos musicais e simuladores de vida eram o seu público principal. Seguidamente, o produtor executivo da EA, James Holloway afirmou que a empresa queria entrar no mercado de jogos do iPod. Em que, o lançamento de Sims DJ para tal plataforma ocorreu em 10 de junho de 2008, desenvolvido pela Firemonkeys Studios.

Recepção crítica
Escrevendo para a Pocket Gamer, Keith Andrew disse que a jogabilidade de The Sims DJ aparentava ser viciante, mas a necessidade de pressionar numa tecla em certo tempo acaba por tornar-se "frustrante". A musicalidade do jogo também foi algo notado pelo resenhista, da qual afirmou que "pode ser ouvida em um elevador e não por um DJ". Ao final, apontou que não apresenta originalidade alguma, contudo consegue expandir a franquia The Sims. Pelo mesmo site, a versão para iPod foi elogiada, onde foi destacado a possibilidade de escolher canções do próprio dispositivo para remixagem.

Jogos eletrônicos com gráficos 3D
Jogos eletrônicos com gráficos isométricos
Jogos eletrônicos com protagonistas de gênero selecionável
Jogos eletrônicos da Electronic Arts
Jogos eletrônicos de 2007
Jogos eletrônicos musicais
Jogos eletrônicos para um jogador
Jogos para iPod
The Sims

The Sims DJ


An Lepyrodia macra in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck. An Lepyrodia macra in nahilalakip ha genus nga Lepyrodia, ngan familia nga Restionaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Lepyrodia

Lepyrodia macra


Lada (rússneska: Лада) er bílamerki framleitt af rússneska hlutabréfafyrirtækinu AutoVAZ. Lada vörumerkið kom fram árið 1973 og einbeitti sér upphaflega erlendis áður en það varð flaggskip AvtoVAZ fyrir alla markaði á tíunda áratugnum. Fyrstu bílarnir sem framleiddir voru af AvtoVAZ voru framleiddir með tækniaðstoð frá Fiat.

Renault tók við vörumerkinu árið 2016. Í dag eru Lada ökutæki staðsett á viðráðanlegu verði og bjóða upp á gott gildi fyrir peningana.

Helstu módel
Ath.: feitletruð módel eru þau sem nú eru framleidd.

 VAZ 2101 (1970)
 VAZ 2102 (1972)
 VAZ 2103 (1972)
 VAZ 2106 (1976)
 VAZ 2121 (1977)
 Lada Niva (1977)
 VAZ 2105 (1979)
 VAZ 2107 (1982)
 Lada Samara (1984)
 VAZ 2104 (1984)
 VAZ 2108 (1984)
 VAZ 2109 (1987)
 Lada Granta (2011)
 Lada Largus (2012)
 Lada Vesta (2015)
 Lada XRAY (2015)

Tenglar

 Opinber vefsíða Lada

Rússneskir bílaframleiðendur

Lada


10921 Romanozen este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
10921 Romanozen este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Dossobuono la Observatorul Madonna di Dossobuono. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,25 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 4,8° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 10001-11000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1998
Centura de asteroizi

10921 Romanozen


Mniaceae, porodica pravih mahovina u redu Bryales. Sastoj ise od osamdesetak vrsta u 9 rodova.

Rodovi
 Genus Cinclidium
 Genus Cyrtomnium
 Genus Leucolepis
 Genus Mnium
 Genus Orthomnion
 Genus Plagiomnium
 Genus Pseudobryum
 Genus Rhizomnium
 Genus Trachycystis

Izvori

Bryales

Mniaceae


Dasylirion durangense ist eine Pflanzenart der Gattung Dasylirion in der Familie der Spargelgewächse (Asparagaceae). Ein englischer Trivialname ist "Soyate".

Beschreibung

Dasylirion durangense  bildet einen Stamm von 50 bis 100 cm Höhe. Die variablen, wachsartigen bläulichen bis grünen Laubblätter sind 60 bis 100 cm lang und 12 bis 20 mm breit. Die Randdornen sind unregelmäßig nach oben gerichtet.

Der rispige, holzige, rotgefärbte Blütenstand wird 2 bis 4 m hoch. Die zahlreichen Blüten sind gelb.

Die eiförmige, braune Kapselfrüchte enthalten einen Samen und sind 6 bis 8 mm lang und 5 bis 7 mm breit. Die dreikantigen Samen sind 3 mm lang und 2 mm breit.

Die Blühperiode reicht von Juni bis August.

Verbreitung und Systematik

Dasylirion durangense ist in Mexiko in Durango und Zacatecas in Höhenlagen von 1800 bis 2100 m verbreitet. Die Art wächst an steinigen Hängen vergesellschaftet mit Yucca decipiens, Nolina durangensis und Opuntia-Arten.

Die Erstbeschreibung erfolgte 1911 durch William Trelease.

Das seltene Dasylirion durangense ist ein Mitglied der Sektion Glaucophyllum. Es ist nur in begrenzten Gebieten in Durango und Zacatecas verbreitet. Die Art ist nahe verwandt mit Dasylirion wheeleri, jedoch sind Unterschiede in Blütenstand und Fruchtstruktur erkennbar.

Dasylirion durangense kann kurze Frostperioden bis minus 8 °C überstehen. Dasylirion durangense ist kaum bekannt.

Nachweise

Literatur
 Fritz Hochstätter: The Genus Dasylirion. (Nolinaceae) part 3. In: Piante Grasse. Band 31, Nummer 4, 2011, S. 168.

Einzelnachweise

Weblinks

Dasylirion (Gattung)
durangense

Dasylirion durangense


Açık etiketli çalışma, klinik çalışma yöntemlerinden bir tanesidir. Bu çalışmada hem katılımcılar hem de araştırmacılar uygulanan ilacın ne olduğunu bilirler. Oysa tek kör ve çift kör çalışmalarda katılımcılar kendilerine hangi ilacın uygulandığını bilmezler (çift kör çalışmada araştırmacı da bilmez).

Bilimsel yöntem
Deneysel tasarım
Biyomedikal

Açık etiketli çalışma


Geri bildirim, geri dönüş veya geri besleme, bir sürecin basamaklarındaki bir değişimin önceki bir basamağa etki etmesi ve neden-sonuç ilişkisi içerisinde bir döngü oluşturması olayına denir. Burada süreç sıcaklık ayarlı bir soba gibi fiziksel olabileceği gibi kan şekeri döngüsü gibi biyolojik, hatta paradokslarda olduğu gibi tamamen soyut olabilir.

Geri beslemenin amacı ve örnekleri

Geri besleme kavramına biyoloji, iktisat, psikoloji, mühendislik gibi birçok alanda rastlandığı için tüm bu alanları kapsayan bir tanımını yapmak güçtür. Fakat tüm bu alanlarda geri besleme neden-sonuç ilişkisinin yanında sonucun da nedeni etkilemesi şeklinde gözlenir. Bu yüzden geri beslemenin olduğu yerlerde döngüsel bir süreç vardır. Örneğin bir hayvan popülasyonunda avcıların sayısının artması sonucunda av sayısı azalır. Av sayısının azalmasıyla avcılar besin sıkıntısı yaşar ve avcı sayısı azalır. Bu süreçte azalan av sayısı avcı sayısına geri besleme yapmış ve avcı sayısını azaltmıştır. Geri besleme mekanizmasının olduğu süreçlerde ilk göze çarpan şey sürecin kendini düzenlenlediğidir. Av-avcı ilişkisinde av sayısı sürekli azalamaz ya da avcı sayısı sürekli artamaz. Doğada birçok yerde bu gibi geri besleme örneklerine rastlanabilir. Fakat geri besleme mekanizmasının günümüzde bu denli olmasının sebebi mühendislik bilimlerindeki uygulamalarıdır. Zaten geri besleme (feedback) terimi 1860'lı yıllarda mekanik olaylar hakkında kullanılmaya başlamıştır.

Kendini düzenleyebilme ve kararlılık kavramları her alandan mühendislerin en çok ilgilendiği konuların başında gelir. Ürettikleri nesnelerin  farklı şartlarda aynı şekilde çalışmayı sürdürmesini ve dış faktörlerden etkilenmemesini isterler. Gerektiğinde ise sürece kolayca müdahale etmek isteyen mühendisler bu sorunları çoğu zaman geri besleme sistemleri kullanarak aşarlar. Kontrol mühendisliği bu alanla ilgilenen disiplinler arası bir mühendislik dalıdır.

Uygulamaları

Makine Mühendisliği

Makine mühendisliği, geri besleme mekanizmalarının ilk kullanıldığı alandır. Antik roma ve yunan su saatlerinde su akışını sabit tutmak için akış valfi örnekleri görülebilir. Cornellus Drebbel (1572-1633) sobalarda sıcaklık kontrolü için termostatlı sistemler geliştirmiştir.

James Wattın buhar türibinin hızını kontrol etmek için geliştirdiği sistem (centrifuge regulator) dönüm noktası olmuş, Endüstri Devrimine yön veren icatlardan biri olmuştur. Daha sonra James Clerck Maxwell tarafından bu sistemin matematiksel modeli oluşturulmuştur. Bu sistemde motora giden yakıt,bir valfe bağlıdır .Bu valfin ise motorun çıkışından bir eksen etrafında dönen kürelere  bağlıdır. Motorun hızı azaldığında kürelerin dönüş hızı düşer ve yakıt valfi aşağı iner. Bu durumda motora daha çok yakıt gider ve motor hızlanır. Eğer motor fazla hızlanırsa kürelerin dönüş hızı artar valf yukarı kalkar, motora giden yakıt azalır ve motor yavaşlar.

Mekanik kontrol, mikroişlemcilerin ve sensörlerin gelişmesyle elektronik kontrol sistemleri tarafından daha kolay yapılmaya başlanmış ve mekanik kontrol sistemleri çoğu yerde yerini elektronik kontrol donanımlarına bırakmıştır.

Elektronik Mühendisliği

Geri besleme, elektronik amfilerde, osilatörlerde, mantık devrelerinde yaygın olarak kullanılır. Bu devrelerde negatif ve pozitif geribildirim çıkış sinyalinin fazı ile ayarlanır. Eğer çıkış sinyali girişle birleşmeden önce ters çevirilmişse (180 faz farkı varsa) kontrol döngüsü negatif geri beslemelidiraksi halde pozitif geri beslemelidir. Negatif geri besleme istenmeyen sapmaları engelleyerek sistemlerin stabilitesini artırmak  için sıklıkla kullanılır. Pozitif geri besleme ise daha nadir kullanılır. Buna ilginç bir örnek ise negatif direnç devresidir. Bu devrenin akım/voltaj grafiğine bakıldığında negatif eğim görülür. Bu bir devre elemanının negatif direnci olması (-5Ω gibi) olarak yorumlanabilir. Bu direnç normal bir direnç gibi güç tüketmez, devreye güç sağlar. Bu düzenek sinyal üreteçlerinin neredeyse ideal üreteçler gibi davranmalarını sağlamak için kullanılır.

Konserlerde bazen nedensiz gibi duran tiz cızırtılar oluşur. Bu rahatsız edici ses uzun süre sürebilir. Bu aslında bir elektro-akustik geri beslemedir. Ses kolonunun yakınına bulunan bir mikrofon sesi elektriksel olarak ses kolonuna iletir ve yükseltilen ses tekrar mikrofon tarafından toplanır. Eğer bu döngünün kazancı yeterince büyükse ses kolonunun maksimum yüksek güçte cızırtı verebilir.

Bunun dışında -gelişen sensör teknolojisinin de yardımıyla- elektronik olmayan sistemler hakkında elde edilen bilgi elektronik olarak daha rahat işlendiğinden elektronik devreler ve geri besleme sistemleri kimyasal, mekanik termal ve diğer süreçlerin kontrolünde de kullanılır.

Biyoloji
Ekosistemlerde, Biyosferde hatta organizmanın kendi içinde birçok parametre çok hassas değerler arasında olmalıdır. Ekosistemdeki birkaç derecelik artış birçok canlı türünün sonu olabilir ya da kan pH'ındaki 0,5 lik bir yükseliş ölümle sonuçlanabilir. Bu yüzden biyosistemlerde hem pozitif hem negatif geri beslemenin görüldüğü çok hassas mekanizmalar mevcuttur. İnsanda insülin salınımları mensturlasyon döngüsü kan pH dengesi su dengesi, bu sistemlere örnektir. Biyokimyasal olarak enzimlerin ve hormonların işleyişinde; ekosistemde av-avcı döngüsünde geri besleme görülür.

Risk Değerlendirilmesi ve Yönetimi
Risk değerlendirmesi ve yönetimindeki son aşama geri besleme aşamasıdır. Geri besleme aşamasının uygulanmasının temel amacı, risk yönetim ekibi tarafından değerlendirme ve kontrol aşamalarında yapılan uygulamaların uygun ve yerinde olduğunu teyit etmektir. Bunun için, kontrol ve değerlendirme aşamalarında yapılan veya planlanan işlerin ve önlemlerin gerçekleştirilmesinin takibini yapmak, zamanla değişime uğrayan risk etki değerlerini ve kontrol uygulamalarını yeniden düzenlemek ve daha önceden tanımlanmamış olan yeni riskleri tanımlamaktır.

Geri besleme bir tür kontrol mekanizmasıdır ve süreci etkinleştirir.

Geri beslemenin risk değerlendirmesi ve yönetimi sürecine kazandırdıkları:

 Risk yönetiminin amacına ulaşıp ulaşmadığını ortaya koyar.
 Risk yönetimi uygulamasının başarılı olup olmadığını ortaya koyar.
 Geri beslemenin doğru bir şekilde algılanıp algılanmadığını ortaya koyar.
 Risk yönetimi sürecinin hangi aşamada niçin başarısız olunduğunu ortaya koyar.
 Elde edilen bulgular sayesinde bir sonraki uygulamada kullanılabilecek bilgileri sağlar.
 Bir sonraki uygulamada sürecin doğru bilgilerle yeniden oluşturulmasını sağlar.

Eğitim
Kısmen değerlendirme prosedürlerinde geribildirimin hızlandırıcı rolü ve öğrenci davranışlarını şekillendirmesi nedeniyle araştırmacılar ve uygulayıcılar, geri bildirimin öğrencinin öğrenmesi ve gelişiminde hayati bir rol oynadığı konusunda hemfikirdir. Geri bildirim, öğrencilerin öğrenme hedefini anlamalarına yardımcı olarak öğrenme sürecini daha hızlı ve daha etkili hale getirir, öğrencilere hedefle ilgili durumları ve ilerlemeleri ve hedefe doğru ilerlemek ve mevcut boşluğu kapatmak için sonraki eylemler hakkında bir fikir verir. Geri bildirimin nihai amacı, öğrencileri öğretmenden bağımsız hale getirmek ve kendi kendini düzenleyen yaşam boyu öğrenenler olmak için geliştirmektir.

Geri besleme çeşitleri
Sistem teorisinde, iki tür geri besleme vardır:
 Negatif geri besleme
 Pozitif geri besleme

Negatif geri besleme, kendi kendini dengeleyen (self-correcting). Bunun anlamı sistemin iki unsurundan biri (sebep veya sonuç) değiştiğinde, sistem değişikliğe karşı direnç gösterir ve eski haline geri dönmeye çalışır.

Negatif geri besleme, dengeleyici döngüdür. Değişkenlerini bir dengeye ulaştırmaya çalışır. Kontrolcü ya da hedef arayışlıdır.

Pozitif geri besleme, kendi kendini güçlendiren (self-reinforcing). Bunun anlamı sistemin iki unsurundan biri değiştiğinde, sistem içi etkileşimler, bu değişikliğin giderek artmasına sebep olur.

Pozitif geri besleme, pekiştirici döngüdür. Değişkenlerin sürekli olarak aynı yönde ve de artan şekilde değişmesini sağlar, Kısır döngüdür.

Kaynakça

İletişim
Psikoloji
Kontrol teorisi
Mühendislik

Geri bildirim


Özcanlı, Kahramanmaraş ilinin Elbistan ilçesine bağlı bir mahalledir.

Tarihçe
Mahallenin adı, 1946 yılı kayıtlarında Karaçar olarak geçmektedir. Daha önceleri Ağcaşar köyüne bağlı bir mahalle iken, 16 Ağustos 1957'de köy statüsü kazandı. 2012 yılındaki yasa değişikliğinden sonra yeniden mahalle oldu.

Nüfus

Kaynakça

Elbistan'ın mahalleleri

Özcanlı, Elbistan


الحلم الأميركي هو الروح الوطنية لشعب الولايات المتحدة الأمريكية، والتي يرى من خلالها أن هدف الديمقراطية هو الوعد بتحقيق الازدهار.ويشعر المواطنون من كل الطبقات الاجتماعية، في الحلم الأميركي الذي أعرب عنه جيمس تراسلو أدامز عام 1931، بقدرتهم على تحقيق «حياة أفضل وأكثر ثراء وسعادة.» وجاءت فكرة الحلم الأميركي مرسخة في الجملة الثانية من إعلان الاستقلال  والتي تنص على أن «كل الناس قد خلقوا متساوين» ، وأن لهم «بعض الحقوق غير القابلة للتغيير»  والتي تضم «حق الحياة والحرية والسعي وراء تحقيق السعادة».

ويعتقد أن الحلم الأميركي قد ساعد على بناء خبرة أمريكية متماسكة، بينما لامه البعض بسبب توقعاتهم الوخيمة.<ref name="Greider">جرايدر وليمالأمة، 6 مايو 2009. [https://www.thenation.com/doc/20090525/greider "مستقبل الحلم الأميركي]، تم استعادته في 20 يونيو 2009. </ref> ولم يساعد وجود الحلم الأميركي معظم الأقليات العرقية ومواطنو الطبقة الدنيا عبر التاريخ في الحصول على قدر أكبر من المساواة والنفوذ الاجتماعي. ولكن على النقيض، يرى البعض أن هيكل الثروة الأمريكية يدعم فكرة التعدد الطبقي لصالح الجماعات ذات المراكز المرموقة.

 نظرة شاملة
ومنذ مطلع القرن التاسع عشر، تعتبر الولايات المتحدة نفسها منارة الحرية والازدهار الذي تحقق من خلال مجموعة من المبادئ الأخلاقية والفلسفية المطروحة من قبل مؤسسيها، والتي تم تنفيذها بشكل مثالى. بالإضافة إلى الثروة الطبيعية ومكافأة العالم الجديد.

وورد معنى «الحلم الاميركي» مرات عديدة على مدار التاريخ.بينما نجد أثره في سحر العالم الجديد—توافر الأراضي واستمرار التوسع الأمريكي—وروح الشعب اليوم تدل ببساطة على القدرة على تحقيق الرفاهية لنفسه من خلال المشاركة في المجتمع الصاخب وثقافة الولايات المتحدة.

يعتقد بأن أمريكا هي الأرض التي تعتمد فيها فرص الإنسان في الحياة على الموهبة والطاقة، وليس على العائلة، أو الثروة، أو الاعتقادات السياسية.

ووفقا لذلك، يشمل الحلم فرصة الأطفال في الحصول على التعليم الأمريكي، وبالتالى فرص العمل المناسبة.إنها الفرصة لاتخاذ القرارات الفردية دون الاعتبار للقيود الطبقية، أو الطائفية، أو الدينية، أو العرقية.

 الأصل
صاغ المؤرخ والكاتب جيمس تراسلو ادامز مصطلح «الحلم الاميركي» عام 1931 في كتابه الملحمة الأمريكية :

كما كتب أيضا:

 القرن العشرين والواحد والعشرين
قامت مجموعة من المنظمات المختلفة خلال السنوات الأخيرة بدراسة مصطلح الحلم الأمريكي باعتباره هدف قومي.وتشير نتائج هذه الدراسات إلى أنه خلال فترة التسعينيات وحتى بداية الألفينيات، وهي فترة تتسم بازدهار ثروة الولايات المتحدة، اعترف عددا متزايدا من الناس بفقدانهم الثقة في الحلم الاميركي.

 مراجع ثقافية
قام بعض الكتاب بنقد هذا المفهوم ساخرين منه، مثل جون شتاينبيك صاحب كتاب فئران ورجال.كتب فرنسيس سكوت فيتزجيرالد غاتسبي العظيم، والذي يدور حول ما يصحب الحلم الأمريكي من أنانية، وزنا، وغش، وتسلق اجتماعي، كما تناول سنكلير لويس نفس الموضوع في كتابه معدن البابت الذي يهجو فيه المادية والمطابقة في القرن العشرين.وصف هنتر تومسون في كتابه الخوف والكراهية في لاس فيغاس : رحلة بربرية إلى قلب الحلم الأميركي الرؤية القاتمة للبحث عن هذا الحلم في أوائل السبعينيات، بعد انهيار الحركة المضادة للثقافة؛ وهي رؤية السياسة الساخرة لريتشارد نيكسون، والعنف، والجشع، والجهل، والوطنية الشريرة، والاغتراب الشخصي المستوطن في المجتمع الاميركي.

قامت العديد من الأفلام باستكشاف الحلم الأميركي ومن ضمنها فيلم «إيزي رايدر» والذي أنتج عام 1969، حيث تقوم الشخصيات برحلة البحث عن أمريكا الحقيقية.

وصرح الممثل الكوميدي الاميركي جورج كارلن قائلا «أطلق عليه الحلم الأميركي لأنك يجب أن تراه في منامك حتى تتمكن من تصديقه».

ويحتوي ألبوم "كيف يمكن للجحيم أن يكون أسوأ من ذلك؟"'' لفريق باد ريليجن على أغنية بعنوان «الحلم الاميركي». وكذلك ألبوم "Steal this Album!" لفريق سيستم أوف ا داون يحتوي على أغنية بعنوان A.D.D. (American Dream Denial) أي إنكار الحلم الأمريكي.

انظر أيضا
 هوراشيو ألجر
 الحلم العربي
 أيديولوجية الإنجاز

المراجع
ملاحظات

المصادر
 كولين جيم. كولين جيم، الحلم الاميركي: لمحة تاريخية موجزة عن الفكرة التي شكلت أمة، مطبعة جامعة أوكسفورد الاميركية، 2004.ISBN 0-19-517325-2
 جونسون، هيذر بيت. "الحلم الاميركي وسلطة الثروة: اختيار المذاهب ووراثة عدم المساواة في أرض الفرص''، مطابع سي آر سي، 2006.ISBN 0-415-95239-5

الخصوصية الأمريكية
الطبقة الاجتماعية في الولايات المتحدة
تاريخ الغرب الأمريكي
ثقافة أمريكية
فضيلة

الحلم الأمريكي


Katara (nož), vrsta noža s Indijskog podkontinenta
 Katara (Avatar: The Last Airbender), lik iz TV serije Avatar: The Last Airbender
 Katara (prolaz), planinski prolaz u sjevernoj Grčkoj
 Katara (začin), začin iz Venezuele
 Katra (Dhaka), rezidencijalna palača u Dhaki
 Katara (depresija), geološka depresija u Egiptu

Katara


Blechnopsis, rod paprati iz porodice rebračevki (Blechnaceae) kojemu pripadaju dvije vrste iz Azije i Pacifika. Opisan je 1851.

Vrste
 Blechnopsis finlaysoniana (Wall. ex Hook. & Grev.) C.Presl
 Blechnopsis orientalis (L.) C.Presl

Izvori

Rebračevke

Blechnopsis


Kelly Rowland (Kelendria Trene "Kelly" Rowland, d. 11 Şubat 1981; Atlanta, Georgia), Amerikalı R&B şarkıcısı, söz yazarı, dansçı ve oyuncu. Destiny's Child adlı R&B grubunun eski üyelerinden biridir.

Kariyeri

Destiny's Child dönemi
Rowland, 1990'da 9 yaşından başlayarak, Destiny's Child grubu ile birçok gösteride yer almış ve grubun kurucu üyelerinden olarak gelecekteki planlarda kararlar vermiştir. 1998'de ilk albüm için çalışmalara başlayan grupta, Beyoncé ile beraber Rowland, ağırlıklı vokallerde yer almıştır. Ancak 1999'daki ikinci albümlerinin ardından, grubun Beyoncé ve Kelly dışındaki tüm üyelerin ayrılmasıyla beraber yeni üyeler Michelle Williams ve Farrah Franklin'i alan grupla 2001'deki Survivor albümüne imza atmıştır.

Daha sonra Franklin'in ayrılmasıyla son haliyle 3 kişi kalan grup ile son performanslar sergilenmiştir. 2002-2005 döneminde her üye solo olarak deneme yapmış, ardından son albüm olarak Destiny Fulfilled' kaydedilmiştir. 2006'da #1s adlı derleme albümün yayınlanmasıyla beraber grup resmi olarak dağılmıştır.

 Solo dönemi
2002'de grubun ara verişiyle beraber ilk albümü "Simply Deep"i yayınlayan Rowland, Nelly ile beraber söylediği Dilemma ile haftalarca (Şarkı Billboard Hot 100 listesinde 10 hafta zirvede kalmıştır.) zirvede kalmış ve yılsonunda Grammy ile dönmüştür. "Stole", "Can't Nobody" ve "Train on a Track" gibi diğer liste başarılı şarkılarına imza atan Rowland, İngiltere'de bu şekilde her şarkısını top-20'ye sokmayı başarmıştır.

Rowland, 2005-2006 döneminde grubu Destiny's Child'ın yeniden birleşip dağılmasından sonra, "Ms. Kelly" adlı albümünü 2007'de çıkaran Rowland, "Like This", "Ghetto", "Work" ve "Daylight" şarkılarıyla R&B listelerinde üst sıralarda yer aldı. 2009 yılında David Guetta'nın When Love Takes Over şarkısının vokalisti olarak listelere 1 numaradan giriş yaptı.

 Diskografi

 Albümler
 2002: Simply Deep 2007: Ms. Kelly 2011: Here I Am  2013: Talk a Good Game   Singlelar
 2002: "Dilemma" (sözleri Nelly'e ait)
 2002: "Separated"
 2002: "Stole"
 2003: "Can't Nobody"
 2003: "Une Femme En Prison"
 2003: "Train on a Track"
 2005: "Here We Go" (featuring Trina)
 2007: "Like This" (sözleri Eve'ye ait)
 2007: "Ghetto" (featuring Snoop Dogg)
 2007: "Work"
 2008: "No Future In The Past" (sözleri Nadiya ait)
 2009: "Daylight" (featuring Travis McCoy)
 2009: "When Love Takes Over" (sözleri David Guetta'ya ait)--
 2009: "Breathe Gentle"
 2010: "Invincible"
 2010: "Commander"
 2010: "Rose Colored Glasses"
 2010: "Grown Woman"
 2010: "Forever And A Day"
 2011: "Gone" (sözleri Nelly'e ait)
 2011: "Motivation"
 2011: "What A Feeling (featuring Alex Gaudino)
 2011: "Favor ( Lonny Bereal)
 2013: "Kisses Down Low"
 2013: "Dirty Laundry"

 DVD'ler
 2007: BET Presents Kelly Rowland Turlar
 2003: Simply Deeper European Tour''

Filmografi

Ödülleri

Kaynakça

Dış bağlantılar

 MySpace'de Kelly Rowland

1981 doğumlular
Georgia doğumlular
Amerikalı kadın sinema oyuncuları
Amerikalı kadın müzisyenler
Amerikalı söz yazarları
Grammy Ödülü sahipleri
Destiny's Child üyeleri
Yaşayan insanlar
Gey ikonu
Amerikalı kadın pop şarkıcı-söz yazarları
21. yüzyılda Amerikalı kadın oyuncular
Motown sanatçıları
Teksas doğumlu şarkıcılar
Amerikalı house müzisyenleri
Afrikalı Amerikalı kadın oyuncular
Afrikalı Amerikalı kadın şarkıcılar
Amerikalı kadın hip hop şarkıcıları
En İyi Melodik Rap Performansı Grammy Ödülü sahipleri
Feminist müzisyenler

Kelly Rowland


El siguiente artículo describe las características de la Demografía de Botsuana

Población

En 2001 el país tenía una población total de 1,680,863 habitantes, y en julio de 2011 su población se estimaba en 2,065,398 habitantes. Botsuana, como muchas naciones en África del sur, sufre de una alta tasa de infección de SIDA, estimada en un reporte de las Naciones Unidas de 2002 en 38.8% para adultos. Los datos demográficos del censo de Botsuana de 2001 están incluidos para una comparación con los estimados CIA del 2006.

Proyecciones poblacionales
De acuerdo a las proyecciones de las Naciones Unidas, la población de Botsuana ha pasado de aproximadamente 413.000 en 1950 a más de 2.300.000 en el 2020. La proporción de niños bajo 15 años en el 2020 correspondía a aproximadamente  un 33.4%, con un 62.1% entre 15 y 65 años y solo 4.5% de la población tenía más de 65 años.

Estadísticas vitales

Nacimientos y defunciones

Religión

La religión predominante es el cristianismo, principalmente en su forma de prostentastismo.

Idiomas

Inmigración
De acuerdo al informe de las Naciones Unidades del 2019, existen 110.596 inmigrantes en Botsuana. A continuación se describe el país de origen:

Referencias

 Este artículo incorpora material de dominio público del CIA World Factbook document "".
 Botswana Demographics 2001 Central Statistics Office (Botswana), Censo y Estadísticas Demográficas para el año 2001.

Enlaces externos

 Botswana: Districts, Cities, Towns, Urban Villages & Agglomerations - Statistics & Maps on City Population

Demografía de Botsuana


Heiko Josef Maas () este un politician german (SPD) care din 14 martie 2018 până în 2021 a ocupat funcția de ministru federal al afacerilor externe în cel de-al 4-lea guvern condus de Angela Merkel.

Din 2013 până în 2018 a fost ministru federal al justiției și protecției consumatorului. Anterior, din 2012 până în 2013, a fost vicepremier al statului federal Saarland, precum și ministru al economiei, muncii, energiei și transporturilor în guvernul regional. Tot în Saarland, din 1998 până în 1999, a fost ministru al mediului, energiei și transporturilor.

Originea, educația și familia (1966-1989)
Heiko Maas a fost cel mai mare dintre cei trei fii ai unui soldat profesionist și a unei croitorese, într-o familie din clasa de mijloc de catolici practicanți, în Saarlouis. El a crescut în spiritul religiei catolice și a fost slujitor la altar, fiind membru activ în uniunea tineretului catolic.
Conform declarației sale cu privire la acele timpuri, multe din valorile întâlnite atunci s-au reflectat în viața sa politică de mai târziu. În 1987 Maas a obținut diploma de bacalaureat la gimnaziul din Völklingen.

După serviciul militar a lucrat timp de un an ca simplu muncitor la uzinele Ford din Saarlouis. În 1989, el a început să studieze jurisprudența la Universitatea din Saarland, pe care în 1993, cu primul examen de stat,o finalizează. După stagiul legal, printre altele, și la tribunalul districtual din Saarbrücken, obține cel de-al doilea examen de stat în 1996. El este membru al sindicatului IG Metal.

Trăiește separat de soția sa cu care are doi copii. Din 2016 este împreună cu actrița Natalia Wörner. Ia parte la întrecerile de triatlon.

Cariera politică în SPD

Perioada Saarland (1989–2013)
În 1989, Maas a devenit student la drept și a intrat în SPD. În 1992 a fost ales ca președinte al tinerilor din SPS, Jusos. Fiind sprijinit de către prim-ministrul landului, Oskar Lafontaine, în 1994 a obținut un loc în parlamentul din Saarland. Ministrul mediului, Willy Leonhardt, l-a numit în 1996 Secretar de stat în Ministerul mediului, energiei și transporturilor, iar în 1998 devine succesorul acestuia ca ministru.

În septembrie 1999, SPD Saarland - al cărui canditat era prim-ministrul de atunci al landului Reinhard Klimmt – după 14 ani de majoritate absolută (Guvernul Lafontaine I, II și III) obține 44.4 la sută din voturi și 25 din 51 din mandate. CDU Saarland, în frunte cu  Peter Müller a primit 45,5 %, și 26 de mandate.
Din moment ce toate celelalte partide nu au reușit intrarea în parlamentul local, CDU a obținut majoritatea absolută de mandate. Maas a fost ales ca liderul opoziției în landul Saarland; el a renunțat cu ocazia plecării din guvern la suma de bani ce i se cuvenea în mod obișnuit în această situație, afirmând că este nevoie de o schimbare urgentă a acestui cadru legal.

În noiembrie 2003, el a fost candidatul SPD - Saarland pentru alegerile de land în anul 2004. La aceste alegeri SPD a primit 30,8% din voturi.

Din noiembrie 2007, Maas face parte din prezidiul SPD, cu rol de consultant. La propunerea fostului președinte SPD , Kurt Beck, a preluat rolul de coordonator între SPD și sindicate.

La alegerile de land din august 2009, Maas a fost din nou candidatul principal al SPD. Cu această ocazie, SPD a primit 24,5% din voturi (cel mai slab rezultat al partidului în Saarland ). CDU a pierdut 13 %; Partidul de Stânga a fostului prim-ministru SPD Lafontaine a primit 21,3 % (față de 2,3% în alegerile precedente). Maas a purtat după alegeri discuții cu Stânga și cu Alianța 90/Verzii, cu scopul de a forma o coaliție roșu-roșu-verde care să ducă la constituirea unui guvern sub conducea sa. Verzii ( ecologiștii) au preferat mai târziu să aleagă o coaliție numită Jamaica ( datorită culorilor partidelor aliate - negru, verde,galben,) cu CDU și FDP ( creștin-democrații și liberalii).

După demisia lui Peter Müller din funcția de prim-ministru, Maas și ministra asistenței sociale Annegret Kramp-Karrenbauer (CDU) au canditat pentru ocuparea postului devenit vacant.

Deși pe 10 august 2011, toți cei 27 de deputați din coaliția de guvernare au fost prezenți iar SPD și Stânga aveau doar 24 de membri, Maas a primit în primul tur de scrutin 25 de voturi. Deoarece Kramp-Karrenbauer a obținut de asemenea 25 voturi, a fost necesar un al doilea tur al alegerilor. Și de această dată, Maas a primit 25 de voturi, Kramp-Karrenbauer a întrunit 26 de voturi și a fost aleasă, prin urmare, prim-ministra landului.

Kramp-Karrenbauer a declarat pe 6 ianuarie 2012, ca fiind încheiată coaliția dintre CDU, FDP și Alianța 90/Verzii. Discuțiile de tatonare din 18 ianuarie 2012,dintre CDU și SPD, pentru a forma un nou guvern, nu au dus la niciun rezultat. Pentru alegerile din 25 mai, Maas a fost ales ca principalul candidat al partidului, devenind astfel, din nou, adversarul lui Kramp-Karrenbauer. Un congres la nivel de land a confirmat nominalizarea sa pe 18 februarie. La alegerile anticipate, SPD a urcat pe locul doi în alegeri, în urma CDU. Maas a recomandat, în conformitate cu declarația sa făcută înainte de alegeri, să se înceapă negocierile pentru formarea unei coaliții cu CDU.

Acordul coaliției a fost aprobat pe 3 mai 2012 de către forurile partidelor CDU și SPD iar pe 8 mai a fost semnat de Maas și Kramp-Karrenbauer. Pe 9 mai 2012 a fost aleasă în cadrul parlamentului local prim-ministra landului. Atunci a fost prezentat și aprobat noul guvern, în cadrul căruia Maas ocupa postul de ministru al economiei, muncii, energiei și tranporturilor. Totodată, el era și viceprim-ministru.

Cariera politică la nivel federal (din 2013)

Ministrul federal pentru justiție și protecția consumatorului (2013–2018)
După evaluarea unui sondaj ai membrilor SPD pentru aprobarea Marei coaliții, Maas a fost prezentat pe 14 decembrie 2013, ca viitorul ministru federal al justiției și protecției consumatorului. Comitetul executiv al SPD l-a confirmat iar Sigmar Gabriel l-a prezentat. Pe 17 decembrie 2013 Maas a fost numit oficial în funcție de către Președintele Federal Joachim Gauck, iar apoi a depus jurământul în parlament. Locul său în legislativul landului a fost luat de către Stefan Krutten, pe 15 ianuarie 2014.

Ministrul federal de externe (din 2018)
Maas a fost ales in Bundestag la alegerile din 2017 pe lista comună a SPD din Saarland. În circumpscripția electorală din Saarlouis a ieșit după Peter Altmaier. După formarea unei noi mari coaliții, comitetul executiv al SPD a anunțat pe 9 martie 2018, faptul că Maas va fi noul ministru de externe. Pe 14 martie 2018, el a fost numit de către Președintele Republicii, Frank-Walter Steinmeier, Ministrul Federal al Afacerilor externe în Cabinetul Merkel IV.

Luări de poziție

Drept penal
În februarie 2014 Maas a anunțat, printre altele, că legea în care sunt definite caracteristicile unei crime, ar trebui reexaminată. Aceasta nu ar mai fi, din punctul său de vedere, în conformitate cu sistematica codului penal. În acest scop, un grup de experți ar trebui să se pronunțe.

După moartea lui Tuğçe Albayrak, în spațiul public au avut loc discuții ample pe tema delicvenței juvenile. Studenta de origine turcă, în vârstă de 22 de ani, a fost lovită de un recidivist, de origine sârbă, iar ulterior, în urma leziunilor suferite, a decedat. Maas s-a pronunțat în favoarea înăspririi dreptului penal în ceea ce privește tineretul și a cerut din partea cetățenilor mai mult curaj civil.

În ianuarie 2015, după atacul de la Charlie Hebdo, Maas a anunțat un nou set de măsuri împotriva terorismului, care printre altele, stabilea ca infracțiune sprijinul financiar pentru organizațiile teroriste, ca de exemplu, prin donații. În acest fel, Maas se conforma unei rezoluții a Consiliului de securitate al ONU, din septembrie 2014. În același timp, el a refuzat în continuare păstrarea datelor personale, pe motiv că acest fapt este de natură să încalce drepturile fundamentale.

Maas a prezentat în martie 2016 primul său proiect cu privire la reformarea anumitor paragrafe care se refereau la crimă. Conform acestui fapt, este posibilă o reducere a sentinței de până la cinci ani dacă făptuitorul a acționat "din disperare" pentru a "se elibera pe sine sau pe o persoană apropiată lui dintr-o situație conflictuală aparent fără ieșire" de o "insultă gravă" (§ 213) sau datorită unei "maltratări (...) ce a dus la mânie" sau dacă a fost afectat de o "criză de furie violentă". În plus, proiectul își propunea să redefinească caracteristicele crimei cu premeditare iar în ceea ce privește omorul calificat, se dorea o redenumire și o mai bună precizare a motivațiilor acestuia atunci când este făcut în scop material, sexual sau deliberat.

Cu privire la streaming-ul mass-media, Maas a afirmat, în ianuarie 2014, că simpla vizualizare de videoclipuri, care au ajuns în mod ilegal pe Internet, nu este o infracțiune.

Legislația privind mass-media

Protejarea informațiilor
Pe 18 decembrie 2015 este introdus în codul penal german articolul 202d. Acesta se referă la datele private care nu sunt accesibile publicului larg. Scopul este de a proteja confidențialitatea acestor date. Criticii, inclusiv Reporteri fără frontiere, au văzut acest lucru ca pe un pericol pentru jurnalism. Acest articol ar descuraja și ar incrimina bloggerii și jurnaliștii. Aceștia, împreună cu diferite organizații pentru drepturile civile au depus o contestație la Curtea Constituțională.

Legea privind dreptul la corecta informație
Guvernul marii coaliții ( CDU-SPD) a depus în parlament proiectul de lege propus de către ministrul federal al justiției,Heiko Maas. Prin această lege se dorea , potrivit declarațiilor lui Maas, stoparea urii, a incitării la ură și a rapoartelor false pe internet. Studiul pe care Heiko Maas l-a folosit ca bază pentru elaborarea legii este, potrivit profesorului de drept mass-media Marc Liesching o "evaluare făcută de niște amatori".

Reporteri fără frontiere și alți critici au vorbit despre "un foc de paie" și au avertizat că "dreptul fundamental al libertății presei și al liberei exprimări pot fi extrem îngrădite." În aprilie 2017, o alianță formată din diferite asociații din industrie, politicieni, activiști pentru drepturile civile, oameni de știință și avocați a pornit protestul împotriva acestei legi. Într-un Manifest au avertizat asupra "consecințelor dezastruoase pe care le poate avea asupra dreptului la libera exprimare". Raportorul special al ONU pentru libertatea de exprimare a criticat proiectul de lege, spunând că reprezintă o amenințare la adresa drepturilor omului.

Politica privind datele confidențiale
În ianuarie 2014, Maas a declarat că stocarea datelor cetățenilor nu reprezintă o prioritate pentru el, dorind să aștepte decizia Curții Europene de Justiție. După alegerile federale din 2013, Maas a devenit în cursul anilor 2014 și 2015, unul dintre cei mai puternici susținători în cadrul SPD, ai legii păstrării datelor.

Ca ministru federal al justiției, Maas a propus în luna mai 2015, un proiect de lege privind reintroducerea politicii de stocarea a datelor, în ciuda preocupărilor multor specialiști în dreptul constituțional, asta după ce legea anterioară fusese declarată ca nefiind conformă cu legea de bază (Constituția) de către Curtea federală constituțională.

La începutul lunii octombrie 2015, Curtea Europeană de Justiție a decis că acordul privind transferul datelor între UE și Statele Unite nu este în conformitate cu legislația UE. Maas a salutat hotărârea, în acest fel respectându-se drepturile fundamentale ale cetățenilor europeni.
În același timp, el a cerut Comisiei Uniunii Europene să negocieze un nou acord privind protecția datelor care să respecte standardele europene. Acest lucru sugerează că Maas nu are planificată în acest domeniu nici o activitate politică, deși aceasta este una dintre cele mai importante domenii de activitate ale ministerului său.

Reprezentarea femeilor în consiliile de administrație ale companiilor
Într-un interviu din Spiegel, Maas a declarat în 2015, că este de acord cu o cotă minimă stabilită prin lege privind numărul femeilor prezente în consiliile de administrație ale companiilor listate la bursă. Procentul de 30% în consiliile de administrație l-ar dori pus în aplicare cât mai repede posibil.

Acordul de liber schimb
Maas a cerut într-un interviu în luna iunie 2015, ca parlamentele naționale să-și dea acordul prin vot asupra acordului de liber schimb TTIP cu America.

Luarea de poziție în privința chiriilor
Cu așa-numita stopare a măririi chiriilor se dorea o prevenire a "creșterii excesive a prețurilor în zonele metropolitane". Inițial, acest lucru se dorea a fi aplicat și în cazul locuințelor noi. Exista doar o excepție care se aplica doar în cazul primei închirieri a apartamentelor noi construite. Maas a dat de înțeles în luna iulie a anului 2014, că ar dori să schimbe acest fapt. Se dorea în schimb, ca toate clădirile noi în general, să fie excluse de la regulă,astfel încât dorința de a investi în construcția de locuințe să se mențină. Această poziție a adus multe critici, cum ar fi cele din partea Alianța 90/Verzii, care vedeau în acest fapt o înmormântare a politicii de stopare a creșterii chiriilor.

Aceeași lege prevede că taxele datorate agenților imobiliari pentru un nou contract de închiriere, să fie plătite pe viitor de către cel care a apelat la serviciile lor (principiul ordonator). La scurt timp după prezentarea legii, un chiriaș a trebuit să plătească comisionul cuvenit agentului imobiliar pentru o locuință ce aparținea lui Maas, cu toate că Maas a apelat la agenția imobiliară. El a argumentat că legea nu este încă în vigoare. După ce mass-media a dezvăluit acest caz, Maas a returnat banii primiți de la chiriaș.

Critici si controverse

La începutul anului 2015, Oficiul Federal pentru protecția Constituției (BfV) a depus o plângere împotriva persoanelor necunoscute privind suspiciunea de trădare a secretelor făcută de către jurnaliștii blog-ului Netzpolitik.org care citau documentele interne ale BfV cu privire la analizarea masivă a diferitelor documente din internet.Președintele BfV Hans-Georg Maaßen a calificat acest lucru ca pe o trădare a secretelor de stat. După o examinare preliminară a documentelor, Procurorul general Federal, Harald Range, a pornit în mai 2015, o anchetă împotriva celor doi Netzpolitik-Blogger Markus Beckedahl și André Meister. Ministerul Federal de interne și Ministerul Federal al justiției ar fi fost informate asupra acestui fapt.

Opinia publică a aflat de acest fapt abia la sfârșitul lunii iulie 2015, în timp ce acuzații au fost informați despre procedura pornită împotriva lor. Criticii l-au acuzat pe Procurorul General că nu ține cont de libertatea presei. Ulterior, Ministrul Federal al justiție Maas s-a distanțat de Range, exprimțndu-și îndoiala că documentele publicate ar fi "un secret de stat, a cărui publicare, ar reprezenta un pericol grav la adresa securității externe a Republicii Federale Germania". Pe 4 august 2015, Range s-a plâns în mod public asupra amestecului "intolerabil" al politicii asupra independenței sistemului judiciar. "A influența o anchetă în curs deoarece posibilul rezultat nu ar fi avantajos politicului", nu este de acceptat. "Libertatea presei și libertatea de exprimare, se aplică și în internet, însă cu toate acestea, nu este nelimitată. A vegha asupra acestor lucruri este treaba unei justiții independente, nu a politicului". La scurt timp după aceasta, ministrul federal de justiție l-a pensionat pe Range anticipat. Maas a declarat că l-a informat pe Range că "încrederea în capacitatea acestuia de a ocupa poziția de procuror general este compromisă total."

După această demitere au urmat numeroase acuzații penale împotriva lui Maas, astfel încât procuratura din Berlin a examinat dacă există, suspiciunea inițială de obstrucționare a justiției. Asociația Federală a judecătorilor și procurorilor de la Curtea Federală de justiție a informat judecătorii federali Harald Reiter și Christian Tombrink în primul comunicat de presă de la fondarea Asociației, că există "indicii privind obstrucționarea ilegală a investigațiilor procurorului general federal". S-a creat impresia, "că s-a intervenit în anchetele procedurale în curs de desfășurare pentru a obține un anumit rezultat - politic dorit - printr-un control specific al dovezilor". Președintele Federației germane a ofițerilor criminaliști, André Schulz, a fost de părere că Maas "a discreditat public activitatea procuraturii și a distrus încrederea într-o urmărire obiectivă."

Maas a negat întotdeauna acuzația procurorului general Harald Range precum că secretara sa de stat Stefanie Hubig l-ar fi îndemnat pe Range să nu mai alcătuiască un raport care să clarifice,dacă Netzpolitik.org ar fi dezvăluit secrete de stat sau nu. Pe 2 septembrie 2016, cu două zile înainte de alegerile de land Mecklenburg - Pomerania Inferioara, Der Spiegel a citat dintr-o notă care ar confirma versiunea lui Range. Și procuratura din Berlin a ajuns, de asemenea, la concluzia că, în martie 2016, Hubig ar fi dat instrucțiunile mai sus amintite.

Guverne
 Guvernul Klimmt
 Guvernul Kramp-Karrenbauer II
 Guvernul Merkel III
 Guvernul Cabinet IV

Premii
 Israel-Jacobson premiu al Uniunii evreilor progreșiști (2014)
 Cadoul de amintire al Comitetului Internațional Auschwitz (2015)
 GQ cel mai bine îmbrăcat, Bărbatul cel mai bine îmbrăcat (2016)

Note

Legături externe

 Site-ul lui Heiko Maas
 Curriculum vitae  pe site-ul Heiko Maas
 Activități on-line, Heiko Maas.   În: wahl.de

Nașteri în 1966
Social democrați germani
Politicieni germani din secolul al XX-lea
Politicieni germani din secolul al XXI-lea
Romano-catolici germani
Germani în viață
Oameni din Saarland
Miniștri de externe germani
Miniștri de justiție ai Germaniei
Juriști germani

Heiko Maas


Abraham Moritz Warburg, kendt som Aby Warburg (født 13. juni 1866 i Hamborg, død 26. oktober 1929 smst.), var en tysk kunsthistoriker og kulturteoretiker. Warburg grundlagde det private bibliotek Kulturwissenschftliche Bibliothek Warburg, der senere flyttede til Warburg Institute i London. Hans primære forskning koncentrerede sig om den antikke verdens arv, heriblandt overførelsen af antikke repræsentationsformer i vestlig kultur frem til renæssancen.

Historie
Aby Warburg blev født ind i en velhavende, jødisk bankslægt. Hans forfædre stammede oprindeligt fra Italien, men var kommet til Tyskland i det 17. århundrede. Her havde de slået sig ned i den midttyske by Warburg, hvis navn de tog som slægtsnavn. I det 18. århundrede var Warburg-familien rejst til Altona nær Hamborg, hvor de havde grundlagt bankvirksomheden M. M. Warburg & Co.

Aby Warburg var ældste barn i en søskendeflok på syv. Hans forældre var bankdirektør Moritz Warburg og frue Charlotte Warburg. Aby Warburg var allerede som barn stærkt optaget af litteratur og historie, og viste kun i liden grad interesse for bankvirksomhed. Warburg-familiens næstældste søn, Max Warburg, gik imidlertid ind i slægtens bankforetagende. Det samme gjorde de yngre brødre Paul og Felix.

Barndom og ungdom
Warburg voksede op i en konservativ familie, hvis strenge regler den flyvske Aby havde svært ved at følge. Han modsatte sig tidligt de religiøse ritualer, som resten af familien trofast udførte, og han afviste som ung de fremtidsplaner, forældrene havde lagt for ham. Warburg ønskede hverken at læse til rabbiner, som var hans bedstemoders ønske, læge eller jurist. På trods af megen modstand fra familiens side, lykkedes det Aby at gennemtrumfe sine planer om at læse kunsthistorie. Han indgik i den forbindelse en aftale med sin bror Max om, at han frivilligt ville lade sin ret til faderens bankvirksomhed passere, hvis Max til gengæld lovede at forsyne Aby med bøger resten af hans liv.

Studier
I 1886 begyndte Warburg at læse kunsthistorie, historie og arkæologi på universitetet i Bonn. Her blev han undervist i religionshistorie af Hermann Usener, kulturhistorie af Karl Lamprecht og kunsthistorie af Carl Justi. Senere fortsatte Warburg sine studier ved universiteterne i München og Strasbourg.

I Strasbourg begyndte Warburg under Hubert Janitchek at skrive sin disputats om Botticellis Venus' fødsel og Primavera. Fra 1888 til 1889 studerede han de skriftlige kilder om disse to værker ved det kunsthistoriske institut i Firenze. Her blev han bl.a. interesseret i sammensmeltningen af naturvidenskabelige og humanistiske metoder. Disputatsen blev færdiggjort i 1892 og kom på tryk året efter. Warburgs studier førte til formuleringen af en ny kunsthistorisk metode, ikonografien eller ikonologien, der senere blev videreudviklet af Erwin Panofsky.

Efter færdiggørelsen af sin doktorgrad, flyttede Warburg til Berlin. Her læste han en overgang psykologi ved Humboldt Universitetets medicinske fakultet. I denne periode foretog Warburg endnu en rejse til Firenze.

Firenze
I 1897 giftede Warburg sig - mod sin faders vilje - med maleren og billedhuggeren Mary Hetz. Hun var datter af senator Adolph Ferdinand Hertz fra Hamborg. Parret fik tre børn: Mariette (1899-1973), Max Adolph (1902-1974) og Frede (1904-2004). I 1898 flyttede Aby og Mary til Firenze, hvor parret trods Abys gentagende depressioner levede et socialt liv. I deres omgangskreds kom bl.a. billedhuggeren Adolf von Hildebrand, forfatteren Isolde Kurz, den engelske arkitekt og antikvar Herbert Horne, den nederlandske germanist André Jolles og den belgiske kunsthistoriker Jacques Mesnil. Tidens største renæssanceforsker, amerikaneren Bernard Berenson, var sandsynligvis også i Firenze i disse år. I modsætning til Berenson fornægtede Warburg den sentimentale æsteticisme. I sine skrifter kritiserede han tidens forsimplede idealisering af en individualisme, som han mente Jacob Burckhardt fejlagtigt havde tillagt renæssancen.

Under sit ophold i Firenze undersøgte Warburg bl.a. de sociale forhold, som renæssancens kunstnere havde levet under. Han interesserede sig især for den særlige økonomiske situation, der prægede Firenze i ungrenæssancen, samt de spændinger, der opstod i overgangen fra middelalder til renæssance. Warburgs Firenze-periode førte senere til en række forelæsninger om Leonardo da Vinci, som han afholdt i Hamborgs Kunsthalle i 1899. I disse forelæsninger redegjorde Warburg for da Vincis interesse for middeladerlige bestiarier såvel som kunstnerens forståelse af antikke teorier, heriblandt Vitruvius' proportionslære. Warburg undersøgte også Botticellis kendskab til antikken, der ifølge Warburg bl.a. kom til udtryk i Botticellis repræsentationer af tøj og klæder på levende figurer.

Tilbagekomst til Hamborg
I 1902 flyttede Warburg-familien tilbage til Hamborg, hvor Aby fremlagde sine florentinske studier i en række forelæsninger. I begyndelsen nægtede Warburg at lade sig ansætte i en akademisk stilling. Han afviste bl.a. et tilbud om et professorat ved Halle Universitet i 1912. Warburg blev siden medlem af Völkerkundemuseums bestyrelse, og sammen med sin bror, Max, var han med til at fremme grundlæggelsen af Hamburgische Wissenschatfliche Stiftung (1907) samt Hamborg Universitet (1919), hvor han blev ansat. I denne periode begyndte Warburgs psykiske helbred imidlertid at påvirke hans akademiske arbejde.

Warburg led af en bipolar sindslidelse og viste desuden tegn på skizofreni. I 1921 blev han indlagt på Ludwig Binswangers neurologiske klinik i Kreuzlingen, Schweiz. Warburg blev udskrevet i 1924, hvorefter han frem til sin død lejlighedsvis afholdte små forelæsninger og seminarer for små grupper eller på hans bibliotek.

Warburg døde af et hjertetilfælde den 26. oktober 1929.

Eksterne henvisninger

Personer fra Hamborg
Kunsthistorikere fra Tyskland
Forfattere fra Tyskland
Jøder fra Tyskland

Aby Warburg


بقايا المستعر الأعظم هي ما يخلفه انفجار المستعر الأعظم الهائل، انظر: بقايا مستعر أعظم.

ملاحظة: في هذه القائمة حرفا الـ«م أ» هما اختصار «مستعر أعظم».

مراجع

بقايا مستعرات عظمى
قوائم السدم
قوائم متعلقة بعلم الفلك
مصادر الضوء

قائمة بقايا المستعرات العظيمة


Ali Naci Karacan (1896, İstanbul - 7 Temmuz 1955, İstanbul), Türk gazeteci ve yazar.

Gazete sahibi Ercüment Karacan'ın babası, Number 1 FM radyosunun sahibi Ömer Karacan'ın dedesidir. Fransız Frerler Okulu'nu (Saint Joseph Lisesi) ve Galatasaray Lisesi'ni bitirdi. Gençliğinde Servet-i Fünûnda aruz vezniyle şiirleri yayınlandı. Tasvir-i Efkâr gazetesinde üç yıl çalıştı; sonra İkdama geçti. Bu gazetede İttihat ve Terakki Cemiyeti'ni eleştiren yazılar yazdı. Vakitte yazı işleri müdürü oldu. I. Dünya Savaşı'nda Bağdat'ta görev yapan Goltz Paşa'nın hizmetinde mütercim olarak görev yaptı. İki arkadaşıyla birlikte Türk Kurtuluş Savaşı'nı destekleyen Akşam gazetesini yayınladı. Akşamda Necmettin Sadık Sadak ve Falih Rıfkı Atay ile birlikte çalıştı. İsmet İnönü başkanlığında Lozan Antlaşması müzakerelerini yapan heyette yer aldı ve İsviçre'ye gitti. İkdamı yeniden çıkardı, gazete kapanınca Viyana'ya gitti. 1931'de Viyana'dan döndü, sırasıyla Politika ve İnkılap gazetelerini yayınladı. Bunlar da kapandıktan sonra 1935'te Tan gazetesini kurdu. 1936'da Tandan ayrılıp Anadolu Ajansı temsilcisi oldu. 1948'e dek yurt dışında kaldı. 1950'de Milliyet gazetesini kurdu. Milliyetin "Anayasa"sı adını verdiği yayın programını ve biçimini Peyami Safa ve Cemil Cahit Toydemir'le birlikte hazırladı. 8 Temmuz 1955'te geçirdiği kalp krizi sonucu öldü.

Eserleri
 Ya Hürriyet Ya Ölüm (1934)
 Lozan Konferansı ve İsmet İnönü (1943)

Kaynakça

1896 doğumlular
1955 yılında ölenler
20. yüzyıl Türk gazetecileri
20. yüzyıl Türk yazarları
Galatasaray Lisesinde öğrenim görenler
Zincirlikuyu Mezarlığı'na defnedilenler
İstanbul'da kalp krizinden ölenler
Fenerbahçe SK başkanları
Resim aranan yazarlar
Milliyet (gazete) kişileri

Ali Naci Karacan


Thomas Elder, né le  à Kirkcaldy (Écosse) et mort le  à Adélaïde, est un pasteur, botaniste et financier écossais.

Biographie

Émigré à Adélaïde dès 1857, il est membre de diverses expéditions d'exploration. En 1863, il fonde la firme Elder, Smith & Co et finance des voyages dans l'intérieur de l'Australie (Peter Warburton, 1873 ; Ernest Giles, 1875). Il est à l'origine, en 1866, de l'exportation en Australie de chameaux ainsi que de 120 chevaux importés de Karachi. Il installe la station de  dans le sud de l'Australie et utilise les animaux pour établir la ligne télégraphique Adélaïde-Darwin en 1872 .

À sa mort en 1897, il lègue une partie de sa fortune à l'université d'Adélaïde ainsi qu'à la fondation du jardin zoologique de la ville.

Le Conservatoire d'Adélaïde porte son nom ().

Jules Verne le mentionne dans son roman Mistress Branican (partie 2, chapitre IV).

Le Strophurus elderi a été nommé en son honneur.

Notes et références

Liens externes

Botaniste écossais
Homme d'affaires britannique
Naissance en août 1818
Naissance à Kirkcaldy
Décès en mars 1897
Décès à Adélaïde (Australie)
Décès à 78 ans

Thomas Elder


L'écologie des écosystèmes est l'étude intégrée des composants vivants (biotiques) et non-vivants (abiotiques) des écosystèmes et de leurs interactions dans un cadre écologique. Cette science examine le fonctionnement des écosystèmes et le relie à leurs composants tels que les produits chimiques, la roche-mère, le sol, les plantes et les animaux.

L'écologie des écosystèmes examine les structures physiques et biologiques et étudie comment ces caractéristiques des écosystèmes interagissent entre elles. En définitive, cela nous aide à comprendre comment maintenir une eau de haute qualité et une production de marchandises économiquement viable. L'écologie des écosystèmes se concentre principalement sur les processus fonctionnels, c'est-à-dire les mécanismes écologiques qui maintiennent la structure et les services produits par les écosystèmes. Il s'agit notamment des interactions trophiques primaires.

Les études sur la fonction des écosystèmes ont grandement amélioré la compréhension humaine de la production durable de plantes fourragères, de fibres, de combustibles et de l'approvisionnement en eau. Les processus fonctionnels sont influencés par le climat, les perturbations et la gestion aux niveaux régional et local. Ainsi, l'écologie des écosystèmes fournit un cadre puissant pour identifier les mécanismes écologiques qui interagissent avec les problèmes environnementaux mondiaux, en particulier le réchauffement climatique et la dégradation des eaux de surface.

Ces exemples illustrent plusieurs aspects importants des écosystèmes :
 Les limites des écosystèmes sont souvent nébuleuses et peuvent fluctuer dans le temps ;
 Les organismes au sein des écosystèmes sont dépendants des processus biologiques et physiques au niveau de l'écosystème ;
 Les écosystèmes adjacents interagissent étroitement et sont souvent interdépendants pour le maintien de la structure de la communauté et des processus fonctionnels qui maintiennent la productivité et la biodiversité.

Ces caractéristiques posent également des problèmes pratiques dans la gestion des ressources naturelles. Qui va gérer quel écosystème ? La coupe de bois dans la forêt dégradera-t-elle la pêche récréative dans le cours d'eau ? Les gestionnaires fonciers ont du mal à répondre à ces questions alors que la frontière entre les écosystèmes reste floue, même si les décisions prises dans un écosystème affectent l'autre. Nous devons mieux comprendre les interactions et les interdépendances de ces écosystèmes et les processus qui les maintiennent avant de pouvoir commencer à répondre à ces questions.

L'écologie des écosystèmes est un domaine d'étude intrinsèquement interdisciplinaire. Un écosystème individuel est composé de populations d'organismes, qui interagissent au sein de communautés et contribuent au cycle des nutriments et au flux d'énergie. L'écosystème est la principale unité d'étude en écologie des écosystèmes.

L'écologie des populations, des communautés et de la physiologie fournit un grand nombre des mécanismes biologiques sous-jacents qui influencent les écosystèmes et les processus qu'ils entretiennent. Le flux d'énergie et le cycle de la matière au niveau de l'écosystème sont souvent examinés en écologie des écosystèmes, mais, dans l'ensemble, cette science est définie davantage par son sujet que par son échelle. L'écologie des écosystèmes aborde les organismes et les réservoirs abiotiques d'énergie et de nutriments comme un système intégré, ce qui la distingue des sciences associées telles que la biogéochimie.

La biogéochimie et l'hydrologie se concentrent sur plusieurs processus écosystémiques fondamentaux tels que le cycle chimique des nutriments à médiation biologique et le cycle physico-biologique de l'eau. L'écologie des écosystèmes constitue la base mécaniste des processus régionaux ou mondiaux englobés par l'hydrologie paysage-région, la biogéochimie mondiale et la science du système terrestre.

Notes et références

Écologie

Écologie des écosystèmes


Albert Torres Barceló (* 26. April 1990 in Ciutadella, Menorca) ist ein spanischer Radrennfahrer, der auf Straße und Bahn Rennen fährt. Er ist der dominierende spanische Radsportler in den Ausdauerdisziplinen auf der Bahn.

Sportliche Laufbahn
2006 wurde Albert Torres spanischer Jugendmeister im Einzelzeitfahren. Bei den Nachwuchs-Europameisterschaften 2007 in Cottbus belegte er in der Einerverfolgung Platz drei. 2008 errang Torres den Titel des spanischen Junioren-Meisters im Straßenrennen und wurde bei den Nachwuchs-Europameisterschaften in Pruszków Zweiter im Punktefahren, 2010 wurde er U23-Meister auf der Straße.

2011 wurde Torres spanischer Nachwuchs-Meister im Punktefahren sowie Meister der Elite im Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner) und in der Mannschaftsverfolgung (mit David Muntaner, Jaime Alberto Muntaner und Vicente Pastor). Bei den Nachwuchs-Europameisterschaften belegte er in der Verfolgung erneut Platz drei. Beim vierten Lauf des Bahnrad-Weltcups 2011/12 in London gewann er das Punktefahren. Gemeinsam mit Sebastián Mora wurde er bei den UCI-Bahn-Weltmeisterschaften 2012 in Melbourne Fünfter im Zweier-Mannschaftsfahren.

2013 wurde Torres gemeinsam mit David Muntaner in Minsk Vize-Weltmeister im Zweier-Mannschaftsfahren. Gemeinsam mit Sebastián Mora wurde er 2015 Europameister in derselben Disziplin. Im Jahr darauf konnte er seinen 2016 mit Mora im Madison verteidigen und errang zudem einen zweiten Titel im Omnium. Bei den Bahnweltmeisterschaften 2017 wurde er Dritter im Omnium. 2018 wurde er erneut Vize-Weltmeister im Zweier-Mannschaftsfahren, dieses Mal mit Sebastián Mora. Die beiden Fahrer gewannen auch das Finale der Six Day Series in Palma. Beim Lauf des Bahn-Weltcups 2018/19 in Saint-Quentin-en-Yvelines gewann Torres das Omnium. 2020 wurde er gemeinsam mit Sebastián Mora zum dritten Mal Europameister im Zweier-Mannschaftsfahren.

2020 erhielt Albert Torres einen Vertrag beim Movistar Team und fuhr anschließend überwiegend Straßenrennen. 2023 errang er bei den Bahneuropameisterschaften die Silbermedaille im Punktefahren.

Privates
Am 14. März 2020 planten Albert Torres und seine langjährige Freundin, die ehemalige Radsportlerin María del Mar Bonnin Palou, zu heiraten. Die Hochzeit und die Feier mussten wegen der Corona-Pandemie abgesagt werden.

Erfolge

Bahn

2007
  Junioren-Europameisterschaft – Einerverfolgung

2008
  Junioren-Europameister – Einerverfolgung (Junioren)
  Junioren-Europameisterschaft – Punktefahren (Junioren)

2009
  U23-Europameisterschaft – Scratch

2011
  U23-Europameisterschaft – Einerverfolgung
  Spanischer Meister – Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner), Mannschaftsverfolgung (mit Jaime Alberto Muntaner, David Muntaner und Vicente Pastor)
  Spanischer U23-Meister – Punktefahren

2012
  Weltcup London – Punktefahren
  U23-Europameisterschaft – Einerverfolgung
  U23-Europameisterschaft – Zweier-Mannschaftsfahren (mit Julio Alberto Amores)
  Spanischer Meister –  Punktefahren, Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntanter), Mannschaftsverfolgung (mit Francisco Martí und David Muntaner)

2013
  Weltmeisterschaft – Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner)
  Europameisterschaft – Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner)
  Spanischer Meister – Scratch, Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner), Mannschaftsverfolgung mit Jaime Alberto Muntaner, David Muntaner und Vicente Pastor

2014
  Weltmeister – Zweier-Mannschaftsfahren (mit David Muntaner)
  Spanischer Meister – Punktefahren, Mannschaftsverfolgung mit Marc Buades, Jaime Alberto Muntaner und Vicente Pastor

2015
  Weltmeisterschaft – Scratch
  Europameister – Zweier-Mannschaftsfahren (mit Sebastián Mora)
  Spanischer Meister – Punktefahren, Mannschaftsverfolgung (mit Jaime Alberto Muntaner, David Muntaner und Jaime Alberto Cañellas)

2016
  Bahnrad-Weltcup in Glasgow – Zweier-Mannschaftsfahren (mit Sebastián Mora)
  Europameister – Omnium, Zweier-Mannschaftsfahren (mit Sebastián Mora)
 Sechstagerennen von Rotterdam (mit Sebastián Mora)
  Spanischer Meister – Scratch, Einerverfolgung, Zweier-Mannschaftsfahren (mit Xavier Cañellas), Mannschaftsverfolgung (mit Antonio Ballester, Marc Buades Ferriol und Jaime Alberto Cañellas)

2017
  Weltmeisterschaft – Omnium
  Europameister – Omnium
  Spanischer Meister – Einerverfolgung, Punktefahren, Mannschaftsverfolgung (mit Joan Martí Bennàssar, Marc Buades und Xavier Cañellas), Zweier-Mannschaftsfahren (mit Xavier Cañellas)

2018
  Weltmeisterschaft – Zweier-Mannschaftsfahren (mit Sebastián Mora)
 Finale Six Day Series (mit Sebastián Mora)
  Weltcup in Saint-Quentin-en-Yvelines – Omnium
  Spanischer Meister – Scratch, Mannschaftsverfolgung (mit Marc Buades, Xavier Cañellas und Pau Llaneras)
2019
  Spanischer Meister – Omnium, Punktefahren, Scratch, Einerverfolgung, Zweier-Mannschaftsfahren (mit Xavier Cañellas), Mannschaftsverfolgung (mit Marc Buades, Xavier Cañellas und Josep Blanco)
2020
  Europameister – Zweier-Mannschaftsfahren (mit Sebastián Mora)
2023
  Europameisterschaft – Punktefahren
  Weltmeisterschaft – Punktefahren

Straße
2006
  Spanischer Meister – Einzelzeitfahren (Jugend)
2008
  Spanischer Meister – Straßenrennen (Junioren)
2010
  Spanischer Meister – Straßenrennen (U23)
2017
 eine Etappe und Punktewertung Vuelta a la Independencia Nacional

Grand Tour-Platzierungen

Weblinks

Einzelnachweise

Radsportler (Spanien)
Weltmeister (Radsport)
Europameister (Radsport)
Spanischer Meister (Radsport)
Bahnradfahrer
Olympiateilnehmer (Spanien)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2012
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 2020
Person (Menorca)
Spanier
Geboren 1990
Mann

Albert Torres


Obelisk je spomenik u obliku piramide u "Dolini dalija" u parku Maksimir.

Povijest
Spomenike je 1843. naručio nadbiskup Juraj Haulik, u čast završetka radova na parku Maksimir, a izradio ga je iste godine kipar Joseph Käschmann. Spomenik je Javna ustanova Maksimir obnovila 2001. godine.

Opis
Kameni obelisk u obliku piramide postavljen je na kubični postament, a okružen je kopljastom ogradom. Izgrađen je tako da je na donje stube postavljeno kvadratično postolje na koje je postavljen obelisk.

Obelisk ukrašava sedam pozlaćenih vijenaca, rekonstruiranih prema fotografijama iz 1968. - tri veća na postolju straga te s lijeve i desne strane, a 4 manja sa svake strane piramidnog dijela spomenika.

Na lijevano-željeznoj ploči na pročelju kvadratičnog dijela ispisani su stihovi na latinskom koji govore o namjeni parka i motivima investitora uređenja parka, Jurja Haulika.

Kamena ploča s prilagođenim prijevodom latinskih stihova, u obradi pejsažnog arhitekta Smiljana Klaića (1912.-1989.), postavljena je 1943.

Zaštita
Obelisk je zaštićeno kulturno dobro.

Izvori

Vanjske poveznice

Građevine u Zagrebu
Park Maksimir
Zaštićena memorijalna obilježja i mjesta u Gradu Zagrebu

Obelisk u Maksimiru


The connecting peptide, or C-peptide, is a short 31-amino-acid polypeptide that connects insulin's A-chain to its B-chain in the proinsulin molecule. In the context of diabetes or hypoglycemia, a measurement of C-peptide blood serum levels can be used to distinguish between different conditions with similar clinical features.

In the insulin synthesis pathway, first preproinsulin is translocated into the endoplasmic reticulum of beta cells of the pancreas with an A-chain, a C-peptide, a B-chain, and a signal sequence. The signal sequence is cleaved from the N-terminus of the peptide by a signal peptidase, leaving proinsulin. After proinsulin is packaged into vesicles in the Golgi apparatus (beta-granules), the C-peptide is removed, leaving the A-chain and B-chain bound together by disulfide bonds, that constitute the insulin molecule.

History

Proinsulin C-peptide was first described in 1967 in connection with the discovery of the insulin biosynthesis pathway. Isolation of bovin C-peptide, determination of sequence, preparation of human C-peptide were done in 1971. C-peptide serves as a linker between the A- and the B- chains of insulin and facilitates the efficient assembly, folding, and processing of insulin in the endoplasmic reticulum. Equimolar amounts of C-peptide and insulin are then stored in secretory granules of the pancreatic beta cells and both are eventually released to the portal circulation. Initially, the sole interest in C-peptide was as a marker of insulin secretion and has, as such, been of great value in furthering the understanding of the pathophysiology of type 1 and type 2 diabetes. The first documented use of the C-peptide test was in 1972. During the past decade, however, C-peptide has been found to be a bioactive peptide in its own right, with effects on microvascular blood flow and tissue health.

Function

Cellular effects of C-peptide
C-peptide has been shown to bind to the surface of a number of cell types such as neuronal, endothelial, fibroblast and renal tubular, at nanomolar concentrations to a receptor that is likely G-protein-coupled. The signal activates Ca2+-dependent intracellular signaling pathways such as MAPK, PLCγ, and PKC, leading to upregulation of a range of transcription factors as well as eNOS and Na+K+ATPase activities. The latter two enzymes are known to have reduced activities in patients with type I diabetes and have been implicated in the development of long-term complications of type I diabetes such as peripheral and autonomic neuropathy.

In vivo studies in animal models of type 1 diabetes have established that C-peptide administration results in significant improvements in nerve and kidney function.  Thus, in animals with early signs of diabetes-induced neuropathy, C peptide treatment in replacement dosage results in improved peripheral nerve function, as evidenced by increased nerve conduction velocity, increased nerve Na+,K+ ATPase activity, and significant amelioration of nerve structural changes.  Likewise, C-peptide administration in animals that had C-peptide deficiency (type 1 model) with nephropathy improves renal function and structure; it decreases urinary albumin excretion and prevents or decreases diabetes-induced glomerular changes secondary to mesangial matrix expansion. C-peptide also has been reported to have anti-inflammatory effects as well as aid repair of smooth muscle cells.  A recent epidemiologic study suggests a U-shaped relationship between C-peptide levels and risk of cardiovascular disease.

Clinical uses of C-peptide testing
Patients with diabetes may have their C-peptide levels measured as a means of distinguishing type 1 diabetes from type 2 diabetes or maturity-onset diabetes of the young (MODY). Measuring C-peptide can help to determine how much of their own natural insulin a person is producing as C-peptide is secreted in equimolar amounts to insulin. C-peptide levels are measured instead of insulin levels because C-peptide can assess a person's own insulin secretion even if they receive insulin injections, and because the liver metabolizes a large and variable amount of insulin secreted into the portal vein but does not metabolise C-peptide, meaning blood C-peptide may be a better measure of portal insulin secretion than insulin itself.  A very low C-peptide confirms Type 1 diabetes and insulin dependence and is associated with high glucose variability, hyperglycaemia and increased complications. The test may be less helpful close to diagnosis, particularly where a patient is overweight and insulin resistant, as levels close to diagnosis in Type 1 diabetes may be high and overlap with those seen in type 2 diabetes.

C-peptide can be used for differential diagnosis of hypoglycemia. The test may be used to help determine the cause of hypoglycaemia (low glucose), values will be low if a person has taken an overdose of insulin but not suppressed if hypoglycaemia is due to an insulinoma or sulphonylureas.

Factitious (or factitial) hypoglycemia may occur secondary to the surreptitious use of insulin. Measuring C-peptide levels will help differentiate a healthy patient from a diabetic one.

C-peptide may be used for determining the possibility of gastrinomas associated with Multiple Endocrine Neoplasm syndromes (MEN 1). Since a significant number of gastrinomas are associated with MEN involving other hormone producing organs (pancreas, parathyroids, and pituitary), higher levels of C-peptide together with the presence of a gastrinoma suggest that organs besides the stomach may harbor neoplasms.

C-peptide levels may be checked in women with Polycystic Ovarian Syndrome (PCOS) to help determine degree of insulin resistance.

Ultrasensitive C-peptide assays have made it possible to detect very low levels of circulating C-peptide even in patients with longstanding type-1 diabetes. Studies have demonstrated that the presence of residual C-peptide in longstanding type-1 diabetes is associated with a lower risk for developing microvascular complications and a significant reduction in incidence of severe hypoglycaemia.

Therapeutics
Therapeutic use of C-peptide has been explored in small clinical trials in diabetic kidney disease.  Creative Peptides, Eli Lilly, and Cebix all had drug development programs for a C-peptide product.   Cebix had the only ongoing program until it completed a Phase IIb trial in December 2014 that showed no difference between C-peptide and placebo, and it terminated its program and went out of business.

References

External links

Peptides
Diabetes
Diabetes-related tests

C-peptide


Algimantas Sėjūnas (* 24. April 1941 in der Rajongemeinde Ukmergė) ist ein litauischer Politiker, Mitglied des Seimas.

Leben
Nach dem Abitur 1960 an der Mittelschule Vidiškės absolvierte er von 1960 bis 1966  das Studium der Physik an der Vilniaus universitetas. Von 1968 bis 1970 arbeitete er in den Forschungsinstituten und von  1970 bis 1990  im Militärbetrieb "Nuklonas" in Šiauliai. Von 1990 bis 1992 war er Mitglied des Seimas, von 1995 bis 1996 stellvertretender Bürgermeister von Šiauliai.

Quelle
 Biografie

Mitglied des Ausschusses für nationale Sicherheit und Verteidigung (Litauen)
Stellvertretender Bürgermeister (Šiauliai)
Person (Rajongemeinde Ukmergė)
Litauer
Geboren 1941
Mann
Politiker (20. Jahrhundert)
Sowjetbürger
Absolvent der Universität Vilnius

Algimantas Sėjūnas


ගණිතයෙහිදී, අතාත්වික ඒකකය හෝ  ඒකක අතාත්වික සංඛ්‍යාව යන්න විසින්,   තාත්වික සංඛ්‍යා පද්ධතිය ,  අතාත්වික සංඛ්‍යා පද්ධතිය  වෙත ව්‍යාප්ත කිරීමට ඉඩ සලසන අතර, ඉන් අනතුරුව මෙය විසින්, බහුපද ප්‍රකාශන  සඳහාම අවම වශයෙන් එක්  මූලයක් හෝ සපයයි ( වීජීය සංවෘතිය සහ වීජ ගණිතයෙහි මූලික ප්‍රමේයය බලන්න). ඉතා බහුල ලෙසින් අතාත්වික ඒකකය දක්වනු ලබන්නේ  ලෙසිනි. අතාත්වික ඒකකයේ හරාත්මක ලක්ෂණය වන්නේ  යන්නයි. "අතාත්වික" යන පදය භාවිතා වන්නේ,  සෘණ වර්ගයක් සහිත තාත්වික සංඛ්‍යාවක් නොපවතින බැවිනි.

එක් ද්විත්ව වර්ග මූලයක් සහිත ශුන්‍යය හැර, අනෙකුත් සියළු තාත්වික සංඛ්‍යාවන්ට සංකීර්ණ වර්ග මූලයන් දෙකක් ඇති ලෙසින්ම, −1 සඳහාද සත්‍ය වශයෙන්ම,  සහ  නමැති, සංකීර්ණ වර්ග මූල දෙකක් ඇත.

 යන්න උභයාර්ථවාචී හෝ ගටළු සහගත වන අවස්ථාවන්හීදී,  හෝ ග්‍රීක  යන්න ( විකල්ප  අංකන බලන්න) සමහර විට භාවිතා වෙයි. විදුලි ඉංජිනේරු විද්‍යාව සහ පාලන පද්ධති ඉංජිනේරු විද්‍යාව ශික්ෂණයන්හිදී,  වෙනුවට අතාත්වික ඒකකය බොහෝ විට නිරූපණය වන්නේ  යන්නෙන් වන අතර, එසේ වන්නේ   යන්න මෙම ශික්ෂයන්හිදී බහුල ලෙසින්  විද්‍යුත් ධාරාව නිරූපණය කිරීමට භාවිතා වන බැවිනි.

අතාත්වික ඒකකයෙහි ඉතිහාසය සඳහා, සංකීර්ණ සංඛ්‍යාව: ඉතිහාසය බලන්න.

අර්ථදැක්වීම
  හී බලයන්  චක්‍රීය අගයයන් ලබා දෙයි:

 යන අතාත්වික සංඛ්‍යාව අර්ථදක්වන්නේ එහි  වර්ගය ලබාදෙනුයේ −1 යන ගුණාංගය වෙතින් පමණි:

 මෙසේ අර්ථ දැක්වූ විට, වීජ ගණිතය අනුව සෘජු ලෙසින්  එයින් ගම්‍ය වන්නේ,  සහ  යන දෙකම  −1 හී වර්ග මූලයන් වන බවයි.

මෙම සැදුම "අතාත්වික" යැයි නම් කෙරුණු නමුදු, තාත්වික සංඛ්‍යා සංකල්පයට වඩා අතාත්වික සංඛ්‍යා සංකල්පය ග්‍රහණය කෙරුම ප්‍රතිභාන ලෙසින් වඩාත් අපහසු නමුදු, ගණිතමය ස්ථාවරයකින් මෙම සැදුම සම්පූර්ණයෙන්ම නීතික වෙයි. ප්‍රකාශයක් මෙහෙයවීමේදී  යන්න අඥාත රාශියක් ලෙසින් සලකා, අතාත්වික හා සංකීර්ණ සංඛ්‍යා වෙතට තාත්වික සංඛ්‍යා මෙහෙයුම් ව්‍යාප්ත කළ හැකි අතර, ඉන්පසු  කිසියම්  පැවතීමක්  −1 යන්නෙන් ප්‍රතිස්ථාපනය කිරීමට අර්ථදැක්වීම භාවිතා කළ හැකි වෙයි.  හී උච්ච පූර්ණ සංඛ්‍යාමය බලයන්, , 1, , හෝ −1 යන්නෙන් ප්‍රතිස්ථාපනය කළ හැකිය:

එපරිද්දෙන්ම,

සහ
බහු මූල නොමැත්තාවූ, වර්ගජ බහුපද ප්‍රකාශනයක් වන බැවින්,   යන අර්ථදැක්වීමේ සමීකරණය සඳහා, සමාකාර ලෙසින් නීතික වන්නාවූ සහ එකිනෙකාගේ ආකලන සහ  ගුණන ප්‍රතිලෝම වන,  ප්‍රභින්න විසඳුම්   දෙකක් වෙයි. වඩාත් නිවැරැදිව පැවසුවොත්, සමීකරණයේ විසඳුමක් ලෙසින්  තෝරාගත් පසු,  යන්නෙන් ප්‍රභින්නවූ,  යන අගයද විසඳුමක් වෙයි. මෙම සමීකරණය,   යන්නෙහි එකම විසඳුම වන බැවින්, අර්ථදැක්වීම උභයාර්ථවාචී බවක් පෙනෙයි (වඩාත් නිවැරැදි ලෙසින් පවසතොත්, සුවිශද නොවේ). කෙසේවෙතත්, විසඳුම් අතුරින් එකක් තෝරාගෙන එය "ධන " ලෙස තිර කර කල්හී, උභයාර්ථවාචී බවක් ඇතිවීම වැලකේ. එය එසේ වන්නේ,  සහ  යන්නන් ප්‍රමාණාත්මක ලෙසින් සමතුල්‍ය නොවුනද  (ඒවා එකිනෙකෙහි සෘණ අගයයන්  වෙති),  සහ  අතර වීජීය වෙනසක් නොමැති නිසාය. අතාත්වික සංඛ්‍යා දෙකම, තම සංඛ්‍යාවෙහි වර්ගය  −1 බවට කියාපාමින් අයිතිවාසිකම් පාති. අතාත්වික හෝ සංකීර්ණ සංඛ්‍යා ගැන ලියැවුනු සියළු ගණිත පෙළ පොත් සහ ප්‍රකාශිත ශාස්ත්‍රිය ග්‍රන්ථ රැගෙන,   හමුවන සැම තන්හී එය වෙනුවට  ආදේශ කරමින් (සහ එලෙසින්ම  පවතින සැම තන්හීම එය වෙනුවට   ආදේශ කොට යළි ප්‍රකාශයට පත් තල හොත්, සමස්ත සිද්ධාන්ත හා ප්‍රමේයයන් සමතුල්‍ය ලෙසින් නිරතුරුව නීතික වනු ඇත. එයින් එකක් "ධන" ලෙසින් නම් කරමින්  යන සමීකරණයේ මූල  දෙක අතර වෙනස ශුද්ධ වශයෙන්ම අංකන අවශිෂ්ට වෙයි; මූල දෙකින් කුමන හෝ  එකක්, අනෙකට වඩා ප්‍රාථමික හෝ මූලික යැයි කිව නොහැක.
ගණිතය

අතාත්වික ඒකකය


Alexis François Borella, conhecido por seu nome de guerra Dominique Borella (Camboja 1975) e Capitaine François (Líbano 1975), foi um soldado e mercenário francês.

Diz-se que ele lutou pela primeira vez no Vietnã durante a Primeira Guerra da Indochina, antes de se alistar oficialmente na Legião Estrangeira durante a Guerra da Argélia. Em seguida, o encontramos com certeza em Biafra e no Congo durante a segunda metade da década de 1960, depois em 1975 durante a Guerra Civil do Camboja e, finalmente, durante a Guerra Civil Libanesa, onde foi morto por um franco-atirador. Suas grandes qualidades como soldado e sua jornada parcialmente clandestina contribuíram para torná-lo uma figura lendária.

Biografia
De acordo com o autor François Bizot, Alexis Borella se ofereceu para servir na Força Expedicionária Francesa do Extremo Oriente na Indochina; ele tinha menos de 18 anos. Ele teria participado em 1954 da Batalha de Diên Biên Phu e teria saído temporariamente da Indochina com o posto de suboficial. Esse episódio, no entanto, parece fazer parte da lenda do personagem. Ele também não aparece na contagem das mortes dos homens que participaram de pelo menos uma das operações de Bob Denard.

De fato, de acordo com seu Extrait des Services mantido pelo Serviço Histórico das Forças Armadas, seu engajamento oficial na Legião Estrangeira data de 20 de junho de 1955. Em seguida, lutou na Argélia francesa, como cabo e depois sargento na 11ª companhia do 3/13ª Meia-Brigada da Legião Estrangeira. Durante esta campanha, foi ferido duas vezes, citado duas vezes por ordem da Brigada e depois por ordem da Divisão. Em particular, obteve a Medalha Militar em caráter excepcional em 2 de julho de 1959. Após o golpe dos generais em Argel, do qual poderia ter participado, foi evacuado clinicamente para a França e reformado definitivamente nº 2 pela Legião em maio de 1961. Ele se juntou à Organização do Exército Secreto (OAS) e entrou na clandestinidade.

A nível pessoal, participou depois na Guerra de Biafra durante a segunda metade da década de 1960 e noutros conflitos pós-coloniais antes de se juntar, em finais de dezembro de 1974, por idealismo anticomunista, às tropas republicanas pró-americanas do Marechal Lon Nol engajadas na Guerra Civil do Camboja, onde se opôs ao Khmer Vermelho. Provavelmente não foi sua primeira passagem independente no Sudeste Asiático.

No início de 1975, nomeado capitão das Forças Armadas Nacionais do Khmer, ingressou na 1ª Brigada Pára-quedista Cambojana (1ère BPC). Borella não aceitava pagamento mas garantia que seus paraquedistas fossem pagos em dia; os únicos no Camboja. Os cambojanos o apelidaram de Sok sa (cabelo branco). Segundo Bizot, sua bravura e profissionalismo o tornaram legendário, e seus paraquedistas o consideravam invulnerável, jurando-lhe lealdade cega. Ele era conhecido por senso inato de estratégia, conhecimento sobre manuseio do armamento e combate aproximado. Em 3 de fevereiro, Borella foi fotografado na frente do rio Bassac com uma bandagem no rosto e portando um fuzil Kalachnikov chinês, granadas e uma faca de combate. François Bizot descreveu Borella fisicamente como parecendo com Robert Redford, com cabelos ruivos que ficaram com a aparência de um loiro sujo, a "pele oxidada" de seu rosto "ainda jovem" tinha a cor outonal queimada de certas folhas mortas, e seus "olhos azul-celeste brilhavam" sob as pálpebras "emplumadas de branco".

Em 5 de fevereiro de 1975, levemente ferido nas pernas e no rosto por balas e estilhaços de granada, foi atendido pelo Major-médico Paul-Henri Grauwin. Figura emblemática da Batalha de Diên Biên Phu, o Toubib tinha uma clínica em Phnom Penh.

Em abril de 1975, o 1er BPC de Borella defendeu o aeroporto de Pochentong durante a queda de Phnom Penh e foi a última unidade republicana a resistir. No entanto, o Khmer Vermelho, ansioso para tomar o aeroporto intacto, negociou a saída de Borella e suas tropas. Os homens do 1er BPC se dispersam no campo, enquanto o francês se refugia na Embaixada da França. No início de maio de 1975, com outros compatriotas civis e nacionais de terceiros países, foi evacuado de caminhão para a Tailândia.

Após seu retorno do Camboja, Dominique Borella partiu para o Líbano para se juntar aos cristãos das falanges libanesas de Pierre Gemayel que lutaram durante a guerra civil libanesa. Ele foi morto por um franco-atirador em Beirute em 29 de setembro de 1975, durante a batalha dos Grands Hôtels.

Música

 Le Loup de guerre é uma canção do álbum de Jean-Pax Méfret "Você vai me tratar como reacionário" (Vous allez me traiter de réac, 1980) que evoca a vida de Dominique Borella ou de um de seus companheiros.

Oficiais da Legião Estrangeira Francesa
Anticomunistas da França
!Artigos que utilizam P410
!Artigos que utilizam P106

Dominique Borella


Black Isle Studios is a division of the developer and publisher Interplay Entertainment that develops role-playing video games. It has published several games from other developers.

Black Isle is based in Irvine, California. The division was formed in 1996, adopting the name "Black Isle Studios" in 1998. The idea for the division's name came from the Black Isle in Scotland - founder Feargus Urquhart's ancestral country. Black Isle Studios is most famous for its work on the Fallout series as well as the critically acclaimed Planescape: Torment. They achieved success with the Icewind Dale and Baldur's Gate series of role-playing video games, though they only published the Baldur's Gate series. In 1999, IGN's RPG Vault gave it the award for a Developer of the Year. The company was closed in late 2003 due to Interplay's financial troubles.

Interplay briefly revived the Black Isle name in August 2012 with the intention of producing new role-playing games under that label. Black Isle Studios released Baldur's Gate: Dark Alliance remastered in May 2021.

History

Created in 1996 by Feargus Urquhart, the studio was named Black Isle after Urquhart's homeland. The studio, although credited for the creation of Fallout was, in fact, not responsible for the game. Rather a key portion of the original studio came from the team that made Fallout. When developing Fallout 2, the studio's first official game, several employees left Interplay to form Troika Games after they "were unable to come to an agreement with Interplay as to how [their] next team should be structured." The remaining team would go on to release such critically acclaimed games as Fallout 2, Planescape: Torment, and Icewind Dale. The studio also released critically acclaimed Baldur's Gate and Baldur's Gate II: Shadows of Amn developed by BioWare.

In the years leading to the closure of Black Isle, Interplay's financial difficulties would worsen, leading for the team to cancel anticipated games as Black Isle's Torn and Stonekeep 2: Godmaker, releasing only Icewind Dale II, publishing Lionheart: Legacy of the Crusader and developing Baldur's Gate: Dark Alliance II. On December 8, 2003, in the midst of serious financial difficulties, Interplay laid off the entire Black Isle Studios staff, which also resulted in the cancellation of Baldur's Gate III: The Black Hound, Baldur's Gate: Dark Alliance III and the original Fallout 3.

In 2012, Interplay had been trying for several years to get the troubled Project V13 off the ground. Originally conceived as a massively multiplayer online game set in the world of Fallout, the project suffered a significant setback when Interplay lost all rights to use the Fallout brand. As part of their efforts to restart the project anew, Interplay revived Black Isle Studios with two of its original team members and began a crowdfunding campaign to fund a prototype in 2012. The campaign did not raise sufficient funds to develop a playable prototype, and communications from Interplay and Black Isle about the project had ceased completely by early 2014.

Games

Developed
Fallout 2 (1998)
Planescape: Torment (1999)
Icewind Dale (2000)
Icewind Dale: Heart of Winter (2001)
Icewind Dale: Heart of Winter - Trials of the Luremaster (2001)
Icewind Dale II (2002)
Baldur's Gate: Dark Alliance II (2004)

Published

Baldur's Gate (1998)
Baldur's Gate: Tales of the Sword Coast (1999)
Baldur's Gate II: Shadows of Amn (2000)
Baldur's Gate II: Throne of Bhaal (2001)
Baldur's Gate: Dark Alliance (2001)
Lionheart: Legacy of the Crusader (2003)

Compilations

Two compilations bearing their name were also released:
Black Isle Compilation (2002)
Black Isle Compilation Part Two (2004)

Cancelled

Cancelled projects include:
Stonekeep 2: Godmaker (2001)
Torn (2001)
Van Buren (2003)
Baldur's Gate III: The Black Hound (2003)
Baldur's Gate: Dark Alliance III (2004)
Project V13 (2012)

Notes

References

Companies based in Irvine, California
Video game companies established in 1996
Video game companies disestablished in 2003
Video game companies established in 2012
Video game companies of the United States
Video game development companies
Interplay Entertainment
Re-established companies
1996 establishments in California
2003 disestablishments in California
2012 establishments in California

Black Isle Studios


Franski spítalinn getur átt við sögulega spítala sem Frakkar reistu á Íslandi á:

Fáskrúðsfirði
Reykjavík
Vestmannaeyjum

Aðgreiningarsíður

Franski spítalinn


Cristino Castro es un municipio brasileño del estado del Piauí. Se localiza a una latitud 08º49'04" sur y a una longitud 44º13'27" oeste, estando a una altitud de 239 metros. Su población estimada en 2004 era de 10.956 habitantes. El que más llama la atención es la existencia de los famosos "pozos jorrantes", de donde sale naturalmente agua mineral de la mejor calidad y ya morna para el baño.

Historia
El primer prefecto de Cristino Castro fue Alcino de Carvalho Guerra, en el período de 1955/1958.

Referencias

Localidades de Piauí

Cristino Castro