Serghie (sau Sergius) și Vah (sau Bacchus) au fost soldați romani creștini din secolul al IV-lea venerați ca sfinți și martiri de către Bisericile Catolică, Ortodoxă și Ortodoxă Orientală. Ziua lor de prăznuire este 7 octombrie.

Potrivit hagiografiei lor, Serghie și Vah au fost ofițeri în armata lui Galerius și s-au aflat la mare cinste până când s-a aflat că practicau creștinismul în secret. Ei au fost apoi pedepsiți sever, Vah a murit în timpul torturii, iar Serghie a fost în cele din urmă decapitat. Cu toate acestea, din cauza anacronismelor istorice, hagiografia lor este considerat anistorică.

Serghie și Vah au fost foarte populari în Antichitatea târzie, iar biserici în cinstea lor au fost construite în mai multe orașe, inclusiv la Constantinopol și la Roma. Prietenia strânsă dintre cei doi este evidențiată în hagiografii și tradiții, ceea ce-i face să fie considerați unul dintre cele mai faimoase exemple de perechi de sfinți. Această apropiere l-a determinat pe istoricul John Boswell să sugereze că relația lor a fost una romantică; deși alți istorici au respins această teorie, ea a condus la venerarea populară a lui Serghie și Vah în comunitățile de homosexuali creștini.

În mănăstirea aferentă Bisericii Santi Sergio e Bacco din Roma a trăit episcopul Inocențiu Micu-Klein după retragerea sa de la Blaj.

Legendă
Povestea sfinților este relatată în textul grecesc cunoscut sub numele de Patimile lui Serghie și Vah. Martiriul lor ar avea loc potrivit acestei relatări în timpul domniei împăratului roman Galerius (305-311), deși povestea conține o serie de contradicții și nepotriviri care face dificilă această datare. Textul ar data de la mijlocul secolului al V-lea.

Potrivit textului, Serghie și Vah erau cetățeni romani și ofițeri de rang înalt în Armata Romană, dar s-a descoperit că erau creștini atunci când au încercat să evite să însoțească un funcționar roman într-un templu păgân, împreună cu restul gărzii sale de corp. După ce au refuzat să aducă ofrande lui Jupiter în prezența lui Galerius, ei au fost umiliți public: au fost înlănțuiți, îmbrăcați în haine femeiești și purtați prin oraș. Galerius i-a trimis apoi la Barbalissos în Mesopotamia pentru a fi convinși să renunțe la creștinism de Antiochus, comandantul militar de acolo și un vechi prieten al lui Serghie. Antiochus nu a putut să-i convingă să renunțe la credința lor, iar Vah a fost bătut până la moarte. Spiritul lui Vah i-a apărut a doua zi lui Serghie și l-a încurajat să rămână puternic pentru ca ei să rămână împreună pentru totdeauna. În următoarele zile, Serghie a fost, de asemenea, torturat și în cele din urmă executat la Resafa, unde moartea lui a fost marcată de întâmplări miraculoase.

Existență reală
Patimile, text plin de apariții supranaturale și anacronisme istorice, a fost respins ca o sursă istorică de încredere. Lucrarea a fost datată la mijlocul secolului al V-lea și nu există nici o altă dovadă pentru cultul lui Serghie și Vah înaintea anului 425, la peste un secol după ce s-a spus că ar fi murit. Ca atare, există îndoieli serioase cu privire la existența lor reală.

Nu există nicio dovadă solidă pentru folosirea unei schola gentilium de către Galerius sau de orice alt împărat înainte de Constantin I și, având în vedere faptul că persecutarea creștinilor începuse în armată cu mult timp înainte, este foarte puțin probabil că practicanți în secret al creștinismului ar fi putut pătrunde în garda imperială. În cele din urmă, nu există dovezi care să susțină existența unor călugări care trăiau în apropiere de Eufrat în secolul IV-lea și care, așa cum se afirmă în Patimile, ar fi recuperat trupul lui Vah.

În schimb, savantul italian Pio Franchi de Cavalieri a susținut că Patimile lui Serghie și Vah s-a bazat pe un text anterior pierdut despre patimile lui Juventinus și Maximinus, doi sfinți martirizați în timpul domniei împăratului Iulian Apostatul în 363. El a menționat în special că pedeapsa defilării prizonierilor îmbrăcați în haine femeiești reflectă modul de tratament al soldaților creștini din timpul lui Iulian. Istoricul David Woods observă în continuare că Historia Nova a lui Zosimos include o descriere a pedepsirii de către Iulian a militarilor dezertori într-o manieră identică, întărind în continuare argumentul că autorul Patimilor lui Serghie și Vah a preluat materialul din poveștile martirilor din vremea lui Iulian, mai degrabă decât din poveștile martirilor din vremea lui Galerius.

Woods susține că tradiția martiriului sfinților este o invenție ulterioară atașată unor relicve obscure din secolul al V-lea și că Patimile este un text ficțional compus după ce cultul lor a devenit popular. El concluzionează că "martirii Serghie și Vah nu au existat în realitate".

Popularitate și venerare
Cinstirea celor doi sfinți datează din secolul al V-lea. Un altar dedicat lui Serghie a fost construit la Resafa (redenumit Sergiopolis în jurul anului 425), dar nu există nici o dovadă că ar fi existat un cult mai vechi al său sau al lui Vah. Cultul lor s-a dezvoltat rapid la începutul secolului al V-lea, în perioada de extindere a cultului martirilor, mai ales a martirilor militari. Altarul din Resafa a fost construit din chirpici la porunca episcopului Alexandru de Hierapolis. Pasiunea a fost datat de la mijlocul secolului al V-lea, pe motiv că acesta descrie construirea unui astfel de altar ca și cum ar fi un eveniment petrecut relativ recent. Altarul original a fost înlocuit cu o structură de piatră, mai rezistentă, în anul 518; acest nou altar a fost patronat de către importante personalități politice, inclusiv împăratul roman Iustinian I, regele Khosrau al II-lea al Persiei Sasanide și Al-Mundhir, conducător al gassanizilor.

În mod tradițional, sărbătoarea sfinților Serghie și Vah a fost celebrată pe 7 octombrie în Occident. În calendarul tridentin ei erau sărbătoriți în aceeași zi cu Papa Marcu și cu martirii Marcellus și Apuleius. În 1716 această zi a devenit sărbătoarea Sfintei Fecioare Maria, Regina Rozariului, iar comemorarea lui Serghie, Vah și a celorlalți sfinți a fost mutată pe 8 octombrie. Sărbătorirea lor a fost restabilită pe data de 7 octombrie, în 1969.

În Imperiul Bizantin, ei au fost venerați ca protectori ai armatei. Împăratul Iustinian I le-a dedicat o mare biserică de mănăstire din Constantinopol, Mica Hagia Sophia, probabil în 527. Potrivit legendei, în timpul domniei lui Iustin I, nepotul său, Iustinian, a fost acuzat de complot împotriva tronului și a fost condamnat la moarte, dar a evitat după exemplul Sfinților Serghie și Vah să apară în fața lui Iustin și să-și pledeze nevinovăția. El a fost eliberat și i s-a redat titlul de cezar, iar în semn de recunoștință a promis că le va dedica celor doi sfinți o biserică odată ce va ajunge împărat. Construirea acestei biserici a Sfinților Serghie și Vah, între 527 și 536 AD (cu doar puțin timp înainte de construirea Catedralei Sfânta Sofia între 532 și 537), a fost una dintre primele activități ale domniei lui Iustinian I.

Serghie a fost un sfânt foarte popular în Siria și Peninsula Arabică. Orașul Resafa, care a devenit un sediu episcopal, a primit numele de Sergiopolis și a păstrat moaștele sfântului într-o bazilică fortificată. Resafa s-a dezvoltat în timpul împăratului Iustinian și a devenit unul dintre cele mai mari locuri de pelerinaj din Orient. Au fost construite multe alte biserici dedicate sfântului Serghie, sărbătorit uneori împreună cu Vah. Biserica Santi Sergio e Bacco a fost construită în Roma în secolul al IX-lea. Arta creștină îi reprezintă pe cei doi sfinți ca soldați în haine militare, cu ramuri de palmier în mâini. Sărbătoarea lor este pe 7 octombrie, iar în "Liber Sacramentarium" al Papei Ghelasie au o  liturghie proprie. Nomazii din deșert îl consideră pe Serghie drept sfânt patron.

Potrivit tradițiilor Bisericii Armene, Serghie, sau Sarkis, a fost venerat ca un general creștin în Armata Romană. El a fost martirizat împreună cu fiul său, Martyros, pentru mărturisirea credinței lor în Hristos. Sărbătoarea este precedată de o perioadă de trei zile de post.

Prietenia strânsă dintre cei doi este evidențiată puternic în hagiografie și în tradiții, ceea ce-i face să fie considerați unul dintre cele mai faimoase exemple de perechi de sfinți; cercetătorul John Boswell îi consideră cel mai influent model de astfel de sfinți, mai mult chiar decât Sfinții Petru și Pavel. În Same-Sex Unions in Premoderne Europe, Boswell argumentează că relația dintre Serghie și Vah poate fi înțeleasă ca având o latură romantică, menționând că cel mai vechi text al martirologiei lor îi descrie ca erastai, termen ce poate fi tradus ca "iubiți". El a sugerat că cei doi chiar au fost uniți printr-o ceremonie cunoscută sub numele de adelphopoiesis sau prindere ca frați de cruce, pe care-l considera o formă creștin timpurie de parteneriat între două persoane de același sex, consolidând un punct de vedere propriu despre o atitudine creștină tolerantă față de homosexualitate. Metodologia istorică și concluziile lui Boswell au fost contestate de mulți istorici.

Cu toate acestea, ca urmare a studiului publicat de Boswell, Serghie și Vah au început să fie venerați de comunitățile de homosexuali creștini. O icoană din 1994 a sfinților Serghie și Vah realizată de iconograful franciscan homosexual Robert Lentz, expusă pentru prima oară la Parada Gay din Chicago, a devenit un popular simbol gay.

Referințe

Bibliografie
 Attwater, Donald and Catherine Rachel John. The Penguin Dictionary of Saints. 3rd edition. New York: Penguin Books, 1993. ISBN 0-14-051312-4.
 E. Key Fowden, The Barbarian Plain: Saint Sergius between Rome and Iran, The Transformation of the Classical Heritage 28 (Berkeley, 1999).
 D. Woods, 'The Emperor Julian and the Passion of Sergius and Bacchus', Journal of Early Christian Studies 5 (1997), 335–67.
 Boswell, John. Same-Sex Unions in Premodern Europe New York: Villard Books, 1994. ISBN 0-679-43228-0.

Legături externe
 David Woods: The Origin of the Cult of SS. Sergius and Bacchus
 The Lives of Sts. Sergius and Bacchus from the official Website of the Orthodox Church in America (OCA)
 Photographs of the Church of St. Sergius and St. Bacchus, Istanbul
 The Passion of SS. Serge and Bacchus

Nașteri în secolul al III-lea
Decese în 303
Romani din secolul al IV-lea
Sfinți militari

Serghie și Vah


Divizia 22 Infanterie a fost o mare unitate de nivel tactic care s-a constituit la 25 august/7 septembrie 1916, prin resubordonarea unor unități din organica Diviziei 5 Infanterie și Diviziei 6 Infanterie.

Divizia  a făcut parte din organica Armatei 2. La intrarea în război, Divizia 22 Infanterie a fost comandată de generalul de brigadă Nicolae Petala. Divizia a participat la acțiunile militare pe frontul românesc, în perioada 25 august/7 septembrie 1916 - 8/21 decembrie 1916. La 8/21 decembrie 1916, Divizia 22 Infanterie se desființează.

Participarea la operații

Campania anului 1916

Ordinea de bătaie la mobilizare

Divizia 22 Infanterie nu era prevăzută a se înființa în planul de mobilizare. După începerea războiului, Marele Cartier General a decis, la 25 august/7 septembrie 1916, constituirea sa prin resubordonarea unor unități aparținând Diviziilor 5 și 6 Infanterie, în subordinea Armatei 2, comandată de generalul de divizie Alexandru Averescu Ordinea de bătaie a diviziei era următoarea:
Divizia 22 Infanterie
Brigada 9 Infanterie
Regimentul 7 Infanterie
Regimentul 32 Infanterie
Brigada 35 Infanterie
Regimentul 50 Infanterie
Regimentul 64 Infanterie
Regimentul 11 Artilerie
Divizionul II/Regimentul 3 Obuziere
2 baterii de 53 mm
Forța combativă a diviziei era de 12 batalioane de infanterie 6 baterii de artilerie cal. 75 mm, 3 baterii obuziere de 105 mm și 2 baterii de artilerie cal. 53 mm.

Comandanți
Pe perioada desfășurării Primului Război Mondial, Divizia 22 Infanterie a avut următorii comandanți:

Note

Bibliografie
 Dabija, Gheorghe(general), Armata română în răsboiul mondial (1916-1918), vol.I-IV, Tipografia "Lupta" N. Stroilă, București, 1932-1936
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918,vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, vol. I-IV, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934-1936
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial'', Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Bătălia din zona Bran-Câmpulung
Comandanți de mari unități ale Armatei României

Unități militare române din Primul Război Mondial

Divizia 22 Infanterie (1916-1918)


Die Walther PK 380 ist eine Selbstladepistole des deutschen Waffenherstellers Walther. Da sie als reine Zivilwaffe entwickelt wurde, ist sie die erste Pistole in der Geschichte von Walther, die bei keiner einzigen Behörde oder Streitkraft in Benutzung ist.

Technik
Die PK380 (Pistole Kompakt cal.380ACP) vereint den erprobten Browning-Petter-Verschluss mit einem Polymergriffstück und ist somit eine Waffe der Leichtbauweise. Da die Waffe zur automatischen Bolzensicherung (fehlt bei der Schreckschussversion) auch eine Flügelsicherung und keinen manuell bedienbaren Verschlussfang aufweist, eignet sie sich ausschließlich für zivile Zwecke (nicht zuletzt durch die geringe Magazinfüllung von acht Schuss und das militärisch uninteressante Kaliber .380ACP).
Sie wurde als Nischenprodukt entwickelt für den amerikanischen Zivilmarkt (da in vielen Staaten Magazine mit über zehn Schuss nicht erlaubt sind, hat sie nur ein einreihiges mit acht), wo sie zu einem Neupreis von ca. 350 US-Dollar angeboten wird und somit eine der günstigsten Markenpistolen in der gesamten Szene ist.
Trotz der passablen Verarbeitung und des geringen Preises konnte sie sich jedoch schlechter Kritik nicht erwehren, dass sie oft beim Schießen hemmt. Grund hierfür ist ein nicht tief genug greifender Auszieher, der vom Rand der Hülse abrutscht und beim Zurücklaufen die Hülse nicht zuverlässig auszieht. Da der Auszieher nur bei verzögerten und verriegelten Ladesystemen von essentieller Bedeutung für die Funktion ist, treten Ladehemmungen bei der Schreckschussvariante (die ein unverriegelter Masseverschluss ist) wesentlich seltener auf.

Hinzu kommt, dass die Waffe, was die richtige Munition angeht, recht wählerisch ist, so dass Patronen, deren Zündhütchen nicht allzu empfindlich sind, nicht zuverlässig gezündet werden. Der Fakt, dass am Markt Alternativen mit höherer Magazinkapazität und dem stärkeren 9-mm-Luger-Kaliber in ähnlicher Größe erhältlich sind (wenn auch etwas teurer), hält den kommerziellen Erfolg dieses Modells in Grenzen.

Auf der Waffe finden sich eine seitenverstellbare Visierung mit weißen Dimmerungskörnern und eine 22-mm-Picatinny-Schiene (die das Anbringen von Ziel- oder Stabilisationshilfen erlaubt).

Schreckschussvariante
Die Walther PK 380 ist – im Gegensatz zu den meisten Schreckschusswaffen – auch als Schreckschussvariante größtenteils aus Stahl gefertigt. Anders als bei dem scharfen Vorbild bestehen die Laufummantelung und der untere Rahmen aus Zinkguss. Die Pistole kann sowohl in ungespanntem, als auch mit gespanntem Hahn abgefeuert werden (Single-/Double-Action-Abzug). Sie verfügt über eine Walzensicherung, Trägheitsschlagbolzen und Sicherungsrast, so dass ein gefahrloses Führen auch entsichert und mit einer Patrone im Patronenlager möglich ist.

Die PK 380 ist als Schreckschusswaffe – wie alle seit Mitte der 1960er Jahre in Deutschland angebotenen Signal-, Reizstoff- und Schreckschusswaffen mit PTB-Stempel (PTB 921) – für Personen ab einem Alter von 18 Jahren frei erhältlich. Zum Führen außerhalb des eigenen Grundstückes ist der kleine Waffenschein erforderlich.

Sie ist sowohl zum Verschießen von CS- und Pfeffer-Reizstoffkartuschen, Platzpatronen und mit einem entsprechenden Abschussbecher auch zum Verschuss von pyrotechnischer Munition geeignet.

Die Schreckschussvariante unterscheidet sich in folgenden Punkten von der scharfen PK 380:
 Der Verschluss und das Patronenlager haben die – für Schreckschusswaffen obligatorischen – Schwächungen und Sollbruchstellen.
 Der Lauf ist fest mit dem Griffstück verbunden um einen Umbau auf scharfe Munition zu erschweren.
 Das Magazin und das Griffstück wurden auf 9 mm P.A.K. angepasst, so dass es nicht möglich ist, das Magazin der scharfen Variante einzuführen.

Weblinks
 Produktwebsite von Walther
 Produktwebsite der Schreckschussvariante
 Weiterführende Informationen auf muzzle.de

Nicht-tödliche Waffe
Pk 380

Walther PK 380


Arawakia, biljni rod iz porodice kluzijevki. Osamnaest vrsta ovog roda rašireno je po Srednjoj i Južnoj Americi, od Nikaragve na sjeveru na jug sve do Bolivije

Vrste
 Arawakia angustata (Steyerm.) L.Marinho
 Arawakia caputmonsia (Gahagen) L.Marinho
 Arawakia coriacea (Maguire) L.Marinho
 Arawakia divesora (Gahagen) L.Marinho
 Arawakia glossophylla (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia lanceolata (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia lingulata (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia longicuneata (Engl.) L.Marinho
 Arawakia macrocarpa (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia manchamancha (Gahagen) L.Marinho
 Arawakia oblanceolata (Rusby) L.Marinho
 Arawakia panamaea (Gahagen) L.Marinho
 Arawakia parvifolia (Gahagen) L.Marinho
 Arawakia pithecobia (Standl. & L.O.Williams) L.Marinho
 Arawakia rhizophoroides (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia rileyi (Cuatrec.) L.Marinho
 Arawakia sphenophylla (Diels) L.Marinho
 Arawakia weddelliana (Planch. & Triana) L.Marinho

Izvori

Clusieae

Arawakia (Plantae)


Hisako Ōishi (26 de agosto de 1936 - 4 de enero de 2012) fue una política japonesa del Partido Democrático de Japón, miembro de la Cámara de Consejeros en la Dieta de Japón.

Nació en Etajima, Hiroshima. Creció en Kamakura (Kanagawa) y se graduó de la Universidad Nacional de Kanagawa. Se desempeñó en la Asamblea de la Prefectura de Kanagawa durante cinco períodos desde 1971 y en la Cámara de representantes durante dos períodos desde 2000. Después de eso, hizo una carrera sin éxito en la Cámara de Consejeros en 2005 y otra en 2007. El 28 de diciembre de 2007 tomó el asiento que dejó vacante Takashi Yamamoto cuando murió.

Fue la nieta de Akiyama Saneyuki, un vicealmirante de la Armada Imperial Japonesa.

Referencias

Políticos de Japón del siglo XX
Políticos de Japón del siglo XXI

Hisako Ōishi


Natasja Andreasen (født 31. oktober 2000 i Silkeborg) er en dansk håndboldspiller, der spiller for Silkeborg-Voel KFUM og Danmarks U/19-håndboldlandshold.

Referencer

Håndboldspillere fra Danmark

Natasja Andreasen


Beaumesnil () is a commune in the Calvados department in the Normandy region in northwestern France.

Geography
The village is centred on a staggered crossroads between the D52 which heads to Pont-Farcy to the north and Vire to the south and the D81 which leads to Le Beny-Bocage to the north east and Landelles-et-Coupigny to the south west.

Population

See also
Communes of the Calvados department

References

Communes of Calvados (department)
Calvados communes articles needing translation from French Wikipedia

Beaumesnil, Calvados


Peter William Ham (27 April 1947 – 24 April 1975) was a Welsh singer, songwriter and guitarist best known as a lead vocalist of and composer for the 1970s rock band Badfinger, whose hit songs include "No Matter What", "Day After Day" and "Baby Blue". He also co-wrote the ballad "Without You", a worldwide number-one hit for Harry Nilsson that has become a standard covered by hundreds of artists. Ham was granted two Ivor Novello Awards related to the song in 1973.

Ham died by suicide in 1975 at the age of 27, when he became depressed while embroiled in band-related issues, such as label and management problems, as well as a lack of funds. The emotional scar his death left on Badfinger eventually led to the suicide of former bandmate Tom Evans in 1983.

Early life
Ham was born in Swansea, Wales. He formed a local rock group called The Panthers circa 1961. This group would undergo several name and line-up changes before it became The Iveys in 1965. The band was relocated to London by The Mojos manager, Bill Collins, in 1966, and they continued to perform for three years throughout the United Kingdom. Ham eventually became the prominent songwriter for the band, after a Revox tape recorder was made available by Collins to encourage him. Ray Davies of The Kinks took an initial interest in the group, although tracks produced by Davies did not surface commercially until decades later. In 1968, The Iveys came to the attention of Mal Evans (The Beatles' personal assistant) and were eventually signed to the Beatles' Apple Records label after approval from all four Beatles, who were reportedly impressed by the band's songwriting abilities.

Career
The Iveys changed their name to Badfinger with the single release of "Come and Get It", a composition written by Paul McCartney that became a worldwide top-ten hit. Ham had initially protested against using a non-original to promote the band, as he had gained confidence in the group's compositions, but he was quickly convinced of the springboard effect of having a likely hit single. His own creative perseverance paid off eventually, as his "No Matter What" became another top-ten worldwide hit in late 1970. He followed up with two more worldwide hits in "Day After Day" and "Baby Blue".

Ham's greatest songwriting success came with his co-written composition  with bandmate Tom Evans called  "Without You" – a worldwide number-one when it was later covered by Harry Nilsson and released in 1971. The song has since become a standard and has been covered by hundreds of singers. An Ivor Novello award for Song of the Year was issued in 1973 along with Grammy nominations. George Harrison used Ham's talents for a number of album sessions, including on the All Things Must Pass album and for other Apple Records artist's recordings. This friendship culminated with Ham's acoustic guitar duet on "Here Comes the Sun" with Harrison at The Concert for Bangladesh in 1971, documented in the theatrical film of the concert. In 1972, Badfinger was picked up by Warner Bros. Records, as the Apple Records label was crumbling and it seemed the band was primed for major recognition.

Death
Warner Bros. Records sued Badfinger's business manager, Stan Polley, after an advance vanished. With their current album suddenly withdrawn and their follow-up rejected, Badfinger spent the early months of 1975 trying to figure out how to proceed under the unclear legal situation. Their March 1975 salary cheques did not clear, and the April cheques never arrived. Panic set in, especially for Ham, who had recently bought a £30,000 house in Woking, Surrey, and whose girlfriend was expecting a child. According to 1974–1975 bandmate Bob Jackson, the band tried to continue without Polley's involvement by contacting booking agents and prospective managers throughout London, but they were routinely declined because of their restrictive contracts with Polley and impending legal actions. Ham reportedly tried on many occasions to contact Polley by telephone during the early months of 1975, but he was never able to reach him.

On the night of 23 April 1975, Ham received a phone call from the United States, telling him that all his money had disappeared. Later that night he met Tom Evans and they went to The White Hart Pub in Surrey together, where Ham drank ten whiskies. Evans drove him home at three o'clock on the morning of 24 April 1975. Ham hanged himself at the age of 27 in his garage studio in Woking later that morning. His suicide note — addressed to his girlfriend, Anne Herriot; and her son, Blair — blamed Polley for much of his despair and inability to cope with his disappointments in life. The note read: "Anne, I love you. Blair, I love you. I will not be allowed to love and trust everybody. This is better. Pete. P.S. Stan Polley is a soulless bastard. I will take him with me".

Ham had shown growing signs of mental illness over the preceding months, with Gibbins remembering Ham burning his hands and arms with cigarettes.

Ham was cremated at the Morriston Crematorium, Swansea; his ashes were spread in the memorial gardens. Ham's daughter, Petera, was born one month after his death.  In May, Warner Bros terminated its contract with Badfinger, and Badfinger dissolved.  Around that time, Apple also deleted all of Badfinger's albums from its catalogue.

Legacy

Ham is often credited as being one of the earliest purveyors of the power pop genre. His most widespread effect in popular music was with the ballad "Without You", which he wrote with Badfinger bandmate Tom Evans. Collections of Ham's home demo recordings have been released posthumously: 1997's 7 Park Avenue, 1999's Golders Green, and 2013's The Keyhole Street Demos 1966–67. In 2022 Ham's "Demos Variety Pack" was released.

On 27 April 2013, an official blue plaque was unveiled by Swansea City Council to honour Pete Ham in his hometown. The unveiling was attended by two former members of the original Badfinger band, The Iveys: Ron Griffiths and David Jenkins, plus former Badfinger member Bob Jackson. The plaque honoured Ham and all the Iveys and Badfinger members of his lifetime. The ceremony was followed by a concert featuring former Badfinger members Bob Jackson and Al Wodtke.

Discography

7 Park Avenue (1997)
Golders Green (1999)
The Keyhole Street Demos 1966–67 (2013)

Ham also appeared as a guest artist on
The Concert for Bangladesh (the concert, the album, and the film)
All Things Must Pass by George Harrison (album)
"It Don't Come Easy" by Ringo Starr (single)
"Try Some, Buy Some" by George Harrison (single)
Living in the Material World (uncredited) by George Harrison (album)

Charted singles
"No Matter What" (Billboard charting number 8, by Badfinger)
"Without You" (Billboard charting number 1 by Harry Nilsson, number 3 by Mariah Carey, number 28 by Clay Aiken).
"Day After Day" (Billboard charting number 4, Cash Box charting number 1, both by Badfinger)
"Baby Blue" (Billboard charting number 14 by Badfinger)

See also
27 Club, of which Ham is a member

References

External links
 Pledgemusic page for Keyhole Street

1947 births
1975 deaths
Apple Records artists
Badfinger members
Musicians from Swansea
Rykodisc artists
Suicides by hanging in England
Warner Records artists
20th-century Welsh male singers
Welsh male singer-songwriters
Welsh singer-songwriters
Welsh rock guitarists
Welsh keyboardists
Lead guitarists
Slide guitarists
Ivor Novello Award winners
Power pop musicians
20th-century British guitarists
1975 suicides

Pete Ham


Muzaffar al-Dīn Jahān Shāh bin Yūsuf (Khoy, 1397 o Mardin, 1405 – Bingöl, 11 de noviembre de 1467), Jahan. también escrito Jihan, fue el bey y caudillo de los turcomanos Kara Koyunlu que reinó en Azerbaiyán entre 1438 y 1467. Hijo del bey Qara Yusuf.

Bajo el gobierno de Jahan Shah, los Kara Koyunlu extendieron su dominio sobre Irak, Fars, e Isfahán (1453). En 1458 invadió Jorasán y tomó Herāt del timúrida Abu-Saïd, pero el creciente poder de los Ak Koyunlu bajo el bey Uzún Hasán provocó un acuerdo entre Abu Said y Jahan Shah para dividir entre ellos Irán. Derrotado por los turcos otomanos en 1461, Uzún Hasán luchó contra los Kara Koyunlu derrotando y matando a Jahan Shah en 1467. También fue presuntamente aficionado a la bebida y el entretenimiento. Durante su reinado Shah Jahan, se construyeron en Tabriz, capital de la confederación, las escuelas teológicas de Gökmedrese y Muzafferiye. El  vio el comienzo de un período más importante en la historia de la literatura turca azerí. La posición de la lengua literaria se reforzó bajo el Kara Koyunlu (r. 1400-68), que tenía su capital en Tabriz. El mismo Jahan Shah (r. 1438-68) escribió poemas líricos en turco y persa utilizando el seudónimo de Ḥaqiqi.

Ascenso al poder
Alrededor de 1420, Jahan Shah se casó con la hija de Alejo IV de Trebisonda y Teodora Cantacucena. Como parte del acuerdo entre los dos soberanos, Alejo IV se comprometió a entregar el tributo que Trebisonda había pagado anteriormente a Tamerlán a los Kara Koyunlu. Jahan Shah había temido por su vida durante el reinado de su hermano Qara Iskander (1420-1436) —que le consideraba un posible rival por el trono— y se había refugiado con su otro hermano Ispend, que gobernaba Bagdad. En 1436 obtuvo la ayuda del timúrida Shahruj para derrotar a Qara Iskander y tomar el trono para sí. Al haber recibido esta ayuda para hacerse con el poder, al comienzo reinó como vasallo de los timúridas.

En el año 1462, Abd al-Razzaq describió el reinado de Jahan-shah en los siguientes términos:

Campañas contra Georgia

En 1440, Alejandro I de Georgia rechazó pagar tributo a Jahan Shah. En marzo este respondió a la negativa invadiendo Georgia al frente de un ejército de veinte mil hombres, destruyó Samshvilde y saqueó Tiflis antes de regresar a Tabriz. Cuatro años más tarde, realizó una segunda incursión, durante la que sus fuerzas se enfrentaron a las del heredero de Alejando, Vajtang IV en Ajaltsije. Ninguno de los dos bandos obtuvo una victoria clara y Jahan Shah se retiró de nuevo a Tabriz.

Conquista de Bagdad
Ispend, el hermano de Jahan Shah que había gobernado Bagdad y sus territorios durante doce años, falleció en 1445 y dejó sus dominios a su sobrino Elvend al ser su hijo Fulad demasiado joven para sucederle. La mayoría de los emires, así como el propio Jahān Shāh prefería, no obstante, a Fulad. Jahān Shāh organizó una expedición contra Bagdad para la que contó con el respaldo de algunos emires bagdadíes, que se habían refugiado en su corte. Tras un asedio de siete meses la ciudad cayó en sus manos en junio de 1446.

Independencia de la tutela timúrida
A la muerte de Shahruj en 1447, Jahan Shah se independizó como caudillo de los Kara Koyunlu y adoptó los títulos de sultán y kan. Al mismo tiempo, sin embargo, los timúridas aprovecharon los conflictos entre los príncipes oguz para arrebatarles Sultaniya y Qazvín.

Conflictos con los Ak Koyunlu
A partir de 1447, Jahan Shah se enfrascó en una contienda con los Ak Koyunlu, tradicionales enemigos de los Kara Koyunlu. Jahān Shāh deseaba derrotar a su caudillo Uzun Hasan y someterlo como vasallo. La lucha entre las dos confederaciones continuó hasta 1451 y causó enormes perjuicios a ambas.

Jahan Shah partió de Tabriz el 16 de mayo de 1466 al frente de un gran ejército y penetró en la cuenca del lago de Van. Mientras se encontraba allí, recibió noticia de que Uzún Hasán saqueaba sus dominios acompañado por doce mil jinetes. Uzún Hasán, sospechando que Jahan Shah trataría de atacarlo, había ordenado guarnecer los puertos de montaña. A pesar de las continuas negociaciones realizadas por mensajeros, las onerosas exigencias de Jahan Shah impidieron que se alcanzase un acuerdo entre los dos enemigos. La llegada del invierno obligó a Jahan Shah a detener su avance tras haber alcanzado Muş. Ante la queja de sus tropas, decidió trasladarlas a cuarteles de invierno. Durante la maniobra, Uzún Hasán sorprendió a la hueste de Jahan Shah y le infligió una derrota total el 11 de noviembre de 1467 en la batalla de Chapakchur. Jahan Shah resultó muerto mientras trataba de escapar y su fallecimiento puso fin al periodo de apogeo de los Kara Koyunlu. Le sucedió su incompetente hijo Hasan Ali. Se le enterró en la zona meridional de la Goy Macid (mezquita azul), en Tabriz.

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

Nacidos en el siglo XV
Fallecidos en 1467
Musulmanes
Escritores en azerí
Escritores del siglo XV
Poetas místicos
Poetas en persa
Poetas en árabe

Jahan Shah


Fairy Meadow is a suburb in the City of Wollongong, New South Wales, Australia. Located in the Illawarra region and only 4 km from the city centre, it is a mainly low-density residential area, with a large strip of commercial and industrial properties along and off the Princes Highway.

Overview
Fairy Meadow is popular with tourists and surfers, due to its long beach (Fairy Meadow Beach) and views of Mount Keira, and Mount Kembla. Fairy Meadow residents live mainly in older-style houses, though apartments are now being built along the aforementioned strip. The main shopping area includes Coles, Woolworths and Aldi supermarkets and many smaller stores and boutiques. Guest Park which is located to the west of the Princes Highway commercial strip has a skate park, tennis courts, netball courts and a large soccer pitch. A local historical building is the old Northern Illawarra Council Chambers.

To the southeast of Fairy Meadow in North Wollongong is Puckeys Estate Reserve, a bush reserve known for bird watching and coastal environment protection, open to the public for walking on the tracks, once the site of a saltworks. The area is also bordered by a long beach which stretches from Towradgi Point in the north, to Wollongong in the south, interrupted only by the rocks at the Fairy Lagoon entrance.

North of Puckey's Reserve and east of Fairy Meadow is Fairy Meadow Beach, the picnic facilities, playground and toilets in 2007 went under upgrades along with several other beachside areas in the Illawarra. The beach is patrolled in summer and has a surf life saving club, established in 1951.

West of Puckey's Reserve is Brandon Park, a greyhound racing track and the Wollongong Science Centre and Planetarium complex as well as an area of university property. The science centre is known for its laser concerts. The science centre was opened on 15 May 2000 by MP Colin Markham. The centre building is overtly white and clearly visible from Wollongong's higher points. Outside the entrance there stands a sculpture called 'Southern Cross', featuring poles in the shape of the constellation with graphics on them. The science and planetarium centre contains two levels, including a laser theatre, observatory, dinosaur and fossil exhibit, electronics exhibit and other attractions such as a setup demonstrating solar power with a model railroad and a forest logging simulation game

Fairy Meadow churches include the historic 1928 Anglican church Crossroads Christian Community, the more recent 1952 St John Vianney's Catholic Church, and the Reformed Church.

Population
According to the 2016 census of Population, there were 7,405 people in Fairy Meadow.
 Aboriginal and Torres Strait Islander people made up 1.8% of the population.
 65.3% of people were born in Australia. The next most common countries of birth were China 4.7%, Italy 3.1%, England 2.9% and Vietnam 1.5%.
 67.9% of people spoke only English at home. Other languages spoken at home included Mandarin 4.4%, Italian 4.2%, Turkish 2.3%, Arabic 2.2% and Vietnamese 1.9%.
 The most common responses for religion were No Religion 28.7%, Catholic 28.2% and Anglican 11.9%.

History
Fairy Meadow, currently part of the suburb of Wollongong, was originally a village called Ferrah Meadow, when the area was occupied to 300 acres by Connor Bowlen on 13 February 1824. Two village lots from the Balgownie Estate were later advertised in 1841 and the village from this sale presently became Fairy Meadow.

Transportation
The area is served by Fairy Meadow railway station on the South Coast line, which is part of the NSW TrainLink railway network. The station is accessed via steps which climb to the road bridge on Elliot's Road that runs from Puckey's Estate/Fairy Meadow Beach Surf Lifesaving Club to Princes Highway.

Fairy Meadow is also located along Wollongong's free shuttle bus to North Wollongong railway station, and Keiraville University of Wollongong campus. The free shuttle bus service that serves Fairy Meadow includes City of Wollongong bus routes 55A and 55C.

Education
The suburb hosts two primary schools – Good Samaritan Catholic Primary and Fairy Meadow Demonstration School – as well as two high schools: Keira Technology High School and Wollongong High School of the Performing Arts. Other nearby primary schools include Mount Ousley Public School and Towradgi Public School.

Fairy Meadow is home to University of Wollongong's Innovation Campus – iC. The campus houses a large part of UOW's student population in the Campus East housing complex. The Innovation Campus is home to the university's faculty of science.
Among the iC campus' many features is the aforementioned Science Centre and Planetarium.

A TAFE site is also located adjacent to Keira high school.

Heritage listings
Fairy Meadow has a number of heritage-listed sites, including:
 Squires Way: Balgownie Migrant Workers Hostel

Notable residents
 Birthplace of cricketer Dave Gregory, captain of the first Australian cricket test team
 Birthplace of Dr Mary Puckey, the first female superintendent of an Australian hospital

References

External links
 Fairy Meadow

Suburbs of Wollongong
City of Wollongong

Fairy Meadow, New South Wales


İntranet, sadece belirli bir kuruluş içindeki bilgisayarları, yerel ağları (LAN) ve geniş alan ağlarını (WAN) birbirine bağlayan, çoğunlukla TCP/IP tabanlı bir ağdır. İntranet'ler Ağ geçitleri (İng: gateways) ile diğer ağlara bağlanabilir. Temel oluşturulma amaçları, kuruluş bünyesinde bilgileri ve bilgi işlem kapasitesini paylaşmaktır.

İntranet'ler, şirket(ler) içi tele-konferans uygulamalarında ve farklı birimlerdeki kişilerin bir araya gelebildiği iş gruplarının oluşturulmasında da kullanılırlar. İntranet'ler üzerinden HTTP, FTP gibi pek çok protokol uygulamaları çalıştırılabilir. Günümüzde, İntranet'ler içinde, Web erişimi ile kaynakların kullanımı oldukça yaygındır.

Bazı şirketlerdeki intranet'lerden, ateş duvarı (İng: Firewall) sistemleri üzerinden (bazı emniyet tedbirleri ile), İnternet çıkışı da yapılmaktadır. Bu sayede, her iki yönde de ileti trafiği kontrol edilebilmekte ve güvenlik sağlanmaktadır.

İntranet üzerinde; muhasebe, insan kaynakları, üretim otomasyon yazılımları çalıştırmak mümkün olduğu gibi çeşitli veri tabanlarını tutmak ve belge dağıtımı gibi işleri gerçekleştirmek mümkündür. Özünde İnternet teknolojisinin şirket içinde kullanılmasıdır.

İntranet dağıtık bilişim stratejilerini destekler. İntranetin üzerinde kuruluşun bütün faaliyetleriyle ilgili modüller çalıştırılıyorsa ve uygun bir modelleme yapılmışsa kuruluş içinde her şeyin bütünleşik çalıştığı, sistemde kendini denetleme mekanizmaları bulunur. Küresel erişim, multimedya olanakları ve düşük maliyet sağlanmış ve bütün bunların bir araya gelmesi İntranet'i güçlü kılmıştır. Türkiye'deki en büyük intranet ağı "Polnet" ile Emniyet Genel Müdürlüğü'ne aittir.

Kullanım alanları

Belge Dağıtımı, insan kaynakları, eğitim ve oryantasyon, çalışma grupları, ortak iş programlarının kullanılması, üretim, yeni belgeleme sistemlerinin oluşturulması, tedarikçiler ile ilişkiler, sanal alış-veriş, servis ve destek vb.

Kaynakça

Dış bağlantılar

Bilgisayar ağları
İnternet erişimi

İntranet


Survivor Series 2008 a fost ce-a de-a douăzecișidoua ediție a pay-per-view-ului anual Survivor Series organizat de World Wrestling Entertainment. A avut loc pe data de 23 noiembrie 2008 în arena TD Garden din Boston, Massachusetts.

Rezultate
 Dark match: The Brian Kendrick l-a învins pe Kung Fu Naki
 Kendrick l-a numărat pe Naki după un «The Kendrick».
 Team HBK (The Great Khali, JTG, Rey Mysterio, Shad Gaspard și Shawn Michaels) a învins Team JBL (John "Bradshaw" Layfield, John Morrison, Kane, The Miz și Montel Vontavious Porter) într-un 5-on-5 Survivor Series elimination match (18:13)
 Michaels l-a eliminat pe Morrison după un «Sweet Chin Music».
 Team Raw (Beth Phoenix, Candice Michelle, Jillian Hall, Kelly Kelly și Mickie James) le-au învins pe Team SmackDown (Maria, Maryse, Michelle McCool, Natalya și Victoria) într-un 5-on-5 Survivor Series elimination match (09:39)
 Phoenix a eliminato pe Maryse dupa un «Glam Slam».
 The Undertaker l-a învins pe Big Show într-un Casket Match (12:45)
 Taker l-a băgat pe Show în sicriu câștigând lupta.
 Team Orton (Cody Rhodes, Mark Henry, Randy Orton, Shelton Benjamin și William Regal) a învins Team Batista (Batista, CM Punk, Kofi Kingston, Matt Hardy și R-Truth) într-un 5-on-5 Survivor Series elimination match (16:13)
 Orton l-a eliminat pe Batista după un «RKO» supraviețuind în meci alături de Rhodes.
 Edge i-a învins pe Triple H (c) și Vladimir Kozlov într-un Triple threat match câștigând campionatul WWE Championship (14:22)
 Edge l-a numărat pe Triple H după o lovitură cu scaunul a lui Jeff Hardy.
 Inițial, Jeff era parte a meciului dar a fost găsit inconștient (kayfabe) și a fost înlocuit de Edge.
 John Cena l-a învins pe Chris Jericho (c) câștigând campionatul WWE World Heavyweight Championship (21:19)
 Cena l-a numărat pe Jericho după un «FU».

Evenimente pay-per-view WWE
Survivor Series

Survivor Series (2008)


ماريو ريلمي ( في بوينت أ بيتري)  لاعب كرة قدم فرنسي معتزل كان يجيد اللعب في مركز المهاجم .

لعب ريلمي في أندية بوردو (1980-1982) رين (1982-1987) ليموج بالإعارة (1983-1984) نيور (1987-1988) ميتز (1988-1990) ديجون (1990-1992) تامبون (1992-1994) .

مراجع

لاعبو كرة قدم رجالية فرنسيون
لاعبو كرة قدم رجالية غواديلوبيون
مهاجمو كرة قدم رجالية
أشخاص على قيد الحياة
لاعبو الدوري الفرنسي
لاعبو الدوري الفرنسي الدرجة الثانية
لاعبو بوردو
لاعبو ديجون
لاعبو رين
لاعبو كرة قدم غوادلوبيون
لاعبو كرة قدم فرنسيون
لاعبو ميتز
لاعبو نادي تامبون
لاعبو نيور
مدربو نادي ديجون
مواليد 1960
مواليد في بوانت-آه-بيتر

ماريو ريلمي


Der Trenkengraben war ein Bach in den heute zu Leipzig gehörenden Dörfern Probstheida und Connewitz und mündete westlich von Connewitz rechtsseitig in die Mühlpleiße.

Die Quelle des Trenkengrabens war das Teufelsloch in Probstheida im Bereich der heutigen Trendelenburgstraße; von dort verlief er durch den Ortskern Probstheidas, dann ein kleines Stück nach Norden westlich neben der heutigen Prager Straße, bevor er westlich abbog. Der Lauf des Bachs wurde ab hier mehrmals zu Teichen aufgestaut (der westlichste war der Pappelteich) und verlief durch das Gelände des heutigen Südfriedhofs und der heutigen Märchenwiese im jetzigen Ortsteil Marienbrunn weiter nach Connewitz, wo er in die Mühlpleiße mündete.

An seinem Ufer lag im Bereich der Märchenwiese das bereits im Mittelalter wüst gefallene Dorf Ölschwitz.

Der Trenkengraben ist im heutigen Ortsbild nicht mehr auffindbar, er wurde in Etappen, 1870 am Mündungsende beginnend, bis 1930 verrohrt und in die Leipziger Kanalisation eingebunden. Sein Tal ist noch im Verlauf der Märchenwiese und der Hildebrandstraße erkennbar.

Einzelnachweise

Quellen
 Meilenblätter von Sachsen "Freiberger Exemplar", aufgenommen 1802–1876, aus dem Bestand der Deutschen Fotothek Dresden

Gewässer in Leipzig

Trenkengraben


Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Boldog enthält das eine nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützte Objekt in der Gemeinde Boldog im Okres Senec.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

Weblinks

!
Boldog

Liste der denkmalgeschützten Objekte in Boldog (Slowakei)


الغَدَاء هو ما يأكله الناس عادة في مناطق الجزيرة العربية وجنوبها ما بعد صلاة الظهر، وهي الوجبة الثانية في اليوم، وتعتبر من أدسم الوجبات وأكثرها كماً، ويركز عليها الناس بشكل كبير لدرجة أن بعض الناس لا يفطرون ولا يتناولون وجبة العشاء؛ لأنهم فقط يتناولون وجبة الغداء.

وفي باقي مناطق العالم فيختلف زمن الغداء فيكون في أفريقيا بعد صلاة العصر وهكذا.

هذا التعريف معاصر أما العرب فكانت تطلق كلمة الغداء على الأكل وقت الإداوة وهو بعد طلوع الشمس مباشرة.

أهمية وجبة الغداء
رغم أن الكثير من خبراء التغذية يؤكدون على أهمية وفوائد الإفطار، إلا أن وجبة الغداء أيضاً لا تقل عنها أهمية للحفاظ على رشاقة الجسم وإنتاجيته، ومن أهم فوائد وجبة الغداء:

1. عدم الإفراط في الطعام:

تساعد وجبة الغداء على عدم الإفراط في الطعام عموما، لاسيما إذا تناولها الشخص بعد 4 ساعات من وجبة الإفطار، وسبقتها وجبة خفيفة من ثمرة فاكهة أو خضروات.

2. التغلب على إرهاق بعد الظهيرة:

مواصلة حركة النشاط بعد الظهيرة من أهم فوائد وجبة الغداء، فرغم أن الكثيرين يميلون إلى القيلولة بعد الغداء، إلا أن الكثيرين لا يملكون الوقت الكافي للنوم بعد الظهر، ويكونوا مطالبين باستمرار العمل، وتساعد وجبة الغداء المتوازنة على مواصلة العمل بكفاءة.

حيث يفشل الجسم في العمل جيدا بدون سعرات حرارية كافية، لذا فوجبة الغداء تمنح الجسم الطاقة الكافية للتغلب على الإرهاق الذهني والتعب، والتمتع بباقي اليوم بكفاءة دون الرغبة في النعاس.

3. النوم الجيد ليلا:

إذا حصل المرء على وجبة غداء جيدة ومتوازنة، فهذا يعني أنه لن يشعر بالإرهاق في منتصف النهار، وبالتالي لن يحتاج إلى الحصول على القيلولة ويُكمل عمله بنشاط طوال اليوم، ومن ثم يشعر بالنعاس مساءً فيستطيع أن ينام مبكرا فيحصل على ساعات نوم ليلية أكثر، مما يزيد من طاقته وحيويته.

4. زيادة التمثيل الغذائي:

يحتاج الجسم إلى الاستمرار في الحصول على الغذاء لكي يزيد من الحرق، ولكن هذا الغذاء يجب أن يكون متوازنا وفي مواعيد متقاربة، لذا فإن تناول وجبة الغداء تمنح الجسم المزيد من العناصر لحرقها، وبالتالي الحفاظ على الطاقة والتمثيل الغذائي طوال اليوم، مما يقلل من مخاطر التعرض إلى زيادة الوزن.

5. تحسين الحالة المزاجية:

من فوائد وجبة الغداء قدرتها على تحسين الحالة المزاجية خصوصا بعد ساعات العمل المرهقة، حيث يحدث انخفاض في مستويات السكر في الدم مما يؤدي إلى الشعور بتغير المزاج، لكن الغداء يضبط مستويات السكر حتى المساء، مما يمنع من تناول وجبة عشاء دسمة، والاكتفاء بوجبة خفيفة، بالإضافة إلى التعامل مع مشاكل العمل بقية اليوم بكفاءة وتجديد النشاط.

6. تجنب العشاء من فوائد وجبة الغداء:

حذّر الكثير من خبراء التغذية (رغم أهمية وجبة العشاء) من خطورة وجبة العشاء الدسمة على الصحة وزيادة الوزن، وأكدوا ضرورة أن تكون آخر وجبة يتناولها الفرد قبل النوم بـ3 ساعات على الأقل، وهذا تساعد عليه وجبة الغداء، إذ تمد الجسم بالبروتين والكربوهيدرات الضرورية، فلا يحتاج الجسم إلى عناصر غذائية ثقيلة عند حلول المساء، بل يمكنه وقتها الاكتفاء بثمرة فاكهة وكوب من الزبادي، حيث أنه حصل بالفعل على ما يريده من وجبة الغداء.

7. إنقاص الوزن:

يعتقد الكثيرون ممن يريدون إنقاص الوزن أن تخطي وجبة الغداء يمكن أن يساعدهم في خسارة كيلوغرامات من وزنهم، لكن ما يحدث هو العكس، حيث أن وجبة الغداء تزيد من قدرة الجسم على الحرق، خصوصا إذا احتوت على البروتين والخضراوات، وأشارت الكثير من الدراسات أن من يتجاهلون وجبة الغداء يزيد وزنهم عن المعتاد، حيث يقلل من التمثيل الغذائي ويجعل الشخص أكثر إقبالا على الطعام في المساء.

8. تحسين الهضم:

تساعد وجبة الغداء على منح الجسم الفرصة للهضم الجيد، حيث يكون الجسم تمكن من هضم وجبة الإفطار بعد ساعتين أو 3 من تناولها، ويبدأ في الجوع من جديد، لذا فإن تأجيل الغداء أو تجاهله يجعل الشخص يقبل على الطعام كثيرا في العشاء مما يعيق الهضم الجيد، وخصوصا إذا تناول العشاء قبل النوم مباشرة.

9. المساعدة على تجنب الوجبات غير الصحية:

اقتطاع وقت لوجبة الغداء يمنع الشخص من التفكير في تناول الرقائق المحفوظة والشوكولاتة والحلويات وغيرها من المأكولات غير الصحية، حيث يحصل الجسم على العناصر المتوازنة فلا يفكر في تناول الوجبات غير الصحية، مما يزيد من العناصر الصحية التي تدخل الجسم ويزيد من النشاط طوال اليوم، وتكون صحة الجسم أفضل.

10. تعزيز المناعة:

تعتبر وجبة الغداء من أكثر الوجبات تنوعا، أكثر من الإفطار ومن العشاء، لذا يمكن للجسم من خلالها أن يحصل على كفايته من الكالسيوم والحديد والزنك وغيرها من العناصر التي تساعد على تعزيز المناعة ومقاومة الأمراض، وبالتالي تحسين النشاط.

فوائد وجبة الغداء للأطفال

تزيد أهمية وجبة الغداء للأطفال ربما أكثر من الكبار، حيث يمكن أن يتناولوا شيئا قليلاً في الصباح قبل الذهاب إلى المدرسة، مع صعوبة حصولهم على وجبة خفيفة أثناء اليوم، مع خطورة الاعتماد على الأطعمة المحفوظة مثل البسكويت وغيره.

لذا من الضروري وضع صندوق غداء للطفل يحتوي على بروتين مثل البيض أو اللحم البارد، مع ثمرة فاكهة، وذلك يكون بمثابة غداء مبكر، ثم حين العودة من المدرسة يجب تقديم وجبة غداء متوازنة تحتوي على الكربوهيدرات والبروتين والخضروات لتحفيز نمو الجسم والمخ.

مراجع

انظر أيضا
 غذاء
 عشاء
 إفطار

غداء

غداء


Genel parlama (İng.: Flashover); bir yüzeyin ısınınca çıkardığı yanıcı gazların, tutuşacak dereceye dek ısınıp, birden parlayarak yüzeyi yakması.

Genel parlamanın en yaygın örneği, bir evin odasındaki mobilyaların yanması sonucu gözlemlenir. Yanan mobilyaların çıkardığı sıcak duman odanın tavanı boyunca yayılır. Buradan yayılan ısı, odadaki öteki yüzeyleri de ısıtarak, onların yanıcı gazlar çıkarmalarına neden olur. Yüzeylerin ısısı belli bir yüksekliğe ulaştığında, bu yanıcı gazlar birden parlar.

Yangın söndürme

Genel parlama


Nicholas H. Pike (* 1955 in Water Orton, Warwickshire, England) ist ein britischer Komponist.

Leben
Nachdem Nicholas H. Pike im Alter von sieben Jahren an der renommierten Canterbury Cathedral Choir School aufgenommen wurde, erlernte er nicht nur den Gesang, sondern auch das Flöten- und Klavierspiel. Seine Familie zog in der Folgezeit nach Südafrika, wo er im Chor der St. George's Cathedral in Kapstadt sang und mit dem Cape Town Symphony Orchestra spielte. Nachdem er mit der südafrikanischen Band Hammak spielte und mit Musikstilen wie Rhythm and Blues und Jazz in Berührung kam, entschloss er sich nach seinem Schulabschluss in den USA am Berklee College of Music zu studieren. Während seiner Studienzeit spielte er Flöte sowohl in Boston als auch in New York City in unterschiedlichen Bands und mit bekannten Musikern, wie Bill Frisell, Billy Hart, Hank Roberts, Bill Connors, Naná Vasconcelos und Kenny Werner.

Mit dem London Symphony Orchestra nahm Pike 1985 das Stück Master Herold and the Boys auf und mit dem Orchester der Abbey Road Studios spielte er 1986 für den Horrorfilm Nacht-Schicht seine erste Filmmusik ein. Anschließend komponierte er für bekannte Kinoproduktionen wie Critters 2 – Sie kehren zurück, Captain Ron und Angriff der 20-Meter-Frau.

Filmografie (Auswahl)
 1987: Nacht-Schicht (Graveyard Shift)
 1988: Critters 2 – Sie kehren zurück (Critters – The Main Course)
 1990: Im Banne des Grauens (I'm Dangerous Tonight)
 1992: Captain Ron
 1992: Geheime Leidenschaft (The Secret Passion of Robert Clayton)
 1992: Schlafwandler (Sleepwalkers)
 1992: Unberechenbar (Perfect Family)
 1993: Angriff der 20-Meter-Frau (Attack of the 50 Ft. Woman)
 1994: Mac Millionär – Zu clever für 'nen Blanko-Scheck (Blank Check)
 1995: Amnesie – Mörderische Erinnerung (In the Shadow of Evil)
 1995: Das Zeitexperiment (W.E.I.R.D. World)
 1995: Entführt und vergraben (A Child Is Missing)
 1997: Ghosts
 1997: American Dreamer – Charmante Lügner (Telling Lies in America)
 1997: The Shining (Stephen King's The Shining)
 1998: Pizza für eine Leiche (Delivered)
 1999: Unantastbar – Unsere ehrwürdigen Söhne (Our Guys: Outrage at Glen Ridge)
 2000: Zurück zu Dir (Return to Me)
 2000: Felix (Drôle de Félix)
 2002–2004: Alles dreht sich um Bonnie (Life with Bonnie, Fernsehserie, 42 Folgen)
 2002: FearDotCom
 2002: Virginias großes Rennen (Virginia's run)
 2004: Riding the Bullet (Riding the Bullet – The dead travel fast)
 2004: The I Inside – Im Auge des Todes (The I Inside)
 2005: Checking Out – Alles nach meinen Regeln (Checking Out)
 2006: Desperation (Stephen King's Desperation)
 2006: Baghdad ER (Dokumentation)
 2007: The Contractor – Doppeltes Spiel (The Contractor)
 2009: Blood and Bone
 2009: Wrong Turn at Tahoe
 2011: Stephen Kings Bag of Bones (Bag of Bones)
 2013: Devil May Call
 2016: For the Love of Spock (Dokumentarfilm)
 2018: Odds Are

Weblinks

 Offizielle Internetpräsenz auf nicholaspike.net

Einzelnachweise

Filmkomponist
Komponist (Vereinigtes Königreich)
Brite
Engländer
Geboren 1955
Mann

Nicholas Pike


Prljava bomba ili radiološki uređaj za raspršivanje, radiološko je oružje koje kombinira radioaktivni materijal s konvencionalnim eksplozivima. Svrha je bombe kontaminacija područja radioaktivnim materijalom, služeći prvenstveno kao uređaj za zabranu pristupa području civilima. Prljava bomba nije isto što i nuklearna eksplozija poput eksplozije fisijske bombe, koja proizvodi učinke eksplozije daleko veće od onoga što se može postići korištenjem konvencionalnih eksploziva. Za razliku od oblaka radioaktivnog materijala tipičnog za eksploziju fisijske bombe, radioaktivne tvari prljave bombe mogu se raspršiti samo unutar nekoliko stotina metara od mjesta eksplozije.

Prljave bombe dizajnirane su za raspršivanje radioaktivnog materijala na velikom području. Djeluju uglavnom kroz učinke radioaktivne kontaminacije na okoliš i povezane zdravstvene probleme uzrokovane zračenjem u pogođenom stanovništvu. Zadržavanje na okupu i dekontaminacija tisuća žrtava, kao i dekontaminacija pogođenog područja može zahtijevati znatno vrijeme i troškove, čineći područja dijelom neupotrebljivima i uzrokujući ekonomsku štetu. Prljave bombe mogu se koristiti za stvaranje masovne panike kao oružje terora.

Učinak eksplozije prljave bombe
Kada se radi o implikacijama napada prljavom bombom, postoje dva glavna područja kojima se treba pozabaviti:

 utjecaj na civile, ne samo suočavanje s neposrednim žrtvama i dugoročnim zdravstvenim problemima, već i psihološki učinak

 ekonomski učinak.

Nekoliko je analiza predvidjelo da od učinaka prljave bombe neće oboljeni ni umrijeti mnogo ljudi.

Materijal za prljave bombe
Zbog njihove radioaktivnosti i distribucije, sljedeći radioizotopi su zamislivi izradu prljave bombe: Americij-241, Kalifornij-252, Cezij-137, Kobalt-60, Iridij-192, Plutonij-238, Stroncij-90. Te tvari koriste se za niz znanstvenih i medicinskih primjena. Lakše ih je nabaviti, šire su rasprostranjeni, podliježu manje strogim sigurnosnim propisima, pa ih je stoga puno lakše nabaviti nego fisijski materijal za nuklearno oružje.

Prljave bombe i terorizam
Nakon napada 11. rujna porastao je strah od terorističkih skupina koje koriste prljave bombe, o čemu se često izvještavalo u medijima. Ovdje korišteno značenje terorizma opisano je definicijom Ministarstva obrane Sjedinjenih Američkih Država, a to je "proračunata uporaba nezakonitog nasilja ili prijetnje nezakonitim nasiljem kako bi se unio strah; s namjerom prisiliti ili zastrašiti vlade ili društva u svrhu ciljeva koji su općenito politički, vjerski ili ideološki."

Testovi
Izrael je proveo četverogodišnji niz testova nuklearnih eksploziva kako bi izmjerio učinke ako bi ikada bile upotrebljene protiv Izraela, izvijestio je Haaretz 2015. godine. Prema izvješću, visoka razina zračenja izmjerena je samo u središtu eksplozija, dok je razina raspršivanja zračenja česticama nošenim vjetrom bila niska. Bombe navodno nisu predstavljale značajnu opasnost osim psihološkog učinka.

Otkrivanje i prevencija
Prljave bombe mogu se spriječiti otkrivanjem nedopuštenih radioaktivnih materijala u transportu, alatima kao što je Radiation Portal Monitor. Slično tomu, nezaštićeni radioaktivni materijali mogu se detektirati na kontrolnim točkama pomoću Geigerovih brojača, detektora gama zraka. Skriveni materijali također se mogu otkriti rendgenskim pregledom, a emitirana toplina može se uhvatiti infracrvenim detektorima. Takve se uređaje, međutim, može zaobići jednostavnim transportom materijala preko nečuvanih dijelova obale ili drugih pustih graničnih područja.

IAEA preporučuje da se određeni uređaji koriste u tandemu na državnim granicama kako bi se spriječio prijenos radioaktivnih materijala, a time i izgradnja prljavih bombi. Oni definiraju četiri glavna cilja instrumenata za detekciju zračenja kao što su detekcija, verifikacija, procjena i lokalizacija, te identifikacija kao sredstvo za eskalaciju potencijalne radiološke situacije. IAEA također definira sljedeće vrste instrumenata:

 Instrumenti džepnog tipa: ovi instrumenti pružaju mobilnu opciju male snage za otkrivanje koja omogućuje sigurnosnim službenicima da pasivno skeniraju područje u potrazi za radioaktivnim materijalima. Ovi uređaji trebali bi se lako nositi, trebali bi imati alarmni prag tri puta veći od normalne razine zračenja i trebali bi imati dug vijek trajanja baterije, preko 800 sati.
 Ručni instrumenti: ovi se instrumenti mogu koristiti za otkrivanje svih vrsta zračenja (uključujući neutrone) i mogu se koristiti za fleksibilno pretraživanje određenih ciljeva. Ovi bi instrumenti trebali težiti jednostavnosti korištenja i brzini, idealno težiti manje od 2 kg i mogućnost mjerenja za manje od jedne sekunde.
 Fiksni, instalirani instrumenti: ovi instrumenti pružaju kontinuirani, automatski sustav detekcije koji može nadzirati pješake i vozila u prolazu. Kako bi djelovali učinkovito, pješake i vozila treba voditi blizu detektora, budući da je izvedba izravno povezana s dometom.

Osobna sigurnost
Opasnosti od prljave bombe proizlaze iz početne eksplozije i radioaktivnih materijala. Kako bi se smanjio rizik od izloženosti radijaciji, FEMA predlaže sljedeće smjernice:

 Pokrijte usta i nos tkaninom kako bi se smanjio rizik od udisanja radioaktivnih materijala
 Izbjegavajte dodirivanja materijala zahvaenih eksplozijom
 Brzo se sklonite u zatvoreni prostor radi zaštite od radijacije
 Skinite i spakirajte odjeću. Držite odjeću dok nadležni organi ne upute kako je zbrinuti
 Najstojte zadržati radioaktivnu prašinu vani
 Uklonite svu moguću prašinu tuširanjem sapunom i vodom
 Izbjegavajte uzimanje kalijevog jodida jer samo sprečava učinke radioaktivnog joda, a može izazvati opasnu reakciju.

Izvori

Bombe
Terorizam

Prljava bomba


Rauðbý eða rautt hunangsbý (fræðiheiti: Apis koschevnikovi) er býflugnategund með útbreiðslu í suðaustur Asíu (Malakkaskaga, Borneó og Súmötru). Fræðiheitið er til heiðurs  Grigory Kozhevnikov sem var brautryðjandi í Samanburðarlíffærafræði býflugna. Þær eru allnokkuð stærri en austurasíubý, rauðbrún á Borneó en dökk koparlituð á Súmötru og Malakkaskaga. Þær mynda oft bú með eða nálægt Apis dorsata. Lítil samkeppni er milli þeirra og þar veldur veldur helst stærðarmunur og lengd tungu. Einnig er munur á mökunartíma sem kemur í veg fyrir blöndun við risabý og austurasíubý.
Þær eru með sína eigin tegund af sníkjudýrinu Varroa; Varroa rindereri og virðist hún ekki leggjast á leggjast á aðrar tegundir, jafnvel þegar bú þeirra eru mjög nálægt búum rauðbýa.

Tilvísanir

 Friedrich Ruttner: Naturgeschichte der Honigbienen. Franckh-Kosmos-Verlag, Stuttgart 1992, ISBN 3-440-09125-2
 Asian Apicultural Association, Mitsuo Matsuka, and International Centre for Integrated Mountain Development, eds. Asian Bees and Beekeeping: Progress of Research and Development. New Delhi: Oxford & IBH Publishing Co, 2008.
 Roubik, David W. "Honeybees in Borneo" in Pollination Ecology and the Rain Forest, edited by David W. Roubik, Shoko Sakai, and Abang A. Hamid Karim, 174:89–103. New York: Springer-Verlag, 2005.
 Maa T. C. (1953) "An inquiry into the systematics of the tribus Apidini or honeybees (Hym)". Treubia 21, 525–640.
 Tingek S., Mardan M., Rinderer G., Koeniger N., Koeniger G. (1988) "Rediscovery of Apis vechti (Maa, 1953): the Sabah honey bee". Apidologie, 19, 97–102.
 Rinderer, T. E.; Stelzer, J. A.; Oldroyd, B. P.; Tingek, S.. "Levels of polyandry and intercolonial genetic relationships in Apis koschevnikovi". Journal of Apicultural Research, 1998 37 (4): 281-288.
 Guzmán, L. I. DE Y M. Delfinado Baker. "A new species of Varroa (Acari: Varroidae) associated with Apis koschevnikovi (Hymenoptera: Apidae) in Borneo". Int. J. Acarol., 22: 23-27, 1997.

Býflugur

Rauðbý


Neuwiedia borneensis ist eine Art aus der Gattung Neuwiedia in der Familie der Orchideen (Orchidaceae). Die krautigen Pflanzen werden etwa 40 cm groß, sie stammen aus Borneo.

Beschreibung
Neuwiedia borneensis wird 35 bis 60 cm groß. Die Wurzeln haben einen Durchmesser von 2 bis 4 mm, sie sind verzweigt und bilden an den Enden gelegentlich Verdickungen. Die Blätter sind linealisch, ihre Größe variiert von 2,5 cm Länge bei 0,5 cm Breite bis zu 45 cm Länge bei 5,5 cm Breite. Es sind neun bis 31 Blattadern vorhanden, von denen sieben deutlich hervortreten.

Der Blütenstand ist eine endständige Traube, er wird 8 bis 13 cm lang und überragt die Blätter nicht. Blühende Pflanzen wurden im September, November und Januar gefunden. Ein Blütenstand enthält 40 bis 75 weiße, 16 bis 21 mm große Blüten. Blütenstandsachse, Tragblätter und Blütenblätter sind behaart, wobei die Dichte der Behaarung zwischen verschiedenen Individuen schwankt. Die Haare sind nicht drüsig und von unterschiedlicher Länge, die längsten messen 0,19 bis 0,26 mm. Die Tragblätter sind linealisch, sie enden spitz, ihre Länge beträgt 5 bis 20 mm, die Breite 1 bis 5 mm. Der Blütenstiel ist 2 bis 4 mm lang bei 0,5 bis 0,8 mm Durchmesser, der ovale Fruchtknoten misst 6 mm Länge bei 3 bis 4 mm Durchmesser. Die Blütenblätter sind sich alle recht ähnlich: die Sepalen sind auf der Außenseite mehr oder weniger behaart, länglich-oval geformt, 8 bis 12 mm lang bei 3 bis 4 mm Breite. Die Petalen sind auf der Außenseite mit einem längs verlaufenden Kiel versehen, dieser ist behaart. Sie sind mit 3,2 bis 4,5 mm kaum breiter als die äußeren Blütenblätter. Eine Lippe ist kaum differenziert, sie ist etwas breiter (3,5 bis 4,5 mm) als die beiden anderen inneren Blütenblätter. Alle Blütenblätter sind mit einer kleinen, 0,4 bis 1 mm langen aufgesetzten Spitze versehen. Die Säule besteht aus drei Staubfäden und dem Griffel, die auf einer Länge von 1 bis 2 mm am Grund miteinander verwachsen sind. Der freie Teil der Staubfäden misst 0,5 bis 1,5 Millimeter, die Staubbeutel sind lanzettlich, 3,2 bis 3,3 mm lang und 1 mm breit. Der freie Teil des Griffels misst 5 bis 6 mm und überragt damit die Staubblätter. Die Narbe ist rundlich oder dreilappig, mit einem Durchmesser von 1 bis 1,2 mm deutlich breiter als der Griffel, der einen Durchmesser von 0,4 bis 0,6 mm besitzt. Die fleischige Frucht misst 8 bis 9 mm in der Länge und 4 bis 5 mm im Durchmesser, zur Reifezeit platzt sie wahrscheinlich auf. Im Querschnitt ist sie rund, vorne endet sie in einer 1,5 bis 2 mm langen Spitze. Die Samen bestehen aus einem ovalen Mittelteil und zwei fadenförmigen Anhängseln.

Vorkommen
Neuwiedia borneensis wächst im Nordwesten Borneos. Die Standorte liegen auf nassen, nährstoffarmen Sandböden.

Systematik und botanische Geschichte
Neuwiedia borneensis wurde 1969 von Eduard Ferdinand de Vogel erstmals anhand von Pflanzen beschrieben, die Ridley gesammelt hatte. De Vogel vergleicht Neuwiedia borneensis mit Neuwiedia griffithii, welches ebenfalls drüsenlose Haare besitzt, von dem es sich aber in Details der Blüte, der Frucht und der Samen unterscheidet. Bei einer DNA-Analyse einiger Arten aus der Unterfamilie Apostasioideae, darunter die drei Neuwiedia-Arten Neuwiedia borneensis, Neuwiedia veratrifolia und Neuwiedia zollingeri, ergab sich folgendes Kladogramm:

Einzelnachweise

Apostasioideae (Orchideen)
Apostasioideae

Neuwiedia borneensis


Kamboçya (Kmerce: កម្ពុជា, Kampuchea), resmî adıyla Kamboçya Krallığı, Güneydoğu Asya anakarasının güneyinde yer alan bir ülkedir. 181,035 km² alana yayılan ülke, kuzeybatıda Tayland, kuzeydoğuda Laos, doğuda Vietnam ve güneybatıda Tayland Körfezi ile çevrilidir.

Kamboçya'nın nüfusu 15 milyonun üzerindedir. Resmî dini Theravada Budizm'idir ve nüfusun pek çoğu bu dine mensuptur. Ülkede ayrıca Çam, Vietnamlı ve Çinli azınlıklar ile 30 dağ kabilesi bulunur. Başkent ve en büyük şehir Phnom Penh, ülkenin politik, ekonomik ve kültürel merkezidir. Krallık seçimli meşrutiyetle yönetilir. Mevcut kral Norodom Sihamoni Kraliyet Taht Konseyi tarafından 2004 yılında seçilmiştir. Başbakan Hun Sen 1985'ten beri görev başındadır ve Güneydoğu Asya'da seçimle iş başına gelmiş liderler arasında en uzun görev süresine sahiptir.

802 senesinde II. Jayavarman, Chenla bölgesinde birbirleriyle savaşan Kmer prenslerini bir "Kambuja" adı altında bir araya getirerek krallığını ilan etti. Bu olay 600 yıllık Kmer İmparatorluğu'nun başlangıcı oldu. Hint kültürü etkisinde kalan krallık önce Hinduizm, ardından Budizm'in Güneydoğu Asya'ya yayılmasına önayak oldu. Bu dönemde birçok dini yapı inşa edildi. Angkor Vat bu yapıların en önemlisidir ve Dünya Mirası olarak tescil edilmiştir. 15. yüzyılda imparatorluğun parçası olan Ayutthaya'nın isyan etmesi sonucu Kamboçya, güçlenmekte olan komşuları Đại Việt ve Ayutthaya Krallığı'na karşı gücünü yitirdi. 1863'te ülke Fransa'nın himayesine girdi ve sonraları Fransız Hindiçini'nin bir parçası oldu.

Kamboçya 1953'te Fransa'dan bağımsızlığını kazandı. 1967 yılında Kamboçya İç Savaşı başladı. Mücadele Kızıl Kmerlerin kraliyet güçlerine saldırmasıyla başladı. Kuzey Vietnam'ın Vietnam Halk Kara Kuvvetleri Kızıl Kmerleri gerekçe gösterip Kamboçya iç işlerine müdahale etmeye başladı. Varlıkları ilk başta Kamboçya Kralı Norodom Sihanuk tarafından (Sovyetler Birliğiin tepkisini çekmemek amacıyla) hoş görüldü, ancak Çin ve Kuzey Vietnam'ın terörist Kızıl Kmerlere yaptığı yardımı hergeçen gün artırması ve Kızıl Kmerlerin ülke çapında büyük katliamlar yapması Sihanuk'u alarma geçirdi ve Sovyetler Birliğiyle bu konuyu konuşmak için Moskova'ya gitti. Sihanuk'un Kızıl Kmer terörünü bitirememesi, dış politikada korkak davranması ve dış unsurların Kamboçya iç işlerine müdahalesini hoş gördüğü için Lon Nol tarafından 1970'te tahttan indirildi ve Kmer Cumhuriyeti kuruldu. Pol Pot'un amacını bilen Lon Nol Kızıl Kmer terörünü bitirmek amacıyla Kuzey Vietnam ve Kızıl Kmerlerle çatışmaya girdi. Tüm komünist ülkeler tarafından desteklenen Pol Pot Cumhuriyet ordusunu yoruyordu. Kızıl Kmer terörünü tek başına durduramayacağını anlayan Lon Nol Amerika Birleşik Devletleri ve Güney Vietnam'dan yardım talep etti. Kuzey Vietnam Kmer Cumhuriyeti ordusuyla çatışmalarda ülkenin bazı bölgelerinde kontrolü sağladı. 1975 yılında başkentğn düşmesiyle iç savaş son buldu ve kazan Kızıl Kmerler ile Kuzey Vietnam Demokratik Kampuçya'yı kurdu. Demokratik Kampuçya'yı kuran Kızıl Kmerler 1975'ten itibaren dört yıl boyunca Kamboçya Soykırımı'nı gerçekleştirdiler. Soykırım, Kızıl Kmerler'in Kamboçya-Vietnam Savaşı'nda, Sovyetler Birliği'nin destek verdiği Vietnam ve Kampuçya Halk Cumhuriyeti tarafından devrilmesiyle 1979'da sona erdi. Ülkenin yönetimini kaybeden Kızıl Kmer güçleri gerilla savaşına giriştiler. 1991 Paris Barış Anlaşmaları'yla Kamboçya-Vietnam Savaşı sona erdi. Kamboçya kısa süreyle BM görev gücü (1992-93) tarafından yönetildi. 1997'de iki eş başbakan arasındaki silahlı çatışmalardan eş başbakan Hun Sen ve başkanı olduğu Kamboçya Halk Partisi zaferle çıktı.

Kişi başına gelirde komşularının gerisinde kalsa da Kamboçya son on yılda ortalama %7,6'lık büyüme oranıyla Asya'nın en hızlı büyüyen ekonomilerinden biridir. Tarım temel ekonomik sektördür; tekstil, inşaat ve turizm de gelişmektedir. Buna rağmen ülke halen BM tarafından az gelişmiş ülke olarak sınıflandırılmaktadır. Ülkede yoksulluk, yolsuzluk, açlık,  düşük insani gelişme seviyesi ve siyasi özgürlüklerin kısıtlanması önemli sorunlardır. Ülke İnsan Hakları İzleme Örgütü tarafından "yüzeysel bir demokrasi altında otoriter bir koalisyon" olarak nitelenmiştir. Anayasada çok partili liberal demokrasi olarak tanımlansa da Kamboçya 2018 itibarıyla de facto tek parti yönetimindedir. 2015 Hukukun Üstünlüğü Endeksi'nde 126 ülke arasında 125. sırada yer almıştır. Birleşmiş Milletler, ASEAN, Doğu Asya Zirvesi, DTÖ, Bağlantısızlar Hareketi ve Uluslararası Frankofoni Örgütü üyesidir.

Ekonomi
Ülke oldukça fakirdir. Ana geçim kaynağı tekstil ve tarımdır. Tarım ürünleri içerisinde pirinç çoğu Asya ülkesinde olduğu gibi önemli yer tutar. Turizm son yıllarda gelişme göstermektedir.

Tarih
Angkor krallığı bu bölgede kurulmuştur. En önemli eseri Angkor Tapınağıdır.

Kamboçya 1863-1953 yılları arasında Fransız kolonisi oldu. 1941-1945 yılları arasında Japon İmparatorluğu'nun işgali altında kaldı.

Pol Pot liderliğindeki Kızıl Kmerler (Khmer Rouge), 1975-1979 tarihleri arasında ülkeyi kontrol etti. Çin HC destekli Kızıl Kmerlerlerin lideri olan Pol Pot'un ideolojisine göre, ülkede sadece köylü sınıfı olmalıydı. Bu amaçla ülkenin tüm aydınlarını, bilim adamlarını, sanatkarlarını, kısacası köylü sınıfını oluşturmayan tüm Kamboçyalıları ağır koşullar altında pirinç tarlalarında çalışmaya zorladı. Çalışamayanlar ve muhalefet edenler Orta Çağ işkence yöntemleriyle öldürüldüler. Gözlük ve saatler de dahil olmak üzere tüm teknolojik aletler yasaklandı. Pol Pot yönetiminde dünyanın en büyük katliamlarından birini yaptılar. Verilere göre 3.3 milyon Kamboçyalıyı öldürdüler (1975-1979). Bu katliamlar Vietnam ülkeyi işgal edinceye kadar sürdü.

Ülkede 1991 yılında seçimler yapıldı. Kızıl Khmerler 1998'de Pol Pot'un ölümüyle tamamen dağıldı.

Tuol Sleng Soykırım Müzesi, Kamboçya'nın trajik ve tüyler ürpertici geçmişi sergilenmektedir. Kızıl Kmerler'in sorgulama ofisi olarak kullandığı, eskiden okul olan Security Prison 21 (Güvenlik Ofisi 21), Kızıl Kımerlerin yaptığı işkenceleri anlatan bir müzeye dönüştürülmüştür.

Turizm

Turizm ülkede tekstilden sonra en büyük gelir kaynağıdır. Ocak-Aralık 2007 arasında 2 milyon turist ziyareti almıştır. Turistlerin çoğunuğu (%51) Siem Reap şehrini tecih etmiştir. Angkor Wat Tapınakları ülkenin en büyük turizm gelirini oluşturmaktadır ve Siem Reap yakınlarındadır.

İklim
Kamboçya iklimi Güney Asya iklimine benzerdir.

Kamboçya'da iki mevsim vardır. Mayıs-Ekim arası yağışlı sezondur ve hava sıcaklığı 22 °C civarında seyreder ve oldukça yüksek nem içerir. Kuru sezon ise Kasım-Nisan ayları arasındadır ve hava sıcaklığı 40 °C'ye kadar çıkabilir.

Ayrıca bakınız

 Kamboçya'da İslam
 Kamboçya'da LGBT hakları
 Kamboçya'nın Bölgeleri
 İnsani Gelişme Endeksi'ne göre Kamboçya bölgeleri

Kaynakça

Dış bağlantılar
Kamboçya Gezi Rehberi
Ölüm Tarlaları (Killing Fields)

Uluslararası Frankofoni Örgütü üyesi ülkeler

Kamboçya


"Bleed for Me" (lado B de "Life Sentence") foi o sexto single da banda de punk rock Dead Kennedys. Foi lançado em julho de 1982 pela Alternative Tentacles. A música é fria e intimidadora, e as letras descrevem sequestros e torturas perpetrados por uma polícia secreta (provavelmente a Agência Central de Inteligência). Segue-se uma ponte, então a música se torna leve e quase alegre enquanto a letra descreve a política externa dos EUA como a utilização de ditaduras assassinas para garantir concessões econômicas que favorecem as corporações americanas.

"Bleed for Me" também toca no fundo da canção "Kinky Sex (Makes the World Go 'Round)" dos Dead Kennedys, na qual um assessor da Casa Branca de Reagan organiza a Terceira Guerra Mundial ao telefone com Margaret Thatcher, que geme eroticamente a cada nova atrocidade; esta faixa pode ser uma referência à fita de Thatchergate. A música também foi tocada para o filme Urgh! A Music War, com uma ponte diferente sobre Rosalynn Carter. Durante apresentações ao vivo com os Melvins na era da Guerra do 11 de setembro-Afeganistão-Iraque, Jello substituiu "muçulmanos" por "russos" no verso "Então, o que são dez milhões de mortos, se está impedindo os russos?"

A música também foi tocada por muitas bandas, principalmente o Pearl Jam, que trouxe a música para suas turnês mais recentes, substituindo a letra mais apropriada para o tempo "cowboy Georgie" por "cowboy Ronnie", em referência ao presidente anterior da os Estados Unidos.

A versão do single é diferente da de Plastic Surgery Disasters.

Gráficos

Canções antiguerra
Canções de 1982

Bleed For Me


Ciudad-condado puede referirse a:
Ciudad-condado: es una ciudad y condado que se han combinado formando una jurisdicción en Estados Unidos.
Ciudad-condado: es una división administrativa de la República Popular China.
Ciudad-condado: es una división administrativa de tercer nivel de la República de China.
Ciudad-condado: es una división administrativa histórica de Reino Unido.

Ciudad-condado


Ashton Durrand Sanders (24. listopada 1995.) je američki glumac najpoznatiji po ulogama u filmovima The Retrieval iz 2013. i Moonlight iz 2016. godine.

Karijera
Sanders je svoj filmski debi ostvario u filmu The Retrieval redatelja Chrisa Eska. Film je svoju svjetsku premijeru imao na festivalu South by Southwest dana 11. ožujka 2013. godine, a u ograničenu kino distribuciju krenuo je 2. travnja 2014. godine u distribuciji kompanije Variance Films. Godinu dana kasnije Sanders je nastupio u manjoj ulozi u filmu Straight Outta Compton, a 2016. godine pojavio se u epizodi serije The Skinny.

Iste godine Sanders je nastupio u drami Moonlight redatelja Barryja Jenkinsa. Film je svoju svjetsku premijeru imao na filmskom festivalu u Tellurideu dana 2. rujna 2016. godine, a u ograničenu kino distribuciju krenuo je 21. listopada iste godine. Film Moonlight pobrao je hvalospjeve kritike i publike diljem svijeta te osvojio brojne nagrade uključujući Zlatni globus za najbolji film (drama). Također, film je osvojio tri prestižne nagrade Oscar u kategorijama najboljeg filma godine, najboljeg adaptiranog scenarija i najboljeg sporednog glumca (Mahershala Ali).

Sanders je studirao glumu na sveučilištu DePaul, ali je odustao kako bi se u potpunosti posvetio glumačkoj karijeri.

Izvori

Vanjske poveznice

Američki filmski glumci
Američki televizijski glumci

Ashton Sanders


Beltrán Gambier (La Plata, Argentina, 1956) es un jurista, activista cívico y promotor cultural.

Biografía

Estudió Derecho en la Universidad Nacional de La Plata, donde obtuvo su título de Abogado en 1981. Posteriormente, realizó estudios de posgrado en la Universidad Complutense de Madrid, España. En sus primeros años de vida profesional fue abogado de la Procuración del Tesoro de la Nación. En 1984 se incorporó al despacho "Cassagne & Asociados" especializándose en Derecho Administrativo, disciplina que cultiva desde entonces, ahora de manera independiente, en el plano profesional, académico y científico.

En la década del 90 participa activamente, como abogado, en el proceso de privatizaciones, mientras que desarrolla en paralelo una actividad institucional en la Asociación Argentina de Derecho Administrativo y en el Colegio de Abogados de la Ciudad de Buenos Aires. Comienza a colaborar con el diario La Nación de Buenos Aires y por sus primeras columnas de opinión recibe, en 1998, el Premio Abogacía Argentina, otorgado por la Federación Argentina de Colegios de Abogados y la Asociación de Entidades Periodísticas Argentinas.

En el plano de la abogacía internacional se ha desempeñado como Presidente del Comité de Derecho Administrativo de la Federación Interamericana de Abogados (1989-2011). Por su labor en esa organización, el 26 de junio de 2004, recibió en Madrid el Diploma de Honor de la Federación Interamericana de Abogados otorgado durante la XL Conferencia, en reconocimiento a su esfuerzo para el logro de los objetivos de esa Federación y por su prestigio profesional en América.

Ejerce la abogacía matriculado en el Ilustre Colegio de Abogados de Madrid.

Actividad cívica

Ha apoyado a personas que luchan o lucharon contra la impunidad. Entre ellas, a Ana Elba Gritti, querellante en la causa por la escandalosa voladura intencional de la fábrica militar de explosivos de Río Tercero, a quien nunca conoció personalmente.

A finales de la década de los noventa promueve en Argentina tres juicios contra el Estado Nacional argentino en el ejercido de sus derechos de ciudadano que recibieron comentario doctrinario  por el carácter novedoso de la legitimación que invocó y por el objeto de sus planteos. El primero de ellos tenía por finalidad hacer cumplir una ley vinculada con la preservación de los espacios teatrales. El segundo tuvo por objeto paralizar una publicidad televisiva del presidente de la Nación por considerar que la misma era contraria a derecho en cuanto a su financiación. Este precedente que fue analizado en un reporte de la fundación Open Society titulado: "Buying the News: A Report on Financial and Indirect Censorship in Argentina" 2005). El tercero estaba vinculado con la vigencia del principio de separación de poderes.

En 2002 participa en Madrid en la fundación del Capítulo español de la organización internacional Transparency International junto a Antonio Garrigues Walker, Rafael Calvo González, Carlos Rodríguez Alemany, Jesús Lizcano, Jesús Sánchez Lambas, Emilio Lamo de Espinosa, Manuel Villoria, Mariano Aguirre, Adela Cortina, José Rigoberto Reyes, Natalia Santa Teresa, entre otros. En la actualidad integra el consejo consultivo de la organización. La entidad creada es un asociación civil del derecho español que se denomina Transparencia Internacional España.

Después de la grave crisis argentina de 2001, trabajó en temas vinculados con la seguridad jurídica de las inversiones. Así, fue uno de los promotores junto a Carlos Malamud de un encuentro internacional organizado por el Real Instituto Elcano, celebrado en Madrid durante los días 11 y 12 de diciembre de 2003, en el que se trató el caso de Argentina. El encuentro contó con la participación de responsables políticos, empresarios y expertos juristas argentinos y españoles.

Es uno de los promotores en España de la abogacía pro bono de interés público y del ejercicio del derecho a la información sobre cuestiones de administración y gobierno. Así, el Consejo General de la Abogacía Española en su "VIII Congreso de la Abogacía Española", celebrado en Salamanca en el año 2003, acogió una ponencia suya que culminó en una recomendación a los colegios de abogados para que crearan registros de abogados que desearan trabajar desinteresadamente, es decir pro bono, en casas vinculadas con el interés público.

Es cofundador de la Plataforma de Ayuda al Teatro Albéniz que tiene por objeto lograr que ese teatro sea declarado Bien de Interés Cultural. En el marco de esta labor cívica promovió un recurso contencioso administrativo que tuvo sentencia favorable, y ya firme, del Tribunal Superior de Justicia de Madrid. En cumplimiento de la sentencia, la Comunidad de Madrid ha incoado el expediente para tramitar la declaración de Bien de Interés Cultural del teatro.

El Gobierno de la Ciudad Autónoma de Buenos Aires acogió, en el año 2000, una iniciativa suya para homenajear a los exiliados españoles que vivieron en Buenos Aires después de la Guerra Civil Española a través de la colocación de placas conmemorativas en los edificios y casas en las que vivieron. Entre ellos: Angel Ossorio y Gallardo, Niceto Alcalá Zamora, Luis Seoane López, Miguel de Molina, Castelao, Margarita Xirgú, Gori Muñoz, Andrés de Irujo.

En 1995 participa como cofundador de la asociación Protectores y Amigos del Cabildo de Buenos Aires que tiene por finalidad prestar ayuda al Museo Histórico Nacional del Cabildo y de la Revolución de Mayo. Fue su primer presidente.

Actividad cultural

En 1994 fundó la revista Intramuros dedicada a las biografías, autobiografías y memorias.

En 2008 dirigió la primera edición de Gutun Zuria, Festival de las Letras de Bilbao, organizado por AlhondigaBilbao que se dedicó al tema de la correspondencia. En 2009 dirigió la segunda edición de este festival celebrada en el Museo Guggenheim dedicada a la biografía y la autobiografía. Este encuentro contó con la participación de personalidades tales como: Eric Hobsbawm, Jorge Semprún, Ismael Kadaré, Cees Nooteboom, entre otros. En esa ocasión Beltrán Gambier entrevistó al periodista y escritor Arcadi Espada, con quien había trabajado años atrás en una investigación periodística sobre Josep Pla, cuyo resultado fue publicado en el diario El País el día del centenario de Pla, el 8 de marzo de 1998.

Desde 2009 es director artístico de "Letra. Encuentro Internacional de Creadores en el Barrio de las Letras de Madrid"  organizado por la Fundación Temas de Arte que ya ha tenido cuatro ediciones, tres de ellas en Madrid  (2009, 2010 y 2011) y una en Buenos Aires (2009).

Obra jurídica

 HALPERIN, David Andrés – GAMBIER, Beltrán: La Notificación en el Procedimiento Administrativo, Ediciones Depalma, Buenos Aires, 1989.

 GAMBIER, Beltrán y ROSSI, Alejandro - Derecho Administrativo Penitenciario,
Abeledo-Perrot, Buenos Aires, 2000.

 CASSAGNE, Juan Carlos y GAMBIER, Beltrán, "Protección de un bien de interés cultural", La Ley, Buenos Aires,  27/10/2011, comentario al fallo del Tribunal Superior de Madrid, Sala Contencioso Administrativo, del 15 de junio de 2011, que hizo lugar a un recurso contencioso administrativo contra un acto administrativo que denegaba la incoación del expediente para declarar Bien de Interés Cultural al Teatro Albéniz.

 GAMBIER, Beltrán y PESCE, Clelia, "Acción pública, preservación del patrimonio cultural y medidas cautelares", publicado en Ayuntamiento XXI, nº 33, Madrid, 2009.

 GAMBIER, Beltrán, "El ruido, los derechos fundamentales y la cobertura legal suficiente en materia de legalidad sancionatoria. A propósito de una sentencia de la Sala Primera del Tribunal Constitucional de 23 de febrero de 2004, diario de Jurisprudencia de El Derecho (España) del 5 de mayo de 2004.

 GAMBIER, Beltrán "Derecho al silencio: el ruido en una reciente sentencia del Tribunal Europeo de Derechos Humanos", revista El Derecho, Madrid, 2007.

 GAMBIER, Beltrán Y PESCE, Clelia, "La contaminación acústica generada por el tráfico aéreo de Barajas en un polémico fallo del Tribunal Supremo", revista El Derecho, el 3 de mayo de 2010.
 GAMBIER, Beltrán Y FABRÉ,  María Carolina, "La Argentina y los inversores frente al CIADI", revista La Ley (Argentina), 2006-E, pp. 1296-1305.
 GAMBIER, Beltrán, "La acción de amparo en defensa del principio de legalidad y del interés público: un replanteo en torno a la legitimación de los ciudadanos", trabajo publicado en la Revista Jurídica de la Federación Interamericana de Abogados, www.iaba.org, volumen 1, (2005).

 GAMBIER, Beltrán y ZUBIAUR, Carlos A. "La inteligencia como actividad del Estado", publicado en la Revista de la Administración Pública, nº 131, 1993, Madrid.

Referencias
.

Abogados de Argentina
Alumnado de la Facultad de Ciencias Jurídicas y Sociales de la Universidad Nacional de La Plata

Beltrán Gambier


Dă, Doamne, cântec este o compilație ce conține piese interpretate de solista de muzică pop rock Laura Stoica. Materialul a fost lansat sub formă de compact disc și casetă audio pe data de 16 ianuarie 2007 prin intermediul casei de discuri Roton. Compilația este denumită după una din piesele pe care le conține, cea cu care artista s-a lansat la Festivalul de la Mamaia în anul 1990. Celelalte melodii sunt reluate de pe albumele Focul, ...Nici o stea și S-a schimbat.

Piese
 Un actor grăbit (Bogdan Cristinoiu / Andreea Andrei)
 Dă, Doamne, cântec (Viorel Gavrilă / Eugen Rotaru)
 Focul (Răzvan Mirică, Laura Stoica / Laura Stoica)
 Mereu mă ridic (Laura Stoica, Remus Carteleanu, Matei Bulencea / Zoia Alecu)
 E Rai (Laura Stoica / Laura Stoica)
 Când ești singur (Geff Harrison / Iulian Vrabete)
 În singurătate (Laura Stoica / Laura Stoica)
 Cartierul cântă rock (Nicu Damalan / Laura Stoica)
 Cui îi pasă (Eugen Mihăescu / Eugen Mihăescu, Laura Stoica)
 S-a schimbat (Remus Carteleanu / Laura Stoica)
 Ea nu știe ce vrea (Iulian Vrabete / Iulian Vrabete)
 Doar tu (Vlady Cnejevici / Nana Cnejevici, Laura Stoica)
 ...Nici o stea (Nicu Damalan / Laura Stoica)

Bibliografie
 Pagina albumului Dă, Doamne, cântec pe site-ul oficial Laura Stoica
 Pagina albumului Dă, Doamne, cântec pe site-ul Discogs.com
 Coperte și broșură album Dă, Doamne, cântec (CD/MC, Roton, 2007)
 Caraman Fotea, Daniela și Nicolau, Cristian. Dicționar rock, pop, folk... remix (ediția a II-a), Editura Humanitas Educațional, București, 2003. ISBN 973-50-0355-4

Albume de Laura Stoica
Albume din 2007
Albume rock
Albume pop
Albume de muzică ușoară
Compilații

Dă, Doamne, cântec


Cratoxylum, biljni rod iz porodice goračevki  (Hypericaceae) raširen po jugoistočnoj Aziji. Sastoji se od sedam priznatih vrsta

Vrste
 Cratoxylum arborescens (Vahl) Blume
 Cratoxylum cochinchinense (Lour.) Blume
 Cratoxylum formosum (Jack) Benth. & Hook.f. ex Dyer
 Cratoxylum glaucum Korth.
 Cratoxylum maingayi Dyer
 Cratoxylum neriifolium Kurz
 Cratoxylum sumatranum (Jack) Blume

Izvori

Goračevke

Cratoxylum


Next stop Nevada 1 er en film fra 1987 instrueret af Søren Bak Sørensen. Filmen handler om Next Stop Nevada.

Handling
En fortælling om 55 unge danskeres 'fredsmission' i USA og om, hvad det sætter i gang i deres hoveder. En nuanceret skildring af amerikanernes holdning til krig og fred. En film, som stiller spørgsmålstegn ved gængse forestillinger om USA og amerikanere.

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 1987

Dokumentarfilm fra Danmark

Next stop Nevada 1