Stealers Wheel were a Scottish folk rock/rock band formed in 1972 in Paisley, Scotland, by former school friends Joe Egan and Gerry Rafferty. Their best-known hit is "Stuck in the Middle with You". The band broke up in 1975 and re-formed briefly in 2008.

Biography
Egan and Rafferty met as teenagers in Paisley, and became the core of Stealers Wheel. They were initially joined by Roger Brown, Rab Noakes and Iain Campbell in 1972. By the time the band was signed to A&M Records later that year, Brown, Noakes and Campbell had been replaced by Paul Pilnick, Tony Williams and Rod Coombes.

This second line-up recorded Stealers Wheel (October 1972), produced by American songwriters and producers Leiber & Stoller, and it was a critical and commercial success, reaching No. 50 in the US Billboard 200 album chart, with their hit single "Stuck in the Middle with You" coming from the album. On 7 November 1972 the band appeared on BBC 2's The Old Grey Whistle Test, performing "I Get By" and "Late Again".

By the time the first album was released, Rafferty had left the band; Luther Grosvenor filled in for him on tour. Tony Williams also left shortly afterwards, and DeLisle Harper joined on bass for the tour.

"Stuck in the Middle with You" reached No. 6 in the US Billboard Hot 100 and No. 8 in the UK Singles Chart in 1973, selling over one million copies worldwide, and was awarded a gold disc. With the album also selling well, Rafferty was persuaded to return. However, Grosvenor, Coombes, Pilnick, and Harper all left the band. The band officially became a duo with various backing musicians on guitar, bass, and drums. Later in 1973, the single "Everyone's Agreed That Everything Will Turn Out Fine" had modest chart success, and in 1974, the single "Star" reached the top 30 of both the UK and US charts. Reviewing the single "Star", David Middleton at PopRockNation wrote:
A catchy shuffle of the Lennonesque variety, 'Star' is 3 minutes of pure shimmering acoustic-guitar pop loveliness and honey-throated vocal harmonies, punctuated with spikes of harmonica, kazoo, woodblock, and bawdy barrelhouse piano.

A second album, Ferguslie Park, was released in 1973, with the duo supported by nine musicians. The album, named after an area of Paisley, just barely reached the US Billboard 200 and was a commercial failure. With increasing tensions between Egan and Rafferty, and with Leiber & Stoller also having business problems, Stealers Wheel went on a year and a half hiatus. By the time their third and final album Right or Wrong was released in 1975, they completely disbanded. Because of disagreements and managerial problems, it was produced by Mentor Williams. In 1978, A&M released the compilation album Gerry Rafferty and Joe Egan — Stuck in the Middle with You (The Best of Stealers Wheel).

Another compilation album, Best of Stealers Wheel, was released in 1990. In 1992, director Quentin Tarantino used the track "Stuck in the Middle with You" on the soundtrack of his debut film Reservoir Dogs, in which it was used in the iconic scene involving the torture of a police officer. A dance version of "Stuck in the Middle with You" was a UK top 10 hit for Louise in September 2001, with a music video that drew heavily on the original song's appearance in Reservoir Dogs.

All three albums had been unavailable for many years, though in 2004 and 2005 the British independent record label Lemon Recordings, of Cherry Red, re-released them using vinyl sources rather than tapes.

After being contacted by iTunes and K-tel in California, Tony Williams briefly re-formed Stealers Wheel in Blackpool in 2008 with Rod Coombes and Paul Pilnick, together with close friend Tony Mitchell. On 10 November 2008, they started filming a music video for a re-recording of "Stuck in the Middle" on the Fylde coast. They also began writing new songs although they had no plans to tour, and disbanded again.

Gerry Rafferty died on 4 January 2011 of liver failure.

In early 2016, independent record label Intervention Records reissued both Stealers Wheel and Ferguslie Park on 180-gram vinyl.

In 2017, Caroline reissued all three in a mini-boxed set with three BBC bonus tracks on the first album. All were remastered.

Rab Noakes died on 11 November 2022, at the age of 75.

Band members

 Joe Egan – lead and backing vocals, keyboards, rhythm guitar (1972–1975)
 Gerry Rafferty – lead vocals, rhythm guitar, keyboards (1972, 1973–1975; died 2011)
 Paul Pilnick – lead guitar (1972–1973, 2008; died 2021)
 Tony Williams – bass (1972–1973, 2008)
 Rod Coombes – drums (1972–1973, 2008)
 Luther Grosvenor – lead and backing vocals, guitar, lap steel guitar (1973)
 DeLisle Harper – bass (1973)
 Tony Mitchell – lead vocals, rhythm guitar (2008)

Discography

Albums

Singles

References

Further reading

External links

A&M Records artists
British soft rock music groups
British folk rock groups
Musical groups established in 1972
Musical groups disestablished in 1975
1972 establishments in Scotland
1975 disestablishments in Scotland

Stealers Wheel


Keshia Chanté (nacida como Keshia Chanté Harper el 16 de junio de 1988, Ottawa, Canadá) es una cantante ganadora del Juno Award y  aclamada por la crítica.
Además de cantante es compositora, modelo, actriz.

Firmó con BMG Music Canadá a la edad de 14 años y ha editado dos álbumes.
Chanté ha ganado muchos premios, incluyendo un premio Juno, como "Mejor Artista Nuevo" en los Premios de Radio Canadá y de los Premios Urban Music, así como "Vídeo del Año" y "Elección de los fans".

Es conocida en los Estados Unidos por su vídeo "Bad Boy". Después de un descanso de tres años, en noviembre de 2010 Chante publicó 2 nuevos vídeos  «Table Dancer» nuevos singles y «Tesy Drivers», tanto de su nuevo disco Night & Day, que será estrenado en la primavera de 2011.

Ambos sencillos son actualmente nominados a los Premios Juno;.por  R & B de Grabación del Año por "Test Drive" y Grabación Dance del Año por "Dancer Table"

Biografía

1988-2003: Primeros años y comienzo de carrera

Keshia Chanté nació en Pets, And The Kleks el 16 de junio de 1988.
Chante asistió a la Escuela de San Francisco de Asís en Orleans, Ottawa, Ontario. Su maestra favorita era su maestro de grado 6, el Sr. Pratt, que según ella le sugirió ir más allá con su habilidad para el canto. Chante luego asistió a San Peter Catholic High School en Orleans, Ottawa, Ontario hasta la edad de 14 años y su permanencia en la escuela de alta en la Escuela Secundaria Fletchers Prade.

Chanté tomó parte en varias escuelas y programas de la comunidad de talentos. Una actuación llamó la atención del DJ de Ottawa Trevor Mason, que envió la cinta a BMG Canadá de Berry Ivan. Luego recibió una llamada de Berry que cambiaría su vida para siempre. Después de realizar una canción improvisada por teléfono, Keshia fue invitada a Toronto para una audición en vivo que finalmente condujo a un contrato de grabación.

en referencia a la conciliación de la vida Chante de asistir a la escuela de alta, mientras que ella hacía  la promoción de su álbum.

2003-2005: Keshia Chanté

2006-2007: 2U

Después de su firma, Chanté se trasladó a Nueva York para comenzar a trabajar en su segundo álbum. Durante ese tiempo, Chanté estaba en revistas Teen People "Rock The Runway" Tour de centro comercial (donde Ciara comenzó) y la revista Seventeen de "Rock Shop N '" Tour Mall (donde Britney Spears comenzó).

En mayo de 2006, publicó tres nuevas canciones, "Been Gone", "Kiss" y "Summer Love" enMySpace. En marzo de 2006 publicó su " 2U "de un solo reclamo del álbum," Ring The Alarm ", que fue utilizado para WarChild" Keep The Beat "campaña de caridad. Todas las ganancias de "Ring The Alarm" fue a los niños el apoyo a la guerra y también fue presentado en la compilación de tres discos de platino "MuchDance 2006". En julio de ese año, lanzó su single "Been Gone", producido por Producciones Matrax de Filadelfia. El video fue filmado por X Little (por lo que es su tercera colaboración con él) y recibió un disparo en el interior de la "Escuela Secundaria Prado Fletcher", donde Chanté asistió en su último año de la escuela y se graduó. Su segundo single, "2U", producido por Matrax fue lanzado a principios de noviembre. 2U de vídeo se rodó el 22 de octubre en Miami por el director Bobby O'Neill, y fue lanzado en Yahoo Music Canadá el 16 de noviembre. También en 2006, Chanté hizo una aparición cameo aparece en la etiqueta de su compañeroBow Wow video 's " Shortie Like Mine ". El vídeo muestra rapero Bow Wow en busca de Keshia Chanté en su ordenador portátil. Envían mensajes de ida y vuelta a través del vídeo. Su segundo álbum, en el cual los poderes ejecutivo Chanté producido fue lanzado el 5 de diciembre de 2006 en Canadá a través de Sony BMG Canadá y fue lanzado en mayo de 2007 en Japón. Chanté se negó a terminar la promoción de su álbum en todo su potencial debido a la "política sucia etiqueta de" indignante que se lo pida para ser liberado de su sello discográfico. Después de unos meses, su deseo fue concedido y fue dada de Sony BMG Canadá. De MTV "The Diary of Keshia Chante", transmitido en Canadá 6 de diciembre de 2006, mostrando Chante imágenes siguientes viajó a Miami y Los Ángeles trabajando en su álbum

2007-2009: Receso
En 2007, después de su salida de Sony BMG Canadá, Chanté tuvo una breve ausencia de la atención, con ganas de aprender más sobre el negocio de la música y ser asesorados por abogados de entretenimiento respetados de Hollywood y Toronto. Más tarde tomó la decisión de mudarse a Atlanta y West Hollywood, donde trabajó muy de cerca los campos de Ne-Yo, Missy Elliott y OutKast. Ella comenzó a perfeccionar sus habilidades como compositora y su calidad actoral, interpretando a la actriz en la serie de televisión "Soul"

2010-presente: Night & Day

Chanté firmó con Universal Music Canadá. En septiembre, Chanté anunció que lanzará un álbum de discos 2 titulado " Noche y Día"previsto para un lanzamiento en la primavera de 2011. Un disco, titulado "Noche" será toda la música Dance y el otro disco, titulado "Día" será de R & B, que recuerda de los primeros dos álbumes de Chanté. Al buscar la inspiración y la dirección que ella quería para este álbum, ella declaró que quería algo con "no-género", canta algo que era real y al corazón. Keshia encontró la inspiración de Brandy Afrodisiac. En octubre, Chanté lanzado dos nuevos singles, "Dancer Tabla" de la 'Noche' junto a su álbum y "Test Drive" en el 'Día' lado. En noviembre, el vídeo musical de "Test Drive" fue lanzado exclusivamente en Vevo, protagonizada por el novio Chanté, NHL portero Ray Emery y aprobado por Smarties. Más tarde, el vídeo musical de "bailarina de mesa" fue lanzado, aprobado por Pepsi. El vídeo se encuentra actualmente en las listas de vídeo de escalada y ya ha entrado en Top 10.
" bailarina de mesa "hasta el momento ha llegado a # 44 en el Canadian Hot 100, acumulando una audiencia de más de 5.000.000 y # 24 en el Top 40. El sencillo también ha entrado en el iTunes de Canadá R & B / Soul y Gráfico alcanzó el puesto # 6. En febrero de 2011, Chanté fue nominado para dos premios Juno;. R & B de Grabación del Año por "Test Drive" y Grabación Dance del Año por "Dancer Table"

El 14 de febrero de 2011, Chanté reveló la portada de su nuevo individuales próximo titulada Set U Free / Si U Di Keshia Chante de Fotos - Muro de Fotos

Premios y nominaciones

2003
 Premio Canadiense de Música Urbana por el mejor R & B / Soul solo para "Shook (la respuesta)" - Ganadora
 Premio Canadiense de Radio Música como "Mejor artista solitario" (Urban Dance Rítmica) - Nominada
 Canadian Radio Music Award por "Mejor Artista solitario" (CHR) - Ganadora

2004
 Premio Canadiense de Música Urbana por Mejor Artista Nuevo - Ganadora
 Premio Canadiense de Música Urbana por Video del Año por "Bad Boy" - Ganadora
 Premio Canadiense de Música Urbana por elección Fanes - Ganado
 Premio Rising Star de Nueva Promesa del Año - Ganadora
 MuchMusic Video Premio al "Mejor Vídeo de R & B" por "Does He Love Me?" - Nominada

2005
 Juno Award por "R & B / grabación del Alma del Año" - Ganadora
 Premio Canadiense de Música Urbana por "Video del Año" por "Does He Love Me?" - Ganadora
 Premio de MuchMusic Video de "Elección del Público: Artista canadiense favorita" - Nominada
 MuchMusic Video Premio al "Mejor Video Pop" por "Does He Love Me?" - Nominada
 Juno Award por "Artista Revelación del Año" - Nominada

2007
 Juno Award por "R & B / Soul Grabación Del Año" por "Been Gone" - Nominada

2008
 Juno Award por "R & B / Soul Grabación Del Año" por "2U" - Nominada

2011
 Juno Award por "Grabación Dance del Año" para la "bailarina de mesa" - Nominada
 Juno Award por "R & B / Soul Grabación del Año" para "Test Drive" - Nominada

Discografía
 Keshia Chanté (2004)
 2U (2006)
 Night & Day (2011)

Sencillos

Referencias

Enlaces externos

 Official Website - Main

Cantantes femeninas de Canadá
Cantantes de rhythm and blues de Canadá
Nacidos en Ottawa
Filántropos de Canadá

Keshia Chanté


موزيلا أوروبا  هي منظمة غير ربحية تهدف إلى المساعدة في تعزيز ونشر منتجات موزيلا في أوروبا.

تأسست موزيلا أوروبا في 17 فبراير 2004. المنظمة مستقلة عن مؤسسة موزيلا لكنها منتسبة إليها. يقع مقرها المنظمة في باريس.

تدار المنظمة عن طريق مجلس إدارتها ، والذي يتكون من تريستان نيتوت (الرئيس) وبيتر فان دير بيكن وباسكال شيفرل وأكسل هشت وأوليفر ميونير وزبيجنيو برانيكي ، وتمول عن طريق التبرعات.

مراجع

وصلات خارجية
 الصفحة الرئيسية لموزيلا أوروبا

منظمات أسست في 2004
منظمات مقرها في باريس
موزيلا
منظمات غير ربحية مقرها في فرنسا

موزيلا أوروبا


Kadın, dişi cinsinde olan yetişkin insandır.

Etimoloji
Türkçe kadın kelimesinin kökeni, Eski Türkçe "kraliçe" manasındaki ḳātūn veya χātūn sözcüğüne dayanır. Bu kelimelerin kökeni Soğdcadaki χwatēn sözcüğüne dayanır. Kelime ses değişimine uğrayarak kadın ve hatun olarak iki farklı şekilde girmiştir.

Biyoloji ve cinsellik
Biyolojik faktörler tek başına kişilerin kendilerini kadın olarak görmesini veya kadın olarak görülmelerini sağlayan belirleyiciler değildirler. Bazı kadınlar anormal hormonal veya genetik farklılıklara sahip olabilirler (kongenital adrenal hiperplasia, kısmen veya tamamen androjen yoğunluğu sendromu veya diğer koşullar sebebiyle) ve hayatlarının ilk aşamalarında tipik dişi fizyolojisine sahip olmayan veya en azından kısmen sahip olan kadınlar da bulunmaktadır. Erken gelişim sırasında her iki cinsiyetin fetus (fetüs) morfoloji embriyo (embriyo) 6. veya 7. haftaya kadar benzerdir. Gonadlar (gonadlar), Y kromozomunun hareketi nedeniyle erkeklerde testise'ye (testisler) farklılaşır. Cinsel farklılaşma kadınlarda seks hormonlarından bağımsız bir şekilde gerçekleşir. İnsanlar Mitokondriyal DNA'yı  yalnızca annenin ovum'undan miras aldığından, bundan dolayı soy bilimciler anne soyunu çok eskilere kadar izleyebilmektedirler.

Biyoloji terimleriyle dişi üreme organları üreme sistemi içinde yer almaktadır.

Kadın tarihi
İnsanlık tarihinde kadınların yerinin araştırılması İngilizce kelime olan ve History kavramına analoji olarak Herstory diye kavramsallaştırılan araştırma alanı, tarih biliminin ve cinsiyet araştırmalarının bir alanıdır. Kadın tarihi araştırması feminist bir yaklaşımla olabilir; fakat zorunlu değildir.

Araştırma alanları, 1970'li yıllarda diğer kadın araştırma alanları gibi, güçlenen ikinci dalga kadın hareketlerinin bir sonucu olarak ilk defa ABD'de Women's History adı altında ortaya çıkmıştır. Mary Ritter Beard gibi isimler öncü olarak görülmüştür. Tarihçiler kadınları, topluluk ama aynı zamanda geleneksel tarih yazımında hiç ön planda olmayan bireyler olarak saptamışlardır.

Kadın tarihi araştırmaları bir taraftan kadınların durumunu kültürel kalkınma sürecinde, farklı toplumlarda ya da cinsiyetlerin birbiri ile olan ilişkisi gibi belirli alanlarda kadının başarısını ele almaktadır. Konular ise; cadı olduğu sanılan kadınların takibi, tarihsel anaerkillik araştırmaları, (tıp, teknik, mimarlık gibi) bazı bilim alanlarındaki kadınların katkısının araştırılması, Orta Çağ'daki kadınlar, Yeniçağ öncesindeki Querelle des femmes ve kadın hareketlerinin tarihidir.

1980'li yıllardan itibaren kadın tarihinin durumu daha kapsamlı olarak cinsiyet tarihinin bir parçası olarak tartışılmıştır. Kadın tarihi, eleştirel erkek tarihinin ön koşulu olmuştur. Kadın tarihinin araştırma sonuçları diğer tarih araştırmalarının alanları gibi bu zamana kadar okullarda verilen tarih derslerinde sınırlı bir şekilde yer almıştır

Kadın araştırmaları
Kadın araştırmaları, kadınlar üzerine yapılan genel araştırmaları nitelemektedir ve cinsiyet araştırmalarının bir parçasıdır. Kadın araştırmalarına analog olarak cinsiyet araştırmalarında toplum içerisindeki erkeklerin hayatlarını inceleyen erkek araştırmaları ortaya çıkmıştır.

Kadın araştırmaları kadınların hayatlarıyla ilgilenirken, cinsiyet araştırmaları cinsiyetlerin (Gender) yapısını ve biyolojik cinsiyet olarak kadın olmayanları göz önüne alıp sorunsallaştırmaktadır. Bazen bu tanımlar eşanlamlı olarak kullanılmaktadır.

Kadın araştırma kurumları ve konuları
Kadın araştırmaları, disiplinler arasıdır ve antropoloji, toplum bilimi, tarih, tıp, estetik ve diğer bilim alanlarını kapsamakta ve onların sorularına kadın hareketleri, özgürleşme (emansipasyon) ve feminizm bakış açısıyla yeniden ortaya koymaktadır. Kadın araştırmaları hem akademik, hem akademik dışı düzlemde (örneğin vakıf ve derneklerde) irdelenmektedir. Konu olarak kadınların hayatlarındaki özellikleri ve örneğin kadın eğitimi gibi yaşam koşulları ön planda durmaktadır.

Kadın araştırmaları yöntemleri
Kadın araştırmaları yöntemleri, ilgili bilim alanlarında özellikle toplum bilimi ve tarih biliminde kullanılmaktadır. Kadın araştırmalarına dayanan, sözde bilimsel ve sadece belirli bir çevre tarafından anlaşılabilen birçok yayın olduğundan bilimsel kadın araştırmaları sık sık bu tür yayınlarla karıştırılmakta ve bu da oldukça fazla öznellik ve bilimsel olmama suçlamasına yol açmaktadır.

Tarihsel kadın araştırmaları
Öncelikli eğilimi kadın tarihinin yeniden oluşturulmasıdır. Kadın araştırmaları, bilimde kadınların "unutuluşu"nu ve kadın bakış açısının yok sayılmasını eleştirmektedir. Kendiliğinden oluşan bu amaçlar, kadınlara ilişkin ve bir denge oluşana kadar kadın bakış açısının uygulanması ile bilimdeki boşlukların ortaya çıkarılması ve doldurulmasını kapsamaktadır. Bu durumda erkek odaklı tarih yazımının kadın odaklı olanlarla tamamlanması veya değiştirilmesi gerekmektedir. Böylece cinsiyet ideolojisi ve esas gerçeklik arasındaki ayrım ön planda durmaktadır.

Geniş bir bakış açısıyla "büyük adamlar"ın "büyük kadın"larına ve bütün tabakadan kadın ve erkeklere baktığımızda temel kaynakların genişletilmesi bilimsel tartışmalardaki yazıt bilimsel, nümismatik, arkeolojik ve ikonografik kaynakları da kapsaması gerekmektedir.

Kaynakça

Ayrıca bakınız
 Kadın hakları
 Türkiye'de kadın hakları
 Kadın düşmanlığı

Galeri

Kadın


Króatía hefur tekið þátt í Söngvakeppni evrópskra sjónvarpsstöðva 26 sinnum síðan að frumraun landsins í keppninni átti sér stað árið .

Yfirlit þátttöku (niðurstöður)
Fyrir þátttöku undan 1993, sjá .

Heimildir

Króatía

Króatía í Söngvakeppni evrópskra sjónvarpsstöðva


O Grande Prêmio de Reims foi uma corrida de ciclismo em pista organizada em Reims (França) pelo Bicycle Club Rémois entre 1897 e 1995. A sua criação foi patrocinada em 1897 pela Prefeitura de Reims, que dotou de uma subvenção de 1.000 francos para a organização de uma corrida num velódromo. O Grande Prêmio de Reims sobre estrada teve lugar pela primeira vez por motivo das terceiras festas federais da Union vélocipédique de France em Reims em 1927.

História
Durante sua existência, os Grandes Prêmios de Reims de velocidade reuniram os maiores sprinters do mundo. Durante um destes Grandes Prêmios, um estudante de medicina de Reims, Ludovic, membro do BCR, conseguiu bater, na final ao prestigioso estado-unidense Frank Kramer

As competições tinham lugar na pista de a Haubette baixo à ponte de Muire em Tinqueux, uma pista de betão posteriormente convertida em estádio-velódromo.

Palmarés

Notas e referências

Ligações externas
 Grande Prêmio de Reims

1897 no ciclismo
Competições de ciclismo da França extintas
1897 na França
Reims

Grande Prêmio de Reims


Musevilikte günde üç vakit ibadet etme mecburiyeti vardır bunların her birine İbranice'de Tefila adı verilir. Üç tefila vardır bunlar: sabah (şahrit), Öğlen (minha) ve akşam (arvit) bölümleridir hafta arası ve hafta sonları için okunan bu bölümler Sidur adı verilen ve yaklaşık 500 sayfa olan bir kitapta bulunur. Bu kitapta okunması gereken dualar sırayla yazılmıştır.

Cumartesi günleri'in bitiminde ve Bayramlar'ın bitiminde ayrı bir bölüm daha okunur ki buna Avdala adı verilir.

Musevi ayin sistemi

Musevi Ayinleri


Westmoreland County may refer to:

In Australia
 Westmoreland County, New South Wales
 the former name of Westmoreland Land District, Tasmania, Australia

In Canada
Westmorland County, New Brunswick

In the United Kingdom
 The county of Westmorland, archaically spelt Westmoreland.

In the United States
 Westmoreland County, Pennsylvania
 Westmoreland County, Virginia
 Westmoreland County, Connecticut - A former county in Connecticut located in present-day Wyoming Valley

See also

 Westmoreland Parish, Jamaica

County name disambiguation pages

Westmoreland County


(4185) Phystech ist ein Hauptgürtelasteroid, der am 4. März 1975 von Tamara Michailowna Smirnowa vom Krim-Observatorium aus entdeckt wurde.

Der Asteroid wurde nach dem Moskauer Institut für Physik und Technologie benannt.

Einzelnachweise

Weblinks

Hauptgürtelasteroid unter 50 km Durchmesser

(4185) Phystech


Martin Petiov Petrov (în ; n. 15 ianuarie 1979) este un fost fotbalist bulgar care a jucat pe postul de mijlocaș.

Cariera pe echipe
Petrov și-a început cariera pentru Botev Vratsa. După câteva sezoane bune, a semnat cu ȚSKA Sofia și după două jocuri reușite împotriva Servette în Cupa UEFA, echipa elvețiană l-a cumpărat pe jucătorul în vârstă de 19 ani pentru 1,2 milioane de mărci germane (750.000 de euro).

VfL Wolfsburg
În 2001, Petrov s-a transferat la VfL Wolfsburg. El și-a făcut debutul competitiv pe 14 iulie 2001 într-o victorie de pe teren propriu scor 4-3 cu Dinamo Minsk în Cupa Intertoto, marcând un gol și dând o pasă pentru un altul. Petrov a debutat la Wolfsburg în prima etapă a sezonului Bundesliga 2001-2002, în meciul câștigat cu 2-1 împotriva Bayer 04 Leverkusen pe 28 iulie. În primul său sezon la Wolfsburg, Petrov a jucat în 32 de meciuri în Bundesliga, a marcat 6 goluri și a oferit 11 pase de gol.

La 30 octombrie 2004, Petrov a marcat toate cele patru goluri în victoria lui Wolfsburg cu 4-3 cu Mainz 05. El a jucat în 30 de meciuri în timpul sezonului 2004-2005, fiind cel mai bun marcator  al clubului cu 12 goluri. El a dat, de asemenea, 14 pase de gol.

Atletico Madrid
În vara anului 2005, Petrov a fost cumpărat de Atlético Madrid pentru suma de 10 milioane de euro.

La 14 octombrie 2006, Petrov a suferit un o accidentare a ligamentului anterior cruciat în timpul unui meci împotriva lui Recreativo de Huelva și a fost eliminat pentru mai mult de șase luni.  Pe 6 mai, Petrov a marcat singurul gol al lui Atlético în înfrângerea cu 2-1 de la Espanyol.

La 24 iulie 2007, după mai multe speculații făcute de presă despre plecarea sa de la club, s-a anunțat faptul că Atlético Madrid a pus un preț de 6,2 milioane de lire sterline pentru un jucător. În aceeași zi, el a plecat din cantonamentul lui Atlético Madrid pentru a se gândi la ce echipă va dori să joace în viitor, Tottenham Hotspur sau Manchester City, echipe care au fost interesate de jucători. La 25 iulie, știri din presa spaniolă au sugerat că Petrov a convenit deja asupra termenilor din contract și a trecut vizita medicală pentru Manchester City și că mai sunt de pus la punct doar detalii minore înainte de a finaliza o mutare pe Eastlands. Manchester City a confirmat transferul de 4,7 milioane de lire sterline (7 milioane de euro) cu jucătorul semnând un contract pe trei ani la 26 iulie 2007.

Manchester City
Primul său meci din Premier League a avut loc la 11 august 2007, când a jucat în victoria cu 2-0 a lui Manchester City în fața lui West Ham United de la Upton Park. Primele sale goluri au venit pe 22 septembrie 2007 împotriva lui Fulham. După aceea, Petrov a marcat două goluri, unul în victoria cu 3-1 cu Newcastle United, iar celălalt în victoria cu 2-1 în fața lui Reading și, de asemenea, a dat șase pase de gol. El a fost eliminat de arbitrul Rob Styles în meciul de acasă pierdut cu Everton, pentru că a șutat în Leon Osman. A primit un cartonaș roșu și a fost suspendat trei etape. Bulgarul a marcat un gol împotriva lui Portsmouth.

După influxul de noi jucători de la Manchester City, cum ar fi Carlos Tevez și Emmanuel Adebayor, Petrov era legat de un transfer la altă echipă. A fost mai mult rezervă, însă a marcat goluri în primele două meciuri pe care le-a început ca titular, determinându-l pe Hughes să înceapă cu Petrov în locul lui Shaun Wright-Phillips acasă împotriva lui Fulham. A marcat, însă și-a agravat și accidentarea la genunchi. După ce Mark Hughes a fost dat afară și înlocuit cu Roberto Mancini, a început ambele meciuri de la venirea acestuia ca titular și a marcat în victoria cu 2-0 de la Stoke City pe 26 decembrie.

Pe 18 aprilie 2010, Petrov a anunțat că sezonul său sa încheiat și că va lipsi în cele patru meciuri rămase din Premier League din cauza unei accidentări la genunchi.

La 8 iunie 2010, s-a anunțat că contractul lui Petrov a expirat și că va părăsi clubul împreună cu Benjani Mwaruwari, Karl Moore și Sylvinho.

Bolton Wanderers
La 22 iunie 2010, a fost anunțat faptul că Petrov a fost de acord cu Bolton Wanderers, iar transferul liber a fost finalizat atunci când fereastra de transfer a fost deschisă la 1 iulie. El a marcat primul său gol pentru club împotriva lui Manchester United, la 26 septembrie 2010, și a terminat sezonul cu trei goluri. În cel de-al doilea a marcat 6 goluri, patru în campionat, unul în Cupa Ligii și unul în Cupa Angliei, în timp ce Bolton a retrogradat din Premier League. La sfârșitul sezonului, Petrov a jucat destule meciuri (erau necesare 30; el a jucat 35) pentru a activa o clauză în contract prin care și-a prelungit contractul pentru încă un sezon.

Espanyol
Petrov a semnat cu Liga Liga RCD Espanyol pentru restul sezonului 2012-2013 pe 14 ianuarie 2013. Nu a reușit să se impună în primul unsprezece, jucând doar opt meciuri, și a părăsit clubul la sfârșitul sezonului.

ȚSKA Sofia
După 15 ani în străinătate Petrov s-a întors la ȚSKA Sofia în octombrie 2013. La 31 octombrie 2013, Petrov și-a făcut debutul pentru militari, după ce a intrat pe teren în a doua repriză în victoria cu 1-0 cu Beroe în meciul din Prima Ligă a Bulgariei. A jucat pentru prima oară ca titular pe 16 noiembrie, în remiza 0-0 cu Levski Sofia într-un meci din Cupa Bulgariei. Primul său gol pe care l-a marcat a fost cel din victoria cu 3-1 împotriva lui PFC Neftochimic Burgas pe 25 noiembrie. Ultimul meci din cariera de fotbalist profesionist a lui Petrov a avut loc la 17 mai 2014, în remiza scor 1-1 împotriva lui Lokomotiv Plovdiv, care a avut loc în ultima rundă a sezonului A PFG 2013-2014.

La națională

În iunie 1999, el a primit prima sa convocare la echipa națională a Bulgariei pentru un meci de calificare la Euro 2000 împotriva Angliei. El a intrat în locul idolului său Hristo Stoicikov. Cu toate acestea, s-a dovedit a fi un început nefast de carieră internațională; a fost eliminat după ce a încasat un al doilea cartonaș galben la doar opt minute după ce a fost înlocuit. Petrov a plâns în timp ce a părăsit terenul.

Petrov a fost jucătorul cheie al participării nereușite a Bulgariei la Euro 2004, excelând în toate cele trei meciuri și înscriind singurul gol al Bulgariei la turneul final dintr-un penalty împotriva Italiei, partidă pierdută cu 1-2.

La 2 septembrie 2006, Petrov a jucat un rol important în calificarea Bulgariei la Euro 2008 în meciul împotriva României la Constanța, cu două goluri în două minute revenind de la 2-0 în ultimele minute ale meciului. Aceasta a fost văzută ca o revenire remarcabilă. De asemenea, a reușit să înscrie împotriva Sloveniei (într-o victorie cu 3-0) și Țărilor de Jos (într-o remiză de 1-1). Performanțele sale din campania de calificare din 2006 i-au adus premiul de "Fotbalistul bulgar al anului 2006". La 7 septembrie 2010, Petrov a strâns cea de-a 80-a selecție pentru Bulgaria în partida încheiată cu scorul de 0-1 în preliminariile UEFA Euro 2012 împotriva Muntenegrului.

Referințe

Fotbaliști ai Premier League
Fotbaliști ai Bolton Wanderers FC
Fotbaliști ai Manchester City FC
Fotbaliști ai lui Atlético Madrid
Fotbaliști ai VfL Wolfsburg
Fotbaliști ai ȚSKA Sofia
Fotbaliști internaționali bulgari
Fotbaliști bulgari
Oameni în viață
Nașteri în 1979

Martin Petrov


Descrever crianças afro-americanas como iscas para jacaré (alligator bait em inglês) era um tropo comum na cultura popular estadunidense durante e imediatamente após o período de escravidão nos Estados Unidos. O tema esteve presente em uma ampla gama de mídias, incluindo reportagens de jornais, canções, partituras e artes visuais.

Existe uma lenda urbana que afirma que crianças ou bebês negros foram de fato usados como isca para atrair jacarés, embora não haja nenhuma evidência significativa de que crianças de qualquer raça tenham sido usadas para esse fim. Na gíria americana, alligator bait é um insulto racial que é usado contra afro-americanos.

Origens
As razões para primeiro identificar bebês negros como isca para jacaré são desconhecidas, mas a identificação pode ser uma consequência de associações anteriores de crocodilos africanos – um parente dos jacarés americanos – com a África e seu povo. Os jacarés americanos vivem principalmente nos pântanos do sul dos Estados Unidos, que eram um lugar onde as pessoas que escapavam da escravidão se escondiam. Segundo a lenda popular, pessoas escravizadas que desapareciam em pântanos podem ter sido mortas por jacarés; as crianças foram entendidas como particularmente vulneráveis a ataques de jacarés e essa identificação pode ter evoluído para a imagem de isca.

Cultura popular
No imaginário popular estadunidense, durante e após a escravidão legal, crianças negras eram comumente usadas como iscas para jacarés, o superpredador do folclore estadunidense. Desenhos de bebês negros atraindo jacaré foram impressos por empresas como Underwood & Underwood em cartões postais, caixas de charutos, capas de partituras, e em pinturas. Várias histórias foram impressas em jornais estadunidenses sobre a suposta prática. Devido à popularidade da ideia, abridores de cartas foram fabricados em formatos semelhantes a jacarés, alguns dos quais vinham equipados com pequenas réplicas de cabeças de crianças negras para serem colocadas na boca do jacaré. Os desenhos das partituras eram quase puramente simbólicos; as imagens de crianças negras sendo caçadas por jacarés não foram representadas em quase nenhuma música correspondente, embora algumas canções (sem a iconografia) tivessem isca para jacaré como componente. Em geral, os desenhos reforçavam a crença racista de que os negros eram vítimas da natureza e que sua raça tornava razoável supor que eles deveriam morrer terrivelmente. A imagem é um subtipo da caricatura racista pickaninny e do estereótipo de crianças negras, onde elas eram representadas como quase desumanas, imundas e não amáveis.

A American Mutoscope and Biograph Company produziu um par de curtas-metragens em 1900 chamados The 'Gator and the Pickaninny e Alligator Bait. No primeiro, "um homem negro com um machado ataca sem hesitar um jacaré que engoliu um menino negro; como resultado, o menino, como Jonas, é restaurado". Neste último, de acordo com o catálogo da empresa de cinema, "Um bebezinho de cor está amarrado a um poste em uma costa tropical. Um enorme jacaré sai da água e está prestes a devorar o pequeno pickaninny, quando um caçador aparece e atira no réptil." A imagem de crianças negras sendo colocadas em perigo para atrair jacarés permanece na cultura popular do século XXI.

Historicidade
Em maio de 2013, Franklin Hughes, do Jim Crow Museum of Racist Memorabilia, argumentou que, devido ao número de periódicos que mencionam o uso de crianças negras como iscas para jacarés, provavelmente ocorreu, embora não tenha sido generalizado ou se tornado uma prática normal. Quatro anos depois, Hughes argumentou novamente que provavelmente ocorreu, embora também tenha encontrado um artigo da revista Time, contemporâneo a um suposto incidente impresso em jornais, que negava que a prática tivesse ocorrido e que a reportagem fosse uma "mentira tola, falsa e absurda".

Um artigo do Snopes de 2017 não conseguiu encontrar nenhuma evidência significativa de que a prática ocorreu; Patricia Turner, historiadora do folclore negro e do fenômeno cultural da isca para jacaré, disse a Snopes que provavelmente nunca aconteceu. O escritor do Snopes disse que era impossível provar uma alegação negativa e que nenhum proponente da historicidade da prática cumpriu seu ônus de prova fornecendo qualquer evidência da prática, embora o tropo de crianças negras sendo a comida favorita dos jacarés já estivesse difundido nos Estados Unidos antebellum. Por exemplo, um artigo de 1850 na Fraser's Magazine relatou a crença de que os jacarés "preferem a carne de um negro a qualquer outra iguaria".

Como insulto racial
Na gíria americana, alligator bait (ou gator bait) é um insulto predominantemente sulista destinado a negros, principalmente crianças; o termo implica que o alvo é inútil e dispensável. O insulto data do início de 1900 ou antes. Em 2020, a Universidade da Flórida acabou com o canto "Gator Bait" durante eventos atléticos; o historiador universitário Carl Van Ness disse que o canto provavelmente começou depois da década de 1950 e, embora possa não ter se originado do insulto racial, os dois estavam conectados.

Tropos semelhantes
O conceito de crianças atraindo predadores separadamente existia no Ceilão colonial (hoje Sri Lanka). Diz-se que crianças do Ceilão foram usadas como isca para crocodilos, e vários jornais publicaram histórias e desenhos da suposta prática.

Bibliografia

Leitura adicional

Lendas urbanas
Lendas dos Estados Unidos
Estereótipos de afro-americanos
Escravidão nos Estados Unidos
Racismo nos Estados Unidos

Isca para jacaré


Kevin Nealon ()  un actor și comedian american, cel mai bine cunoscut ca membru al concertului de la Saturday Night Live din 1986 până în 1995, care acționează în mai multe filme Happy Madison, Doug Wilson pe serialul Showtime Weeds și oferind vocea personajului de titlu, Glenn Martin, despre Glenn Martin, DDS.

Viata timpurie
Nealon sa născut în St. Louis, Missouri , fiul lui Kathleen M. (née Kimball) și Emmett F. Nealon, director executiv al companiei de avioane.  La câteva luni după ce sa născut, familia sa mutat la Bridgeport, Connecticut .  El este de origine irlandeză  și a fost crescut catolic.  A absolvit liceul St. Joseph din Trumbull, Connecticut , în 1971. Nealon a absolvit licența de marketing de la Universitatea Sacră a Inimii (și a lucrat într-o varietate de locuri de muncă cu fracțiune de normă în timp ce făcea comedie stand-up ).  Nealon a luat apoi câteva cursuri de noapte la Universitatea Fairfield , unde a devenit fundașul echipei de fotbal a școlii.

Carieră

Nealon a debutat pe rețeaua de televiziune, făcând o rutină de stand-up pentru emisiunea "The Tonight Show" cu Johnny Carson în 1984. În episodul sindicalizat de vânzare a secolului din 24 septembrie 1985, Nealon poate fi văzut pe scena pe care îl felicită pe prietenul său, Tim Holleran, 150.000 $ în bani și premii. În 1986, Saturday Night Live a recrutat prietenul său Dana Carvey , iar Carvey la recomandat pe Nealon. Amândoi s-au alăturat distribuției în acel an, iar Nealon a devenit interpret full-time în sezonul 1987-1988 și a rămas timp de nouă sezoane.

Caracterele SNL ale lui Nealon includ domnul Subliminal (sau Subliminal Message Man) și Franz (de Hans și Franz ) împreună cu Dana Carvey , de asemenea, a ancorat actualizarea Weekend din 1990 până în 1994.

În 1991, a avut primul său rol important în film, jucând împreună în setul de Crăciun, tot ce vreau pentru Crăciun . Mai recent, Nealon a apărut în filmele Happy Gilmore , Managementul Angerului , Micul Nicky , Îngrijirea Copilului , Băiatul! și băiatul bunicii . In toamna anului 2005, a aparut intr-un episod al lui Curb Your Enthusiasm , unde sa jucat singur (Season 5, Episode 4).

Nealon a avut un rol de televiziune recurent în comedia CBS Standing Standing 2002-2006, interpretându-l pe Ted Halverson, vecinul competitiv și religios al lui Millers. De asemenea, el a apărut ca pacient într-o instituție mentală în primul sezon al lui Monk . "Deja Vu" este un episod al emisiunii de televiziune The Outer Limits . A fost difuzată pentru prima oară pe 9 iulie 1999, în timpul celui de-al cincilea sezon. Nealon a jucat Dr. Mark Crest.Nealon a avut, de asemenea, un rol de sprijin în continuare ca Doug Wilson în show-ul Weeds on Showtime.

În 1994, Nealon a găzduit cea de-a 13-a serie Amazing America de pe Discovery Channel .

În 2002, Nealon a găzduit Zona de conspirație pe " The New TNN" pentru 26 de episoade, plus un pilot neautorizat.

Nealon a apărut ca un consilier de cupluri în sitcom, al treilea rock de la soare . A avut un aspect mic în cameo în filmul 2008 Get Smart .

Nealon a găzduit, de asemenea, cele mai distractive reclame din lume pe TBS. Într-un spectacol similar cu cel al lui Bob Saget, Nealon spune glume între fiecare comoară amuzantă. În 2008, o carte scrisă de Nealon cronică experiențele sale în timpul sarcinii soției sale numit Da, sunteți gravidă, dar ce despre mine? a fost eliberat.

Nealon a jucat-o pe Stuart Pearson în comedia de aventuri Aliens in Attic . Filmările au avut loc în Auckland , Noua Zeelandă .

Nealon în prezent îl interpretează pe căpitanul Telstar în reclamele din Cartea Spectrului. El are un show de interviu YouTube și Twitter, Drumeții cu Kevin.

Pe 26 iulie 2011, Kevin Nealon a fost pe cine vrea să fie un milionar (SUA Edition) timp de 5 săptămâni face cel mai rapid deget mai întâi cu dificultatea cu mașina cea mai rapidă deget pentru a introduce răspunsurile sale. Dar a ajuns să răspundă la o altă întrebare FF și a câștigat $ 64,000 la spectacol. https://www.youtube.com/watch?v=HggTboTRrKo

Viața personală
Nealon cu soția Susan Yeagley în aprilie 2011
Nealon actrita casatorita Susan Yeagley pe 3 septembrie 2005 in Bellagio , Italia . Yeagley a dat naștere primului lor copil, fiul Gable Ness Nealon, pe 29 ianuarie 2007, în Santa Monica, California .

Nealon a jucat rugby pentru Connecticut Yankees RFC .

Pe 22 februarie 2006, Nealon  contribuit cu o poveste la New York Times despre a fi interceptat de detectivul privat de la Hollywood , Anthony Pellicano , care a fost acuzat de acuzații de rachetare și de conspirație. De asemenea, a fost dezvăluit într-un proces separat din 27 februarie 2006 că anchetatorii care lucrează pentru Ringling Brothers și Barnum & Bailey Circus ar fi putut viza și Nealon pentru interceptarea convorbirilor telefonice.

Este vegetarian din cauza preocupărilor legate de cruzimea animalelor și din motive de sănătate.

El este un jucator de golf si un jucator de poker si joaca, de asemenea, banjo si chitara . De asemenea, el pretinde că este fluent în limba germană, care a trăit în Germania timp de patru ani.

Activism
Nealon și fosta sa soție, Linda Dupree (care au jucat unul dintre luptătorii de noroi care luptau cu John Candy în Stripes ), au fost activi în mișcarea drepturilor animalelor , sprijinind Fundația Amanda, Farm Sanctuary , Asociația pentru Protecția Wildlife-ului din Washington, Genesis Trust 's Ark Premii, PETA și, de asemenea, Meat Out.

În 2001, Nealon a jucat pe cine vrea să fie un milionar pentru caritatea lui. Întrebarea finală cu care sa confruntat, în valoare de 125.000 de dolari, a fost despre păpușile Barbie . El și-a folosit telefonul-un-prieten și 50:50, dar el a răspuns la întrebarea incorect, pierzând astfel 32.000 de dolari de 64.000 de dolari pe care îi avea și sa încheiat cu 32.000 de dolari pentru caritatea sa.

Televiziune

Filmografie

Nașteri în 1953
Actori americani

Kevin Nealon


Cornelia-Sabina Ispas (n. 1941) este un etnolog român, membru titular al Academiei Române din 2009.

Legături externe

 Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – I

Nașteri în 1941
Etnologi români
Membri titulari ai Academiei Române

Cornelia-Sabina Ispas


Armutalan, aşağıdaki anlamlara gelebilir:

Yerleşim yerleri
 Armutalan, Karesi, Balıkesir ili Karesi ilçesine bağlı mahalle
 Armutalanı, Bozkurt, Denizli ili Bozkurt ilçesine bağlı mahalle
 Armutalanı, Afşin, Kahramanmaraş ili Afşin ilçesine bağlı mahalle
 Armutalan, Elbistan, Kahramanmaraş ili Elbistan ilçesine bağlı mahalle
 Armutalan, Savur, Mardin ili Savur ilçesine bağlı mahalle
 Armutalan, Marmaris, Muğla ili Marmaris ilçesine bağlı mahalle
 Armutalan, Almus, Tokat ili Almus ilçesine bağlı köy
 Armutalan, Zile, Tokat ili Zile ilçesine bağlı köy

Armutalan


معدات البيانات الطرفية أو دي سي إي دي سي إي ، وتسمى أيضاً أداة تواصل البيانات (data communications equipment) وأداة حمل البيانات (data carrier equipment). هي أجهزة لها علاقة بالاتصالات، يصل بين جهتي اتصال مثل المودم، حيث تتوضّع بين دي تي إي ودائرة بث البيانات (data transmission circuit).

في محطة البيانات يقوم الـ دي سي إي بتطبيق توابع من تحويل الإشارات – ترميزها - نبضات ساعة. والقاعدة العامة هي أن الــ دي سي إي يولد نبضات ساعة والـ دي تي إي يتزامن مع نبضات الساعة، إن الـ دي سي إي يتضمن عناصر توقيت من أجل تزويد الـ دي تي إي مع أي إشارة جهاز إرسال مطلوب ومع
أي جهاز استقبال مطلوب حيث أن عناصر التوقيت تتضمن معالجة العناصر من أجل حساب قيمة المتتالية الرقميّة.

في البداية كانت الـ دي تي إي وحدة فرعية أو آلة طباعة ولكن اليوم أصبحت الـ دي تي إي هي الحاسب أو وسيلة وصل أو الموجّة الذي يربط شبكات المناطق المحلية. ويجهز ال دي سي إي الاتصال للـ دي تي إي إلى شبكة الاتصالات وبالعكس (من جهة الاتصالات إلى الـ دي تي إي).

يتم توفير الخدمات المقدّمة للمعدات دي تي إي من خلال المودم أو وحدة CSU/DSU. فعندما تكون خطوط الهاتف التماثلية هي وسيلة الاتصال تكون الـ دي سي إي المودم بينما عندما تكون وسيلة الاتصال هي الخطوط الرقمية تكون الـ دي سي إي هي وحدة استقبال قناة/ وحدة استقبال البيانات. الـ دي سي إي /دي تي إي أجهزة ترسل وتستقبل البيانات على أسلاك منفصلة والتي تنتهي ب 25 دبوس. يرسل الـ دي تي إي عادة على الدبوس رقم 2 ويستقبل على الدبوس رقم 3. أما الـ دي سي إي بالعكس تماماً فهو يرسل على الدبوس رقم 3 ويستقبل على الدبوس رقم 2.

تصف الطبقة الفيزيائية في شبكات المناطق الواسعة الواجهة بين دي تي إي ودي سي إي. عادة الـ دي سي إي هي مزود الخدمة والـ دي تي إي هي الجهاز الموصول. تأتي أغلب الأدوات القياسية العامة المشتركة لأجهزة دي تي إي/دي سي إي من EIA هي RS-232-C وRS-232-Dهذه الأدوات القياسية تماثل المقياس V.24 من CCITT. من الأدوات القياسية الأخرى للـ دي تي إي/دي سي إي هي RS-366-A والذي يماثل من CCITT والمقياس X.20 ، X.21 ، V.35 .

على الرغم أن ما يذكر دائماً هو RS-232 لكن هناك العديد من الأدوات القياسية لتبادل المعلومات بين الـ دي تي إي والـ دي سي إي مثل :

 Federal Standard 1037C, MIL-STD-188
 RS-232
 Certain ITU-T standards in the V series (notably V.24 and V.35)
 Certain ITU-T standards in the X series (notably X.21 and X.25)

هناك إشارات تحكمية بين الـ دي سي إي والـ دي تي إي حيث أن الـ دي سي إي هي جميع الأجهزة المساعدة في نقل المعلومات التسلسلية مثل مودم أو وصلة تسلسلية تصدر الإشارات التحكمية من IC الموجودة على MB والمسؤولة عن الـ com تصل هذه الإشارات عن طريق الـ pin من الـ pins الموجودة على الـ com.
والاشارت التي ترسل من قبل الـ دي سي إي إلى الـ دي تي إي هي: DSR ، CD، CTS، RD

 DSR (Data Set Ready): هو اختبار ذاتي لعناصر المودم وهذه الإشارة تنطلق من المودم للحاسب، يضع المودم هذا الخط على الواحد عندما يكون قد قام بإنشاء رابطة بنجاح مع الطرف الآخر. أي أنه ينبه الحاسب (دي تي إي) أن المودم (دي سي إي) أصبح جاهزاً لارسال المعطيات.
 CD (Carrier Detect) : يتم إرسال هذه الإشارة من المودم وتعبّر عن أن المودم جهّز الإشارة الحاملة. يخبر المودم (دي سي إي) عن طريقها الحاسب (دي تي إي) بوجود حامل إشارة صالح على الخط الهاتفي (دون الضرورة لأن يكون هناك اتصال أو رابطة مقابلة سلفاً).
 CTS (Clear to Send) : تخبر الحاسب أن المودم جاهز للاستقبال. يضع المودم هذا الخط على الواحد عندما يكون جاهز لاستقبال المعطيات.
 RD (Receive Data) : وهي مسؤولة عن الاستقبال وهو خط استقبال المعطيات.

انظر أيضًا
 دي تي إي

مصادر

أجهزة اتصالات
عتاد الحاسوب
نقل البيانات

جهاز اتصال البيانات


Laura Bruschini (Lecco, 26 de agosto de 1966) é uma ex-voleibolista indoor e jogadora de vôlei de praia italiana, na quadra foi campeã da Challenge Cup de 1996-97 e da Liga dos Campeões da Europa na jornada 2000-01, e na praia, medalhista de ouro no Campeonato Europeu nos anos de 1997, 1999 e 2000, na Itália, Espanha e Espanha, respectivamente, e medalhista de bronze nos anos de 1996 e 1998, na Itália e Grécia, respectivamente.

Carreira

Ela iniciou no voleibol de quadra, defendeu o Pallavolo Lecco, como ponteira, da temporada de 1988-89, depois, torna-se jogadora do Telcom Sesto San Giovanni no período de 1989 a 1991,  permanecendo no mesmo clube que utilizou na Série A1 a alcunha Orion Sesto San Giovanni na temporada 1991-92 e 1992-93,  transferindo-se para o para um clube da Série A1 , o Fincres Roma de 1995 a 1997, e conquistou o título da Challenge Cup de 1996-97 (época denominada Copa CEV), depois foi atuar pelo Magna Carta Roma na jornada 1997-98, depois, jogou pelo time Edison Modena nas competições de 2000-01,sagrando-se campeã da Liga dos Campeões da Europa em 2001 e por último atuou na Série A2 pelo Virtus Roma na jornada 2005-06 , atuando como líbero.

Na jornada de 1994 do circuito mundial, já competia no vôlei de praia, e formando dupla com Caterina De Marinis estrearam no Grand Slam de Carolina e terminaram na nona posição, no período de 1994-95 terminaram na décima sétima colocação no Aberto de Santos. Juntas, competiram no período de 1995-96 do circuito mundial, encerraram na trigésima quinta posição no Aberto de Hermosa Beach, décima sétima colocação nos Abertos de Osaka, Espinho e Rio de Janeiro, ainda na décima terceira colocação nos Abertos de Bali, Brisbane  e Carolina,  alcançando o nono posto nos Abertos de Pusan e Santos.

No Circuito Mundial de 1996 ao lado de Cristiana Parenzan estiveram na Série Mundial de Recife, terminando no vigésimo quinto lugar, o mesmo resultado na Série Mundial de Hermosa, e no Challenge de Vasto finalizaram na décima terceira posição, depois, trocou de parceria, e passou atuar com Annamaria Solazzi que alcançaram o quinto lugar nas Séries Mundiais de Espinho e Ostende, o nono posto no Grand Slam de Carolina e o sétimo na Série Mundial de Jakarta.

Novamente com Annamaria Solazzi obteve a medalha de ouro no Campeonato Europeu de Voleibol de Praia de 1997 em Riccione, alcançaram também o nono lugar no Campeonato Mundial de Los Angeles, e no circuito mundial, encerraram na décima terceira colocação nos Abertos do Rio de Janeiro, Pusan e em Espinho, terminaram em nono nos Abertos de Melbourne e Marselha, como melhor resultado da dupla, obtiveram os sétimos lugares , nos Aberto de Pescara, Osaka e Salvador.

Com Annamaria Solazzi, disputou a jornada do circuito mundial de 1998, terminaram no décimo sétimo lugar nos Abertos do Rio de Janeiro, Toronto e Vasto,  quarto lugar nos Abertos de  Osaka e  Dalian , ainda terminaram em nono nos Abertos de Marselha e Salvador, ainda foram semifinalistas na edição dos Jogos da Boa Vontade de 1998 em Nova Iorque, e novamente conquistaram a medalha de bronze no Campeonato Europeu de Voleibol de Praia de 1998 em Rodes.

Na edição do Campeonato Europeu de Voleibol de Praia de 1999 em Palma de Maiorca, sagrou-se medalhista de ouro com Annamaria Solazzi, e no Campeonato Mundial de Marselha, terminaram na décima sétima posição, depois, terminaram em quinto no Challenge de Porto San Giorgio, no circuito mundial, terminaram no décimo sétimo posto no Aberto de Salvador, alcançando os nonos lugares nos Abertos de Acapulco, Toronto, Espinho, e Osaka, além do sétimo lugar no Aberto de Dalian.

Em 2000, jogando ao lado de Annamaria Solazzi conquistou o tricampeonato europeu, na edição do Campeonato Europeu de Voleibol de Praia em Guecho-Bilbaudisputaram eventos do circuito mundial, finalizaram no décimo sétimo lugar no Aberto de Espinho,  a décima terceira posição nos Abertos de Toronto e Marselha, as nonas colocações nos Abertos de Vitória e Rosarito, além do quinto lugar nos Abertos de Cagliari e Dalian, mesmo resultado que a dupla conquistou nos Jogos Olímpicos de Verão de 2000 em Sydney, nesta jornada esteve com Daniela Gattelli obtendo o nono lugar no Aberto de Gstaad e o décimo terceiro posto no Grand Slam de Chicago, esteve com Caterina De Marinis no Aberto de Berlim e terminaram na sétima posição.

Competiu Annamaria Solazzi, iniciando a jornada de 2001, e no Campeonato Mundial em Klagenfurt, alcançaram o quinto lugar, depois no circuito mundial terminaram na décima sétima posição no Aberto de Gstaad e no Grand Slam de Marselha, concluindo na décima terceira posição no Aberto de Hong Kong, em nono lugar no Aberto de Cagliari, finalizando em sétimo nos Abertos de Espinho e Gran Canária.

Voltou a compor dueto com Annamaria Solazzi, e finalizaram no nono lugar no Campeonato Europeu de 2002 na Basileia, estiveram com bons resultados no circuito mundial de 2002, obtendo o quinto posto no Aberto de Madrid, o nono lugar nos Abertos de Rodes e Maiorca,  os décimo sétimo posto no Aberto de Vitória e nos Grand Slams de  Marselha e Klagenfurt,  e o vigésimo quinto posto no Aberto de Gstaad.

Nas competições de 2003, permaneceu competindo com Annamaria Solazzi, obtendo o trigésimo sétimo lugar no Campeonato Mundial de 2003 no Rio de Janeiro, e no circuito mundial, ocuparam o  quadragésimo primeiro lugar no Grand Slam de Marselha, os trigésimos terceiros lugares no Grande Slam de Klagenfurt e Los Angeles, o vigésimo quinto posto no Grand Slam de Berlim e nos Abertos de Stavanger e e Milão, Osaka, o décimo sétimo lugar nos Abertos de Rodes e Osaka, e o nono posto no Aberto de Gstaad .

Esteve competindo com Diletta Lunardi e terminaram no nono lugar no Challenge de Cagliari, depois, ao lado de Annamaria Solazzi obtiveram o quinto lugar no Campeonato Europeu de 2004 em Timmendorfer Strand e pelo circuito mundial de 2004 obtiveram juntas os décimos terceiros lugares nos Abertos de Fortaleza e nos Grand Slams de Berlim e Marselha,  terminaram na vigésima quinta posição nos Abertos de Xangai, Osaka, Gstaad e Maiorca, e ainda no Grand Slam de Klagenfurt,  terminaram na trigésima terceira posição nos Abertos de Rodes e Stavanger, e tiveram como resultado o nono lugar no Aberto de Milão.

Com Diletta Lunardi iniciou no Circuito Mundial de 2005, alcançando o décimo sétimo lugar nos Abertos de Osaka, Milão e Espinho, décimo terceiro posto nos Abertos de Xangai e Gstaad e alcançaram o vigésimo quinto lugar no Campeonato Mundial de Berlim, e ainda esteve com Lucilla Perrotta no Grand Slam de Paris e finalizaram no décimo sétimo lugar.

Ligações externas

Voleibolistas da Itália
Pontas de voleibol
Jogadores de voleibol de praia da Itália
Voleibolistas de praia nos Jogos Olímpicos de Verão de 2000

Laura Bruschini


Yosuke Nozaki (født 16. februar 1985) er en japansk fodboldspiller.

Han har spillet for flere forskellige klubber i sin karriere, herunder Sagan Tosu og Yokohama FC.

Referencer

Eksterne henvisninger

Fodboldspillere fra Japan

Yosuke Nozaki


Leylah Annie Fernandez (født 6. september 2002 i Laval) er en canadisk professionel tennisspiller. Hun spiller på ITF Women's Circuit hvor hun endnu ikke har vundet en titel.

På ITF World Tennis Tour Juniors har hun vundet flere turneringer. 4. marts 2018 vandt hun over danske Clara Tauson, da hun med 6-3, 7-6 vandt finalen i Grade A-turneringen Campeonato Internacional Juvenil de Tenis de Porto Alegre i brasilianske Porto Alegre.

I 2018 fik hun et wildcard til sæsonfinalen ITF Junior Masters.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Leylah Annie Fernandez' profil hos coretennis.net

Personer fra Québec
Tennisspillere fra Canada

Leylah Annie Fernandez


Das Gebiet Bodenseeufer westlich Friedrichshafen ist ein durch das Regierungspräsidium Tübingen nach der Richtlinie 92/43/EWG (Fauna-Flora-Habitat-Richtlinie) ausgewiesenes Schutzgebiet (SG-Nummer DE-8322341) im Südosten des deutschen Bundeslandes Baden-Württemberg.

Lage
Das rund 517 Hektar große Schutzgebiet Bodenseeufer westlich Friedrichshafen gehört naturräumlich zum Bodenseebecken. Seine drei Teilflächen liegen auf einer Höhe von 388 bis  und erstrecken sich in den zum Bodenseekreis gehörenden Gemeinden Hagnau, Immenstaad und Stetten sowie der Stadt Friedrichshafen.

Im Wesentlichen umfassen die Teilflächen den Bereich des Bodenseeufers zwischen Stetten im Nordwesten (südlich der Ehrenstätte) und Hagnau, zwischen Hagnau und dem Immenstaader "Kippenhorn", sowie Immenstaad und Friedrichshafen im Südosten.

Schutzzweck
Wesentlicher Schutzzweck ist die Erhaltung der Flachwasser- und Uferzone des Bodensees mit der Mündung des Lipbachs südlich des "Grenzhofs".

Lebensraumtypen
Die Vielfalt von Lebensraumtypen wie nährstoffarme Stillgewässer, kleinflächige Strandrasen, Röhrichtbestände und Auwälder sind Zeugnis einer postglazialen Landschaftsentwicklung. Das Schutzgebiet zeichnet sich durch folgende Lebensräume aus: Binnengewässer (95 %), Laubwald (3 %) sowie Moore, Sümpfe und Uferbewuchs (2 %).

Folgende Lebensraumtypen nach Anhang I der FFH-Richtlinie kommen im Gebiet vor:

Arteninventar
Folgende Arten von gemeinschaftlichem Interesse kommen im Gebiet vor:

Zusammenhängende Schutzgebiete
Folgende vier Schutzgebiete sind Bestandteil des FFH-Gebiets:

Siehe auch
 Liste der Schutzgebiete im Bodenseekreis
 Liste der FFH-Gebiete in Baden-Württemberg

Weblinks

 Standarddatenbogen für das FFH-Gebiet "Bodenseeufer westlich Friedrichshafen"

 Karte des Schutzgebiets im Daten- und Kartendienst der LUBW

 Klimadaten und Szenarien für das Schutzgebiet vom Potsdam-Institut für Klimafolgenforschung (PIK)

Einzelnachweise

FFH-Gebiet im Bodenseekreis
Schutzgebiet in Friedrichshafen
Schutzgebiet in Hagnau am Bodensee
Schutzgebiet in Immenstaad am Bodensee
Schutzgebiet in Stetten (Bodenseekreis)
Schutzgebiet (Umwelt- und Naturschutz) in Europa

Bodenseeufer westlich Friedrichshafen


කොණ්ඩඤ්ඤ බමුන

 වප්ප තෙරුන්
 භද්දිය තෙරුන්
 මහානාම තෙරුන්
 අස්සජි තෙරුන්

පස්වග මහණුන්


Le château d'Auberville , ou la Cour d'Auberville ou la Porte d'Auberville, est une demeure fortifiée, du , qui se dresse sur le territoire de la commune française de Joganville, dans le département de la Manche, en région Normandie.

Localisation
Le château est situé à  au nord-ouest de l'église Saint-Vigor de Joganville, dans le département français de la Manche.

Historique

Lors du débarquement de Normandie, c'est la  de chars US qui s'empara du manoir d'Auberville.

Description

Le logis, entouré de vastes communs, présente une grosse tour ronde, engagée près de son entrée, et sur son arrière une autre tour polygonale flanquée d'une échauguette. La porte, datée du , précédée d'un perron, est richement sculptée.

Le château s'éclaire dans sa partie la plus ancienne () par des jours rares et petits. La grosse tour ronde avec sa toiture pointue, flanquée d'un contrefort épais, défendant l'entrée de la façade intérieure, est cerclée, au tiers de sa hauteur, d'un chaînage à boudin.

À l'arrière du logis, se dresse en son milieu, une grosse tour polygonale comportant sur chaque pan coupé un décor en harpe. Une longue échauguette, à la hauteur du toit du logis, qui prend assise sur un culot très fin lui est accolée. L'ensemble est complété par une aile, repercée au  de larges fenêtres.

L'appareillage régulier du soubassement, des allèges et des souches de cheminée, ainsi que les fines moulurations qui décorent quatre grandes fenêtres (dont deux ont conservé leurs meneaux) et quatre jeux de petites fenêtres jumelles témoignent d'une architecture soignée.

Côté cour, le logis se présente comme une longue façade, haute d'un étage, sur un rez-de-chaussée surélevé. Au rez-de-chaussée, sur la droite, on peut voir une fenêtre à meneaux dont les socles sont finement travaillés et dont les parties hautes forment des encadrements à lignes multiples. Elle est surmontée, à l'étage, d'une fenêtre plus petite mais d'un dessin analogue.

Au-dessus du perron droit on peut voir l'une des plus belles portes de la région, datant sans doute du début du règne de . Elle est encadrée par deux pilastres aux éléments rectangulaires plats et réguliers surmontés par deux fortes consoles décorées d'acanthe et de fleurs soutenant un entablement débordant dans lequel s'encadre un manteau à trois clefs de voûte dont celle du centre est décorée de deux branches de laurier croisées.

Au-dessus de l'entablement se trouve un très riche décor : dans un ovale, des armes bûchées à la Révolution et illisibles, elles sont surmontées par un heaume à larges panaches. Ce décor est entouré de deux courtes colonnes cannelées sur lesquelles descendent deux consoles décorées d'un fin cordon de grains auxquelles s'attachait autrefois une guirlande de feuilles de laurier de nos jours très abîmée. Deux petits supports en « S » lui sont accolés de chaque côté. Le tout est surmonté par un petit fronton triangulaire, décoré de trois petites urnes à chaque angle.

Concernant la porte,  a écrit :

En 1982, la propriété était la possession de la famille de Pracontal.

Notes et références

Voir aussi

Bibliographie
 .

Articles connexes
 Liste de châteaux et manoirs de la Manche
 Glossaire de la fortification médiévale
 Fortification
 Maison forte
 Joganville

Liens externes

 Château d'Auberville (Joganville), sur Wikimanche

Auberville

Château d'Auberville (Joganville)


Svijet

Zgrade i druge građevine
 Sagrađena palača obitelji Bujović u Perastu, prema nacrtima Giovannija Battiste Fonte

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Hrvatska i u Hrvata

Zgrade i druge građevine

Događaji

Osnivanja

Nagrade i priznanja

Rođenja

Smrti

Izvori

Vanjske poveznice

Arhitektura u 1694.


Diese Liste enthält in Ferrara geborene Persönlichkeiten sowie solche, die in Ferrara gewirkt haben, dabei jedoch andernorts geboren wurden. Die Liste erhebt keinen Anspruch auf Vollständigkeit.

In Ferrara geborene Persönlichkeiten

Bis 1500
 Riccobaldo von Ferrara (1245/46 – nach 1318), Historiker und Geograph
 Azzo Visconti (1302–1339), Herr von Mailand
 Antonio Alberti (1390/1400 – vor 1449), Maler
 Bono da Ferrara (um 1420 – nach 1462), Maler der Spätgotik und Frührenaissance
 Tito Vespasiano Strozzi (1425–1505), Humanist
 Cosmè Tura (um 1430 – 1495), Maler
 Ercole I. d'Este (1431–1505), Herzog von Ferrara, Modena und Reggio (1471–1505)
 Francesco del Cossa (um 1435 – 1477), Maler
 Francesco Bianchi (1447–1510), Maler
 Girolamo Savonarola (1452–1498), Dominikaner und Bußprediger
 Domenico Maria da Novara (1454–1504), Mathematiker und Astronom
 Lorenzo Costa der Ältere (1460–1535), Maler
 Johannes Manardus (1462–1536), Arzt
 Antonio Tebaldeo (1463–1537), Dichter
 Boccaccio Boccaccino (um 1467 – 1524), Maler
 Isabella d'Este (1474–1539), Kulturperson
 Ludovico Bonaccioli (1475–1536), Arzt, Gynäkologe und Geburtshelfer, Leibarzt von Lucrezia Borgia
 Alfonso I. d'Este (1476–1534), Herzog von Ferrara, Modena und Reggio (1505–1534)
 Ludovico Mazzolino (um 1478 – ?), Maler
 Celio Calcagnini (1479–1541), italienischer Humanist
 Ippolito I. d'Este (1479–1520), Kardinal, Erzbischof von Mailand (1497–1520)
 Lilius Gregorius Giraldus (1479–1552), Gelehrter, Mythograph und Dichter
 Michele Coltellini (um 1480 – 1543), Maler
 Dosso Dossi (um 1480/90 – 1542), Maler
 Benvenuto Tisi Garofalo (1481–1559), Maler
 Camillo Filippi (um 1500 – 1574), Maler

1501 bis 1800
 Giambattista Giraldi (1504–1573), Dichter, Schriftsteller, Philosoph und Mediziner
 Ludovico Lombardo (1507/1509–1575), Bildhauer
 Ercole II. d'Este (1508–1559), Herzog von Ferrara, Modena und Reggio (1534–1559)
 Ippolito II. d'Este (1509–1572), Kardinal, Erzbischof von Mailand (1520–50 und 1558–59)
 Immanuel Tremellius (1510–1580), Exulant und reformierter Theologe
 Giovanni Battista Canano (1515–1579), Anatom, Stadtarzt, Priester und päpstlicher Leibarzt, mit Amato Lusitano Entdecker der Venenklappen der Vena azygos
 Eleonora d'Este (1515–1575), Prinzessin von Ferrara, Nonne
 Olympia Fulvia Morata (1526–1555), Dichterin, Humanistin
 Anna d'Este (1531–1607), Prinzessin von Ferrara, durch Ehen Herzogin von Guise bzw. von Nemours etc.
 Bartolomeo Filippo Faccini (1532–1577), Maler
 Sebastiano Filippi genannt Bastianino (um 1532–1602), Maler
 Alfonso II. d'Este (1533–1597), Herzog von Ferrara, Modena und Reggio (1559–97)
 Lodovico Agostini (1534–1590), Komponist, Sänger, Priester und Lehrer
 Cesare Filippi (1536 – nach 1602), Maler
 Giuseppe Mazzuoli, genannt Bastarolo (um 1536 – 1589), Maler
 Giovanni Battista Guarini (1538–1612), Dichter
 Luzzasco Luzzaschi (1544/55–1607), Komponist, Organist, "Capo di Concerti" bei Hof
 Girolamo Faccini (1547–1614), Maler
 Aemilius Portus (1550–1614/15), Philologe und Hochschullehrer
 Ippolito Scarsella, genannt Scarsellino (1550/51–1620), Maler
 Ercole Pasquini (2. Hälfte 16. Jahrhundert – vor 1620), Organist und Komponist
 Vittoria Raffaella Aleotti (1575 – nach 1645), Komponistin, Organistin und Priorin in San Vito
 Guido Bentivoglio (1579–1644), Kardinal, Historiker und Politiker
 Giovanni Battista Deti (1580–1630), Kurienkardinal und Bischof
 Girolamo Frescobaldi (1583–1643), Komponist und Organist
 Carlo Emmanuele Pio di Savoia (1585–1641), Kardinal
 Alfonso III. d'Este (1591–1644), Herzog von Modena und Reggio (1628/29), dann Kapuziner
 Giovanni Riccioli (1598–1671), Priester und Astronom
 Francesco Costanzo Cattaneo (1602–1665), Maler
 Giacomo Corradi (1602–1666), Bischof und Kardinal
 Daniello Bartoli (1608–1685), Jesuit, Historiker und Schriftsteller
 Carlo Pio di Savoia der Jüngere (1622–1689), Bischof von Ferrara, Kardinal
 Giuseppe Lanzoni (1663–1730), Erster Arzt in Ferrara und Mitglied der Gelehrtenakademie "Leopoldina"
 Cornelio Bentivoglio (1668–1732), Kurienkardinal
 Girolamo Baruffaldi (1675–1755), Geistlicher, Historiker und Dichter
 Isaak Lampronti (1679–1756), Rabbiner und jüdischer Gelehrter
 Sigismundo da Ferrara (1681–1753), Generalminister des Kapuzinerordens
 Giovanni Maria Riminaldi (1718–1789), Kardinal
 Guido Calcagnini (1725–1807), Kardinal
 Francesca Gabrieli (um 1755 – ?), Opernsängerin
 Leopoldo Cicognara (1767–1834), Kunsthistoriker, Kunstphilosoph und Bibliograph
 Luigi Rinaldo Legnani (1790–1877), Sänger, Gitarrist und Komponist
 Fidèle Sutter (1796–1883), Titularerzbischof von Ancyra

1801 bis 1900
 Temistocle Solera (1815–1878), Dichter und Librettist
 Giovanni Boldini (1842–1931), italienisch-französischer Maler
 Gaetano Previati (1852–1920), Maler
 Ugo Sani (1865–1945), General
 Gualtiero Tumiati (1876–1971), Schauspieler
 Adriano Andreani (1879–1960), Turner
 Guido Cristofori (1880–?), Turner
 Alfredo Accorsi (1881–1951), Turner
 Flaminio Bottoni (1881–?), Turner
 Bruno Buozzi (1881–1944), Gewerkschaftsführer und antifaschistischer Politiker
 Pietro Borsetti (1882–1955), Turner
 Ettore Massari (1883–1959), Turner
 Carlo Celada (1884–1957), Turner
 Bruto Buozzi (1885–1937), Turner
 Vittorio Cini (1885–1977), Großunternehmer
 Gastone Calabresi (1886–1916), Turner
 Giovanni Gasperini (1886–?), Turner
 Nemo Agodi (1888–1940), Turner
 Vincenzo Blo (1888–1967), Turner
 Giovanni Bonati (1889–1962), Turner
 Amedeo Marchi (1889–1968), Turner
 Gino Ravenna (1889–1944), Turner
 Antonio Cotichini (1890–nach 1908), Turner
 Adamo Bozzani (1891–1969), Turner
 Enrica Calabresi (1891–1944), Zoologin und Professorin für Agrarentomologie
 Tito Collevati (1891–?), Turner
 Roberto Nardini (1891–?), Turner
 Gaetano Preti (1891–1963), Turner
 Italo Balbo (1896–1940), Luftwaffenminister und Luftmarschall
 Ulderico Fabbri (1897–1970), Bildhauer
 Carlo Savonuzzi (1897–1973), Bauingenieur

Ab 1901
 Cesare Luporini (1909–1993), Philosoph, Literaturkritiker und Politiker
 Michelangelo Antonioni (1912–2007), Filmregisseur, Autor und Maler
 Antonio Battistella (1912–1980), Schauspieler
 Anacleto Angelini (1914–2007), italienisch-chilenischer Unternehmer
 Giorgio Bassani (1916–2000), Schriftsteller, Dichter, Romancier
 Albert Marvelli (1918–1946), Politiker
 Carlo Bassi (1923–2017), Architekt
 Paolo Ravenna (1926–2012), Rechtsanwalt und Schriftsteller
 Florestano Vancini (1926–2008), Filmregisseur
 Folco Quilici (1930–2018), Dokumentarfilmer und Autor
 Massimo Felisatti (1932–2016), Roman- und Drehbuchautor sowie Übersetzer
 Giampaolo Calanchini (1937–2007), Säbelfechter
 Giorgio Merighi (1939–2020), Operntenor
 Giorgio Ariani (1941–2016), Komiker und Schauspieler
 Franco Rest (1942–2022), deutscher Sterbebeistands- und Ethikforscher
 Ares Tavolazzi (* 1948), Fusion- und Jazzmusiker
 Michele De Lucchi (* 1951), Designer und Architekt
 Vittorio Sgarbi (* 1952), Kunstkritiker, Kurator, Kulturkommentator und Politiker
 Michele Ferrari (* 1953), Sportarzt
 Bruno Tonioli (* 1955), britisch-italienischer Talentshowjuror, Choreograf und Tänzer
 Dario Franceschini (* 1958), Politiker und Autor
 Giorgio Ascanelli (* 1959), Ingenieur
 Diego Marani (* 1959), Übersetzer und Revisor
 Anna Caterina Antonacci (* 1961), Opern- und Liedersängerin
 Luca Zanforlin (* 1965), Fernsehmoderator und Drehbuchautor
 Alessia Bauer (* 1970), Runologin
 Giulia Casoni (* 1978), Tennisspielerin
 Giulio Alvise Caselli (* 1979), deutsch-italienischer Opernsänger
 Michele Maccanti (* 1979), Radrennfahrer
 Francesco Bigoni (* 1982), Jazzmusiker

Bekannte Einwohner von Ferrara
 Niccolò Leoniceno (1428–1524), Humanist, Übersetzer und Professor für Mathematik, Philosophie und Medizin
 Carlo Gesualdo (1566–1613), Komponist
 Diego José Abad (1727–1779), Jesuit, Schriftsteller, Pädagoge und Humanist
 Giorgio de Chirico (1888–1978), Maler und Grafiker

Siehe auch
 SPAL Ferrara: Ehemalige Spieler
 Herzogtum Ferrara: Markgrafen und Herzöge
 Liste der Erzbischöfe von Ferrara

Ferrara
!

Liste von Persönlichkeiten der Stadt Ferrara


Buenaventura de Córdoba Espínola de la Cerda ([[Madrid], 23 de março de 1724 - [[Madrid], 6 de maio de 1777) foi um cardeal do século XVIII

Nascimento
Nasceu em Madrid em 23 de março de 1724. Quinto dos sete filhos de Nicolás Fernández de Córdoba Figueroa y Aguilar, conde de Villafranca, duque de Medinacelli, e Jerónima Maria Spinola y de la Cerda, do marques de Los Balbases. Seu nome de batismo era Buenaventura Francisco de Sales Antonio Ramón Pascual Pío Bibiano María de la Soledad Juan de Mata Luis Alfonso de la Concepción Policarpo Venancio Diego José Francisco de Asís. Os outros irmãos eram Luis Antonio, Felipe, Joaquín Diego, Juan de Mata Antonio, Maria Felicia e Teresa Francisca. Ele também está listado como Ventura Córdoba y la Cerda; como Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda; e como Buenaventura Fernández de Córdoba Espinosa de la Cerda. Seu sobrenome também está listado como Corduba Spinula.

Educação
Seus pais lhe proporcionaram a melhor educação com excelentes tutores; estudou letras e línguas; mais tarde, estudou teologia e cânones sagrados e obteve o doutorado em teologia.

Ordens sagradas
Depois de receber todas as ordens sagradas, foi nomeado (pelo rei Carlos III da Espanha) seu capelão e grande esmoleiro. Arquidiácono de Talavera. Abade de Rute e Oñate.

Episcopado
Eleito arcebispo titular de Neocesarea e nomeado patriarca das Índias Ocidentais, 6 de abril de 1761. Consagrado, 28 de junho de 1761, na Igreja Real de San Jerónimo, Madri, por Manuel Quintano Bonifaz, arcebispo titular de Farsalo, Inquisidor geral da Espanha, assistido por Manuel Murillo y Argáiz, bispo de Segóvia, e por Andrés Cano y Junquera, bispo titular de Arad.Vicario castrense (vigário militar) da Espanha, 1762 até sua morte. Juiz da Capela Real. Foi promovido a cardinalato a pedido do rei Carlos III.

Cardinalado
Criado cardeal sacerdote no consistório de 23 de novembro de 1761; o papa enviou-lhe o barrete vermelho com o enablegato papal monsenhor Antonio Palafox, com um breve apostólico datado de 27 de novembro de 1761; O rei Carlos III impôs o barrete vermelho ao novo cardeal numa cerimónia solene. Abade nullius de Alcalá la Real de 1761. Participou do conclave de 1769, que elegeu o Papa Clemente XIV. Recebeu o chapéu vermelho em 22 de junho de 1769; e o título de S. Lorenzo em Panisperna, 26 de junho de 1769. Atribuído à SS. CC. de Propaganda Fide, Visita Apostólica e Disciplina dos Regulares. Um ano depois de voltar de Roma para a Espanha, ele sofreu um ataque apoplético que o deixou muito limitado em suas atividades; ataques semelhantes ocorreram com frequência. Chanceler e ministro principal da Ordem de Carlos III, chamada da Imaculada Conceição, quando foi instituída em 1771. Membro do Conselho Real. Não participou do conclave de 1774-1775, que elegeu o Papa Pio VI. Gozou da confiança do rei Carlos III, que o consultou em todos os delicados e difíceis assuntos religiosos e políticos do reino.

Morte
Morreu em Madrid em 6 de maio de 1777, repentinamente. Enterrado no meio da igreja do Colégio Dominicano Santo Tomás , Madrid. O rei ordenou que ele recebesse as honras fúnebres de capitão-general. O funeral foi presidido pelo inquisidor geral da Espanha, Manuel Quintano Bonifaz, arcebispo titular de Farsalia. Em seu testamento, ele ordenou que sua fortuna fosse usada para fundar uma escola para meninos e meninas órfãos.

Cardeais nomeados pelo papa Clemente XIII


La route départementale 968 (ou D968) est une route départementale du Tarn reliant l'autoroute A68 et l'ancienne nationale 664 (D964), aux anciennes nationales 88 (D988) et 99 (D999), en contournant la ville de Gaillac.

Contrairement à la plupart des routes départementales numérotées entre 900 et 999 dans le Tarn, la D968 n'est pas une ancienne route nationale.

Historique

Chronologie

 1987 : Mise en service
 1997 (26 août) : Suppression du statut de route à accès réglementé

Tracé

 Croisement avec la D964
 Début de la D968

  : Gaillac (St-Michel), Montans, Cordes
 Pont enjambant le Tarn
 Fin de la D968

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Réseau routier du Tarn

Liens externes
 Tracé de la D968 sur OpenStreetMap

968

Route départementale 968 (Tarn)


එක්සත් ජනපද ස්වදේශ ආරක්ෂක දෙපාර්තමේන්තුව (ඩීඑච්එස්) යනු,  දළ වශයෙන් අනෙකුත් රටවල  අභ්‍යන්තර හෝ ස්වදේශ කටයුතු අමාත්‍යාංශ හා සැසඳිය හැකි,  මහජන ආරක්ෂාව පිළිබඳ වගකීම් දරන, එ.ජ. ෆෙඩරල් රජයෙහි කැබිනට් මණ්ඩල දෙපාර්තමේන්තුවකි.

ආශ්‍රිත


අවකලන විෂය පථය ගණිතයට අයත් වන්නක් වන අතර එමගින් ශ්‍රිතයක අදානයන් විචලනය වීමත් සමග ශ්‍රිතයක් වෙනස් වන ආකාරය අධ්‍යයනය කෙරේ. අවකලනය පිළිබඳ අධ්‍යයනයෙහි මූලික අභිප්‍රාය ව්‍යුත්පන්නයයි. අවකලනය ද මීට ආසන්න ගුණ ඇති ප්‍රත්‍යයකි. කිසියම් අදායක ලක්ෂයක් සඳහා ශ්‍රිතයක ව්‍යුත්පන්නය මගින් එම ලක්ෂ්‍යය අසල දී ශ්‍රිතයේ හැසිරීම ගම්‍යය වේ. තාත්වික විචල්‍යයක තාත්වික අගයයන් ඇසුරින් නිර්මිත ශ්‍රිතයක් සඳහා ශ්‍රිතයේ ප්‍රස්ථාරයේ කිසියම් ලක්ෂයකට ඇඳි ස්පර්ශකයේ අනුක්‍රමණය එම ලක්ෂයේ දී ශ්‍රිතයේ ව්‍යුත්පන්නයට සමවේ. කෙටියෙන් කියතොත් කිසියම් ශ්‍රිතයක ලක්ෂයක් සඳහා ව්‍යුත්පන්නය මගින්  එම ශ්‍රිතයේ එම ලක්ෂය සඳහා වඩාත් නිවැරදිම රේඛීය සන්නිකර්ෂණය ලැබේ.

මෙසේ ව්‍යුත්පන්නයක් ලබා ගැනීමේ ක්‍රියාවලිය අවකලනය නම් වේ. අවකලනය , අනුකලනයෙහි ප්‍රතිවිරුද්ධ ක්‍රියාවලිය බව මූලික කළ ප්‍රමේය මගින් දැක්වේ.

අවකලනය සියලුම ප්‍රමාණාත්මක / රාශික විෂය පථයන්හි භාවිතා වේ. භෞතික විද්‍යාවේ දී චලනය වන වස්තුවක් සහ කාලය ඉදිරියේ විස්ථාපනයේ ව්‍යුත්පන්නය එම වස්තුවේ ප්‍රවේගය වන අතර කාලය ඉදිරියේ ප්‍රවේගයේ ව්‍යුත්පන්නය ත්වරණය වේ. නිව්ටන්ගේ දෙවැනි නියමයට අනුව කිසියම් වස්තුවක ගම්‍යතාවයේ ව්‍යුත්පන්නය එම වස්තුව මත යොදන ලද බලයට සමවේ. රසායනික ප්‍රතික්‍රියාවක ප්‍රතික්‍රියා සීඝ්‍රතාව පවා ව්‍යුත්පන්නයකි. මෙහෙයුම් පර්යේෂණවලදී, ද්‍රව්‍යය ප්‍රවාහනය හා කර්මාන්තශාලා ගොඩනැගීම සඳහා වඩාත්ම කාර්යක්ෂම ක්‍රම නිර්ණය කිරීම සදහා ව්‍යුත්පන්නයන් භාවිතා වේ. තරගකාරී ආයතන වටපිටාවක් සදහා වඩාත්ම ගැ‍ළපෙන උපාය මාර්ගික ක්‍රමවේද හඳුනාගැනීම සඳහා තරගකාරිත්වය පිළිබඳවාදය යොදන විට ද ව්‍යුත්පන්නය මගින් අවශ්‍ය ප්‍රතිඵල ලබා ගැනේ.

ශ්‍රිතයක අවමය හා උපරිමය සොයාගැනීම සඳහා ව්‍යුත්පන්නය බහුලව යොදාගැනේ. අවකලන සමීකරණ ලෙස හැඳින්වෙනනේ මෙවැනි ව්‍යුත්පන්න අන්තර්ගත සමීකරණයි. මේවා ස්වභාවික සංසිද්ධීන් විස්තර කිරීම සඳහා මූලිකව යොදා ගැනේ. ව්‍යුත්පන්න සහ ඒවායේ සාධාරණීකරණය කළ ආකාර ගණිතය පුරාම දැකගත හැක. සංකීර්ණ විශ්ලේෂණය , ශ්‍රිත‍ීය විශ්ලේෂණය , අවකල ජ්‍යාමිතිය මෙන්ම අමූර්ත වීජ ගණිතය වැනි විෂයපථ පවා මේ සඳහා උදාහරණ ලෙස පෙන්වා දිය හැක.

ව්‍යුත්පන්න
x හා y  යනු තාත්වික සංඛ්‍යා හා y, x හි ශ්‍රිතයක් එනම් y = f(x) යයි සලකන්න. ඒකජ ශ්‍රිතයක් සරලතම ශ්‍රිත වර්ග වලින් එකකි. මෙය එහි ප්‍රස්ථාරය රේඛාවක් වන ශ්‍රිතයකි. එම අවස්ථාවේදී, y = f(x) = m x + c මෙහි  m හා c ප්‍රස්ථාරයෙන් නිෂ්චය වන රේඛාව මත රදා පවතින තාත්වික සංඛ්‍යාවේ. m අනුක්‍රමණය ලෙස හදුන්වන අතර එය

මගින් දක්වයි. මෙහි Δ සංකේතය (ග්‍රීක අකුරු ඩෙල්ටාහි ලොකු අකුරු ආකාරය) 'වෙනස්වීම' දැක්වීමට කෙටි යෙදුමකි. මෙම සූත්‍රය සත්‍ය වනුයේ

y + Δy = f ( x + ∆x) = m(x + ∆x) + c = mx + c + m ∆x = y + m∆x.
එය Δy  =  mΔx. යන්න පිළිපදියි.
කෙසේ හෝ මෙය රේඛීය ශ්‍රිතවලට පමණක් සාධාරණ වේ. රේඛීය නොවන ශ්‍රිත සදහා පැහැදිලිව අර්ථකථනය කළ හැකි අනුක්‍රමණයක් නැත. x ලක්ෂ්‍යකදී f හි ව්‍යුත්පන්නය, f හි x ලක්ෂ්‍යයේදී අනුක්‍රමණයට ලබාදිය හැකි හොදම ආසන්න කිරීමයි. සාමාන්‍යයෙන් එය f'(x) හෝ dy/dx ලෙස නිරූපණය කරයි. x හිදී f හි අගය හා  f හි ව්‍යුත්පන්නය මගින් x අසල f හි හොඳම රේඛීය ආසන්න කිරීම හෝ රේඛීයකරණය නිර්ණය කළ හැක. පසුව කී ලක්ෂණය සාමාන්‍යයෙන් ව්‍යුත්පන්නයේ අර්ථකථනය ලෙස ගනු ලැබේ.
මීට සම්බන්ධ සමීපතම ගුණය ශ්‍රිතයක අවකලයයි.

x හා y තාතක්වික විචල්‍යයන් වන විට,  x හිදී f හි ප්‍රස්තාරයට ඇඳි ස්පර්ශක රේඛාවේ අනුක්‍රමණය, x හිදී f හි ව්‍යුත්පන්නයයි. f හි ප්‍රබවය හා ඉලක්කය ඒක මාන වන නිසා , f හි ව්‍යුත්පන්නය තාත්වික සංඛ්‍යාවක් වේ. x හා y දෛශික නම් එකවර දිශා කිහිපයකට f වෙනස් වන ආකාරය මත f හි නිවැරදිම රේඛීය ආසන්න කිරීම රඳා පවතී. එක් දිශාවකට ලබාගන්නා නිවැරදිම රේඛීය ආසන්න කිරීම , ආංශික අවකලනයක් නිර්ණය කරන අතර එය ∂y/∂x ලෙස නිරූපණය කරයි. එක්වර සෑම දිශාවකටම f හි රේඛීයකරණය සමස්ත අවකලය ලෙස හදුන්වයි. එය රේඛීය පරිණාමනයක් වන අතර එය f හි ප්‍රස්ථාරයට වඩාත් ආසන්න අධිතලය නිර්ණය කරයි. මෙම අධිතලය, අධිස්පර්ශණ අධිතලය ලෙස හදුන්වයි, සංකල්පිතව මෙය සියලුම දිශාවන්ට එකවර ස්පර්ශක රේඛා නිර්මාණයට සමාන වේ.

අවකලනයේ ඉතිහාසය
ස්පර්ශක රේඛාව අනුසාරයෙන් ව්‍යුත්පන්නය පිළිබඳ වන සංකල්පය ඉතා පැරණි එකකි. යුක්ලීඩ් (නූතන යුගයට පෙර ක්‍රි.පූ. 300 වැනි සියවසටම සමවේ) ආකිමිඩීස් (c. 287 BCE – 212 BCE) ආදී ග්‍රීක ජ්‍යාමිතිකකරුවන් මෙම සංකල්පය පිළිබඳ දැන සිටියහ. ආකිමිඩීස් විසින් අත්‍යණුක භාවිතය ද හඳුන්වාදෙන ලද අතර එය මූලිකව ක්ෂේත්‍රඵල සහ පරිමා අධ්‍යයනයට භාවිතා වූ අතර ව්‍යුත්පන්න සහ ස්පර්ශකව ආශ්‍රිතව එහි එතරම් ප්‍රයෝජනයක් නොවීය. ("ආකිමිඩීස්ගේ අත්‍යනුක භාවිතය" බලන්න) 500 CE (common Era - නූතන යුගය - මෙය ක්‍රි.ව. වලට සමවේ) තරම් ඈත කාලයේ පවා ඉන්දියානු ගණිතඥයින් විචලන සීඝ්‍රතා අධ්‍යයනයට අත්‍යනුක භාවිතා කළ බවට සාධක පවතී. තාරකා විද්‍යාඥයෙකු සහ ගණිතඥයෙකු වූ අයර්බාතා (476 – 550) සඳෙහි අධ්‍යයනය සඳහා අත්‍යණුක භාවිතා කර ඇත. බස්කාරා (1114 – 1185) විසින් විචලන සීඝ්‍රතා ගණනය කිරීම සඳහා අත්‍යානුක භාවිතය විශාල ලෙස වැඩි දියුණු කරන ලදී. මෙසේ ඔහු දක්වන ලද දායකත්වය කෙතරම්දයත් ඔහුගේ සොයා ගැනීම් තුළ අවකලනයේ බොහෝ මූලික අදහස් අන්තර්ගත බවට මත පළ වී ඇත. අයිසැක් නිවුටන් (1643 – 1727) සහ හොට් ෆ්‍රෙඩ් (1646 – 1716) වෙන වෙනම අවකලනය සහ ව්‍යුත්පන්න සඳහා සංගත පිවිසුමක් ඉදිරිපත් කළ අතර ඔවුහු නූතනව අවකලනයේ වර්ධනය ඇරඹූවන් ලෙස සැලකේ. මෙසේ සැලකීම සඳහා ප්‍රධාන හේතුව වූයේ අවකලනය සහ අනුකලනය එකිනෙක සම්බන්ධ කරමින් ඔවුන් ඉදිරිපත් කළ කලනයේ මූලික ප්‍රමේයයි. මේත සමඟම ක්ෂේත්‍රඵල හා පරිමා ගණනය කිරීමේ ක්‍රමවේද යල් පැන ගිය තත්වයට පත්විය. ව්‍යුත්පන්නය පිළිබඳව නිවුටන් සහ ලිබ්නිස් යන දෙදෙනා ඉදිරිපත් කළ අදහස් ඔවුනට පෙර ජීවත් වූ අයිසැක් බැරෝ (1630 – 1677) රේනේ ඩෙස්කාටේස් (1596 – 1650) ක්‍රිස්ටියන් හයිජන්ස් (1629 – 1695) බ්ලේස් පැස්කල් (1623 – 1662) සහ ජෝන් වැලිස් (1616 – 1703) ආදී ගණිතඥයන්ගේ වැදගත් සොයා ගැනීම් මත පදනම් වූ ඒවා විය. මේ අතරින් ව්‍යුත්පන්නය පිළිබඳ මූලික කරුණු ගොඩනැඟීම සම්බන්ධයෙන් ගෞරවය අයිසැක් බැරෝට හිමි යැයි පොදුවේ සැලකේ. කෙසේ වෙතත් ලිබ්නිස් සහ නිව්ටන් අවකලනය පිළිබඳව ඉතිහාසයේ ඉතා වැදගත් පුද්ගලයන් ලෙස සැලකේ. එසේ සැලකීමට හේතු වන කරුණු අතරට නිව්ටන් විසින් මුල්වරට සෛද්ධාන්තික භෞතික විද්‍යාව අවකලනය යෙදීමත් වර්තමානය දක්වා අවකලනයේ දී භාවිතා වන බොහෝ අංකන ක්‍රම ලිබ්නිස් විසින් ක්‍රමානුකූලව ගොඩනැඟීමත් යන ඒවා අයත් වේ. 17 වැනි සියවසේ පටන් අවකලන වාදය සඳහා බොහෝ ගණිතඥයින් දායක වී ඇත. ඔගස්ටින් ලුයිස් කෝච් (1789 – 1857), බර්නාඩ් රීමන් (1826 – 1866) සහ කාල් වස්ට්‍රස් (1815 – 1897) ආදී ගණිතඥයින් විසින් 19 වැනි සිය‍වසේ දී කලනය වඩාත් ශක්තිමත් ලෙස නඟා සිටුවන ලදී. තවද මෙම කාලසීමාව තුළ දී අවකලනය යුක්ලීඩියානු අවකාශය සහ සංකීර්ණ තුළ සාමාන්‍යකරණය කිරීමද සිදු විය.

අවකලනය
 ශ්‍රිතය  විශයෙන් අවකලනය කිරීම

x හි  වෘද්ධියට අනුරූප  හි වෘද්ධිය  නම්,

(2) - (1)

 ශුන්‍ය කරා එළඹෙන විට,  පරිමිත අගයක් කරා එළඹේ නම්  ශ්‍රිතය  විශයෙන් අවකලනය කළ හැකි යැයි ද  එම පරිමිත සීමාව,  විෂයෙන්  හි අවකලන සංගුණකය ලෙස ද හඳුන්වයි.

අවකලනය
ගණිතය

අවකලනය


An Kyllinga microbracteata in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Kaare Arnstein Lye. An Kyllinga microbracteata in nahilalakip ha genus nga Kyllinga, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Kyllinga

Kyllinga microbracteata


14065 Flegel este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
14065 Flegel este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Kitt Peak National Observatory în cadrul proiectului Spacewatch. El prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,58 ua, o excentricitate de 0,16 și o înclinație de 2,2° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 14001-15000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1996
Centura de asteroizi

14065 Flegel


Thierry VI peut désigner :
 Thierry VI de Hollande (~1114-1157), comte de Hollande de 1121 à 1157 ;
 Thierry VI de Clèves (~1226-1275), comte de Clèves de 1260 à 1275.

Thierry VI


بلدية بني لُبّ أو (نقحرة: بينايلوب) , هي بلدية تقع في مقاطعة لقنت. جنوب شرق إسبانيا. يبلغ عدد سكانها 98 نسمة.

مراجع

أماكن ذات اسم عربي الأصل في شبه الجزيرة الإيبيرية
أماكن مأهولة في مقاطعة لقنت
بلديات لقنت
بلديات مقاطعة بلنسية

بينايلوب


الفلم الوثائقي أو التوثيقي هو فيلم يعرض فيه مخرجه حقيقة علمية أو تاريخية، أو سياسية، بصورة حيادية ودون إبداء رأي فيها. والفيلم الوثائقي يحوي سردًا تاريخيًا أو سياسيًا لمواقف سجلت سابقًا، أو لنكبات أو حروب حصلت في الماضي أو الحاضر القريب.

الفرق بين الفيلم الوثائقي والتسجيلي
الوثائقي هو الذي ينضوي تحت شروط التوثيق الفعلية، أمّا التسجيلي فهو الذي يسجل ما يقع أمام الكاميرا. حيث بتحقيق فيلم وثائقي، فإن المخرج سيلتزم بالشروط الصارمة للفيلم، ولا يلجأ لإدخال عناصر خارجية، كتلقيح وتركيب، ولا إدارة الشخص في الفيلم كممثل كما نرى الحال منتشراً، الالتزام هنا هو بتحويل الفيلم إلى وثيقة صادقة مائة بالمائة وخالية من التركيب والتفعيل الجانبي.

الفيلم التسجيلي يستطيع أن يأخذ على عاتقه هذا المنوال من التفعيل، لأنه يريد أن يسجل طبيعة حياة ما، وربما يواجه اختيارات من نوع تخصيص العنصر البشري الأول في الفيلم بلقطة تركب شروطها خلال التصوير؛ كذلك فإن التسجيل يعني أن الكاميرا تصوّر لكي تسجّل وضعاً، وليس بالضرورة لتوثيق حقيقة معينة.

الغطاء المثالي لكلا النوعين هو «الفيلم غير الروائي»، على أساس أنه يشملهما معاً، وهو يشمل أيضاً الفيلم التجريبي، والفيلم الشعري، وأي فيلم يخلو من عنصر القصّة.

الاتجاهات الفنية
الاتجاهات الفنية  في إنتاج الفيلم الوثائقي أو التسجيلي ويقصد بها الاتجاهات التي يقوم المنتج بالاختيار فيما بينها لعرض فكرة الفيلم بشكل معين لتحقيق الأثر المنشود، وتتمثل فيما يلي:

الاتجاه الرومانسي
يعتمد هذا الإتجاه في مجال إعداد الفيلم التسجيلي وإخراجه على الاهتمام بحياة الفرد بشكل يتميز بحرية التعبير وتلقائيته، حيث تنشيء مشاهدة الفيلم إحساساً غنائياً عاطفياً لدى المشاهد .
ويتناول المخرج التسجيلي في هذا الإتجاه موضوع فيلمه بعناية كبيرة ويتسامى بالمشاهد عن الحياة اليومية العادية المعتادة، ويدفعه إلى اكتشاف حياته بحساسيه أكبر .
ويطلق على هذا الأسلوب أيضاً «الإتجاه الرومانتيكي الطبيعي» ، لتركيزه وتمجيده الواضح للطبيعة، واهتمامه الملحوظ بعلاقة الإنسان بالعالم الذي يحيط به .

وتتحدد أسس الإتجاه الرومانسي في مجال الفيلم التسجيلي فيما يلي:
 أهمية معايشة الفنان أو المخرج التسجيلي للموضوع الذي يسجله ويصوره، والإحساس به لضمان تحقيق المعرفة الكاملة العميقة والإلمام الشامل بكل جوانب الموضوع الذي يعالجه ويصوره من خلال فيلمه .
 موضوع الفيلم الذي ينبع من المكان الحقيقي الذي يدور فيه في الواقع بأشخاصه وأحداثه الحقيقية في الأصل دون اختلاف أو انفعال من مخرج الفيلم .
ويعتبر (روبرت فلاهرتي) رائدًا لهذا الاتجاه الذي بدأه بفيلم (نانوك ابن الشمال) 1922م، وفيه يتناول صراع الإنسان في القطب الشمالي ضد الطبيعة، من أجل كسب قوته، من خلال قصة أسرة من الإسكيمو، ويعتبر روبرت فولهارتى الأب الروحى لهذا الاتجاه حيث تمسك بتصوير كل أفلامه في مواقعها الأصلية حول النشاط اليومى للمجتمع الإنسانى في بيئة جديدة على المشاهد هذا بالإضافة إلى أنه لم يكن يعمل وفق قالب معد مسبقًا بحيث اعتمد على قوة الملاحظة، ومن أشهر أفلامه نانوك رجل الشمال والذي أنتجه في عام 1923 حيث يصور صراع إنسان القطب الشمالى مع الطبيعة القاسية التي يعيش فيها وذلك من خلال تناوله لحياة أسرة من منطقة الأسكيمو ومتابعة أوجه نشاطها.

الاتجاه الواقعي

ليست الواقعية مجرد تقديم الشخصيات المألوفة والشائعة والموضوعات المستمدة من الطبيعة والواقع فحسب، وإنما هي تكشف أيضاً عن فردية البشر وتشابههم مع الجماهير الأخرى في آن واحد.

والواقعية في الفن تنبه الناس إلى جمال الطبيعة والبشر وتهتم أساساً بتصوير العلاقات الاجتماعية التي ينشغل بها الناس والقوى التي تتحكم فيهم والروابط والمصالح المشتركة بينهم.
ويستمد الإتجاه الواقعي في مجال الفيلم التسجيلي مادته من الواقع المباشر لحياة المدن والقرى والأزقة والمصانع والأسواق والمستشفيات، إلى غير ذلك من الأماكن في محاولة لإبراز ما يكمن تحت السطح وإلقاء الضوء على الأسباب والمسببات، وهو بذلك يتولى خلق الشعر وإيجاده في ميدان لم يسبق لشاعر أن طرقه من قبل، حيث تبدو مادة الواقع العادي بعيدة عن أن تكون موضوعاً لعمل فني، وهي بهذا لا تحتاج إلى الذوق السليم فحسب، وإنما تحتاج أيضاً إلى الإلهام الفني أي أنها تحتاج إلى جهد شاق خلاق ينفذ إلى الأعماق كما يصدر عن تأثير عميق.

ولهذا يمكننا القول أنه بظهور الاتجاه الواقعي في مجال الفيلم التسجيلي أمكن تصوير الإنسان ومشكلاته وقضاياه في مواجهة الحياة العادية اليومية وجنون المدينة بتناقضاتها العديدة، أي أن الاتجاه الواقعي يمثل أنقى درجات الواقعية في مجال الفيلم التسجيلي.

ويعطى مثالاً على هذا النوع الفيلم الفرنسي (لا شيء غير الزمان) في عام 1926، للمخرج لكانتي، وهو أول فيلم عن حياة مدينة باريس يكشف من خلاله إمكانية التعبير عن واقع المدينة بكل تناقضاته.

الإتجاه السيمفوني
تتمثل فلسفة الإتجاه السيمفوني في النظر إلى السينما كفن يشبه الموسيقى من حيث اعتماد كل منهما وقيامهما على عنصر الحركة. وإذا كان عنصر الحركة في الموسيقى يعبر عنه بأنه حركة الصوت في الزمان. فإن الحركة في السينما هي حركة الضوء في الزمان والمكان. وعلى هذا التشابه بين كل من الموسيقى والسينما يقوم أساس الاتجاه السيمفوني الذي يهدف إلى تقديم مشاهد الفيلم في توالٍ حركي شبيه بحركات السيمفونية الموسيقية، ويتطلب هذا الإتجاه من مخرج الفيلم ومصوره ذوقاً فنياً عالياً، وحساً تصويرياً مرهفاً يعتمد على استخدام الايقاعات المتغيرة السرعة والمؤثرات الخاصة طوال الفيلم مستغلاً في ذلك حركة المجاميع والكتل في خلق الإيقاع الحركي وإيجاده داخل البناء الفيلمي.

سينما الحقيقة
وهدفها اكتشاف العالم وتوسيع نطاق الواقع الممكن تصويره. وقد ساعد على تطوير هذا الاتجاه وسرعة انتشاره اكتشاف الكاميرا السينمائية 16 مم، التي تتصف بخفة الوزن وسهولة الحمل وإمكانية تسجيلها لعنصري الصوت والصورة معاً، مما ساعد على تصوير الأحداث الجارية وقت حدوثها بما يصاحبها من صوت حقيقي مباشر. وبذلك وفرت الكاميرا 16 مم ميزتين أساسيتين كان لهما أثر واضح في مجال استخدام السينما في الإعلام والأخبار وهما:
 تسجيل الحدث في تلقائية دون أي تدخل في صياغته.
 الوجود في قلب الحدث وإمكانية تسجيل أدق تفاصيله.

وقد ساعد التقدم الكبير لتكنولوجيا آلات التصوير السينمائي والتطور السريع في تحسين المواد الأولية للأفلام، على تمكين مخرجي اتجاه «سينما الحقيقة» من عمل مجموعة أفلام تسجيلية على درجة كبيرة من الصدق والمباشرة.

وقد ظهر عام 1922 على يد المخرج الروسي ديزيجا فرتوف، في شكل جريدة سينمائية بعنوان (كينو برافدا)، وكانت تتناول ما يجري من تغيير في المجتمع السوفييتي، في تلك الفترة من عام 1922 إلى عام 1924، فكانت المعادل السينمائي لجريدة (برافدا) الإخبارية.

وسائط العرض
طرق عرضه كثيرة، وإن كان العرض التلفازي هو السائد. ويمكن مشاهدة الفيلم الوثائقي:
 على القنوات الفضائية.
 على شاشات السينما.
 على أشرطة فيديو.
 أقراص سي.دي
 أقراص دي.في.دي
 بث حي أو تنزيل كملف عبر الإنترنت.

مقالات ذات صلة
 ناشونال جيوغرافيك أبو ظبي: قناة فضائية تعرض أفلام وثائقية على مدار اليوم
 جائزة الأوسكار لأفضل فيلم وثائقي
 سينما السياسة
 عين النمر (وثائقي)
 هالة دياب

وصلات خارجية
 (فيديو) موقع علوم العرب: أفلام وثائقيّة ومقالات علميّة
 (فيديو) موسوعة الكنوز الوثائقية
 (فيديو) موقع للوثائقي باللغة العربية صوت وصورة
 الجزيرة الوثائقية: قناة فضائية تعرض أفلام وثائقية على مدار اليوم.
 (فيديو) فكرة الوثائقية
 (فيديو) وثائقيات برق
 الجزيرة الوثائقية.

مراجع

أنواع الأفلام
أنواع البرامج التلفزيونية
أنواع صحافة
صحافة استقصائية
غير روائي
وثائقيات

فيلم وثائقي


Cuiari (ili Naquén) je rijeka u Kolumbiji, pritoka rijeke Içana. Pripada porječju rijeke Amazone.

Izvori

Rand McNally, The New International Atlas, 1993.

Rijeke u Kolumbiji
Porječje Rio Negra (Amazonija)

Cuiari


Mutlu, Balıkesir'e 126 km, Ayvalık'a 8 km mesafede olan 284 nüfuslu (2000 yılı), Ayvalık ilçesine bağlı bir mahalledir.

Bölgede ılıman Marmara iklimi görülür.

Kaynakça
https://www.e-icisleri.gov.tr/Anasayfa/MulkiIdariBolumleri.aspx Genel Mahalle Listesi, T.C.İçişleri Bakanlığı, Mart 2020.

Ayvalık'ın mahalleleri

Mutlu, Ayvalık


El Centro de Rehabilitación Santa Cruz "Palmasola" es el llamado "pueblo prisión" por la peculiaridad del lugar, está ubicado en Santa Cruz de la Sierra, Bolivia,  y cuenta con una extensión de casi 40 hectáreas.

Características
En esta cárcel viven alrededor de 6000 internos, lo que implica el 40% de la población carcelaria del país, del total de esta población carcelaria el 70% permanece aún en prisión preventiva.

Fue creada al final de los años ochenta, teniendo como objetivo descongestionar la que fue la cárcel hasta ese entonces en pleno centro de la ciudad de Santa Cruz.Así comienza la triste y célebre historia de una cárcel atípica, de nombre rimbombante y muy ambicioso, que de centro de rehabilitación solo tiene la pretensión y que, con el transcurso de los años, se ha convertido en la más insegura y peligrosa del país, debido a que ha tenido un aumento explosivo y hoy alberga a una superpoblación penitenciaria de más de 6.000 internos. Esto hace que vivan hacinados y sin ocupación, que parasiten todo el día y que se fagociten entre ellos para costear sus vicios y su sobrevivencia a través del cobro de extorsiones y otros latrocinios, como los seguros de vida, derechos de piso, alquileres y anticresis de viviendas, que son comandadas por mafias rearticuladas, conocidas como las famosas 'pesadas', que ostentan el poder y el dominio pleno de estos predios.

Autoorganización
Durante décadas la policía estaba a cargo de la seguridad perimetral, solamente, siendo los mismos reos quienes se organizaban y tenían a cargo el orden y la seguridad de cada uno de sus pabellones.
Esta forma de organización desemboca en la creación de grupos llamados "los disciplina" que eran los encargados de seguridad, orden y el cumplimiento de las órdenes de la regencia a cargo, esto da pie a la conformación de grupos de poder que luchaban entre sí, teniendo como resultado reyertas con decenas de muertos.
Un ejemplo son los hechos suscitados el 23 de agosto de 2013 en el que un grupo de internos atacó a otro provocando además un incendio que ocasionó la muerte de 35 personas y más de 50 heridos, o el motín que se produjo el 5 de marzo de 2018, en el que seis reos fugaron.

Este tipo de acciones dieron pie a que el 14 de marzo de 2018 la policía tome el control de la cárcel en una redada sin precedentes, en la que se desplazaron aproximadamente 2300 policías armados, quienes tomaron el control, teniendo como resultado 7 internos muertos y varios policías heridos.

Véase también
 Cárcel de San Pedro

Referencias

 Gutsch, Jochen-Martin, "Im Labyrinth der Unordnung" Der Spiegel 5 de diciembre de 2005, pp. 144–50.
 Bolivia's Prison Children, BBC News (electronic source) 16 de noviembre de 2005.
 http://www.elpais.com/articulo/andalucia/huella/deja/Palmasola/elpepiautand/20040510elpand_3/Tes El País 10/05/2004*

Prisiones de Bolivia
Santa Cruz de la Sierra

Palmasola (Bolivia)


Areosa steht für:

 Areosa, Gemeinde im Kreis Viana do Castelo, Portugal
 Areosa (Aguçadoura), Ort in der Gemeinde Aguçadoura, Kreis Póvoa de Varzim, Portugal
 Areosa (Porto), Ort in der Gemeinde Paranhos, Kreis Porto, Portugal

Areosa ist der Familienname folgender Personen:

 Filipa Areosa (* 1990), portugiesische Film- und Fernsehschauspielerin
 Maria Areosa (* 1984), portugiesische Triathletin

Areosa (Begriffsklärung)


ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් කණ්ඩායම 2007 පෙබරවාරි 8 සිට 17 දක්වා ඉන්දියාවේදී තරග 4කින් යුත් එක්දින තරගමාලාවකට ක්‍රීඩා කළේය. ඉන්දියාව තරගමාලාව 2-1ක් ලෙස ජය ගත්තේය.

සංචිත

ප්‍රතිඵල

පළමු එක්දින තරගය

දෙවන එක්දින තරගය

තුන්වන එක්දින තරගය

සිව්වන එක්දින තරගය

සියළුම තරග වේලාවන් ඉන්දීය සම්මත වේලාවෙන් දක්වා ඇත.

යොමු කිරීම්

බාහිර සබැඳි

 ESPN Cricinfo හි නිවසට සංචාරය කරන්න

ශ්‍රී ලංකාව තුළ ක්‍රිකට්
ක්‍රිකට්

ශ්‍රී ලංකා ක්‍රිකට් කණ්ඩායමේ ඉන්දීය තරග සංචාරය 2007


Rajesh ist ein indischer männlicher Vorname.

Namensträger

Vorname

 Rajesh K. Gupta (* 1961), indisch-US-amerikanischer Informatiker
 Rajesh Khanna (1942–2012), indischer Filmschauspieler
 Rajesh Mehta (* 1964), indisch-amerikanischer Improvisations- und Jazzmusiker sowie Komponist
 Rajesh Pawar (* 1979), indischer Cricketspieler

Kunstfigur
 Rajesh "Raj" Ramayan Koothrappali, ein TV-Serien-Charakter in der US-amerikanischen Sitcom The Big Bang Theory

Weblinks

Einzelnachweise

Männlicher Vorname
Indischer Personenname
Theophorer Personenname

Rajesh


«Derezzed» es una canción instrumental compuesta por Daft Punk para la banda sonora de la película Tron: Legacy, incluido en el  álbum del mismo nombre. Fue lanzado como sencillo promocional el 8 de diciembre de 2010. Fue mezclado por The Glitch Mob y Avicii para el álbum de remixes Tron: Legacy Reconfigured.

En 2014 se lanzó una nueva versión titulada «Derezzed (So Amazing Mix)» que cuenta con las voces de la cantante estadounidense Negin Djafari, basada en la remezcla de Avicii, la cual forma parte del álbum de remezclas Dconstructed recopilado por Walt Disney Records. Esta versión obtuvo la primera ubicación del Billboard Dance Club Songs.

Vídeo musical
Daft Punk ingresan al local de videojuegos de arcade Flynn´s y comienza a jugar un juego desarrollado por Encom llamado Derezzed, con Guy-Manuel de Homem-Christo jugando como Prog 1 y Thomas Bangalter como Prog 2. Derezzed aparenta ser un juego de Justa en la red. Mientras que un programa desconocido mira la justa del ciclo de luz en la distancia, Prog 2 gana el partido. En la galería, Homem-Christo se siente decepcionado. De vuelta en la cuadrícula, Prog 2 se revela como Quorra, (Olivia Wilde).

Lista de la canción

Posicionamiento en listas

Semanales

<center>Sucesión en listas

Referencias

Enlaces externos
 Official website of Tron: Legacy Soundtrack
 "Derezzed" en Discogs

Sencillos de 2010
Canciones de Daft Punk
Temas musicales de películas
Sencillos de música electrónica
Sencillos número uno en la Dance Club Songs de Billboard
Canciones de Disney

Derezzed


Dasypus bellus foi uma espécie extinta de tatu endêmica da América do Norte e América do Sul do Pleistoceno, vivendo de 1,8 milhões de anos. Ligeiramente maior que seu parente vivo, o tatu-galinha, seus fósseis são conhecidos da Flórida e os registros se estendem a oeste até o Novo México e ao norte até Iowa e Indiana.

Descrição
Dasypus bellus tinha dentes pequenos, simples e semelhantes a pinos semelhantes a Dasypus novemcinctus, e seu comprimento máximo era de aproximadamente 1,2 metros. No entanto, seu tamanho corporal diminuiu durante o final do Pleistoceno, sugerindo que seu tamanho corporal era variável. Os osteodermos da carapaça e os ossos dos membros de D. bellus são cerca de duas a duas vezes e meia maiores que os do moderno tatu-galinha.

Cingulata

Dasypus bellus


Alan Warwick Palmer (* 28. September 1926 in Ilford) ist ein britischer Autor historischer und biografischer Bücher.

Leben
Palmer besuchte die Bancroft School in Woodford Green, bevor er an das Oriel College in Oxford in England ging. Von 1953 bis 1969 war er an der Highgate School in London Leiter des History Department.
Am 1. September 1951 heiratete er Veronica Mary (geborene Cordell). Seit mehr als vierzig Jahren widmet er sich zusammen mit seiner Frau seinen historischen Forschungen und der Schriftstellerei.

Auszeichnungen und Ehrungen
 1980: Fellow der Royal Society of Literature, London.

Veröffentlichungen (Auswahl)
Zu Palmers Veröffentlichungen gehören mehrere Dutzend Einzeldarstellungen und Nachschlagewerke, die zum Teil auch ins Deutsche und ins Französische übersetzt vorliegen.
 mit Carlisle Aylmer Macartney: Independent Eastern Europe. A History. Macmillan, London/St. Martins's Press, New York City, New York, USA 1962.
 Napoleon in Russia. André Deutsch, London 1967
 Napoleon in Russland. übersetzt von Hans Jürgen Baron von Koskull. G. B. Fischer, Frankfurt am Main 1969.
 Russia in War and Peace. Weidenfeld and Nicolson, London 1972, ISBN 0-297-99565-0.
 Alexander I.: Tsar of War and Peace. Weidenfeld and Nicolson 1974, ISBN 0-297-76700-3.
 Alexander I. Der rätselhafte Zar. Ullstein, Berlin/ Frankfurt am Main 1994, ISBN 3-548-35402-5.
 Princes of Wales. Weidenfeld & Nicolson, London 1979, ISBN 0-297-77691-6.
 Twilight of the Habsburgs: The Life and Times of Emperor Francis Joseph. Phoenix Giant, London 1997, ISBN 1-85799-869-3.
 Franz Joseph I.: Kaiser von Österreich und König von Ungarn. List, München/Leipzig 1995, ISBN 3-471-78431-4.
 Metternich: Councillor of Europe. Neuauflage. Phoenix Giant, 1997, ISBN 1-85799-868-5.
 Metternich, der Staatsmann Europas. Claassen, Düsseldorf 1977, ISBN 3-546-47346-9.
 The Kaiser: Warlord of the Second Reich. Weidenfeld and Nicolson, London 1978, ISBN 0-297-77393-3.
 Kaiser Wilhelm II.: Glanz und Ende der preussischen Dynastie. Molden, Wien/München 1982, ISBN 3-217-00984-3.
 Bismarck. Weidenfeld and Nicolson, London 1976, ISBN 0-297-77072-1.
 Bismarck. Lübbe, Bergisch Gladbach 1978, ISBN 3-404-00874-X.
 The Chancelleries of Europe.
 Glanz und Niedergang der Diplomatie: Die Geheimpolitik der europäischen Kanzleien vom Wiener Kongress bis zum Ausbruch des Ersten Weltkriegs. Claassen, Düsseldorf 1986, ISBN 3-546-47352-3.
 Banner of Battle: Story of the Crimean War. Weidenfeld and Nicolson, London 1987, ISBN 0-297-79042-0.
 Crowned Cousins: The Anglo-German Royal Connection. Weidenfeld and Nicolson, London 1985, ISBN 0-297-78711-X.
 Gekrönte Vettern: Deutscher Adel auf Europäischen Thronen. Claassen, Düsseldorf 1989, ISBN 3-546-47354-X.
 mit Veronica Palmer: The Chronology of British History. 1992.
 The Decline and Fall of the Ottoman Empire. 1992, John Murray, London. (Neuauflage: Fall River Press, 2011, ISBN 978-1-4351-3951-0)
 Verfall und Untergang des Osmanischen Reiches. Heyne, München 1997, ISBN 3-453-11768-9.
 Who's Who in World Politics? From 1860 to the Present Day. Routledge, London / New York 1996, ISBN 0-415-13161-8.
 Who's who in Shakespeare's England. Methuen, London 2000, ISBN 0-413-74710-7.
 The Salient: Ypres 1914–1918. Constable, London 2007, ISBN 978-1-84119-633-6.
 East End: Four Centuries of London Life. Faber & Faber, London 2011, ISBN 978-0-571-27537-3.

Einzelnachweise

Mitglied der Royal Society of Literature
Autor
Neuzeithistoriker
Brite
Geboren 1926
Mann

Alan Palmer


Demandice este o comună slovacă, aflată în districtul Levice din regiunea Nitra, pe malul râului . Localitatea se află la , se întinde pe o suprafață de  și în 2017 număra 963 de locuitori.

Istoric
Localitatea Demandice este atestată documentar din 1291.

Note

Legături externe

Localități din Slovacia

Demandice


Michaelina Wautier (1604. – 1689.) bila je flamanska slikarica.

Životopis

Michaelina Wautier bila je dio velike obitelji koja je uključivala petero punopravne braće, od kojih je jedan po imenu Charles također postao slikar. Otprilike od 1645. godine dijelili su kuću u Bruxellesu gdje su vjerojatno imali i zajednički atelje. Njezina je reputacija bila takva da je poznati pokrovitelj umjetnosti nadvojvoda Leopold Vilim Austrijski nabavio četiri njezine slike.

Prva retrospektivna izložba njezinih radova održana je 2018. u Antwerpenu.

Izvori

Flamanski slikari

Michaelina Wautier


Anna Hopkin (Chorley, 24 de abril de 1996) é uma nadador britânica, campeã olímpica.

Carreira

Hopkin conquistou a medalha de ouro nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio na prova de revezamento 4×100 m medley misto, ao lado de Kathleen Dawson, Adam Peaty, James Guy e Freya Anderson, com a marca de 3:37.58.

Nadadores olímpicos do Reino Unido
Campeões olímpicos do Reino Unido
Nadadores nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas olímpicos da natação

Anna Hopkin


La Vraie Famille est un film dramatique français écrit et réalisé par Fabien Gorgeart, sorti en 2021.

Synopsis
Anna vit avec son mari Driss, ses deux petits garçons Adrien et Jules ; ainsi que Simon, un enfant placé dans la famille par l'assistance sociale depuis l'âge de 18 mois.

Ce dernier a désormais 6 ans et un jour, Eddy, le père biologique exprime le désir de récupérer la garde de son fils…

Fiche technique
 Titre : La Vraie Famille
 Réalisation : Fabien Gorgeart
 Scénario : Fabien Gorgeart
 Photographie : Julien Hirsch
 Costumes : Céline Brelaud
 Décors : Julia Lemaire
 Montage : Damien Maestraggi
 Son : Mathieu Descamps
 Musique : Gabriel des Forêts
 Production : Marie Dubas et Jean des Forêts
 Sociétés de production : Deuxième Ligne Films et Petit Film
 Société de distribution : Le Pacte
 Pays de production :
 Langue originale : français
 Format : couleur — 1,85:1
 Genre : drame
 Durée :
 Dates de sortie :
 France :  (Festival d'Angoulême) ;  (sortie nationale)
 Belgique :  (Festival de Namur) ;  (sortie nationale)
 Suisse romande :

Distribution
 Mélanie Thierry : Anna, la femme de Driss
 Lyes Salem : Driss, le mari d'Anna
 Félix Moati : Eddy, le père biologique de Simon
 Gabriel Pavie : Simon, l'enfant placé
 Basile Violette : Jules, le fils cadet d'Anna et Driss
 Idriss Laurentin-Khelifi : Adrien, le fils aîné d'Anna et Driss
 Jean Wilhelm : Aloïs
 Florence Muller : Nabila
 Dominique Blanc : la juge
 Pascal Rénéric : Maxime

Bande originale
 La chanson Daydream du groupe belge Wallace Collection est entendue durant le film et sa bande-annonce.

Sortie

Accueil
Sur le site Allociné, la presse () donne une note moyenne de 3,6/5.

La critique est globalement très favorable au film lors de sa sortie. Pour Le Parisien, il n'y a « aucune fausse note ». Pour 20 Minutes, il s'agit là de « son plus beau rôle dans ce film sensible ». Le JDD constate un « Fabien Gorgeart [qui] signe une chronique sur le trop plein d'amour qui bouleverse par la justesse de ses situations et de ses émotions ». Le Nouvel Obs considère que Mélanie Thierry « compense à elle seule une mise en scène un peu plate ». Pour Les Fiches du cinéma, le film « un drame familial trop sage pour émouvoir tout à fait ».

Box-office
Le jour de sa sortie, le film se place en  du box-office des nouveautés avec , dont  en avant-première, pour , se plaçant après le drame français Un autre monde () et avant le film d'épouvante britannique The Power (). Au bout d'une semaine d'exploitation, le film réalise  cumulées.

Distinctions

Récompenses

 Valois du Jury et Valois de l'actrice, décerné à Mélanie Thierry à la  édition du Festival du film francophone d'Angoulême.
 Prix du Jury, prix du public et prix des étudiants au 11e Festival 2 Cinéma 2 Valenciennes.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Film français sorti en 2021
Film dramatique français
Film tourné à Rennes
Film sur la famille

La Vraie Famille