Boedo is a working-class barrio or neighborhood of Buenos Aires, Argentina. The neighborhood and one of its principal streets were named after Mariano Boedo, a leading figure in the Argentine independence.

It is the home of San Lorenzo de Almagro football club.

Esquina Homero Manzi
 The corner of San Juan and Boedo is mentioned in the opening verse of the tango Sur, one of the best-loved songs about Buenos Aires. The corner is now known as Esquina Homero Manzi after the author of the lyrics, and is the venue for several tango festivals.

Boedo Literary Group
The Boedo group were a group of left-leaning Argentine and Uruguayan writers in the 1920s. Notable members of the Boedo group included Enrique Amorim, Leónidas Barletta, Elías Castelnuovo, Roberto Mariani, Nicolás Olivari, Lorenzo Stanchina, César Tiempo, and Álvaro Yunque.

Magazines associated with the Boedo group included Dínamo, Extrema Izquierda and Los Pensadores, and Antonio Zamora's publishing house Claridad.

Olivari, who was a founder of the Boedo group, later became a member of the less political Florida group; Roberto Arlt was also associated with both groups.

Transportation
Boedo has access to many bus lines to the center and to the nearby Primera Junta transportation hub. It has also access to the E Line of the subte (subway).

The main streets of the neighborhood are: Boedo to the South, San Juan/Directorio to the east, and Independencia/Alberdi to the West.

Cultural References

The suburb is immortalized in the tango 'Boedo', written in 1928 by Julio De Caro and with lyrics by Francisco Bautista Rímoli. The lyrics personify it as a working-class suburb, a home of tango and a refuge for the poor who created it; the lyrics include a reference to the poets of the 'corner'.

Neighbourhoods of Buenos Aires

Boedo


Brânza de Brie (/briː/; ) este o brânza moale din lapte de vacă, numită după regiunea franceză Brie de unde provine (care corespunde aproximativ regiuni moderne actuale Seine-et-Marne). Are o culoare deschisă, cu o ușoară tentă de gri sub o crustă de culoare albă de mucegai. Crusta are o aroma care e dată în mare măsură în funcție de ingredientele folosite și mediul de producție, și de obicei este consumată. Este similară cu brânza de Camembert, care este nativă pentru o altă regiune din Franța.

Producție

Brânza de Brie poate fi produsă din lapte integral sau semi-degresat. Crusta se obține prin adăugarea de cheag în laptele crud și încălzirea acestuia la o temperatură maximă de 37 ° C (99 ° F). Brânza este apoi turnată în matrițe, uneori cu un polonic perforat numit pelle à brie. Matrițele de 20 cm (8 in) sunt umplute cu mai multe straturi subțiri de brânză care sunt drenate timp de aproximativ 18 ore. Brânza este apoi scoasă din matrițe, sărată, inoculată cu cultură de brânză (Penicillium candidum, Penicillium camemberti) sau cu lenjerie Brevibacterium, și maturată într-un mediu controlat timp de cel puțin patru sau cinci săptămâni.

Dacă este lăsată să matureze pentru mai mult timp, de obicei de la câteva luni la un an, brânza devine mai puternic în aromă și gust, pateul uscata si inchisa, iar coaja, de asemenea, mai întunecată și friabilă, și este numit Brie Noir ("Brie neagră"). În jurul regiunii Île-de-France, unde brânza de Brie este fabricată, oamenilor le face plăcere să o consume la micul dejun înmuiată în cafeaua cu lapte .

Brânza de brie coaptă excesiv conține o cantitate neplăcută de amoniac, produsă de aceleași  microorganisme necesare pentru maturare.

Unele varietăți de brânză de brie sunt afumate.

Nutriție
O cantitate de 30 de grame de brânza de Brie servită,  conține 101 calorii (420 kJ) și 8,4 grame de grăsime, din care 5,2 grame sunt grăsimi saturate. Brie este o bună sursă de proteine; o porție de brie poate furniza 5 până la 6 grame de proteine. Brie conține o cantitate seminificativă de vitamina B12 și vitamina B2.

Varietăți
Acum există mai multe varietăți de Brie făcute în întreaga lume, inclusiv Brie netedă, varietăți herbed  și alte varietăți  făcute cu alte tipuri de lapte. Într-adevăr, deși Brie este o brânză franceză, este posibil să se obțină de exemplu și Brie de Somerset sau Brie de Wisconsin. În ciuda varietățiilor de Brie, guvernul francez certifică oficial doar două tipuri de brânzeturi care urmează să fie vândute sub aceste brandduri Brie de Meaux și Brie de Melun

Brie de Meaux
Brie de Meaux este o brânza nepasteurizată, cu o greutate medie de 2,8 kg (6,2 lb) pentru un diametru de 36 până la 37 cm (14 până la 15 in). Fabricată în orașul Meaux din regiunea Brie din nordul Franței încă din secolul al VIII-lea, a fost inițial cunoscut sub numele de "brânză regală" sau, după Revoluția franceză, "Regele Brânzeturilor", și a fost apreciată atât  de țărănime cât și nobilime. În 1980 a fost acordată Denumirea de Origine Protejată DOP (În franceză: Appellation d'origine contrôlée (AOC) și este produsă în principal în partea estică a bazinului parizian.

Brie de Melun

Acest varietate de Brie are o greutate medie de 1,5 kilograme (3.3 lb) și un diametru de 27 cm (11 in). Este, prin urmare, mai mică decât Brie de Meaux, dar este considerat a avea o aromă mai puternică și un miros mai intens. Se face cu lapte nepasteurizat. Brie de Melun este de asemenea disponibil sub formă de "Old Brie" sau "black brie". La fel ca Brie de Meaux, a primit denumirea de origine protejată în anul 1980.

Varietăți franceze de Brie fără DOP
Următoarele varități franceze nu au certificare DOP: Brie de Montereau, Île-de-France, Brie de Nangis, Brie de Provins, Brie noir, Brie fermier, Brie d'Isigny, Brie de Melun bleu, Brie petit moulé, Brie laitier Coulommiers.

Brânza de Brie în alte țări
Australia Compania australiană
King Island Dairy, din insula King Island, care este situată între Victoria și Tasmania, produce o gamă de brânzeturi vândute ca "brie", așa cum face de altfel și compania Jindi Cheese din Victoria și renumita High Valley Mudgee Cheese Co din Mudgee, NSW.

UK
Cornish Brie; Somerset Brie; Baron Bigod (fabricată în Suffolk); Cenarth Brie (fabricată în Wales); Clava Brie (fabricată în Scotland).

US Compania  Marin French Cheese  din California produce o brânză de brie neagră începând din anul 1865 descrisă ca fiind "Brie proaspătă".

Brazilia Varietatea de Brie braziliană este produsă în regiunea de producție a produselor lactate situată în zona de sud a statului Minas Gerais (în vecinătatea statelor din São Paulo și Rio de Janeiro) și în sud-estul Minas Gerais (care se învecinează cu statele Rio de Janeiro și Espírito Santo).

Servirea
Brânza de Brie este de obicei achiziționată fie într-o roată plină, fie ca segment de triunghi dintr-o roată. Exteriorul alb al brânzei este complet comestibil și mulți consumă brânza în întregime. Brânza este servită uneori ușor topită sau coaptă, într-un vas rotund, acoperit cu ceramică, și acoperită cu nuci sau fructe.

Păstrare
Brânza de Brie, ca și brânza de Camembert și Cirrus, este considerată o brânză moale. Acest tip de brânză este foarte bogată și cremoasă, spre deosebire de Cheddar. Această cremozitate permite creșterea rapidă a bacteriilor în cazul în care brânza nu este păstrată corect. Astfel se recomandă ca brânza de Brie să fie păstrată la frigider imediat după cumpărare și să fie păstrată astfel până când este consumată complet. Temperatura optimă de depozitare pentru brie este de 4 ° C (39 ° F) sau chiar mai mică. Brânza trebuie păstrată într-un recipient închis etanș sau în folie de plastic pentru a evita contactul cu umezeala și bacteriile care  vor reduce durata de conservare și prospețime a produsului. Companiile care produc această brânză recomandă, de obicei, ca brânza să fie consumată înainte de data de expirare și nu mai târziu de o săptămână după aceea. Deși brânza poate fi consumată în prezent, calitatea brânzei este considerată a fi redusă substanțial. În cazul în care mucegaiul albastru sau verde pare să crească pe brânză, acesta nu mai trebuie consumat și trebuie aruncat imediat, astfel încât să se împiedice apariția bolilor provocate de alimente.

Referințe

Brânzeturi din lapte de vacă
Brânzeturi franceze

Brânză de Brie


Le Keighley Hall est une salle des fêtes construite de 1921 et 1922 à Poix-du-Nord.

Elle a été inscrite au titre des monuments historiques le .

Localisation
La Salle des fêtes est située place Talma à Poix-du-Nord.

Histoire
La ville sort particulièrement touchée par la première Guerre mondiale avec un lourd bombardement allemand faisant 58 victimes civiles. Le maire de Keighley, qui entretenait déjà des liens personnels et professionnels avant le conflit avec le maire de Poix-du-Nord, propose que sa commune adopte la ville française en 1920. Une souscription anglaise est lancée pour ériger la nouvelle salle des fêtes, baptisée Keighley Hall en hommage aux donateurs.

Deux architectes anglais sont désignés, les frères William Arthur et William Hampden Sugden, auteurs de nombreux édifices à Keighley. Ils choisissent un style typiquement anglais en rappelant l'architecture georgienne.

L'inauguration a lieu le 5 juin 1922, en même temps que la remise de la Croix de Guerre à la ville.

Description
La fonction municipale est soulignée par le clocheton, qui évoque les hôtels de ville anglais.

Le dessin n'est pas symétrique, avec à gauche un petit pavillon en retrait correspondant à l'escalier d'accès à la tribune.

Notes et références

Liens externes
 Chronique communale - L'Histoire du Keighley Hall sur le site de la ville

Monument historique dans le département du Nord
Monument historique inscrit en 2021

Keighley Hall


HarperCollins Publishers LLC este una dintre cele mai mari edituri și una dintre cele "Cinci mari" edituri de limba engleză, alături de Hachette, Macmillan, Penguin Random House și Simon & Schuster. Compania are sediul central în New York și este o subsidiară a News Corp. Numele companiei este o combinație a numelor mai multor edituri: Harper & Row, o editură americană achiziționată în 1987, al cărei nume a fost rezultatul unei fuziuni anterioare între Harper & Brothers (fondată în 1817) și Row, Peterson & Company; împreună cu editura britanică William Collins, Sons (fondată în 1819), achiziționată în anul 1990.

Președintele-director general la nivel mondial al HarperCollins este Brian Murray. HarperCollins deține edituri în Statele Unite ale Americii, Canada, Marea Britanie, Australia, Noua Zeelandă, India și China. Începând din 2017, o mare parte a produselor sunt fabricate în China. Compania publică multe mărci diferite.

Istoric

Collins

Harper

Fuziuni și achiziții
În 1989, Collins a fost cumpărată de compania News Corporation a lui Rupert Murdoch, iar editura a fost combinată cu Harper & Row, pe care NewsCorp a dobândit-o cu doi ani mai devreme. În afară de numele simplificat și unificat, logo-ul HarperCollins a fost derivat de la torța din logo-ul editurii Harper și Row și din fântâna din logo-ul editurii Collins, care au fost combinate într-o set stilizat de flăcări deasupra valurilor.

În 1999, News Corporation a achiziționat Hearst Book Group, format din William Morrow & Company și Avon Books. Aceste mărci sunt acum publicate de HarperCollins.

HarperCollins a cumpărat editura didactică Letts and Lonsdale în martie 2010.

Cărți notabile
HarperCollins continuă să publice multe dintre cărțile publicate inițial de editurile care au stat la baza ei, plus alte titluri noi dobândite după fuziune. Printre autorii publicați inițial de Harper sunt Mark Twain, surorile Brontë și William Makepeace Thackeray. Printre autorii publicați inițial de Collins sunt H. G. Wells, Agatha Christie și J. R. R. Tolkien. Aceasta este o listă a unora dintre cele mai cunoscute cărți publicate de editura HarperCollins și de editurile cu care a fuzionat.
 An Unconventional Love, Adeline Harris ( 2010).
 The Art of Loving, Erich Fromm (1956)
 Master and Commander, Patrick O'Brian (1970) (adaptată în 2003 în filmul Master and Commander: The Far Side of the World)
 seria Leaphorn and Chee, Tony Hillerman (1970–2006)
 Collins English Dictionary (1979), un dicționar important
 seria Sharpe, Bernard Cornwell (1981–2006)
 Frida: A Biography of Frida Kahlo, Hayden Herrera (1983), adaptată în 2002 în filmul Frida
 Weaveworld, Clive Barker (1987)
 seria Paladin Poetry (1987–1993)
 Of Gravity & Angels, Jane Hirshfield (1988)
 The Alchemist, Paulo Coelho (1988) (publicată inițial în portugheză sub titlul O Alquimista, 1988)
 romanele ulterioare din seria Take Back Plenty, Colin Greenland (1990+)
 The Language of the Genes, Steve Jones (1993)
 The Gifts of the Body, Rebecca Brown (1994)
 Microserfs, Douglas Coupland (1995)
 Thoughts, Tionne Watkins (1999)
 Shuka Saptati: Seventy tales of the Parrot, o nouă traducere din sanscrită realizată de A. N. D. Haksar (2000)
 First They Killed My Father: A Daughter of Cambodia Remembers, Loung Ung (2000)
 Bel Canto, Ann Patchett (2001)
 A Theory of Relativity, Jacquelyn Mitchard (2001)
 volumele recente din seria Discworld de Terry Pratchett (cărțile din 2001 până în prezent)
 American Gods, Neil Gaiman (2001)
 Boonville, Robert Mailer Anderson (retipărire în 2003)
 Quicksilver, Neal Stephenson (2003)
 Don Quixote, o nouă traducere realizată de Edith Grossman  (2003, Ecco)
 Acquainted with the Night, Christopher Dewdney (2004)
 State of fear, Michael Crichton  (2004)
 Darkhouse, Alex Barclay (2005)
 Anansi Boys, Neil Gaiman (2005)
 The Hot Kid, Elmore Leonard (2005)
 Freaky Green Eyes, Joyce Carol Oates (2006)
 Next, Michael Crichton (2006)
 Domicilium Decoratus, Kelly Wearstler (2006)
 Pretty Little Liars, Sara Shepard (2006)
 Mister B. Gone, Clive Barker (Harper) (2007)
 The Children of Húrin, J. R. R. Tolkien (postum, compilată de Christopher Tolkien) (2007)
 Loving Natalee: A Mother's Testament of Hope and Faith, Beth Holloway (2007) (despre Natalee Holloway)
 The Raw Shark Texts, Steven Hall (2007)
 The Family: The Secret Fundamentalism at the Heart of American Power, Jeff Sharlet (2008)
 Going Rogue: An American Life, Sarah Palin (2009)
 Solo, Rana Dasgupta (2009)
 The Legend of Sigurd and Gudrún, J. R. R. Tolkien (2009) (copublicată de Houghton Mifflin Harcourt)
 Pirate Latitudes, Michael Crichton (2009) (publicată postum)
 Wolf Hall, Hilary Mantel (2009)
 Shattered: The True Story of a Mother's Love, a Husband's Betrayal, and a Cold-Blooded Texas Murder, Kathryn Casey (2010)
 Micro, Michael Crichton (2011) (publicată postum)
 The Dressmaker of Khair Khana, Gayle Tzemach Lemmon (2011)
 A Shot at History: My Obsessive Journey to Olympic Gold, Abhinav Bindra (2011)
 Go Set a Watchman, Harper Lee (2015)

Note

Vezi și
 Listă de edituri de literatură științifico-fantastică

Legături externe

 Greenwillow Books records, 1974-2014

Edituri de literatură științifico-fantastică
Edituri din Statele Unite ale Americii

HarperCollins


ව්‍යාපෘතිය-_සිතුම් පබෝධ 12-B tech

පටුන

1.  පරිගණක ඉතිහාසය

2.  1600-1900 දක්වා.

3.  1900-1945

4.  1946-1960

5.  ට්‍රාන්සිස්ටර් යුගය(Transistor)

6.  මයික්‍රෝකම්පියුටර් යුගය(Microcomputer)

7.  පරිගණක යුගයන්(Computer Generations)

8.  පළමු යුගයේ පරිගණක (First Generation Computers) (1940-1956) - රික්ත නල

9.  දෙවන යුගයේ පරිගණක (Second Generation)(1956-1963) Transistors

10. තුන්වන යුගයේ පරිගණක (Third Generation)(1964-1971) Integrated Circuits

11. හතරවන යුගයේ පරිගණක (4th Generation)(1971-Present) Microprocessor

12. පස්වන යුගයේ පරිගණක 5th Generation(Present - Beyond ) Artificial Intelligence

පළමු යුගයේ පරිගණක (First Generation Computers) (1940-1956) - රික්ත නල

පලමු යුගයේ පරිගණක සදහා රික්ත නල යොදා ගන්නා ලදි මතකය (Memory) සදහා චුම්බක බෙර යොදා ගන්නා ලදි. මෙය ඉතා විශාල වු අතර එක කාමරයක ඉඩකඩ ගන්නාලදි, විද්‍යුත් පරි බෝජනය ඉතා ඉහල විය. එමනිසා ඉතා ඉහල මුදලක් විදුලිය සදහා වැයවිය. ඉතා විශාල තාප ප්‍රමානයක් පිටකරණ ලදි Program කිරීම සදහා machine Language බාවිත කරණ ලදි. එක් වරකට එක ගැටළුවක් පමණක් විසදීමේ හැකියාව තිබිනි. දත්ත ඇතුලත් කිරීමට Punch Cards හා Tape භාවිතා කරණ ලදි. මෙහි ප්‍රතිදානය (Output) මුදිත මාද්‍යයෙන් ලාබාදෙන ලදි. (Printouts). 1945 දී වොන් නියුමාන් විසින් පරිගනක සන්දහා නව සන්කල්පයක් හදුන්ව දෙන ලදි.එහි මූලික අදහස වූයේ පරිගනකයේ බව්තික වෙනස්කම් සිදු නොකොට තම්පත් කරනු ලබන වඩසටහන් ආශ්‍රයෙන් විවිද කාර්යන් කරගත හකිය යන්නය්.අප භවිතා කරන පරිගනක වලද භාවිත වන්නේ මොහු හදුන්වා දුන් එම සන්කල්පය්.

Eg:-

    @ ENIAC (electronic numerical intergraded automatical computer) - 1946 $$ පලමු සංඛ්‍යාංක පරිගනකය $$

    @ EDVAC (electronic discrete variable automatic computer) - 1947-1948

    @ Univac 1 - 1951

     @ IBM 701,702,704,705,709

පලමු යුගයේ පරිගණක වල අංග

⦁    රික්ත නල භාවිත කරයි

⦁    විශ්වාසයෙන් තොරයි

⦁    මැශින් භාශාව පමණක් භාවිත කරයි

⦁    මිලෙන් අධිකවෙයි

⦁    විශාල තාපයක් නිපදවයි

⦁    ආදාන හා ප්‍රතිදාන උපාංග සෙමින් ක්‍රියාකරයි

⦁    ප්‍රමාණයෙන් විෂාල වේ

⦁    වායුසමීකරනය කිරීම අවශ්‍යවේ

⦁    එහා මෙහා ගෙන යා නොහැක

⦁    විදුලිය විශාල වශයෙන් පරිභෝජනය කරයි

දෙවන යුගයේ පරිගණක (Second Generation)(1956-1963) Transistors

ට්‍රාන්සිස්ටර් හි පැමිණීමත් සමග Vacuum Tubes(රික්ත නල) අභාවයට යන ලදි. ට්‍රාන්සිස්ටර් ඒකක් මගින් vacuum Tubes(රික්ත නල) විශාල සංඛ්‍යාවක කාර්යයන් ඉටුකරගැනීමට හැකිවිය. එබැවින් Vacuum Tubes(රික්ත නල) වෙනුවට ට්‍රාන්සිස්ටර් ආදේෂවිය. මෙවා පලමු යුගයේ පරිගණකවලට වඩා වේගවත් විය, ලාබදායීවිය, විදුලි පරිබෝජලය සාපේකෂව අඩු විය. විස්වාසය (Reliable ) ඉහල අගයක් විය. නමුත් විෂාල ප්‍රමාණයෙන් තාපය පිටකරණ ලදි. Punch Card භාවිතා කරණ ලදි Assembly Language පරිගණක කේතනය සදහා භාවිතා කරණ ලදි. High Level Programing Language වල පලමු වැඩසටහන් බිහිවිය. (FORTRAN, COBOL). උපදෙස් (Instructions) මතකයේ ගබඩාකල පලමු පරිගණකය විය.

දෙවන යුගයේ පරිගණක වල අංග

⦁    ට්‍රාන්සිස්ටර් යොදාගනී

⦁    පළමු පරම්පරාවට සාපේක්ෂව විෂ්වාසදායී වෙයි.

⦁    පළමු පරම්පරාවට සාපේක්ෂව ප්‍රමාණයෙන් කුඩා වෙයි.

පළමු පරම්පරාවට සාපේක්ෂව අඩු තාප ප්‍රමාණයක් නිපදවයි

⦁    පළමු පරම්පරාවට සාපේක්ෂව අඩු විදුලි පරිබෝජනයක් ඇත

⦁    පළමු පරම්පරාවට වඩා වේගවත් වෙයි

⦁    මිලෙන් අධිකවෙයි

⦁    වායුසමීකරණය කිරීමට අවෂ්‍ය වෙයි

⦁    මැෂීන් භාෂාව හා එසෙම්බ්ලි භාශාව භාවිත කරයි.

තුන්වන යුගයේ පරිගණක (Third Generation)(1964-1971) Integrated Circuits

ට්‍රාන්සිස්ටර් කිහිපයකින් සැදු පරිපතයක් කුඩා සිලිකන් චිපයක් මත ඇදගැනිමෙන් අනුකලිත පරිපථ/Integrated Circuits (IC) බිහිවිය. මෙසේ ඒක  සිලිකන් චිපයක් මත ට්‍රාස්ටර් දහස් ගනනක් නිර්මාණය කිරීමට හැකිවිය. ඒමනිසා ට්‍රාන්සිස්ටර් ඉවත්වි IC කරලියට පැමිනෙන ලදි. මෙමගින් පරිගණකය වඩා වෙගවත් විය. Punch Card වෙනුවට යතුරුපුවරුව (Keyboard) හා මූසිකය (Mouse) පැමිනෙනලදි. පරිගණකය ක්‍රියා කරවීම සදහා මෙහෙයුම් පද්ධති(Operating Systems) බිහිවිය. මෙමගින් විවිධ වර්ගයේ මෘදුකාංග පරිගනකය තුල ධාවනය (Run) කරගැනීමේ හැකියාව ලැබුනි. ඉතා කුඩා වූ අතර ලාභදායී විය.

තුන්වන යුගයේ පරිගණකවල අංග

⦁    අනුකලිත පරිපථ (IC) යොදාගන්නා ලදි.

⦁    වඩා විශ්වාසදායී විය.

⦁    ප්‍රමාණයෙන් කුඩාවිය.

⦁    අඩු තාප ප්‍රමාණයක් නිපදවයි.

⦁    වේගවත් වේ.

⦁    අඩු නඩත්තුවක් අවශ්‍ය විය.

⦁    මිලෙන් අධික විය.

⦁    වායුසමීකරණ අවශ්‍යවිය.

⦁    අඩු විදුලි පරිබෝජනයක් ඇත.

⦁    High level පරිගණක භාශා මගින් කේතනය කරහැකිවිය.

හතරවන යුගයේ පරිගණක (4th Generation)(1971-Present) Microprocessor

IC කල්යත්ම ඉතා කුඩා වන්නට විය LSIC (Large Scale Integrated Circuits) හා VLSIC (Very Large Scale Integrated Circuits බිහි විය. මෙමගින් පරිගණකය වඩවඩා කුඩාවූ අතර එහි වේගය වැඩිවිය. අත්ල මත තබා පරිහරණය කිරීමට තරමි කුඩාවිය. මේ සමගම GUI (Graphical User Interface) බිහිවිය. ඒනම් පරිගණකයෙන් කාර්යයක් කරගැනීම සදහා විදාන Type කිරීම වෙනුවට කුඩා පින්තුර මත මවුසය මගින් ක්ලික් කිරීමෙන් කාර්යය කරගැනී මේ හැකියාව ලැබින.

පස්වන යුගයේ පරිගණක 5th Generation(Present - Beyond ) Artificial Intelligence

මෙය AI (Artificial Intelligence ) කෘතිම බුද්ධිය මත පදනම්වී ඇත සමහර මෘදුකාංගවල දැනට සුළුවශයෙන් යොදා ගැනෙයි. ඒවා නමි හඩ හදුනාගැනිම (Voice Recognition),අකුරු හදුනාගැනීම (Character Recognition ), අකුරු කියවීමට (Text To Speech), අත්අකුරු හදුනාගැනීම සදහා (Hand writing Recognition Systems) වේ.

පරිගණක ඉතිහාසය

ඈත අතීතයේදී මිනිසා ගණනයන් කිරීම සඳහා අතහි හා පාදයෙහි අගිලි යොදාගන්නා ලදි නමුත් කල්යාමත් සමගම සංඛ්‍යාවලට සංකේත ආදේශ කිරීමත් සමග තමන්ට වඩාපුළුල් පරාසයක වැඩකිරීමේ හැකියාවක් ඇතිබව තේරැම්ගන්නා ලදි. ඒමනිසා සංඛ්‍යා හා ඉලක්කම් ලෝකයට බිහිවිය. මෙවායින් හින්දු අරාබි ඉ‍ලක්කම් හා රෝම ඉලක්කම් අදවනවිටද භාවිතයේ ඇත. අංක ක්‍රමයත් සමග මිනිසා විශාල පරිමාණයේ ගණිත කර්ම (Mathematical Operations) කිරීම ආරමභ කරණලදි. ඒ වානම් එකතුකිරීම, අඩුකිරීම, බෙදීම, ගුණකිරීම ලෙසවේ. මෙම ගණිත කර්ම දියුණුවත්ම මිනිසා මේවා පහසුකර ගැනීම සදහා විවිධ උපකරණ නිර්මාණයට උනන්දුවිය. මෙලෙස අවුරැදු 5000 පමණ ඈත අතීතයේ දී ඇබකසය (ABACUS) නමි උපකරණය බිහිවිය. මෙහි Beads නමින් හදුන්වන කුඩා කොටස් සිරස් කූරු මත ඇති අතර යම් ක්‍රමවේදයක් අනුගමණය කරමින් ඉතා ඉක්මනින් ගණනය කිරීම් කරගත හැක. මෙ මගින් එකතුකිරීම, අඩුකිරීම, බෙදීම, ගුණකිරීම කිරීමට සමත්විය.

1600-1900 දක්වා.

1642 දී Blaise Pascal විසින් Adding Machine නැමැති උපකරණය නිපදවාගන්නා ලදි. මෙය ලොව පළමුවන යාන්ත්‍රීක ගණික කර්ම කරන උපකරණය වෙයි. මෙහිදී පැස්කල් රෝද වැනි උපාංග භාවිතා කරමින් ගණනය කිරීම් කර ඇත. 1674 Gottfried Wilhelm Von Leibnitz විසින් Pascal ගේ මෙම උපකරණය වැඩිදියුණු කර ඇත. මෙම වැඩිදියුණු කිරීමත් සමගම බෙදීම, ගුණකිරීම වඩා පහසුවෙන් කරගත හැකි විය. කාර්මීකරණ වීමත් සමග Joseph Jacquard නම් ප්‍රංශ ජාතික විද්‍යාඥයා Punch Card System මගින් ක්‍රියාකරණු ලබන රෙදිවියන යන්ත්‍රයක් නිර්මාණය කරණ ලදි. මෙහි Punch Card වෙනස් කිරීම මගින් රෙදි විවීමේ රටාව වෙනස් කිරීමේ හැකියාවක් තිබුනි. මෙම Punch Card මත සිදුරු තිබූ අතර ඒවා වෙනස් කිරීම මගින් රටාව වෙනස් කරගැනීමට හැකි විය. මෙය Jacquard loom (ජැකාර්ඩ් අළුව) ලෙස නම් කරණ ලදි මෙම පන්ච් කාර්ඩ් සංකල්පය ඉංග්‍රීසි ගණිතඥයකුවන Charles Babbage ට අසන්නට ලැබුනි. ඔහු එම සංකල්පය භාවිත කර Analytical Engine නම් උපකරණය නිර්මාණය කිරීම පටන්ගන්නා ලදි. නමුත් එම වකවානුව තුල තාක්ෂණය පහල මට්ටමකට පිහිටි බැවින් මෙම උපකරණය නිමාකිරීමට ඔහුට නොහැකි විය. මෙම උපකරණයට ගණිතකර්ම කිරීම ඒවා මතකයේ තැන්පත් කර තබාගැනීම හා තාර්කිකව සැසඳීම කිරීමේ හැකියාව තිබිනි. මෙහුගේ මෙම සංකල්පය පරිගණකයේ දියුණුවට ඉවහල් වීම නිසා මොහු පරිගණකයේ පියා ලෙස හදුන්වයි.

1900-1945

Harvard University හි Howard Aiken නම් පුද්ගලයා විසින් 1937දී Babbage ගේ උපකරණය නිපදවීමට කාලය එලඹ ඇති බව තීරණය කරණ ලදි. Harvard විශ්ව විද්‍යාලයේ තම සගයන් සමග හා IBM සමාගමේ සහය ඇතිව Automatic Sequence Control Calculator යන උපකරණය 1944 දී නිපදවන ලදි මෙය MARK I ලෙස නම් කෙරිනි. MARK I හට මූලික ගණිත කර්ම 4 සිදුකිරීමේ හැකියාව තිබිනි. මෙහි පාළනය සදහා යතුරු තිබුණු අතර යතුරු පුවරු වකට සමිබන්ධ කිරීම මගින් Punch Card මත පිලිතුරු සටහන් කරණ ලදි. මෙහි විද්‍යුත් යාන්ත්‍රික රිලේස් ((Electro Mechanical Relays) 3000 ක් පමණ පැවති අතර ටොන් 50 ක් පමණ බර විය. අවු:15 ක් පමණ මෙය භාවිතයේ පැවතුනි.

1946-1960

ENIAC (Electronic Numerical Integrator and Computer) යනු පලමු ඩිජිටල් පරිගණකය වේ. ඒය 1946 පෙන්සිල්වේනියා විශ්ව විද්‍යාලයේ Moore School of Electrical Engineering මගින් නිර්මාණය කරණ ලදි. මෙහි යාන්ත්‍රිකව චලනය වන කොටස් නොතිබුනු අතර කේතනය කිරීමේ හැකියාව තිබිනි. තවද මෙහි ගණනය කරණ පියවර (Calculation Steps) ගබඩාකර තබා ගැනීමෙ හැකියාව තිබිනි. මෙම උපකරණය Vacuum Tubes භාවිත කරණ ලද අතර ඒවා 18,000 ක් පමණ මෙහි දක්නට තිබුනි. මෙය පලමු යුගයේ (First Generation ) පරිගණකයක් යැයි කියනු ලැබේ. මෙය තත්පරයට ගණනය කිරීම් 5,000 ක් පමණ සිදුකරනූ ලැබේ. ඒකතුකිරීම මිලි තත්පර 0.2 කදී සිදුකරණු ලබයි. මෙහි ප්‍රධානම ගැටළුවනමි එහි විශාලත්වය හා දත්ත විෂ්ලේෂනය කිරීමේ ( Data Processing) හැකියාව වෙයි. ඒය වර්ග අඩි 1,500 ක් පමන ඉඩ ප්‍රමාණයක් ගන්නාලද අතර එකවර එක කාර්යයක් කිරීමේ හැකියාවෙන් යුක්ත විය. 1951 දී Remington Rand නැමැති ආයතනය විසින් UNIVAC I (Universal Automated Calculator) යන උපකරණය නිපදවන ලදි මෙම උපකරණයට තත්පරයට එකතු කිරීම් 10,000 ක් පමණ කරගැනීමේ හැකියාව තිබිණි. 1957 දී IBM(International Business Machine) සමාගම විසින් IBM 704 යන උපකරණය නිපදවන ලදි. මෙයට තත්පරයට එකතුකිරීම් 100,000 ක් පමණ කිරීමේ හැකියාව තිබිනි.

ට්‍රාන්සිස්ටර් යුගය(Transistor)

1948 දී ජෝන් බාර්ඩීන්, විල්ලියම් ශොක්ලි හා වෝල්ටර් බ්‍රිට්න් විසින් ට්‍රාන්සිස්ටර් නිර්මාණය කරන ලදී. මේත් සමගම මෙපමන කල් තිබූ Vacuum Tubes දහස් ගණනින් ට්‍රාන්සිස්ටර් මගින් ප්‍රතිස්තාපනය විය. එනම් Vacuum Tubes දහස් ගණනකින් කරන කාර්යය එක් ට්‍රාන්සිස්ටර් එකක් මගින් කරගත හැකිවිය. ට්‍රාන්සිස්ටර් සමන්විත පරිගණකයක් තත්පරයට ගණිතකර්ම 200,000 – 250,000 අතර ප්‍රමාණයක් සිදුකරණ ලදි. මෙය පරිගණකයේ දෙවන යුගය (Second Generation) ලෙස හැදින්වෙයි.

මයික්‍රෝකම්පියුටර් යුගය(Microcomputer)

1975 MITS ආයතනය විසින් ALTAIR 8800 හදුන්වාදීමත් සමග මෙය ආරම්භවිය. මෙය යතුරු (Switches) මගින් Program කිරීමෙ හැකියාව තිබිණූඅතර ඩොලර් දහස් ගනනින් අලවිවිය. එබැවින් සාමාන්‍ය ජනතාවට ලබාගැනීමට ඉතා අපහසුවිය. 1977 දී Commodore හා Radio Shack යන සමාගමි වලින් පුද්ගලික පරිගණක (Personal Computers) නිපදවනබවට ප්‍රකාෂකරණ ලදි. 1979 දී Apple පරිගණකය විෂාල වෂයෙන් නිපදවූ අතර 1981 දී එය හොදින් අලවිවන පුද්ගලික පරිගණකය විය.

පරිගණක වර්ගීකරණය


Jinhan var en løs føderation af mikrostater og stammer, som eksisterede fra omkring Kristi fødsel til det 3. århundrede på den sydlige del af Koreahalvøen øst for floddalen, som Nakdongfloden løber igennem i Gyeongsangprovinsen. Jinhan hævdede som Mahan og Byeonhan at være Jin-statens efterfølger. De tre stater har fået fællesbetegnelsen Samhan ("Tre Han"). Junhan blev senere absorberet af det koreanske kongedømme Silla.

Historie
Jinhan, som de andre Samhan-stater, kom til efter opløsningen af Gojoseon i 108 f.Kr.

Kultur
Forholdet til den tidligere stat Jin er ikke afklaret, selv om det samtidige kinesiske historieværk Sanguo Zhi hævder, at Jinhan var identisk med Jin, mens en anden kilde beskriver Jin som forgængeren til Samhan. Jinhan og Byeonhan delte stort set samme kultur, dog med varierende religiøse skikke, og blev ikke delt af en tydelig identificeret statsgrænse.

Folket menes at være efterkommere af immigranter fra Qin-dynastiet, som flygtede fra Qins tvangsarbejdspolitik og flyttede til Mahan, hvor de i det mindste fik jord. Føderationen blev også kaldt for Qinhan (秦韓).

Mikrostater
Ifølge Sanguo Zhi bestod Byeonhan af 12 mikrostater på mellem 600 og 5.000 familier og inddelt i seks mikrostater:

 Saro (사로국, 斯盧國), den mægtigste stat i Jinhan, også kaldt Seorabeol. I 503 gav Saro sig et nyt navn: "Silla".
 Gijeo (기저국, 己柢國), senere Andong.
 Bulsa (불사국, 不斯國), senere Changnyeong.
 Geun-gi (근기국, 勤耆國), senere Pohang eller Cheongdo.
 Nanmirimidong (난미리미동국, 難彌理彌凍國), senere Miryang. Kaldtes også "Mirimidong".
 Yeomhae (염해국, 冉奚國), senere Ulsan.
 Gunmi (군미국, 軍彌國), senere Sacheon.
 Yeodam (여담국, 如湛國), senere Gunwi.
 Horo (호로국, 戶路國), senere Sangju.
 Juseon (주선국, 州鮮國), senere Gyeongsan.
 Mayeon (마연국, 馬延國), senere Miryang.
 U-yu (우유국, 優由國), senere Cheongdo eller Yeongdeok.

Ifølge Samguk Sagi blev kongedømmet Silla (omkring nutidens Gyeongju, etableret af Bak Hyeokgeose i år 57 f.Kr., efter at have forenet seks Jinhan-klaner. Kilden giver ikke noget svar, eller modstridende svar, på forholdet mellem navnene Jinhan, Saro, Seorabeol og det senere Silla.

Dagliglivet for folket i Jinhan er nærmest ukendt. Religionen var antagelig shamanisme og har formodentlig spillet en rolle i det politiske liv. Landbruget var domineret af risdyrkning, og husdyrhold af heste, køer og høns.

Geografi
De fleste teorier indikerer, at Jinhan lå i et område, der senere blev okkuperet af Silla, Gyeongjubassinet og den nærliggende kyst ved det Japanske hav. Det ville have været nabo med Byeonhan mod sydvest, og det meget større Mahan mod nordvest. I nord lå de kinesiske kommanderier og den mindre kyststat Dongye. Nogen forskere placerer Jinhan i floddalen i tilknytning til Han-floden med Mahan i nord og Byeonhan i syd.

Eksterne henvisninger
 Korea: in the beginning … The Korea Times 11. januar 2011

Koreas historie

Jinhan


Metrika ili razdaljinska funkcija je matematička formalizacija intuitivnog geometrijskog koncepta udaljenosti dviju točaka.

Definicija

Uređen par  nepraznog skupa  i funkcije  naziva se metrički prostor, a funkcija  razdaljinska funkcija ili metrika na  ako su ispunjeni ovi uvjeti:

Primjeri

Jedna od metrika na  dana je formulom:

gdje je . Za  i točke  dobiva se , za  i točke  metrika prelazi u udaljenost dviju točaka u ravnini, tj. . Treba napomenuti da je metrika svaka funkcija koja zadovoljava gornja četiri uvjeta, bez obzira da li se u posebnim slučajevima poklapa s pojmom udaljenosti.

Primjer metrike na  dan je formulom:

gdje su  koordinate dvaju točaka iz .

Na skupu  svih realnih (kompleksnih) funkcija neprekidnih na segmentu  jedna od metrika definirana je s:

gdje su .

Izvori

Matematika
Matematička analiza

Metrika (matematika)


Louis Boulanger (n. 11 martie 1806, Vercelli, Piemont - d. 5 martie 1867, Dijon) a fost un pictor romantic, litograf și ilustrator francez.

Biografie
S-a înscris în 1821 la Școala de Arte Frumoase, lucrând în atelierul lui Guillaume Guillon Lethière și primind o solidă pregătire clasică. A devenit tovarăș cu Eugène Devéria și un prieten apropiat al lui Victor Hugo, fiind invitat în diferite cercuri romantice pariziene, care a avut un efect decisiv asupra carierei sale.

A avut parte de un mare succes la Salonul din 1827 datorită picturii Supplice de Mazeppa, a fost premiat cu o medalie cu ocazia unui salon special pentru noua școală, unde au fost prezentate, de asemenea, La Naissance d'Henri IV de Eugène Devéria și La Mort de Sardanapale de Eugène Delacroix.  Cu toate acestea, cariera tânărului pictor nu a mai avut parte de succes în perioada următoare. El a pictat portretele unor personalități ale epocii, inclusiv cel mai celebru exemplu, Balzac în haine de călugăr, acum la Muzeul de Arte Frumoase din Tours. Mai multe lucrări ale lui Boulanger sunt păstrate în casa lui Victor Hugo din Place des Vosges, Paris.

El a fost ilustratorul mai multor lucrări romantice ale lui Victor Hugo și Alexandre Dumas; a realizat o serie de litografii ciudate pe teme fantastice exploatate de anumiți artiști în această perioadă. La Ronde du Sabbat de Louis Boulanger este singura icoană a acestei tendințe studiate într-un mod precar.

Listă de picturi

Note

Bibliografie
 Aristide Marie, Le Peintre poète Louis Boulanger, H. Floury, coll. « La Vie et l'art romantiques », Paris, 1925.
 Théophile Gautier, Histoire du romantisme, Charpentier, Paris, 1874.

Legături externe

 Louis Boulanger on Artcyclopedia

Nașteri în 1812
Decese în 1878
Pictori francezi

Louis Boulanger


Yolande Berbers est une chercheuse en informatique belge. Depuis 2014, elle est membre de l'Académie Royale Flamande de Belgique pour les Sciences et les Arts.

Biographie
Elle est professeure d'informatique à la KU Leuven et fait partie du groupe de recherche DistriNet. Elle est un temps vice-doyenne pour l'éducation de la Faculté d'ingénierie de cette même université, et présidente du Centre de Louvain pour les technologies de l'information et de la communication (LICT).

Elle est membre de l'Académie Royale Flamande de Belgique pour les Sciences et les Arts en 2014. En 2019, elle est élue présidente de la Société Européenne pour la Formation des Ingénieurs (SEFI). Elle est également experte internationale auprès de la Commission des Titres d'Ingénieur (CTI).

Le  mars 2007 Yolande Berbers est nommée au conseil scientifique de l'Institut national de recherche en informatique et en automatique (France) à la suite de la proposition du ministre chargé de l'enseignement supérieur.

Recherches
Ses domaines de recherche incluent le génie logiciel, le middleware (ou intergiciel), le calcul distribué, l'informatique ubiquitaire, l'architecture dirigée par les modèles (MDA) et la perception du contexte.

Publications scientifiques majeures

Bibliographie

Notes et références
 Cet article est partiellement issu de l'article de Wikipédia en anglais intitulé « Yolande Berbers ».

Liens externes

Articles connexes

 Informatique
 KU Leuven
 Génie logiciel
 Middleware
 Calcul distribué
 Informatique ubiquitaire
 Architecture dirigée par les modèles
 Société Européenne pour la Formation des Ingénieurs

Informaticien belge
Informatique
Éducation
Informaticienne belge
Scientifique belge
Professeur belge

Yolande Berbers


My Mother the Zombie er en kortfilm instrueret af Benjamin Frylund Otzen efter manuskript af Asmus Birch.

Handling

Referencer

Eksterne henvisninger

Danske film fra 2012

Kortfilm fra Danmark

My Mother the Zombie


آندي غارسيا  ممثل أمريكي من مواليد 12 أبريل 1956.

أندريس غارسيا ارتورو مينينديز (ولد 12 أبريل 1956)، المعروف مهنيا باسم أندي غارسيا ، ممثل كوبي الاصل . أصبح معروفا في أواخر 1980م و 1990م، بعد أن ظهر في عدة أفلام ناجحة في هوليوود ، بما في ذلك الجزء الثالث من العراب ، و The Untouchables ، و Internal Affairs، وWhen a Man Loves a Woman.
ترشح لجائزة الاوسكار كأفضل ممثل مساعد عن دور (فنسنت مانسيني)في الجزء الثالث من العراب

مثل في أحد المسلسلات التركية المشهورة باسم (وادي الذئاب)،

كذا شارك في فيلم دراما رومانسي باسم (كلمات على جدران الحمام) عام 2020.

أعماله
 2021 : يوم الفداء

روابط خارجية

مراجع

أشخاص جامعة فلوريدا الدولية
أشخاص على قيد الحياة
أشخاص من ميامي (فلوريدا)
أشخاص من هافانا
أمريكيون معادون للشيوعية
رومان كاثوليك أمريكيون
فنانون ترفيهيون أمريكيون من أصل كوبي
كوبيون معادون للشيوعية
معارضة فيدل كاسترو
ممثلو أفلام أمريكيون
ممثلو تلفزيون أمريكيون
ممثلون أمريكيون
ممثلون أمريكيون في القرن 20
ممثلون أمريكيون في القرن 21
ممثلون أمريكيون من أصل هسباني ولاتيني
ممثلون من ميامي
ممثلون وممثلات كوبيون
مهاجرون كوبيون إلى الولايات المتحدة
مواليد 1956
مواليد في هافانا

أندي غارسيا


Manisaspor, 1965 yılında Manisa'da kurulan Türk spor kulübü. Maçlarını Manisa 19 Mayıs Stadyumu'nda oynamaktadır.

Tarihçe
Kulüp aslen 1931 yılında kurulmasına rağmen resmî kuruluş tarihi olarak Manisaspor  adını aldığı 15 Haziran 1965 tarihi kabul edilmektedir.  Manisaspor 1931 yılında Manisa Sakaryaspor Gençlik Kulübü adıyla kuruldu. 1965 yılında Manisaspor, 2000 yılında Vestel'in sponsorluğunda Vestel Manisaspor adını aldı. 29 Ağustos 2007 tarihinde Vestel'in sponsorluktan çekilmesinin ardından takımın adı yeniden Manisaspor oldu.

1964-1965 sezonunda 1. Ligde (O zamanki adıyla Türkiye 2. Futbol Ligi) mücadele etmeye başlayan Manisaspor 1977-1978 sezonunda 1. Lig'de sonuncu olarak küme düştü. 2000'li yıllara kadar 3. Lig ve 1. Lig arasında inişli çıkışlı sezonlar yaşadı. 1984-1985 sezonunda ligi Akhisar Belediyespor'un önünde Şampiyon olarak 1. Lige yükseldi. 1990-1991 ve 1993-1994 sezonlarında da 3. Lig'de Şampiyon olarak 1. Lig'e yükseldi.

2000 yılında Vestel'in sponsorluğuyla Manisaspor çıkışa geçti. Kulüp önce 2000-2001 sezonunda 3. Lig'de 3. olarak 2. Lig'e yükseldi. Ertesi yıl 2. Lig'de şampiyon olarak 1. Lig'e yükseldi. Takımın başına Mustafa Denizli getirilirken o sezon 4. olan takım Süper Lig'e çıkma hakkını son anda kaçırdı. Beklenen yükseliş 2004-2005 sezonunda Levent Eriş yönetiminde gerçekleşti. 1. Lig'de 2. olan Manisaspor tarihinde ilk kez Süper Lige yükseldi.

Süper Lig'deki ilk döneminde zaman zaman liderliğe yükselerek ses getirdi. Bu dönemde forma giyen Arda Turan, Caner Erkin, Hakan Balta, Selçuk İnan, Burak Yılmaz, Holosko, Uğur İnceman gibi oyuncuları parlatarak Türk Futboluna kazandırdı. Bu oyuncuları büyük takımlara kaptırdıktan sonra zayıflayan Manisaspor 2007-2008 sezonunda küme düştü.

2007-08 sezonu sonunda Süper Lig'den küme düşen Manisaspor, 2008-09 sezonunda 1. Lig şampiyonu olarak tekrar Süper Lig'e yükselmeyi başarmıştır. Bu başarıyı yine Levent Eriş yönetiminde gerçekleştirmiştir. Manisaspor, Süper Lig'e yükseldiği sezon gösterdiği başarı ile lig sponsoru Bank Asya tarafından Yılın Takımı seçildi. Süper Lig'deki 2. döneminde çok başarılı olamayan Manisaspor 3 sezonun ardından 2011-12 sezonunda 1. Lig'e düştü.

2014-15 sezonunun son maçında Giresunspor'u 4-1 mağlup etmesine rağmen ikili averajda Denizlispor'un gerisinde kaldı ve 2. Lig'e düştü.

2015-2016 Sezonu'nda 2. Lig Kırmızı Grupta Şampiyon olarak tekrar PTT 1. Lig'e yükselmiştir. 2 sezon 1. Lig'de tutunabilen Manisaspor maddi durumu aşırı sıkıntıya düşünce 2017-2018 sezonunda 1. Lig'den, 2018-2019 sezonunda ise 2. Lig'den düşmüştür. 2019-20 sezonunda 3. Lig'den Amatör Lige düşmüştü. Ancak Türkiye Futbol Federasyonu'nun dün aldığı liglerde bu sezon koronavirüs salgınının etkileri nedeniyle küme düşmenin kaldırılması kararıyla ligde kaldı.

2020-21 Sezonu'nda ise 3. Lig 1. Grup'ta son sırada yer alan Manisaspor, Çankaya FK'ya 3-2 yenildi ve Bölgesel Amatör Lig'e düşmesi kesinleşerek profesyonel liglere veda etti.

Tesisler
Tarık Almış Spor Tesisleri arazisi, 17 Şubat 1994'te Manisa Belediyesi ile Manisa Sporunu Koruma ve Güçlendirme Vakfı arasında yapılan protokol ile 49 yıllığına kiralanmış olup; vakfın Başkanı Tarık Almış tarafından kamp merkezi ve antrenman sahaları yaptırılmıştır. Daha sonra Tarık Almış Spor Tesisleri, Manisa Sporunu Koruma ve Güçlendirme Vakfı ile Manisa Spor Kulübü Derneği arsındaki protokol sonucunda Manisa Spor Kulübü Derneği'ne bırakılmıştır. Tesisler, 2003 yılında antrenman sahalarının ve çevre duvarlarının yenilenmesi ve 2005 yılında ek bina inşaatının bitmesiyle modern görünümüne kavuşmuş ve ihtiyaca cevap verecek konuma gelmiştir.

Tarık Almış Spor Tesisleri, 22.000 m² üzerine kurulmuş olup; bunun 3.000 m²'si yatakhaneler, yemekhane, mutfak, idari ofisler, antrenör odaları, toplantı salonu, soyunma odası, spor salonu, kapalı havuz, sauna, buhar odası, kafeterya, fizyoterapi odası, doktor odası, masaj odaları gibi bölümlerden oluşan kapalı alandır. 17.000 m²'si de antrenman sahaları ve otopark alanını kapsayan açık alanlardır.

Rekabetler ve Dostluklar
Akhisar Belediyespor, Karşıyaka ve Bucaspor ile geçmişten gelen bir rekabet vardır. Bu takımlarla yapılan maçlarda genelde taraftarlar arasında olaylar çıkar.

Turgutluspor ve Göztepe kulüpleri ile de taraftarlar arasında bir dostluk vardır.

Başarıları
 1. Lig
Şampiyonluk (1) : 2008-2009

İkincilik (1) : 2004-2005
 2. Lig
Şampiyonluk (2) : 2001-2002, 2015-2016
 3. Lig
Şampiyonluk (3) : 1984-1985, 1990-1991, 1993-1994

Üçüncülük (1) : 2000-2001
 Türkiye Kupası
Yarı final (1) : 2009-2010

Çeyrek final (2) : 2006-2007, 2014-2015

Lig mücadeleleri

Süper Lig: 6 sezon
2005-2008, 2009-2012

1. Lig: 30 sezon
1964-1978, 1980-1983, 1985-1986, 1991-1993, 1994-1995, 2002-2005, 2008-2009, 2012-2015, 2016-2018

2. Lig: 18 sezon
1978-1980, 1984-1985, 1986-1991, 1993-1994, 1995-2002, 2015-2016, 2018-2019

 3. Lig: 2 sezon
2019-2021

 Bölgesel Amatör Lig: 1 sezon
2021-2022

Amatör Lig: 8 sezon
1958-1964, 1983-1984 2022-

Geçmiş Sezon Performansları

Not: Tablo son 10 sezonu göstermektedir. Ayrıntılar ve geçmiş sezonlar için Ana Maddeye bakınız.

Oyuncu İstatistikleri

Kaynakça

Dış bağlantılar

Türkiye'deki futbol kulüpleri
Manisa'daki spor kulüpleri
1965'te Türkiye'de kurulan oluşumlar

Manisaspor


Kurt-Wabbel-Stadion Almanya'nın Halle şehrinde 1921 yılında çok amaçlı olarak inşa edilen bir stadyum

Çoğunlukla futbol müsabakalarının yapıldığı stadyum, 23.860 seyirci kapasitelidir.

Almanya'daki stadyumlar
Sachsen-Anhalt'ta spor

Kurt Wabbel Stadyumu


L'Audi A7 C7 (désignation de type interne 4G) est une berline cinq portes produite par Audi AG. Elle partage la même plate-forme que l'Audi A6 C7.

La Kraftfahrt-Bundesamt classe l'Audi A7 dans le segment des luxueuses.

Conception et historique du modèle
Le véhicule est basé sur l'étude Audi Sportback Concept présentée au Salon international de l'automobile d'Amérique du Nord 2009. Le cockpit de l'étude a été repris presque inchangé dans le véhicule série.

L'A7 a été présentée en tant que véhicule de production le 27 juillet 2010 à la Pinakothek der Moderne de Munich et a eu sa première publique officielle au Paris Motion Festival 2010.

L'arrière de l'Audi A7 ressemble à celui de l'Audi 100 Coupé S construite entre mi-1970 et l'été 1976. Le véhicule a un coefficient de traînée de 0,28 et un aileron arrière qui se déploie automatiquement à plus de 140 km/h.

Équipement
Audi a proposé pour la première fois, en option, un affichage tête haute dans l'A7; cela projette les informations du système de navigation et la vitesse sur le pare-brise. Le tableau de bord contient un moniteur de 6,5" en tant qu'écran central; cela fait partie du système d'infodivertissement Audi MMI.

Motorisations
Le véhicule était initialement proposé avec quatre moteurs six cylindres : un FSI de 2.8 L et 150 kW (204 ch) et un TFSI de 3.0 L et 220 kW (300 ch) étaient proposés en tant que moteurs essence. Deux variantes du moteur TDI de 3.0 L sont disponibles en tant que moteurs diesel, l'un d'une puissance maximale de 150 kW (204 ch) et l'autre d'une puissance maximale 180 kW (245 ch). Les modèles à traction intégrale sont équipés de la transmission à double embrayage S tronic. Les modèles avec le moteur de 150 kW, quand ils sont également équipés de la traction avant, sont fournis avec la transmission automatique Multitronic à variation continue.

Une nouvelle étape d'expansion a suivi à l'automne 2011 pour le moteur TDI de 3.0 L - avec une charge biturbo et 230 kW (313 ch), comme cela avait été proposé auparavant dans l'Audi A6 C7. De plus, en mars 2012, la puissance du moteur TFSI de 3.0 L a été portée à 228 kW (310 ch) et la version sport, la S7, a été présentée. Comme dans l'Audi S6 C7, l'Audi S7 est équipée d'un moteur V8 biturbo de 4,0 L d'une puissance de 309 kW (420 ch) et devrait accélérer de 0 à 100 km/h en 4,7 s.

Le modèle RS7 a été présenté au Salon international de l'automobile d'Amérique du Nord à Detroit début 2013. Le moteur utilisé est un moteur V8 biturbo d'une puissance de 412 kW (560 ch) avec une cylindrée de 4 litres, permettant à la RS7 d'accélérer jusqu'à 100 km/h en 3,9 s.

Lifting
En mai 2014, les Audi A7 et S7 modifiées (lifting) ont été présentées. Il se caractérise principalement à l'avant par des phares plus étroits, une calandre plus large et des pare-chocs modifiés. À l'arrière, le graphisme des feux a été modifié et la jupe arrière a été conçue différemment. Les embouts d'échappement sont désormais rectangulaires au lieu d'être ronds et les feux arrière sont équipés, de série, de clignotants dits dynamiques. Les phares à LED (technologie LED matricielle en option) sont également devenus la norme. En plus de nouvelles couleurs extérieures et de nouvelles conceptions de roues, l'intérieur comportait différents matériaux, plusieurs éléments chromés supplémentaires et un nouveau sélecteur de vitesse automatique.

De plus, l'Audi MMI avec processeur Tegra 3 et accès Internet Long Term Evolution a été introduit dans l'A7.

Les moteurs ont tous été révisés et ont maintenant plus de puissance. Pour la première fois, il y avait un moteur quatre cylindres dans l'A7, remplaçant l'ancien moteur FSI de 2.8 L. Pour les modèles à traction avant, la transmission multitronic a été remplacée par une nouvelle transmission S tronic à 7 rapports. Un système de freinage léger spécial était utilisé avec certains moteurs.

Scandale des émissions

Au cours du scandale des émissions de l'industrie automobile, qui dure depuis septembre 2015, le ministre fédéral des Transports, Alexander Dobrindt, a annoncé que les modèles A7 à moteur Diesel produits entre 2010 et 2013 étaient équipés d'un dispositif de neutralisation illégal qui réduit ou désactive complètement le post-traitement des gaz d'échappement sur la route. Avec le modèle A8, ces dispositifs d'invalidation ont été installés dans environ 24 000 véhicules. Audi a plaidé une erreur technique comme étant la raison de l'augmentation des valeurs d'oxyde d'azote et a promis une campagne de conversion.

En mai 2018, il a été annoncé que les modèles d'Audi A7 avec le moteur de 200 kW seraient également concernés. Dans ces modèles, le post-traitement des gaz d'échappement par réduction catalytique sélective est fortement étranglé lorsque le réservoir avec la solution d'urée AUS 32 nécessaire est épuisé.

RS7 piloted driving concept
Avec la RS7 piloted driving concept, basée sur une RS7, Audi teste la conduite autonome sur circuit. Le prototype s'oriente sur la piste de course à l'aide d'un GPS différentiel et d'images de caméra. Audi a testé le véhicule au Sonoma Raceway et au Hockenheimring, entre autres.

Notes et références

A7
Automobile des années 2010

Audi A7 I


La unidad de procesamiento de gráficos (GPU) con nombre en código Radeon R600 es la base de la serie Radeon HD 2000 y las tarjetas de video de la serie FireGL 2007 desarrolladas por ATI Technologies. Las tarjetas HD 2000 compitieron con la serie GeForce 8 de Nvidia.

Arquitectura
Este artículo trata sobre todos los productos de la marca "Radeon HD 2000". Todos contienen una GPU que implementa TeraScale 1, la primera microarquitectura de modelo de sombreado unificado de ATI para PC.

Aceleración de vídeo
El núcleo SIP del decodificador de video unificado (UVD) está integrado en el HD 2400 y el HD 2600. La GPU HD 2900 no tiene un núcleo UVD, ya que sus procesadores de flujo eran lo suficientemente potentes como para manejar la mayoría de los pasos de aceleración de video en su lugar, excepto la decodificación de entropía y el procesamiento de flujo de bits que se dejan para que los realice la CPU.

Otras características
El soporte de codificación HDTV se implementa a través del codificador integrado AMD Xilleon; el chip complementario Rage Theatre utilizado en la serie Radeon X1000 fue reemplazado por el chip digital Theatre 200, que brinda capacidades VIVO.

Para las salidas de pantalla, todas las variantes incluyen dos transmisores TMDS de enlace dual, excepto HD 2400 y HD 3400, que incluyen un transmisor TMDS de enlace simple y otro de enlace doble. Cada salida DVI incluye codificador HDCP de doble enlace con clave de descifrado en chip. Se introdujo HDMI, compatible con resoluciones de pantalla de hasta 1920 × 1080, con controlador de audio HD integrado con soporte de codificación LPCM y AC3 de 5.1 canales. El audio se transmite a través del puerto DVI, con un dongle DVI a HDMI especialmente diseñado para salida HDMI que transporta audio y video.

Todas las variantes admiten la tecnología CrossFireX. Se mejoró la eficiencia de CrossFire y muestra un rendimiento que se acerca al máximo teórico del doble del rendimiento de una sola tarjeta.

Productos de escritorio
La familia R600 se llama la serie Radeon HD 2000, y el segmento de entusiastas es la serie Radeon HD 2900, que originalmente comprendía la Radeon HD 2900 XT con memoria GDDR3 lanzada el 14 de mayo y la versión GDDR4 de mayor frecuencia a principios de julio.

Los productos del segmento principal y económico fueron las series Radeon HD 2600 y Radeon HD 2400 respectivamente, ambas lanzadas el 28 de junio de 2007.

Anteriormente, no se ofrecían productos de la serie HD 2000 en el segmento de rendimiento, mientras que ATI usaba modelos de la generación anterior para abordar ese mercado objetivo; esta situación no cambió hasta el lanzamiento de variantes de la serie Radeon HD 2900, Radeon HD 2900 Pro y GT, que llenaron el vacío del mercado de desempeño por un corto período de tiempo.

Radeon HD 2400

La serie Radeon HD 2400 se basó en la GPU RV610 con nombre en código. Tenía 180 millones de transistores en un proceso de fabricación de 65 nm. La serie Radeon HD 2400 usaba un bus de memoria de 64 bits de ancho. El tamaño del chip es de 85 mm2. El diseño oficial de PCB implementa solo un disipador térmico de enfriamiento pasivo en lugar de un ventilador, y las afirmaciones oficiales de consumo de energía son tan bajas como 35 W. El núcleo tiene una memoria caché unificada de vértices/texturas de 16 kiB, lejos de la memoria caché de vértices dedicada y la memoria caché de texturas L1/L2 que se utilizan en el modelo de gama alta.

Los informes indican que el primer lote del núcleo RV610 (revisión de silicio A12), que solo se lanzó a los constructores de sistemas, tiene un error que impedía que el UVD funcionara correctamente, pero otras partes del troquel funcionaban normalmente. Esos productos recibieron soporte oficial con el lanzamiento del controlador Catalyst 7.10, cuyas tarjetas se denominaron serie Radeon HD 2350.

Varios informes de propietarios de HD 2400 Pro sugieren que la tarjeta no es totalmente compatible con la decodificación de hardware para todos los videos H.264/VC-1. El controlador del dispositivo, incluso con la última versión estable, parece que solo acepta la decodificación de hardware para los formatos especificados en la especificación Blu-ray y HD-DVD. Como resultado de dicha restricción, la tarjeta no se considera muy útil para la decodificación de video por hardware, ya que la mayoría de los videos H.264/VC-1 en la red no están codificados en esos formatos (aunque el hardware en sí es totalmente capaz de haciendo tal trabajo de decodificación). Esta restricción de controlador de dispositivo ha llevado al desarrollo de un parche de controlador de terceros, "ExDeus ATI HD Registry Tweak", para desbloquear el potencial de HD 2400 Pro para soporte completo de decodificación de video de hardware H.264/VC-1.

Radeon HD 2600
La serie Radeon HD 2600 se basó en la GPU RV630 con nombre en código y empaquetó 390 millones de transistores en un proceso de fabricación 65 nm. Las tarjetas de video de la serie Radeon HD 2600 incluían compatibilidad con GDDR3, un bus de anillo de memoria de 128 bits y PWM digital de 4 fases, con un tamaño del chip de 153 mm2. Ninguno de los diseños PCI-E de referencia GDDR3 requería conectores de alimentación adicionales, mientras que las variantes HD 2600 Pro y XT AGP requerían alimentación adicional a través de conectores de alimentación de 4 o 6 pines, Las afirmaciones oficiales afirman que la serie Radeon HD 2600 consume tan poco como 45 W de potencia.

Radeon HD 2600 X2
La Radeon HD 2600 X2 es un producto de doble GPU que incluye 2 troqueles RV630 en una sola PCB con un puente PCI-E que divide el ancho de banda PCI-E ×16 en dos grupos de carriles PCI-E ×8 (cada uno 2.0 Gbit/s). La tarjeta proporciona 4 salidas DVI o salidas HDMI a través de un dongle y admite configuraciones CrossFire. AMD llama a este producto Radeon HD 2600 X2 como lo ven algunos proveedores y como se observa dentro del archivo INF de Catalyst 7.9 versión 8.411. Sapphire y otros proveedores, incluidos PowerColor y GeCube, han anunciado o demostrado sus respectivos productos de doble GPU (conectados por fuego cruzado). Catalyst 7.9 agregó soporte para este hardware en septiembre de 2007. Sin embargo, AMD no proporcionó mucha publicidad para promocionarlo. Un vendedor puede ofrecer tarjetas que contienen 256 MB, 512 MiB, o 1 GiB de memoria de vídeo. Aunque la tecnología de memoria utilizada queda a discreción del proveedor, la mayoría de los proveedores han optado por GDDR3 y DDR2 debido al menor costo de fabricación y al posicionamiento de este producto para el segmento de mercado principal en lugar del de rendimiento y también un gran éxito.

Radeon HD 2900
La serie Radeon HD 2900 se basó en la GPU R600 con nombre en código y se lanzó el 14 de mayo de 2007. R600 empaquetó 700 millones de transistores en un proceso de fabricación de 80 nm y tenía un tamaño de matriz de 420 mm2. La Radeon HD 2900 XT se lanzó con 320 Stream Processors y un reloj central de 743 MHz. El modelo inicial se lanzó con 512 MB de GDDR3 registrados en 828 MHz(1.656 MHz efectivos) con una interfaz de 512 bits. Un par de meses después del lanzamiento, ATI lanzó el modelo GDDR4 de 1 GB con una frecuencia de memoria de 1000 MHz(2.000 MHz efectivos). El rendimiento estuvo a la par en comparación con la tarjeta de 512 MB. La HD 2900 XT introdujo muchas novedades. Fue la primera en implementar un PWM digital a bordo (PWM de 7 fases), la primera en usar un conector PEG de 8 pines y fue la primera tarjeta gráfica de ATI compatible con DirectX 10.

La Radeon HD 2900 Pro tenía una frecuencia inferior a 600 MHz de núcleo y 800 MHz de memoria (1600 MHz efectivos), configurada con 512 MB de GDDR3 o 1 GB de GDDR4. Se rumoreaba que algunos de los modelos GDDR4 de 1 GB se fabricaron con un enfriador de 12" prestado del prototipo HD 2900 XTX. La HD 2900 Pro tenía opciones de interfaz de 256 y 512 bits para las versiones de 512 MB de la tarjeta. Algunos socios de AIB ofrecieron un enfriador negro y plateado exclusivo para el modelo de 256 bits del Pro.

La Radeon HD 2900 GT era una variante de 240 Stream Processor con el mismo reloj que la HD 2900 Pro, pero con 256 MB de memoria de video en una interfaz de 256 bits.

Productos móviles
Toda la serie Mobility Radeon HD 2000 comparte el mismo conjunto de funciones que sus contrapartes de escritorio, así como la adición de las funciones PowerPlay 7.0 que ahorran batería, que se amplían con respecto a PowerPlay 6.0 de la generación anterior.

La Mobility Radeon HD 2300 es un producto económico que incluye UVD en sílice pero carece de una arquitectura de sombreado unificada y compatibilidad con DirectX 10.0/SM 4.0, lo que limita la compatibilidad con DirectX 9.0c/SM 3.0 utilizando la arquitectura más tradicional de la generación anterior. A mediados de diciembre de 2007 se lanzó una variante de gama alta, la Mobility Radeon HD 2700, con frecuencias de núcleo y memoria más altas que la Mobility Radeon HD 2600.

La Mobility Radeon HD 2400 se ofrece en dos variantes de modelo; la HD 2400 estándar y la HD 2400 XT.

La Mobility Radeon HD 2600 también está disponible en los mismos dos sabores; la simple HD 2600 y, en la parte superior de la línea de movilidad, la HD 2600 XT.

El tratamiento de actualización de media generación también se había aplicado a los productos móviles. Antes de CES 2008 se anunció la serie Mobility Radeon HD 3000. Lanzada en el primer trimestre de 2008, la serie Mobility Radeon HD 3000 constaba de dos familias, la serie Mobility Radeon HD 3400 y la serie Mobility Radeon HD 3600. La serie Mobility Radeon HD 3600 también presentó la primera implementación de la industria de memoria GDDR4 integrada de 128 bits.

Desde fines de marzo hasta principios de abril de 2008, AMD renovó la lista de ID de dispositivos en su sitio web con la inclusión de Mobility Radeon HD 3850 X2 y Mobility Radeon HD 3870 X2 y sus respectivas ID de dispositivos. Más tarde, en la IDF de primavera de 2008 celebrada en Shanghái, se demostró una placa de desarrollo de la Mobility Radeon HD 3870 X2 junto con un sistema de demostración de la plataforma Centrino 2. La Mobility Radeon HD 3870 X2 se basó en dos GPU M88 con la adición de un chip conmutador PCI Express en una sola PCB. La placa de desarrollo utilizada para la demostración fue una tarjeta PCI Express 2.0 ×16, mientras que se espera que el producto final esté en módulos AXIOM/MXM.

Modelos

Controladores de dispositivos gráficos

Controlador de dispositivo de gráficos propietario de AMD "Catalyst"
AMD Catalyst está siendo desarrollado para Microsoft Windows y Linux. A partir de julio de 2014, no se admiten oficialmente otros sistemas operativos. Esto puede ser diferente para la marca AMD FirePro, que se basa en hardware idéntico pero cuenta con controladores de dispositivos gráficos con certificación OpenGL.

Por supuesto, AMD Catalyst es compatible con todas las funciones anunciadas para la marca Radeon.

Microsoft Windows
El problema de la herramienta Purple Pill, que podría permitir la carga de controladores no firmados en Windows Vista y alterar el kernel del sistema operativo, se resolvió en la versión Catalyst 7.8 (versión 8.401). El convertidor de video AVIVO para Windows Vista y el control de temperatura de color en Catalyst Control Center se agregaron con el lanzamiento de Catalyst 7.9, versión del paquete 8.411. El software CrossFire se habilitó para las tarjetas de video de las series HD 2600 y HD 2400 con el lanzamiento de Catalyst 7.10 (versión del paquete 8.421)

El Catalyst 8.1, versión del paquete 8.451, es compatible con la tecnología MultiView para la representación acelerada de OpenGL en la configuración de varias tarjetas de video (CrossFire). El controlador también permite configuraciones CrossFire para tarjetas de video Radeon HD 3850 y HD 3870.

AMD describe el Catalyst 8.3 como un lanzamiento histórico, compatible con DirectX 10.1, la tecnología ATI CrossFire X y que permite la combinación de diferentes tarjetas de video de la serie Radeon HD 3800 para formar una configuración CrossFire X con 2 a 4 GPU. Catalyst 8.3 introdujo nuevos controles de video para mejorar aún más la calidad de reproducción de video, estos controles incluyen configuraciones de mejora de bordes y reducción de ruido. También existe el soporte para escritorio extendido en modo CrossFire X. La compatibilidad con anti-aliasing para Unreal Engine 3.0 en los juegos DirectX 9.0, la compatibilidad con los filtros CFAA (tienda ancha y tienda de caja) para habilitarse cuando Super AA está habilitado, y otras características como compatibilidad para desarrolladores con teselado de superficie de hardware, relación de aspecto amplia acelerada por hardware El escalado de LCD, la compatibilidad con HydraVision para Windows Vista que permite agregar un máximo de 9 escritorios virtuales y el nuevo cliente Folding@home también son oficialmente compatibles con esta versión.

El Catalyst 8.5, versión del paquete 8.493, trajo nuevas características que incluyen video componente con resoluciones 480i y 480p, compatibilidad con salida de TV SECAM, modo personalizado HDTV de 1080p a través de HDMI, 1080p24 (resolución de 1080p a 24 Hz), audio HDMI para modos de TV no estándar (CEA 861b), soporte para suavizado adaptativo (y más tarde, en Catalyst 8.6, también soporte para filtros personalizados) bajo OpenGL, soporte para Windows XP SP3 y no instalar mejoras de utilidades. El controlador también incluye mejoras de rendimiento y corrige algunos problemas de inestabilidad y problemas de renderizado en algunos juegos.

La serie Radeon HD 2000 se ha transferido al soporte heredado, donde los controladores se actualizarán solo para corregir errores en lugar de optimizarse para nuevas aplicaciones.

Los controladores Catalyst actuales no son compatibles con las versiones AGP de las tarjetas de la serie Radeon HD 2000/3000 con puente RIALTO. La instalación de controladores Catalyst en esas tarjetas generará el siguiente mensaje de error: "La configuración no encontró un controlador compatible con su hardware o sistema operativo actual" o simplemente fracasar rotundamente. Las tarjetas AGP en cuestión cuentan con soporte extraoficial de ATI/AMD con un conjunto de controladores Catalyst corregido todos los meses desde mayo de 2008 con la revisión Catalyst 8.5. Sus ID de proveedor de PCI se enumeran a continuación:

Controlador de dispositivo de gráficos gratuito y de código abierto "Radeon"
Los controladores gratuitos y de código abierto se desarrollan principalmente en Linux y para Linux, pero también se han adaptado a otros sistemas operativos. Cada controlador se compone de cinco partes:

 Componente del kernel de Linux Direct Rendering Manager (DRM)
 Controlador KMS del componente del kernel de Linux: básicamente el controlador de dispositivo para el controlador de pantalla
 Componente de espacio de usuario libDRM
 Componente de espacio de usuario en Mesa 3D;
 Un controlador de dispositivo de gráficos 2D especial y distinto para X.Org Server, que si finalmente está a punto de ser reemplazado por Glamour

El controlador de gráficos "Radeon" gratuito y de código abierto es compatible con la mayoría de las funciones implementadas en la línea de GPU Radeon.

Liberación de documentación
Los controladores de dispositivos gráficos "Radeon" gratuitos y de código abierto no tienen ingeniería inversa, sino que se basan en la documentación publicada por AMD.

La documentación de registro inicial y el código del analizador para ejecutar las rutinas ROM de AtomBIOS se publicaron en septiembre de 2007. La guía de arquitectura del conjunto de instrucciones de la familia R600 se publicó el 11 de junio de 2008. El código de muestra y los encabezados de registro para los motores 3D R600 y R700 se lanzaron en diciembre de 2008. AMD publicó las especificaciones para las familias r6xx y r7xx el 26 de enero de 2009.

Véase también
 Unidades de procesamiento de gráficos de AMD

Referencias

Enlaces externos
 Serie ATI Radeon HD 2000
 Serie ATI Radeon HD 3000
 ATI Movilidad Radeon HD 2000 Series
 ATI Movilidad Radeon HD 3000 Series
 techPowerUp! Base de datos de GPU

Introducciones relacionadas a la ciencia de la computación de 2007
ATI Technologies
Advanced Micro Devices
Tarjetas gráficas
Wikipedia:Páginas con traducciones sin revisar

Serie Radeon HD 2000


A Série A do Campeonato Brasileiro de Futebol de 2023, oficialmente Brasileirão Assaí – Série A 2023 por motivos de patrocínio, é a 68.ª edição da principal divisão do futebol brasileiro. A disputa tem o mesmo regulamento dos anos anteriores, quando foi implementado o sistema de pontos corridos.

Regulamento
A Série A de 2023 será disputada por vinte clubes em dois turnos. Em cada turno, todos os clubes jogam entre si uma única vez. Os jogos do segundo turno serão realizados na mesma ordem do primeiro, apenas com o mando de campo invertido. Não há campeões por turnos, sendo declarado campeão brasileiro o clube que obtiver o maior número de pontos após as 38 rodadas. Ao final da competição, os seis primeiros clubes se classificam à Copa Libertadores de 2024, os seis clubes subsequentes se classificam à Copa Sul-Americana de 2024, e os quatro últimos serão rebaixados para a Série B do ano seguinte. O campeão se classificará para a Supercopa do Brasil de 2024 contra o campeão da Copa do Brasil de 2023.

Introduzido em 2019, o árbitro assistente de vídeo (VAR, do inglês Video Assistant Referee), estará disponível em todas as 380 partidas do campeonato, tendo seus custos com tecnologia e infraestrutura pagos pela Confederação Brasileira de Futebol. A partir dessa edição, os árbitros precisarão comunicar para todo o estádio em áudio e vídeo após a revisão dos lances.

Critérios de desempate
Em caso de empate por pontos entre dois clubes, os critérios de desempate foram aplicados na seguinte ordem:

 Número de vitórias;
 Saldo de gols;
 Gols pró (marcados);
 Confronto direto;
 Menor número de cartões vermelhos;
 Menor número de cartões amarelos;
 Sorteio.

Participantes

Estádios

Outros estádios
Além dos estádios de mando usual, outros estádios foram utilizados devido a punições de perda de mando de campo impostas pelo Superior Tribunal de Justiça Desportiva ou por conta de problemas de interdição dos estádios usuais ou simplesmente por opção dos clubes em mandar seus jogos em outros locais, geralmente buscando uma melhor renda.

Transmissão televisiva

Brasil
Pelo 32ª ano consecutivo, o Grupo Globo irá transmitir o Brasileirão, sendo até três jogos por rodada em TV aberta, na TV Globo e suas afiliadas, dois jogos por rodada em TV fechada, no SporTV e todos os jogos no sistema pay-per-view, no Premiere, com exceção dos jogos do Athletico Paranaense como mandante, que serão transmitidos em sua própria plataforma de streaming, o Furacão Live, pelo canal do streamer Casimiro no Youtube e na Twitch, e pela TNT, através do bloco TNT Sports.

Além das transmissões em sinal comum, um jogo por rodada será disponibilizado em resolução 4K pelo SporTV e pela plataforma de streaming Globoplay.

Classificação

Confrontos

Desempenho por rodada
Posições de cada clube por rodada:

 Líder e fase de grupos da Copa Libertadores de 2024
 Fase de grupos da Copa Libertadores de 2024
 Segunda fase da Copa Libertadores de 2024
 Fase de grupos da Copa Sul-Americana de 2024
 Zona de rebaixamento à Série B de 2024

</small>

Estatísticas

Artilharia

Assistências

Clean sheets

Hat-tricks

Público
 Maiores públicos
Estes são os dez maiores públicos pagantes do campeonato:

 Menores públicos
Estes são os dez menores públicos pagantes do campeonato, sem considerar as partidas com portões fechados:

Mudanças de técnicos

Premiação

Jogador do mês

Treinador do mês

Ver também
 Campeonato Brasileiro de Futebol de 2023 - Série B
 Campeonato Brasileiro de Futebol de 2023 - Série C
 Campeonato Brasileiro de Futebol de 2023 - Série D

Ligações externas

A
2023

Campeonato Brasileiro de Futebol de 2023 - Série A


Marguerite Porete, (Hainaut, Fransa, d. 1248 – Paris, Fransa, ö. 1 Haziran 1310), Fransız mistik. "Basit Ruhların Aynası" (Le Miroir des âmes simples - The Mirror of Simple Souls) adlı eserinin öğretisini yaymaya çalıştığı için sapkınlıkla suçlanıp 1310'de kazıkta yakılmıştır.

Yaşamı
Porete'nin yaşamı ile ilgili kayıtlar onu sapkınlıkla suçlayıp kazıkta yakılmaya mahkûm edenlerce tutulduğundan büyük ihtimalle önyargı ve eksiklikler içerecektir. Beguine hareketiyle ilişkili olan Porete 1946 yılına kadar "Mirror" adlı eserin yazarı olarak bilinmekteydi.

Porete'nin ilişkili olduğu dindar kadınlar teşkilatı Beguine hareketi 1170-80'de Hollanda'da başlamış ve Fransa, Almanya ve Latin ülkelerine yayılmıştı. Beguine kelimesinin kökeni kesin olmamakla birlikte Felemenkçe dua etmek anlamına geldiği veya kızkardeşlik teşkilatı kuran ve yaklaşık 1187'lerde ölen Liège'li rahip Lambert le Bègue'in adından geldiği veya Katharların diğer bir adı olan ve Toulouse'in kuzeydoğusundaki Albiga şehrine atıfla söylenen Albigensian'dan geldiği iddia edilmiştir. Beguineler Kilise tarafından kabul görmemişlerdi. Papa V. Clement onları Hristiyanlığa uymayan davranışlarda bulunmakla suçluyordu. Beguineler manastır yemini etmeden kendilerini Tanrı'ya adayan kadınlardı. Hareketin Beghardlar denilen erkek kolu da olduğu ancak onbeşinci yüzyıl ortalarına kadar yayılmasının durduğu da belirtilmiştir. Porete kitabından dolayı suçlanıp önce hapse atılmış, görüşlerinden dönmesi istenmiş ancak bunu reddetmiştir. Kendisini suçlayan keşiş kitabındaki bazı ifadeler hakkında görüş almak için metinleri Paris Üniversitesi'ne göndermiştir. Gelen yanıtta Porete'nin iflah olmaz bir sapkın olduğu bildirilmiş ve 1310'da sapkınlıkla suçlanıp kazıkta yakılmıştır.

Eseri : "Basit Ruhların Aynası" Kitabı

Porete'nin kitabı Tanrı ile birleşen ve O'nun iradesinden başka iradesi olmayan basit ruhlara atıfla yazılmıştır. Kitabın orijinali Eski Fransızca yazılmış ancak Latinceye ve diğer dillere tercüme edilip yayılmıştı. Kitap, Porete'nin kendisi tarafından, Tanrı'da yok olmaya ulaşmış "basit ruhlar" için yazılmış bir rehber olarak sunulmaktadır. Bunu ancak böyle bir yok oluşa ulaşmış olanlar anlayabilirdi. Kitap elist bir yapıya sahiptir. Birçok yönden kitap, ikinci yüzyılın Gnostik İncillerine benziyor.

Çalışmaları Bingenli Hildegard ya Magdeburglu Mechtild gibi görümlere dayanmaz, ancak ruhun kendisini tamamen Tanrı'nın iradesine bıraktığı ve artık kendi iradesine sahip olmadığı bir içsel diyalog olarak gösterilir. Hem Tanrı hem de Ruh kitap yazarları olarak gösterildi.

Porete saf sevginin mistizmini öğretti. Tanrı sevgidir ve sevgi, kendisinden sıyrılmış ruhun ulaşabileceği ve onunla kaynaşabileceği Tanrı'dır. Terk edilmiş ruh kendini boşluğa akıtan bir nehir gibi bireysel kimliğini kaybetmiştir.

Kitapta Porete aynı zamanda ruhun Üçlü Birlik imajını, kendi hiçliğinin bilince varacak bir yalınlıkla, ayrımla ve yoksullukla iyileşmesi gerektiğini öğretiyordu. Akıl aşkın karşıtıdır. Akıl, Ruh, Tanrı'ya erişirse ölmesi gereken bir beceridir ki bu da kendi kendini yok etmesidir.

Kitapta iki türlü diyalog vardır. İlk diyalog Tanrı ve Ruh'un arasındadır. Mesih'in kendisi önemli ölçüde konuşmaz. Ruh bazen Porete'nin kendisi tarafından farklı görülür, bazen Porete ve ruh birdir. İkinci diyalog ise aşk ve akıl arasındadır. Ancak aklın ölmesi gerekir, böylece hayata dönüşmüş olarak geri dönebilir.

Katolik Kilisesi Tarafından Neden Suçlu Bulundu?

Teolojik Nedenler
Geleneksel olarak Hristiyan mistikleri sevgiden ruh ve Tanrı arasındaki birlik olarak bahseder ve Porete'nin bahsettiği gibi kaynaşma ya da yok olma anlamında değildir. Hristiyanlıkta sevgi, sevdiğin kişinin görünmez olması değil tam tersine onu bağlantılı ve artık soyutlanmamış yapmaktadır.

Engizisyon mahkemesi ayrıca, mistik deneyim ve Tanrı deneyimi ile arasındaki mevcut karışıklığı da kınadı. Engizisyon mahkemesi için Porete yanlış bir şekilde Tanrı deneyimini mistik deneyimine indirgiyordu. Gerçekten de, Kilise öğretileri kadar sakrementlerde Porete tarafından önemsenmemiştir.

Porete ayrıca ruhun Tanrı'da yok olmayacağını, mükemmel hale geldiğini bu nedenle de günah işlemeyeceğini öne sürüyordu. Bu Kilise'nin her zaman suçlu bulduğu bir şeydi. Hristiyan öğretisine göre bu hayatta Mesih'in mükemmelliğine ulaşmak ve günah işlemekten aciz olmak mümkün değildir.

Kilise Otoritesine Açıkça İtiraz Etmesi
Engizisyon mahkemesi Porete'nin Kilise'yi ve dini hiyerarşiyi küçümsediği iddiasında bulunmuştu. Porete, ruhun temel özgürlüğü ve böyle bir özgürlüğün yerleşik dini kurumların gücüne ve bilge kişilerin otoritesine tehdit olarak görüldüğünü anlattı.

Gerçekten Porete'de kitabında Hristiyan din adamlarına şu şekilde sesleniyordu: "Teologlar ve ruhban sınıfının diğer üyeleri sizler eğer alçakgönüllülükle onunla karşılaşmazsanız ki bu şekilde Akıl evinin efendileri olan Sevgi ve İnanç sizi akla üstün kılacaktır, ne kadar parlak kavrayışınız olursa olsun bu kitabı anlamayacaksınız."

Toplamdaki Erkek Egemenliği
Gerçek suçu, otorite olarak görülen kişilere öğretmeyi sevmesi ve onlara tamamen boyun eğmeyen bir kadın olarak zamanından birkaç yüzyıl ötesinde yaşamış olmasıydı.

Dış bağlantılar
 Essay on Porete's life and thought
Gender and the Medieval Beguines

Kitap
 Marguerite Porete, The Mirror of Simple Souls, ed. Ellen Babinsky. Paulist Press, 1993. ISBN 0-8091-3427-6

Kaynakça

1248 doğumlular
1310 yılında ölenler
13. yüzyıl kadınları
14. yüzyıl kadınları
13. yüzyıl yazarları
14. yüzyıl yazarları
Hristiyan mistikler
Engizisyon kurbanları
Yakılarak idam edilmiş Fransızlar

Marguerite Porete


Mozarts Plads Station er en kommende metrostation på Sydhavnslinjen, beliggende på Mozarts Plads i Københavns Sydhavn. Nabostationer bliver Sluseholmen og Ny Ellebjerg. Stationen ventes åbnet i 2024. Stationen bliver udsmykket med et billedkunstværk på væggene, skabt af den danske kunstner Christian Schmidt-Rasmussen.

Noter

Efter Sydhavnsmetroen åbner

Kommende metrostationer i København
Stationer på Københavns Metro Linje M4
Kongens Enghave

Mozarts Plads Station


(2023) Asaph es un asteroide que forma parte del cinturón de asteroides y fue descubierto por el equipo del Indiana Asteroid Program el 16 de septiembre de 1952 desde el Observatorio Goethe Link de Brooklyn, Estados Unidos.

Designación y nombre
Asaph se designó al principio como .
Posteriormente fue nombrado en honor del astrónomo estadounidense Asaph Hall (1829-1907), descubridor de los satélites de Marte.

Características orbitales
Asaph orbita a una distancia media del Sol de 2,876 ua, pudiendo alejarse hasta 3,682 ua y acercarse hasta 2,07 ua. Su inclinación orbital es 22,35° y la excentricidad 0,2803. Emplea en completar una órbita alrededor del Sol 1782 días.

Véase también
 Lista de asteroides del (2001) al (2100)
 Cuerpo menor del sistema solar

Referencias

Enlaces externos

Asteroides del cinturón principal
Objetos astronómicos descubiertos por el Indiana Asteroid Program
Objetos astronómicos descubiertos desde el Observatorio Goethe Link
Objetos astronómicos descubiertos en 1952
Wikiproyecto:Asteroides/Artículos de asteroides

(2023) Asaph


Los aríidos (Ariidae) son una familia de peces actinopterigios, del orden de los siluriformes.

Morfología
 Presentan placas óseas en la cabeza y cerca de la aleta dorsal.
 Algunas especies tienen espinas venenosas en sus aletas pectorales y dorsal.
Talla mediana a grande; de cuerpo alargado y robusto, cabeza cónica, redondeada y achatada; dientes finos, cónicos o granulares, los palatinos en pequeñas o grandes placas; orificios nasales muy juntos; dos, cuatro y seis barbillones o bigotes en torno a la boca, un par maxilar,  uno mandibular y otro en el mentón, cinco a siete radios branquiostegos; dorso de la cabeza parcialmente cubierto por un escudo óseo visible a trasvés de la piel en la mayoría de las especies el cual puede ser liso, rugoso, estriado o granuloso, su región posterior se extiende hasta la placa predorsal; branquiespinas totales en el primer arco branquial desde nueve o más de 50; aleta caudal profundamente ahorquillada; aleta adiposa detrás de la dorsal; aletas pectorales y dorsales con espinas rígidas, fuertes y aserradas, a veces con fuerte ponzoña, de 14 a 40 radios. Línea lateral completa.

Biología
Se alimentan de peces pequeños y de una gran variedad de invertebrados bentónicos, como gambas, cangrejos y moluscos. El macho generalmente incuba los huevos dentro de su boca, hasta el momento de la eclosión.

Distribución y hábitat
Se encuentran en los mares y océanos de  clima tropical y subtropical que rodean las Américas, África, Asia y Australia, mientras que están ausentes de Europa y la Antártida. Son principalmente peces marinos y de aguas salobres, pero muchas especies pueden adentrarse en el agua dulce e incluso algunas especies solamente pueden vivir en este último elemento.

Géneros
Existen reconocidos 30 géneros, agrupados en tres subfamilias:
 Subfamilia Ariinae Bleeker, 1858:
 Amissidens Kailola, 2004
 Amphiarius Marceniuk y Menezes, 2007
 Ariopsis Gill, 1861
 Arius Valenciennes, 1840
 Aspistor Jordan y Evermann, 1898
 Batrachocephalus Bleeker, 1846
 Brustiarius Herre, 1935
 Cantarius Aguilera et al, 2013
 Carlarius Marceniuk y Menezes, 2007
 Cathorops Jordan y Gilbert, 1883
 Cephalocassis Bleeker, 1857
 Cinetodus Ogilby, 1898
 Cochlefelis Whitley, 1941
 Cryptarius Kailola, 2004
 Genidens Castelnau, 1855
 Hemiarius Bleeker, 1862
 Hexanematichthys Bleeker, 1858
 Ketengus Bleeker, 1847
 Nedystoma Ogilby, 1898
 Nemapteryx Ogilby, 1908
 Neoarius Castelnau, 1878
 Netuma Bleeker, 1858
 Notarius Gill, 1863
 Occidentarius Betancur-R. y Acero P., 2007
 Osteogeneiosus Bleeker, 1846
 Plicofollis Kailola, 2004
 Potamarius Hubbs y Miller, 1960
 Potamosilurus Marceniuk y Menezes, 2007
 Sciades Müller y Troschel, 1849

 Subfamilia Bagreinae Schultz, 1944:
 Bagre Cloquet, 1816

 Subfamilia Galeichthyinae Acero y Betancur-R., 2007:
 Galeichthys Valenciennes, 1840

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

 World Register of Marine Species
 Animal Diversity Web
 Encyclopedia of Life
 All Catfish Species Inventory
 Animal Base

 New marine catfish from Caribbean

Ariidae


Olinto de Magalhães (Barbacena, 7 de enero de 1866 — 1948), médico y diplomático brasileño.

Estudió medicina en Brasil y París. Republicano de primera hora, en 1890 integró el Congreso Constituyente Mineiro. Conoció a Floriano Vieira Peixoto, de quien se hizo amigo; tiempo después comienza su carrera diplomática en Viena. En 1892 es nombrado en Washington; en esa época Brasil y Argentina sostenían un litigio sobre las Misiones, que fuera sometido al arbirtio del presidente Grover Cleveland. Posteriormente se desempeñó como ministro de Relaciones Exteriores de Brasil de 1898 a 1902.

Referencias

Enlaces externos

 Relatório apresentado ao Presidente da República dos Estados Unidos do Brasil pelo Ministro de Estado das Relações Exteriores dr. Olinto de Magalhães, em 30 de abril de 1901

Nacidos en Minas Gerais
Médicos de Brasil
Diplomáticos de Brasil
Ministros de Relaciones Exteriores de Brasil

Olinto de Magalhães


Spitzerteleskopet (eng. Spitzer Space Telescope, tidligere Space Infrared Telescope Facility (SIRTF)) er et infrarødt rumobservatorium, det fjerde og sidste af NASA's Store Observatorier. Teleskopet, som kostede 800 millioner USD at udvikle, blev opsendt den 25. august 2003 fra Cape Canaveral med en Delta II 7920H ELV-raket og leverede data indtil januar 2020, hvor teleskopet blev slukket.

I overensstemmelse med NASA-traditionen fik teleskopet et nyt navn efter opsendelsen og gennemførelsen af succesfulde observationer. Til forskel fra andre teleskoper, der er navngivet af et panel af forskere efter berømte afdøde astronomer, blev SIRTF's nye navn valgt efter en offentlig konkurrence. Teleskopet blev navngivet efter Lyman Spitzer, Jr., der i 1940'erne som den første foreslog at placere et teleskop i rummet.

Teleskopet følger en usædvanlig omløbsbane, heliocentrisk (omløbsbane omkring Solen) i stedet for geocentrisk med omløbsbane om Jorden. Teleskopet driver væk fra Jorden med cirka 0,1 astronomiske enheder om året. Primærspejllet måler 85 cm i diameter, har f/12 (brændvidden er således 12 gange spejldiameteren) og er fremstillet af beryllium. Til spejlet er tilsluttet tre instrumenter, der muliggør optagelse af billeder og fotometri i bølgelængder fra 3 til 180 mikrometer, spektroskopi fra 5 til 40 mikrometer, og spektrofotometri fra 5 til 100 mikrometer.

Spitzer er det eneste af de Store Observatorier, der ikke er opsendt med en rumfærge. Det var den oprindelige plan, men efter Challengerulykken, blev det nødvendigt med at anden opsendelsesmetode.

Instrumenter

Spitzer har tre forskellige instrumenter ombord:

 IRAC (Infrared Array Camera), et infrarødt kamera, der fungerer samtidig på fire bølgelængder (3.6 µm, 4.5 µm, 5.8 µm og8 µm). Hvert modul benytter en 256×256-pixel detektor. De to moduler på de korte bølgelængder (3.6 µm og 4.5 µm) i dette instrument er fortsat aktive efter at Spitzer løb tør for flydende helium i foråret 2009.

 IRS (Infrared Spectrograph), et infrarødt spektrometer med fire moduler, der fungerer ved bølgelængderne 5.3–14 µm (lav opløsning), 10–19.5 µm (høj opløsning), 14–40 µm (lav opløsning) og 19–37 µm (høj opløsning). Hvert modul benytter en 128×128-pixel detector.

 MIPS (Multiband Imaging Photometer for Spitzer), tre detektorer i forening i det lange infrarøde (128 × 128 pixels ved 24 µm, 32 × 32 pixels ved 70 µm og 2 × 20 pixels ved 160 µm). 24µm detektoren er identisk med det ene af IRS kortbølgemodulet. 70µm detektoren anvender gallium-germanium teknologi ligesom 160µm detektoren, der dog er mere præcis i sine målinger.

Levetid
Spitzerteleskopet blev opsendt den 25. august 2003. Teleskopets funktionsperiode var sat til være mindst 2,5 år med en forhåbning om 5 år. Årsagen til den begrænsede funktionsperiode var, at teleskopet skulle køles ned til 5,5 K ved hjælp af flydende helium. Forsyningerne af helium slap op i maj 2009, men enkelte af observatoriets observationer med kort bølgelængde kunne fungere frem til januar 2020, hvor missionen blev afsluttet den 30. januar 2020.

Se også

 James Webb Space Telescope

Noter

Eksterne links

 Spitzerteleskopets website på nasa.gov

NASA
Rumobservatorier

Spitzerteleskopet


එක් ජන වර්ගයක් විසින් දිගු ඉතිහාසයක් සහ ගැඹුරු සංස්කෘතික සම්බන්ධතා පවත්වා ගෙන යන භූමි ප්‍රදේශයක් මව් රට යන්නෙන් අදහස් වේ. පොදුවේ කෙනෙකුගේ උපන් රට ඒ නමින් හැඳින්වේ. සංඥා නාමයක් ලෙස භාවිතා කරන විට එම වචනය අනෙකුත් භාෂා වල දක්වා තිබෙන සමානකම් ද (ජර්මන් භාෂාවෙන්: Heimalland) සමග පීතෘ බූමිය, මාතෘ භූමිය, මව් රට යනාදී වශයෙන්ද හැඳින්වේ. මේ හැම වචනයක්ම කිසියම් විශේෂිත අර්ථ නිරූපනයක් ඔවුන්ගේ ඓතිහාසික නැතහොත් ජාතිකත්වය අනුව දක්වා තිබේ.

References
http://en.wikipedia.org/wiki/Ethnic_autonomous_regions

මව් රට


Külleme. Erysiphe betae türünün  neden olduğu bitki hastalığı.

Yaprak üzerinde yıldız şeklinde gri mantar miseli hastalığın ilk belirtileridir. Öncelikle yaprakların ön yüzünde gri-beyaz veya beyaz unumsu mantar tabakası oluşur. Hastalık şiddetli görüldüğünde yapraklar açık yeşil görünüm alır, sararır ve ölür.

Nispi nemin % 50'nin altına düşmesi; en uygun sıcaklıklar 25-30 santigrat derecedir. Sürekli çiğ oluşması ve düşük nispi nemle birlikte kuru–sıcak iklim koşulları hastalığı teşvik etmektedir. Uzun süren yağmurlar yapraklarda oluşan mantar tabakasının yıkanmasına sebep olabilir.

Sistemik etkili (Bayfidan, Calixin) ve kontak etkili (kükürt) fungisitler ile ilaçlı mücadelesi mümkündür.

Bitki hastalıkları

Külleme


Bolstadøyri Station (Bolstadøyri stasjon) er en jernbanestation på Bergensbanen, der ligger i Voss kommune i Norge. Stationen består af krydsningsspor, sidespor, to perroner og en stationsbygning samt pakhus i gulmalet træ.

Stationen åbnede som holdeplads sammen med Vossebanen 11. juli 1883. Oprindeligt hed den Bolstad, men den skiftede navn til Bolstadøyri 1. marts 1923. Den blev opgraderet til station 1. juli 1910. Den blev fjernstyret 19. juni 1980 og gjort ubemandet 5. oktober 1981.

Litteratur

Eksterne henvisninger

Stationer på Bergensbanen
Etableret i 1883
Jernbanestationer i Hordaland

Bolstadøyri Station


Parrenin est un nom propre français qui peut faire référence à :

Patronyme

 Emmanuelle Parrenin (1949-), artiste et chanteuse française ;
 Dominique Parrenin (1665-1741), prêtre jésuite et géographe français, missionnaire en Chine ;
 Hippolyte Parrenin (1851-1915), horloger français ;
 Jacques-Louis Parrenin (1919-2010), violoniste français ;
 Joseph Parrenin (1941-), agriculteur et homme politique français.

Divers
 Quatuor Parrenin, ensemble de musique de chambre français.

Patronyme français

Parrenin


Acer erythranthum er lauftré af ættkvísl hlyna (Acer) sem er frá Víetnam. Hann getur orðið allt að 15 m hár.

Tilvísanir

Hlynir

Acer erythranthum