Acidificarea oceanelor reprezintă procesul de continuă scădere a nivelului de pH în oceanele pământului, cauzată de preluarea continuă a dioxidului de carbon () din atmosferă. Apa de mare este bază ușoară (pH >7), și acidificarea oceanelor reprezintă o schimbare treptată spre condiții de pH-neutru decât o tranziție la condiții de acid (pH <7). Un număr estimativ de 30-40% din dioxidul de carbon () creat în urma activității umane și care este eliberat în atmosferă se dizolvă în oceane, râuri și lacuri. Pentru a atinge echilibrul chimic, o parte din acesta reacționează cu apa și formează acid carbonic. Unele dintre moleculele rezultate ale acidului carbonic se disociază într-un ion bicarbonat și un ion hidrogen, așadar crescând aciditatea oceanului (H+ concentrație ion). Între anii 1751 și 1996, pH suprafeței oceanului era estimată ca descrescută de la aproximativ 8.25 la 8.14, reprezentând o creștere de aproape 30% în H+ concentrație ion în oceanele pământului. Sistemul de modele pentru Pământ proiectează că, în ultimul deceniu, aciditatea oceanelor a depășit orice înregistrare istorică de până acum și, în combinație cu alte schimbări biogeochimice ale oceanului, pot afecta foarte mult funcționarea ecosistemelor marine și pot întrerupe aprovizionarea cu diferite bunuri și servicii asociate cu oceanul începând cu 2010.

Creșterea acidității are o largă variată de efecte potențial devastatoare pentru organismele marine, cum ar fi descreșterea metabolismului și a sistemului imunitar în unele organisme, cauzând albirea coralilor. Prin creșterea prezenței ionilor de hidrogen liberi, acidul carbonic care se formează în oceane va duce, într-un final, la conversia ionilor de carbonat în ioni de bicarbonat. Alcalinitatea oceanului (aproape egală cu [HCO3−] + 2[CO32−]) nu este schimbată în proces, sau poate crește pe o perioadă lungă din cauza dizolvării carbonatului. Această descreștere în cantitatea de ioni de carbonat disponibili poate afecta organismele marine calcifiate, precum coralii și unele tipuri de plancton, astfel încât acestea vor putea produce carbonat de calciu biogenetic mult mai greu, și astfel de structuri pot deveni vulnerabile la dizolvare. Acidificarea oceanelor în curs poate afecta lanțul trofic viitor care are legătură cu oceanul. Oamenii de știință membrii InterAcademy Panel au emis o afirmație pe tema acidificării oceanelor recomandând că, până în 2050, nivelul emisiilor globale de CO2 să fie redus cu cel puțin 50% în comparație cu nivelul din 1990.

În timp ce acidificarea oceanelor este, cel puțin parțial, antropogen în origine, au fost observate și astfel de acidificări în trecutul pământului, fără intervenție umană. Cel mai notabil exemplu este cel din Maximul termal din perioada Paleocen-Eocen (MTPE sa PETM), care a apărut cu aproximativ 56 de milioane de ani în urmă atunci când cantități masive de carbon au intrat în oceane și atmosferă, și au dus la dizolvarea sedimentelor de carbonat în bazinele oceanice.

Acidificarea oceanelor a fost comparată cu schimbările climatice antropogene și numită geamănul malefic al încălzirii globale. și "cealaltă problemă legată de CO2"

Ciclul carbonului
Ciclul carbonului descrie fluxul de dioxid de carbon (CO2) dintre oceane, biosfera terestră, litosfera, și atmosfera. Activitățile umane precum arderea combustibililor fosili și folosirea pământului (modificarea acestuia) au dus la schimbări care au produs un nou flux de dioxid de carbon (CO2) în atmosferă. În jur de 45% din CO2 a rămas în atmosferă; mare parte din ce a rămas a fost preluat de oceane, cu unele cantități mici fiind preluate de plante.

Corpurile de apă dulce apar a fi acidificate, deși acest lucru este mult mai complex și este un fenomen mai puțin evident.
Ciclul carbonului descrie fluxul de dioxid de carbon () dintre oceane, biosfera terestră, litosfera, și atmosfera. Activitățile umane precum arderea combustibililor fosili și folosirea pământului (inclusiv modificarea acestuia) au dus la schimbări care au produs un nou flux de dioxid de carbon () în atmosferă. În jur de 45% din dioxid de carbon a rămas în atmosferă; mare parte din ce a rămas a fost preluat de oceane, cu unele cantități mici fiind preluate de plante.

Harta a fost creată de către Administrația Oceanică și Atmosferică Națională și institutul Oceanografic Woods Hole, folosind Sistemul de date al comunității despre pământ. Această hartă a fost creată prin compararea condițiilor de mediu din 1880 cu condițiile de mediu în timpul celor mai recenți 10 ani (2003-2012). Saturația aragonitului a fost măsurată la locațiile selectate în ultimele decenii, dar se poate calcula în mod fiabil pentru diferite momente și locații în funcție de relațiile pe care oamenii de știință le-au observat printre saturația aragonitului, pH, carbon dizolvat, temperatura apei, concentrațiile de dioxid de carbon în atmosferă, și de alți factori, care pot fi măsurați. Această hartă arată schimbările în cantitatea de aragonit dizolvat în apele de la suprafață între 1880 și cei mai recenți ani (2003-2012). Saturația aragonitului este un raport care compară cantitatea de aragonit care este de fapt prezent cu suma totală de aragonit pe care apa ar fi putut-o să reziste dacă era complet saturată. Cu cât este mai negativă schimbarea în saturația aragonitului, cu atât mai mare este scăderea aragonitului disponibil în apă, și cu atât mai greu este pentru creaturile marine de a-și produce scheletul și scoicile. Harta globală arată modificări de-a lungul timpului în cantitatea de aragonit dizolvat în ocean și care este numită saturația aragonitului. Ciclul carbonului implică atât compuși organici, cum ar fi celuloza și anorganice, compuși de carbon, cum ar fi dioxidul de carbon, ioni de carbonat și ioni de bicarbonat.  Compușii anorganici sunt relevanți atunci când se discută acidificarea oceanelor pentru că acestea includ mai multe forme de CO2 dizolvat prezent în oceanele Pământului.

Atunci când dioxidul de carbon se dizolvă, acesta reacționează cu apa pentru a forma o balanță între speciile chimice ionice și non-ionice; dioxidul de carbon dizolvat liber, acidul carbonic, bicarbonatul și carbonatul. Rația acestor specii depinde de anumiți factori, precum temperatura apei oceanice, presiunea, salinitatea, pH, și alcalinitatea. Aceste forme diferite de carbon anorganic dizolvat sunt transferate de la suprafața oceanelor în interiorul acestuia prin 'pompa de solubilitate a oceanelor'.

Rezistența unei părți al unui ocean de a absorbi CO2 din atmosferă este cunoscut și ca factorul lui Revelle.

Acidificarea

Dizolvarea CO2 în apa oceanelor crește concentrația ionului de hidrogen (H+) în oceane, și descrește pH-ul oceanelor, după cum urmează:
CO2 (aq) + H2O ⇌ H2CO3 ⇌ HCO3− + H+ ⇌ CO32− + 2 H+.

Caldeira și Wickett (2003) au plasat rata și magnitudinea schimbării acidificării oceanelor moderne pe contextul a unor schimbări istorice probabile în ultimii 300 de milioane de ani.

Odată cu revoluția industrială, s-a estimat că pH-ul suprafeței oceanelor a scăzut cu puțin mai mult peste 0.1 unități pe scara logaritmică a pH-ului, reprezentând aproximativ o creștere de 29% în H+. Este așteptată o descreștere continuă cu peste 0.3 la 0.5 unități (o dublare sau triplare adițională a concentrațiilor post-industriale de astăzi) până în 2100 deoarece oceanele absorb tot mai mult dioxid de carbon antropogenic, cei mai afectați fiind recifurile de corali din partea de Sud a oceanelor.
Aceste schimbări vor accelera pe măsură ce tot mai mult CO2 antropogenic este eliberat în atmosferă și preluat de oceane. Gradul de schimbare în compoziția chimică a oceanelor, incluzând pH-ul acestora, depind de atenuarea și emisiile preluate de societate.

Chiar dacă cele mai mari schimbări sunt așteptate în viitor, un raport emis de către oamenii de știință de la NOAA confirmă că aceștia au găsit cantități mari de apă nesaturată în aragonit care sunt în mișcare aproape de platoul continental pacific în zona Americii de Nord. Platourile continentale poartă un rol important în ecosistemele marine din moment ce majoritatea organismelor marine trăiesc sau sunt născute aici, și chiar dacă studiul a fost efectuat doar în zona de la Vancouver în Nordul Californiei, autorii sugerează că și alte platouri pot experimenta efecte similare.

Rata

Unul dintre primele seturi de date detaliate care au examinat cum pH-ul a variat pe o perioadă de 8 ani la o locație specifică a găsit că acidificarea a fost strâns legată de dinamica speciilor benthic (specii de animale care trăiesc la fundul unui bazin de apă (ocean, râu sau lac)) și de variația în pH-ul oceanului pot cauza speciile calcaroase să fie mai puțin active decât speciile noncalcaroase în anii cu pH-ul mai redus și prezic consecințele pentru ecosistemele benthic din apropierea țărmului.
Thomas Lovejoy, un fost chef consilier în biodiversitate la Banca Mondială a sugerat că: "aciditatea oceanelor se va dubla mai mult în următorii 40 de ani. El spune că rata este de 100 de ori mai rapidă decât orice altă schimbare în aciditatea oceanelor în ultimii 20 de milioane de ani, făcând viața marină aproape imposibilă de adaptat la schimbările produse în sistem". Până în anul 2100, dacă procesele biogeochimice care sunt și ele în desfășurare continuă, dacă acestea influențează transportul de servicii și mâncare peste ocean, atunci acestea vor avea și ele un efect considerabil asupra bunăstării umane, pentru aceștia care depind foarte mult de mâncarea de peste oceane, joburi și venituri.

"Dacă continuăm să emitem CO2 la aceeiași rată, până în 2100 aciditate oceanului va crește cu aproximativ 150%, o rată care nu a mai fost experimentată în ultimii 400.000 - Programul de cercetare a acidificării oceanului din UK, 2015 "

Rata curentă a acidificării oceanelor a fost comparată cu evenimentul de seră din perioada de la limita dintre Paleocen-Eocen (în urmă cu 55 de milioane de ani) când temperatura de la suprafața oceanelor a crescut cu 5-6 grade Celsius. Nicio catastrofă nu a fost documentată în ecosistemele de suprafață, însă organismele care trăiau la fundul oceanelor au suferit o extincție în masă. Acidificarea curentă este pe cale să atingă niveluri mai înalte decât orice alt nivel în ultimii 65 de milioane de ani, și rata de creștere este de aproximativ 10 ori mai mare decât rata precedentă din perioada Paleocen-Eocen. Acidificarea curentă a fost descrisă ca un eveniment geologic aproape fără precedent. Un consiliu național de cercetare a lansat un studiu în Aprilie 2010, declarând că "nivelul de acid din oceane crește la o rată neprecedentă". Un ziar din 2012 în jurnalul Știința a examinat recorduri geologice într-o încercare de a găsi comparații istorice pentru condițiile globale curente cât și pentru cele viitoare. Cercetătorii au determinat că rata curentă de acidificare a oceanelor este mai rapidă decât oricând în ultimii 300 de milioane de ani.

O revizuire făcută de către oamenii de știință climatologi la blogul RealClimate a unui reportaj din 2005 făcut de către Societate Regală din UK au semnalat similar ratele schimbării curente ale acidificării oceanelor, scriind:
"pH-ul natural al oceanelor este determinat de o nevoie de a balanșa depozitarea și îngroparea de CaCO3 pe fundul oceanelor împotriva influxului de  și  în oceane de la dizolvarea rocilor pe pământ, proces numit dezagregare. Aceste procese stabilizează pH-ul oceanelor, printr-un mecanism numit compensație de ... Punctul de ridicarea a acestuia din nou este de a observa dacă concentrația de  din atmosferă se schimbă mult mai încet decât acesta, după cum a fost mereu prin tot recordul Vostok, pH-ul oceanului va fi relativ neafectat deoarece compensația de  îl poate ține ridicat continuu. Acidfiicarea prezentă produsă de combustibilii fosili este mult mai rapidă decât schimbările naturale, așadar și acidficarea va fi mult mai intensă decât orice a văzut pământul până acum în ultimii 800.000 de ani. "

În perioada de 15 ani dintre 1995-2010, aciditatea a crescut cu peste 6% în regiunea de 100 de metri în sus din oceanul Pacific de la Hawaii la Alaska. Potrivit unei afirmații făcute în Iulie 2012 de Jane Lubchenco, conducătorul Administrației Naționale a Oceanului și Atmosferei din Statele Unite ale Americii: "apa de suprafață se schimbă mult mai rapid decât au presupus calculele inițiale, așadar este un alt motiv pentru a fi foarte serios îngrijorați de cantitatea de dioxid de carbon pe care o are atmosfera noastră acum și cantitatea adițională pe o care continuăm să o eliberăm".

Un studiu din 2013 susține că aciditatea a crescut la o rață de 10 ori mai rapid decât în orice altă criză revoluționară din istoria pământului. Într-un raport sintetic publicat în Știința în 2015, 22 de oameni de știință marini au susținut că CO2 eliberat în urma arderii combustibililor fosili schimbă rapid chimia oceanului, mai rapid decât orice alt eveniment de la Marea Moarte, evenimentul extinctiv cel mai sever din istoria pământului, empatizând că creșterea maximă de 2 grade Celsius acceptată de guverne reflectă o parte prea mică în emisiile care trebuiesc oprite pentru a preveni impacte dramatice" pe oceanele pământului, cu autorul principal Jean-Pierre Gattuso remarcând că "Oceanele au fost considerate minimale la negocierile climatice anterioare. Studiul nostru arată argumente convingătoare pentru o schimbare radicală la conferința UN (din Paris) cu privire la schimbările climatice".

Rata la care acidificarea oceanelor va apărea poate fi influențată de rata de încălzire a oceanelor de suprafață, deoarece echilibrul chimic care guvernează pH-ul apelor oceanice depind de temperatură. Încălzirea apelor oceanice mai mult pot duce la schimbări minore în pH în schimbul ridicate a creșterii de CO2.

Calcifierea

Privire de ansamblu
Schimbările în chimia oceanelor pot avea efecte directe sau indirecte asupra organismelor marine și asupra habitatelor lor. Una dintre cele mai importante repercusiuni ale creșterii acidității oceanelor se referă la producția scoicilor și platoșelor de protecție a animalelor din carbonat de calciu (). Acest proces este numit calcifierea și este un proces important în biologia și supraviețuirea a unei mari și largi varietăți de organisme marine. Calcifierea implică precipitațiile ionilor dizolvați în structuri de  solid, precum și cocolite. După ce acestea se formează, astfel de structuri sunt vulnerabile la dizolvare decât dacă în apele oceanice conțin concentrații saturate de ioni de carbonat. ((CO32−))

Mecanismul

Din surplusul de dioxidul de carbon () adăugat în oceane, unele cantități de dioxid de carbon rămân nedizolvate, în timp ce celălalt rest contribuie la crearea de bicarbonat adițional (și acid carbonic), Acest lucru crește, de asemenea, concentrația de ioni de hidrogen, și cu cât procentajul de hidrogen este mai mare cu atât mai mare crește procentajul de bicarbonat, creând o imbalanță în reacția HCO3−  CO32− + H+. Pentru a menține echilibrul chimic, o parte din ionii de carbonat care sunt deja în ocean se combină cu unii dintre ionii de hidrogen pentru a crea în continuare, bicarbonat. Așadar concentrația oceanelor de ioni de carbonat este redusă, creând o imbalanță în reacția Ca2+ + CO32−  CaCO3, făcând dizolvarea structurilor create mult mai probabilă.

Acestă creștere în concentrația dioxidului de carbon () dizolvat, a bicarbonatului cât și reducerea în carbonat sunt arătate în "Plotul lui Bjerrum".

Rata saturării

Rata saturării (cunoscută și ca Ω) a apei oceanelor pentru un mineral este măsurătoarea termodinamică a mineralului de a se forma și de a se dizolva, și pentru carbonatul de calciu este descrisă ca următoarea ecuație:

Aici Ω este produsul concentrațiilor (sau activităților) a ionilor reactanți care formează mineralul (( și ), divizat de produsul concentrațiilor a acestor ioni atunci când mineralul este la echilibru (()), acest lucru este atunci când mineralul nu este nici în stare de formare nici în stare de dizolvare. În apele oceanelor, o barieră orizontală naturală este formată în urma temperaturii, presiunii și adâncimii, și este cunoscută ca și orizontul saturării. Peste acest orizont, Ω are o valoare mai mare decât 1, și  nu este dizolvă imediat. Dar, dacă rata de producție este suficient de mare pentru a porni dizolvarea,  încă poate apărea acolo unde Ω este mai puțin de 1. Adâncimea compensației de carbonat apare la adâncimea unde producția este depășită de dizolvare, în ocean.

Această descreștere în concentrația de ((CO32−)) descrește Ω, și deci face dizolvarea de  mult mai probabilă.

Carbonatul de calciu apare în două forme cristaline comune: aragonit și calcit. Aragonitul este mult mai solubil decât calcitul, așadar orizontul saturației pentru aragonit este mereu mai aproape de suprafață decât orizontul saturației calcitului. Acest lucru înseamnă și că aceste organisme care produc aragonit pot fi mult mai vulnerabile la schimbările produse în aciditatea oceanelor decât cele care produs calcit. Creșterea în nivelurile de CO2 și rezultatul scăzut de pH al apei oceanelor descrește starea de saturație a  și crește orizontul saturației pentru ambele forme mai apropiate de suprafață. Această descreștere în starea saturației se crede că este unul din principalii factori care conduc la descreștere calcificării în organismele marine, după cum precipitațiile anorganice de  sunt direct proporționale cu starea lui de saturație.

Posibile impacturi

Creșterea acidității poate avea consecințe dăunătoare, cum ar fi descreșterea ratei metabolismului la calamarul jumbo, descreșterea răspunsului sistemului imunitar la midiile albastre și albirea coralilor. Chiar și așa, acesta poate avea efecte benefice pentru unele specii, spre exemplu accelerarea ratei de creștere la stelele de mare, în timp ce planctonii închiși se pot dezvolta mai bine în oceanul modificat.

Raportul "Sumarul acidificării oceanului pentru factorii de decizie politică 2013" descrie cercetarea și găsirea posibililor factori dăunători.

Impacturile asupra organismelor calcifiate marine
Chiar dacă absorbția naturală de CO2 de oceanele lumii ajută la diminuarea efectelor climate ale emisiilor antropogenice de CO2, se crede că rezultatul descreșterii pH-ului va avea consecințe negative, în mare parte pentru organismele oceanice calcifiate. Acestea întind lanțul trofic de la autotrofe la heterotrofe și includ organisme precum corali, echinoderme, crustacee și moluște. După cum este descris și mai sus, sub condiții normale, calcitul și aragonitul sunt stabile la apa de suprafață deoarece ionii de carbonat sunt la condiții de suprasaturație.  În orice caz, deoarece pH-ul oceanelor scade, concentrația ionilor de carbonat necesară pentru apariția saturației crește, și atunci când carbonatul devine nesaturat, structurile făcute din carbonat de calciu sunt vulnerabile la dizolvare. Așadar, chiar și dacă nu există nicio șansă de calcifiere, rata dizolvării materialelor calcaroase crește.

Coralii, pteropozii, unele specii de alge etc vor experimenta calcifiere redusă sau dizolvare îmbunătățită atunci când sunt expuse la niveluri elevate de CO2.

Societatea regală a publicat un raport cuprinzător a acidificării oceanelor, și potențialele consecințe, în Iunie 2005. Chiar și așa, unele studii au aflat diferite reacții ca răspuns la acidificarea oceanelor, cu calcifierea cocolitoforelor și fotosintezei crescând sub niveluri atmosferice elevate de pCO2, un declin egal în atât producție și calcifiere în răspuns la niveluri crescute de CO2 sau direcția răspunsurilor variind de la specie la specie. Un studiu din 2008 examinează un grup de sedimente din Atlanticul de Nord și află că în timp ce compoziția speciilor a rămas neschimbată pentru o perioadă industrială din 1780 până în 2004, calcifierea a crescut până la 40% în același timp. Un studiu din 210 de la Universitatea din Stony Brook arată că în timp ce unele zone sunt supra solicitate din cauza pescuitului intensiv ș.a.m.d, și în timp ce unele zone de pescuit sunt înlocuite, din cauza acidificării oceanelor va fi imposibil să se readucă înapoi multe populații de pești. În timp ce consecințele ecologice pline al acestor schimbări în calcifiere sunt încă neclare, se pare că multe specii calcifiere vor fi afectate advers.

Atunci când este expus în experimente cu pH redus cu 0.2 sau 0.4, larvele unei forme relative de stea de mare, mai puțin de 0.1 % au supraviețuit mai mult de 8 zile. Există de asemenea o sugestie că o descreștere în cocolifore s-ar putea să aibă efecte secundare asupra climatului, contribuind la încălzirea globală prin descreșterea nivelului de albedo al Pământului. Toate ecosistemele marine de pe Pământ vor fi expuse la schimbări în acidificare și multe alte schimbări biogeochimice.

Lichidul dintre compartimentele interne unde își cresc coralii exoscheletul este de asemenea foarte important pentru creștere calcificației. Atunci când rata de saturație a aragonitului în apele oceanice externe este la niveluri normale, coralii își cresc cristalele de aragonit rapid în compartimentele interioare, de unde și faptul că exoscheletele lor cresc rapid. Dacă nivelurile de aragonit în apele oceanice externe sunt sub nivelurile normale, coralii trebuie să muncească mai mult pentru a menține nivelurile normale în compartimentele interioare. Când acest lucru se întâmplă, procesul creșterii cristalelor încetinește, și acest lucru scade și cât de mult le crește exoscheletul. Depinzând de cât de mult aragonit există în apa înconjurătoare, coralii se pot și opri din creștere deoarece nivelurile de aragonit sunt prea mici pentru ca aceștia să-l pompeze în compartimentele interioare. Se pot dizolva mai rapid decât aceștia pot crea cristale în scheletul lor, depinzând de cât aragonit există în apa înconjurătoare lor. Sub progresia actuală a emisiilor de carbon, aproximativ 70% din coralii de apă rece din Atlanticul de Nord vor trăi în ape corozive până în 2050-2060.

Un studiu condus de Instituția Oceanografică Wood Hole în Ianuarie 2018 arată că creșterea scheletului coralilor sub condiții acidificate sunt afectate primar de capacitatea redusă de a construi exoschelete dense, mai degrabă decât afectarea extensiei liniară a exoscheletului. Folosind modele climatice globale, au arătat că densitatea unor specii de corali ar trebui să fie redusă cu 20% până la finalul acestui secol.

Pe situl experimental pe o distanță de 400m2 cu scopul de a descrește nivelurile de CO2 din apa oceanică la un nivel apropiat înaintea erei industriale a arătat o creștere de 7% în calcificarea net. Un experiment similar de a crește nivelurile de CO2 în apa oceanică la un nivel așteptat la scurt timp după mijlocul acestui secol a arătat că calcificarea net a scăzut cu peste 34%.

Acidificarea oceanelor poate forța unele organisme să își realoce resurse departe de puncte productive cum ar fi creștere pentru a menține calcificarea.

În unele locuri bule de CO2 ies afară de pe fundul oceanelor, schimbând local nivelul de pH și alte aspecte chimice ale apei oceanice. Studiile ale acestor locuri de CO2 au documentat o varietate de răspunsuri în funcție de organisme. Recifurile de corali în apropierea locurilor de origine a emisiilor de carbon de pe fundul oceanului sunt de mare interes din cauza sensibilității a unor specii de coral la acidificarea oceanului. În Papua Noua Guinee, descreșterea nivelurilor de pH cauzată de astfel de izvoare de CO2 este asociată cu descreșterea în diversitatea speciilor de corali.
În orice caz, în Palau izvoarele de dioxid de carbon () nu sunt asociate cu diversitate redusă în cadrul recifurilor de corali, chiar dacă bioeroziunea scheleturilor coralilor este mult mai ridicată la locuri cu pH redus.

Alte impacturi biologice

Departe de încetinirea și/sau reversificarea calcificării, organismele mai pot suferi și alte efecte adverse, fie indirect prin impacturi negative asupra surselor de mâncare, sau direct prin efecte psihologice sau reproductive. Spre exemplu, creșterea elevată a nivelurilor de CO2 oceanic poate produce inducere de  acidificat în fluidele corpului, cunoscut și sub numele de hipercapnia. De asemenea, creșterea acidității oceanului se crede că are o varietate mare de consecințe directe. Spre exemplu, o creștere în aciditate are următoarele consecințe: reduce metabolismul la calamarul jumbo; scade răspunsul sistemului imunitar la midiile albastre; face mai grea detectarea prin miros a prădătorilor și ne-prădătorilor, cât și prin auz. Acest lucru este datorat, posibil, faptului că acidificarea oceanului poate altera proprietățile acustice ale apei oceanice, permițând sunetelor să se propage mai departe, și crescând sunetul oceanului. Acest lucru are efect asupra tuturor animalelor care se folosesc de sunet pentru ecolocație sau comunicație.
Ouăle calamarului atlantic lung stau o perioadă mai îndelungată până să iasă din ou în apă acidificată și statolitul calamarului este mai mic și mai malformat la animalele plasate în apa oceanică cu pH redus. pH-ul a fost stimulat la de 20-30 de ori mai mult decât nivelul de CO2. Oricum, precum cu calcifierea, momentan nu există o înțelegere completă a acestor procese în organismele marine sau ecosisteme.

Un alt efect posibil l-ar avea o creștere în frecvența valurilor roșii, care pot contribui la o acumulare de toxine (acid domoizc, brevotoxină, saxitoxină etc) în organismele mici precum crustaceele, în schimb crescând apariția de otrăvire cu crustacee amnezice, neurotoxice și paralitice.

Impacturile asupra ecosistemelor amplificate de încălzirea oceanelor și dezoxigenare

În timp ce efectele complete ale nivelurilor elevate de CO2 asupra ecosistemelor marine este încă un subiect de documentare, există încă un corp substanțial de cercetare care arată că o combinație de acidificare a oceanelor și temperatura crescută, condusă în mare parte de CO2 și alte emisii de gaze cu efect de seră, au o parte componentă din efectele asupra vieții marine și asupra mediului înconjurător acvatic. Aceste efecte depășesc cu mult impacturile rele individuale al amândurora. În adiție, încălzirea oceanelor exacerbează dezoxigenarea oceanelor, care în schimb sunt un factor de stres adițional al organismelor marine prin creșterea stratificării oceanelor, prin efecte dense și solubile, deci limitând nutrienții și în același timp crescând rata metabolică.

Analizele au clasificat direcția și magnitudinea acestor efecte devastatoare ale acidificării oceanelor, a creșterii temperaturii și a dezoxigenării. Aceste analize au fost mai departe testate de alte studii care au stimulat interacțiunea dintre acești factori de stres și au găsit un efect catastrofic asupra lanțului trofic marin, lucru care semnifică că creșterea în consumare din cauza stresului termic este mai mare decât orice alt producător primar de CO2.

Impacturi nonbiologice

Lăsând deoparte efectele biologice, este de așteptat ca acidificarea oceanelor să aibă, în viitor, efecte și nonbiologice: o descreștere semnificativă în depozitele de sedimente de carbonat pentru câteva secole, și chiar dizolvarea sedimentelor de carbonat existente. Acest lucru va cauza o creștere semnificativă în alcalinitatea oceanelor, care va duce la un ocean cu un impact semnificativ în creșterea schimbărilor climatice după cum tot mai mult CO2 va ieși din ocean în atmosferă.

Impacturi asupra industriei umane

Riscul acidificării oceanelor amenință descreșterea comercializării peștilor în industria și economia Arctică. Pescăriile comerciale sunt amenințate deoarece acidificarea va afecta organismele calcifiate care formează lanțul trofic Arctic.

Pteropozii și unele stele de mare, amândouă care stau la baza lanțului trofic Arctic sunt amândouă afectate serios de acidificare. Platoșele pteropozilor se vor dizolva cu creșterea în acidificare și stelele de mare vor pierde masă musculară. Pentru crearea de platoșe la pteropozi aceștia au nevoie de aragonit care este produs prin ionii de carbonat și calciu dizolvat. Pteropozii sunt afectați sever deoarece creșterea în acidificarea oceanelor reduc mult nivelurile de apă suprasaturată cu carbonat ceea ce este necesară pentru crearea aragonitului. Apele arctice se schimbă atât de rapid încât vor deveni nesaturate cu aragonit din începutul anului 2016. Adițional, ouăle stelelor de mare vor muri după câteva zile de la expunerea apelor acidificate. Acidificarea anunță să distrugă lanțul trofic Arctic de la bază. Lanțul trofic arctic este considerat simplu, ceea ce înseamnă că există doar câțiva pași de la prădători mici la prădători mari. Spre exemplu, pteropozii sunt "o cheie pentru o varietate de prădători mai mari - plancton mai mare, pești, păsări de mare, balene". Atât pteropozii cât și stelele de mare servesc ca hrană substanțială și eliminarea lor din lanțul trofic simplu reprezintă un pericol foarte mare pentru întreg ecosistemul. Efectele asupra organismelor calcifiate la baza lanțului trofic pot distruge pescuitul. Valoarea peștilor prinși de la pescuitorii comerciali din Statele Unite ale Americii în 2007 a fost estimată la 3.8$ miliarde de dolari și organismele calcifiate cât și prădătorii acestora reprezentau 73% din totalul peștilor prinși. Alte organisme sunt rănite direct ca rezultat la acidificare. Spre exemplu, o descreștere în creșterea organismelor marine calcifiate precum homarul american, scoici înseamnă că există mai puține carne de crustacee disponibilă pentru vânzare și consumare.
Crabul rege roșu sunt de asemenea la mare risc deoarece crabii sunt calcifieri și depind de ionii de carbonat pentru dezvoltarea carapacei. Puii acestora expuși la niveluri de acidificare crescută experimentează o rată de mortalitate de 100% după 95 de zile. În 2006 crabul rege roșu reprezenta 23% din totalul de niveluri de producție și recoltare și o scădere serioasă în populația lor amenință întreaga industrie de crabi. Diferite bunuri de pe ocean cât și servicii sunt cel mai probabil nedeterminate de viitoarele schimbări în ocean și potențialul lor efect pe asupra a 400 la 800 de milioane de oameni care depind de ele.

Impactul asupra oamenilor indigeni

Acidificarea poate cauza daune turismului Arctic, al economiei și poate afecta modul de viață al oamenilor indigeni. O mare parte din Turismul Arctic îl reprezintă pescuitul sportiv și industria vânatului. Industria pescuitului sportiv este amenințată de dispariția animalelor de bază al lanțului trofic care oferă mâncare pentru peștele dorit. O descreștere în turism descrește veniturile din acea zonă, și amenință economia care este dependentă de turism. O descreștere rapidă sau dispariția a vieții marine poate afecta de asemenea și dieta oamenilor indigeni.

Răspunsuri și măsuri posibile

Reducerea emisiilor de CO2

Membrii InterAcademy Panel recomandă ca, până în 2050, nivelul de CO2 antropogenic să fie redus cu cel puțin 50% față de cel din 1990. Afirmația din 2009 face apel și către liderii lumii să:
 Realizeze că acidificarea oceanelor este o consecință directă și reală a creșterii nivelurilor de CO2 care are deja un efect la concentrațiile actuale, și este cel mai probabil să agraveze ecosisteme marine importante după cum concentrațiile de CO2 cresc semnificativ;
 ... Să recunoască că reducerea de CO2 din atmosferă este singura metodă practicabilă pentru a diminua acidificarea oceanelor;
 ... Reînvigoreze acțiunile pentru a reduce factorii de stres, cum ar fi supra pescuitul și poluarea asupra ecosistemelor marine pentru a crește rezistența la acidificarea oceanelor.

Stabilizarea atmosferică a concentrațiilor de CO2 la 450 ppm necesită misiuni de reducere acestora, cu reduceri treptate peste timp.

Consiliul German asupra Schimbării Globale afirmă:

Ca să prevenim distrugerea organismelor marine calcificate și a riscurilor rezultate de a altera fundamental lanțurile trofice marine, următoarele reguli trebuiesc respectate: pH-ul al apelor de suprafață trebuie să nu scadă sub 0.2 unități sub valorile normale înaintea erei industriale în orice regiune mare din ocean (nu în modul global).

Misiunea noastră politică care are legătură cu aciditatea oceanului este magnitudinea încălzirii globale viitoare. Partidurile Statelor Unite din Cadrul Convecției asupra Schimbărilor Climatice (PSUCCS sau UNFCCC) a adoptat o misiune de a limita încălzirea sub 2 grade Celsius, nivel relativ cu era pre-industrială. Ajungând la această limită ar necesita reduceri substanțiale în emisiile de CO2 antropogenic.

Limitând încălzirea globală la sub 2 grade Celsius ar implica o reducere în pH-ul apei de suprafață de până la 0.16 de la era pre-industrială. Acest lucru ar reprezenta un declin substanțial în pH-ul oceanului de suprafață.

Începând cu 25 septembrie 2015, USEPA a respins o petiție a oamenilor propusă pe 30 iunie 2015, care a cerut EPA să reguleze emisia de CO2 sub nivelul TSCA pentru a diminua acidificarea oceanelor. În procesul de respingere, EPA a spus că riscurile de acidificarea oceanelor erau "mult mai eficiente și mai efectiv adresate" sub acțiuni domestice, spre exemplu, sub Planul Prezidențial Climatic de Acțiune, și că multiple căi sunt urmărite pentru a lucra cu unul sau în alte națiuni pentru a reduce emisiile, despădurirea și promovarea de energie curată și mai eficientă.

În Martie 28, 2017 șeful executiv al US a anulat Planul de Acțiune Climatic. Pe Iunie 1, 2017 a fost anunțat faptul că US se va retrage de la acordul cu Paris, și pe Iunie 12 2017 faptul că US se va abține de la Angajamentul pentru Schimbările Climatice G7, două eforturi majore internaționale de a reduce emisiile de CO2.

Inginerie climatică

Ingineria climatică (diminuarea temperaturii sau a efectelor pH-ului produse de emisii) a fost propusă ca un răspuns posibil la acidificarea oceanelor. IAP (2009) afirmă cu atenție împotriva ingineriei climatice cu un răspuns politic:

Diminuarea apropiată a unor metode cum ar fi adăugarea de chimicale pentru a preveni efectele acidificării sunt probabil, costisitoare, parțial efective și doar pe o scară foarte mică, și pot aduce efecte secundare neașteptate la viața și mediul înconjurător marin. Au fost făcute foarte puține studii pe fiabilitate și posibilele impacturi ale acestor metode. Studii substanțiale trebuiesc făcute înainte astfel încât aceste tehnici să fie puse în practică.

Raporturile făcute de WGBU (2006), Societatea Regală din UK (2009) și Consiliul Național de Cercetare al US (2011) au avertizat de posibilele riscuri și dificultăți asociate cu Ingineria Climatică.

Fertilizare cu fier

Fertilizarea cu fier a oceanului poate stimula fotosinteza în fotoplancton (vezi Ipoteza fierului). Fotoplanctonul poate converti dioxidul de carbon dizolvat al oceanului în hidrocarburi și oxigen, unele dintre care se vor scufunda în adâncurile oceanului înainte de a se oxida. Mai mult de o zecime de astfel de experimente au confirmat că adăugarea de fier în ocean crește fotosinteza în fotoplancton cu până la peste 30 de ori. În timp ce această soluție a fost propusă ca o soluție potențială la acidificarea oceanului, diminuarea acidificării oceanului de suprafață poate crește acidificarea în regiunile mai joase ale oceanului.

Un raport făcut de Societatea Regală din UK (2009) a revizuit abordarea pentru efectivitate, costuri, timp-costisitoare și siguranță. Rata pentru costuri a fost "mediu" sau "ne așteptată a fi foarte bună pentru costuri". Pentru celelalte trei criterii, revizuirile au variat de la "scăzut" la "foarte scăzut". Spre exemplu, cu privire la siguranță, cercetările au găsit un potențial efect pentru schimbări ecologice nedorite și faptul că această metodă ar putea crește zonele anoste ale oceanului (zone moarte).

Galerie

Referințe

Bibliografie

. Report website.
, RS Policy document 10/09. Report website.

. Report website.
Antarctic Climate and Ecosystems Cooperative Research Centre (ACE CRC) (2008). Position analysis: CO2 emissions and climate change: Ocean impacts and adaptation issues. . Hobart, Tasmania.

, (Article preview only).

Kleypas, J. A., R. A. Feely, V. J. Fabry, C. Langdon, C. L. Sabine, and L. L. Robbins. (2006). Impacts of Ocean Acidification on Coral Reefs and Other Marine Calcifiers: A Guide for Further Research, report of a workshop held 18–20 April 2005, St. Petersburg, FL, sponsored by National Science Foundation, NOAA and the U.S. Geological Survey, 88pp.

Riebesell, U., V. J. Fabry, L. Hansson and J.-P. Gattuso (Eds.). (2010). Guide to best practices for ocean acidification research and data reporting, 260 p. Luxembourg: Publications Office of the European Union.

Legături externe
 Biological Impacts of Ocean Acidification (BIOACID) project

Schimbări climatice
Geochimie

Acidificarea oceanelor


Gwenaël Dutourd Jean (París, -ibídem, ) fue un novelista y ensayista francés, miembro de la Academia Francesa.

Biografía

Fue hijo de François Dutourd, de profesión dentista, y de Andée Haas, fallecida cuando Jean tenía siete años de edad. Estudió en el Lycée Janson de Sailly de París.

Fue llamado a las armas a los veinte años, pero le capturaron a los pocos días de guerra. Consiguió escapar seis semanas más tarde y regresó a París para estudiar filosofía en la Sorbona pero no logró acabar la licenciatura ya que nunca se certificó en psicología. En la Sorbona conoce a Gaston Bachelard, el cual fue testigo de su matrimonio con Camille Lemercier el 22 de mayo de 1942. La pareja tuvo dos hijos, Frédéric y Clara(difunta). Más tarde se unió a la resistencia francesa, pero fue detenido a principios de 1944 aunque logró otra vez escapar y participó en la liberación de París.

Su primera obra, Le Complexe de César, apareció en 1946 y ganó el premio Stendhal. Fue asesor literario de la editorial Gallimard entre 1950 y 1966. También fue editor y sucedió a Pablo Gordeau como crítico teatral del diario France Soir. Después de ser despedido en 1999 de France Soir, pasó a trabajar a Radio Courtoisie donde tenía su sección semanal de un cuarto de hora, hasta que lo dejó en 2007.

Durante muchos años participó durante la emisión del programa Les Grosses Tetes presentado por Philippe Bouvard, en la emisora francesa RTL. Allí respondía por teléfono todos los días, a dos preguntas que le formulaba el presentador. Su participación diaria acabó en septiembre de 2008.

De ideología monárquica, dio su apoyo al movimiento L'Unité capétienne. También se presentó bajo el partido Unión Democrática del Trabajo en las elecciones legislativas de 1967 por la circunscripción de Rambouillet, pero fue derrotado por Jacqueline Thome-Patenôtre.

El 14 de julio de 1978, sufrió un ataque que destruyó su apartamento en París, no hubo víctimas.

Fue elegido miembro de la Academia Francesa el 30 de noviembre de 1978, ocupando el asiento 31 que anteriormente había ocupado Jacques Rueff. También fue elegido como miembro de la Academia nacional de Ciencias , Bellas-Letras y Artes de Burdeos el 8 de mayo de 1989 y miembro del departamento de lenguas y literatura, de la Academia de las Artes y de las Ciencias de Serbia, en 1997.

Murió el 17 de enero de 2011 a los 91 años de edad. Su funeral tuvo lugar el 21 de enero en la iglesia de Saint-Germain-des-Prés, en París, y enterrado en el cementerio de Montparnasse. Entre los asistentes estaban Philippe Bouvard, escritores como Alain Decaux o Max Gallo, y políticos como Charles Millon o Jean Tiberi.

Bibliografía

1946  Le Complexe de César  (Gallimard)
1947  Le Déjeuner du lundi  (Gallimard)
1947  Galère  (Éd. des Granges-Vieilles)
1948  L'Arbre  (Gallimard)
1950  Une tête de chien  (Gallimard) [In English: "A Dog's Head: A Novel" tr. Robin Chancellor (1998) (ISBN 9780226174921)]
1950  Le Petit Don Juan, traité de la séduction  (Robert Laffont)
1952  Au bon beurre, scènes de la vie sous l'Occupation  (Gallimard)
1955  Doucin  (Gallimard)
1956  Les Taxis de la Marne  (Gallimard)
1958  Le Fond et la Forme, essai alphabétique sur la morale et sur le style  (Gallimard)
1959  Les Dupes  (Gallimard)
1959  L'Âme sensible  (Gallimard)
1960  Le Fond et la Forme, tome II  (Gallimard)
1963  Rivarol, essai et choix de textes  (Mercure de France)
1963  Les Horreurs de l'amour  (Gallimard)
1964  La Fin des Peaux-Rouges  (Gallimard)
1965  Le Demi-Solde  (Gallimard)
1965  Le Fond et la Forme, tome III  (Gallimard)
1967  Pluche ou l'Amour de l'art  (Flammarion)
1969  Petit Journal 1965-1966  (Julliard)
1970  L'École des jocrisses  (Flammarion)
1971  Le Crépuscule des loups  (Flammarion)
1971  Le Paradoxe du critique  (Flammarion)
1972  Le Printemps de la vie  (Flammarion)
1972  Le Paradoxe du critique, suivi de Sept Saisons  (Flammarion)
1973  Carnet d'un émigré  (Flammarion)
1976  2024  (Gallimard)
1977  Mascareigne  (Julliard)
1977  Cinq ans chez les sauvages  (Flammarion)
1978  Les Matinées de Chaillot  (SPL)
1978  Les Choses comme elles sont  (Stock)
1979  Œuvres complètes, tome I  (Flammarion)
1980  Mémoires de Mary Watson  (Flammarion)
1980  Le Bonheur et autres idées  (Flammarion)
1981  Un ami qui vous veut du bien  (Flammarion)
1982  De la France considérée comme une maladie  (Flammarion )
1983  Henri ou l'Éducation nationale  (Flammarion)
1983  Le Socialisme à tête de linotte  (Flammarion)
1984  Œuvres complètes, tome II  (Flammarion)
1984  Le Septennat des vaches maigres  (Flammarion)
1985  Le Mauvais Esprit, entretiens avec J.-É. Hallier  (Olivier Orban)
1985  La Gauche la plus bête du monde  (Flammarion)
1986  Conversation avec le Général  (Michèle Trinckvel)
1986  Contre les dégoûts de la vie  (Flammarion)
1986  Le Spectre de la rose  (Flammarion)
1987  Le Séminaire de Bordeaux  (Flammarion)
1989  Ça bouge dans le prêt à porter  (Flammarion)
1990  Conversation avec le Général  (Flammarion)
1990  Loin d'Édimbourg  (Le Fallois)
1990  Les Pensées  (Le Cherche-Midi)
1991  Portraits de femmes  (Flammarion)
1992  Vers de circonstances  (Le Cherche-Midi)
1993  L'Assassin  (Flammarion)
1994  Domaine public  (Flammarion)
1994  Le Vieil Homme et la France  (Flammarion)
1995  Le Septième Jour, récits des temps bibliques  (Flammarion )
1996  Le Feld Maréchal von Bonaparte  (Flammarion)
1996  Scènes de genre et tableaux d'époque  (Guy Trédaniel)
1997  Scandale de la vertu  (Le Fallois)
1997  Trilogie française (Le Séminaire de Bordeaux, Portraits de femmes, l'Assassin)  (Flammarion)
1997  Journal des années de peste : 1986-1991  (Plon)
1998  Grand chelem à cœur  (Le Rocher)
1999  À la recherche du français perdu  (Plon)
2000  Jeannot, mémoires d'un enfant  (Plon)
2001  Le Siècle des Lumières éteintes  (Plon)
2002  Dutouriana  (Plon)
2004  Journal intime d'un mort  (Plon)
2006  Les perles et les cochons  (Plon)
2007 : Leporello (Plon) (ISBN 2259206050)
2008 : La grenade et le suppositoire (Plon) (ISBN 9782259208000)

Traducciones destacadas

L'Œil d'Apollon, por G. K. Chesterton; Les Muses parlent, por Truman Capote; y Le Vieil Homme et la Mer, por Ernest Hemingway.

Premios

 1946 : Premio Stendhal, por Le Complexe de César
 1950 : Premio Courteline, por Une tête de chien
 1952 : Premio Interallié, por Au Bon Beurre
 1961 : Premio Prince Pierre de Monaco, por l'ensemble de son œuvre
 2001 : Premio Saint-Simon, por Jeannot, mémoires d'un enfant
 2005 : Gran premio católico de literatura, por Journal intime d'un mort

Condecoraciones
 Legión de Honor
 Orden de las Artes y las Letras
 Orden Nacional del Mérito

Referencias

Nota

Escritores de Francia del siglo XX
Grandes oficiales de la Legión de Honor
Premio de literatura Príncipe Pedro
Miembros de la Academia Serbia de Ciencias y Artes
Miembros de la Academia Francesa
Escritores de Francia del siglo XXI
Nacidos en París
Fallecidos en París

Jean Dutourd


İlham Aliyev (; d. 24 Aralık 1961; Bakü), Azeri siyasetçi ve işadamıdır. 2003'ten beri Azerbaycan'ın dördüncü ve mevcut cumhurbaşkanıdır. Önceki Cumhurbaşkanı Haydar Aliyev'in oğludur. Ayrıca Yeni Azerbaycan Partisinin genel başkanlığını yürütmektedir.

Eski Azerbaycan lideri Haydar Aliyev'in oğlu ve ikinci çocuğu olan Aliyev, 2003 yılında babasının ölümünün ardından yapılan cumhurbaşkanlığı seçimi ile beraber Azerbaycan'ın cumhurbaşkanı oldu. 2008 yılında ikinci dönem için yeniden seçildi. 2009 anayasa referandumu ile devlet başkanları için dönem sınırlamalarını kaldıran düzenleme sonucunda süresiz olarak seçimlere katılma hakkı kazandı. 2013 ve 2018 yıllarında yapılan seçimlerde tekrar seçildi. Seçim kampanyaları boyunca Aliyev, 2005 yılından bu yana genel başkanı olduğu Yeni Azerbaycan Partisi'nin bir üyesi olarak görev yaptı.

Uluslararası gözlemcilere göre Aliyev ailesi, devlet destekli kuruluşlarla olan bağlantıları aracılığıyla kendilerini zenginleştirdi. Aile, Azerbaycan bankalarının, inşaat firmalarının ve telekomünikasyon firmalarının önemli kısımlarını ellerinde bulundurmaktadır. Muhalifleri İlham Aliyev'i bir diktatör olarak görmektedir.

İlk yılları
1967-1977 yılları arasında Bakü'de ilk, orta ve lise eğitimi aldı. 1977 yılında Moskova Devlet Uluslararası İlişkiler Enstitüsünü kazandı. 1982 yılında Moskova Devlet Uluslararası İlişkiler Enstitüsünü başarıyla bitirerek aynı okulda doktoraya başladı. 1985 yılında doktorasını başarıyla tamamlayarak tarih doktoru unvanı aldı. 1985-1990 yılları arasında Moskova Devlet Uluslararası İlişkiler Enstitüsü'nde öğretim görevlisi olarak çalıştı. 1990-1994 yılları arasında iş hayatına atıldı. Birtakım ithalat-ihracat şirketlerinin yönetim kurulu başkanlığını yaptı.

Siyasi yaşamı

1994-2003 yılları arasında Azerbaycan Cumhuriyeti Devlet Petrol Şirketinin başkan yardımcılığını yaptı. Haydar Aliyev'in yeni petrol stratejisinnin hayata geçirilmesinde önemli bir rol üstlendi. Azerbaycan Cumhuriyeti'nin petrol politikasının jeopolitik yönleriyle ilgili birçok araştırması bulunmaktadır. Bilimler doktorudur.

İlk olarak 1995 yılında daha sonra ise 2000 yılında Azerbaycan Millî Meclisi'ne yapılan seçimlerde milletvekili seçildi. 2003 yılında Azerbaycan cumhurbaşkanı tarafından başbakanlık görevine tayin edilmesiyle milletvekilliği sona erdi.

1997-1999 arası
1997 yılından itibaren Azerbaycan Milli Olimpiyat Komitesi başkanlığını yürütmektedir. Sporun gelişmesinde büyük hizmetler gösterdiği için Uluslararası Olimpiyat Komitesi Şeref Madalyası'yla taltif edildi. 1990 yılında Yeni Azerbaycan Partisinin başkan yardımcılığına, 2001 yılında birinci yardımcılığına, 2005 yılında ise başkanlığına seçildi.

2000'ler
2001-2003 yılları arasında Avrupa Konseyi Parlamenterler Meclisinde Azerbaycan Millî Meclisi delegasyonunun başkanı oldu ve Ocak 2003 tarihinde Avrupa Parlamenterler Asamblesi'nin başkan yardımcısı ve Büro üyesi seçildi. Avrupa Parlamenterler Asamblesi'nin çalışmalarına aktif katılımı ve Avrupa ilkelerine uyumundan dolayı Avrupa Parlamenterler Asamblesi'nin fahri üyesi diploması ve Avrupa Parlamenterler Meclisi madalyonuyla Nisan 2004 tarihinde taltif edildi.

Seçimler
1999 yılında, İlham Aliyev, iktidardaki Yeni Azerbaycan Partisi'nin genel başkan yardımcısı olarak seçildi ve 2001 yılında Parti'nin İkinci Kongresi'nde genel başkan yardımcılığı görevine seçildi. Yeni Azerbaycan Partisi'nin 26 Mart 2005 tarihinde düzenlenen üçüncü Kongresi'nde, Aliyev oybirliğiyle parti genel başkanlığına seçildi. Partinin 2008 ve 2013 yıllarında düzenlenen dördüncü ve beşinci kongreleri, bir sonraki başkanlık dönemi için adaylığını oybirliğiyle destekledi.

1995 yılında Aliyev, Azerbaycan Cumhuriyeti Parlamentosu'na seçildi; daha sonra Azerbaycan Ulusal Olimpiyat Komitesi başkanı oldu (hala görevde).

2001'den 2003'e kadar Aliyev, Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisi'nde (PACE) bulunan Azerbaycan heyetinin başkanıydı.

Ağustos 2003'te, babası Haydar Aliyev hala resmi olarak Azerbaycan'ın cumhurbaşkanıydı ancak hastalığı nedeniyle görevlerini yerine getirmiyordu. Bunun üzerine İlham Aliyev Başbakan olarak atandı.

2003 seçimleri

15 Ekim 2003 seçimlerinin resmi sonuçları, İlham Aliyev'in zaferini ilan etti; Aliyev oyların %76,84'ünü kazandı. Siyasi gözlemciler tarafından seçimlerin hileli olduğu gözlemlendi. İnsan Hakları İzleme Örgütü ve Doğu Avrupa'da Demokrasi Enstitüsü, muhalefet partilerinin adaylarının tutuklanmasını, gazetecilere ve seçim mitinglerine katılanlara yönelik polis şiddetini ve seçimlerin "yaygın sahtekârlık ve kötüye kullanım" içerdiğini belgeledi.

2008 seçimleri

İlham Aliyev, 2008'de oyların %87'si ile yeniden seçildi. Seçimde toplam yedi aday yarışmak için 40.000 seçmen imzası topladı. Avrupa Parlamentosu Seçim Gözlem Delegasyonu raporuna göre, seçimlerde bildirilen bir huzursuzluk olmadı ve az sayıda küçük seçim ihlali meydana geldi. Rapor ayrıca, OSCE ve Avrupa Konseyi gereksinimleri ve standartlarına uygun olarak Seçim Kanunu'nda yapılan bir dizi reformu vurguladı.

2009'da yapılan anayasa referandumunda, başkanlık için dönem sınırlamaları kaldırıldı. Muhalefet, bunun Azerbaycan anayasasını ve İnsan Hakları Avrupa Sözleşmesi'ni ihlal ettiğini iddia etti. Avrupa Komisyonu referandumun "demokraside ciddi bir gerilemeyi işaret ettiğini" açıkladı.

2013 seçimleri

9 Ekim'de yapılan 2013 cumhurbabaşkanlığı seçimlerinde, Aliyev oyların açılmasından önce kazandığını iddia ederek oyların %85'ini alarak üçüncü beş yıllık dönemini güvence altına aldı. Seçim sonuçları kazara oylar açılmadan önce açıklandı.

Avrupa Konseyi Parlamenter Meclisi ve Avrupa Parlamentosu seçim gözlem heyetleri, oy verme sürecinin baskı veya tehdit belirtisi olmadan özgür, adil ve şeffaf olduğunu belirtti. Ancak oy verme işlemi başlamadan bir gün önce Merkezi Seçim Komitesi, vatandaşların oy sayımını gerçek zamanlı olarak izlemelerine izin vermek için yeni bir akıllı telefon uygulaması yayınladı ve istemeden seçim sonuçlarını seçimden önce gösterdi. Merkezi Seçim Komitesi, başlangıçta gösterilen sonuçların 2008 seçiminin sonuçları olduğunu, ancak ikinci sıradaki Jamil Hasanli dahil adayların 2013 seçimlerinden geldiğini iddia etti. Ancak Aliyev'in seçimdeki başlıca rakipleri Jamil Hasanli ve Igbal Agazade'ydi.

2013 yılında Amnesty International, Anar Mammadli adlı önde gelen insan hakları aktivisti ve bağımsız Seçim Gözlemevi ve Demokrasi Araştırmaları Merkezi'nin başkanının gözaltına alınmasıyla ilgili batılı liderlere seslenerek, örgütünün seçim sırasında yaygın ihlalleri rapor ettikten sonra vergi kaçakçılığı ve yasa dışı iş faaliyeti ile yanlış bir şekilde suçlandığını söyledi.

OSCE/ODIHR gözlemcileri, seçimler sırasında ifade özgürlüğüne kısıtlamalar olduğunu belirtti. ABD Dışişleri Bakanlığı, seçimlerin uluslararası standartları karşılamadığını ve ODIHR'nin değerlendirmesine destek verdiklerini ifade etti.

2018 seçimleri

2018 cumhurbaşkanlığı seçimlerinde İlham Aliyev oyların %86,02'sini aldı. Ana muhalefet partileri seçime katılmadı ve seçimlerin hileli olduğunu gösteren kanıtlar bulundu.

Dış ilişkileri

Birleşmiş Milletler
Azerbaycan cumhurbaşkanı olarak İlham Aliyev ilk defa Eylül 2004'te Birleşmiş Milletler'in (BM) 59. genel kurulunda müzakerelere katılmış ve o zamanki BM genel sekreteri Kofi Annanla görüşmüştür. Eylül 2010'da BM'nin 65. genel kuruluna ve Eylül 2017'de BM'nin 72. genel kuruluna katılmış ve Azerbaycan ülke olarak İlham Aliyev'in cumhurbaşkanlığı döneminde BM İnsan Hakları Konseyine (2006-2009), BM Güvenlik Konseyine (2012-2013) ve BM Ekonomik ve Sosyal Konseyine (2017-2019) üye olmuştur.

Türkiye

2010 yılında İlham Aliyev'in cumhurbaşkanlığı döneminde Türkiye ve Azerbaycan arasında Yüksek Düzeyli Stratejik İşbirliği Konseyi (YDSK) mekanizması tesis edilmiştir. 13 Kasım 2013'te o zamanki Başbakan Recep Tayyip Erdoğan ile Azerbaycan Cumhurbaşkanı İlham Aliyev'in liderliğinde yapılan Türkiye-Azerbaycan Yüksek Stratejik Konseyi 3. Toplantısı'nda, iki ülke arasında teknolojik işbirliği protokolü, bilim, teknoloji, sanayi ve girişimcilik alanında işbirliğini güçlendirmeye yönelik mutabakat zaptı, uluslararası kombine yük taşımacılığı anlaşması, güvenlik işbirliği anlaşması, iş gününü karşılıklı istihdamına dair anlaşma başta olmak üzere 7 protokol ve anlaşma imzalandı.

Türkiye ile Azerbaycan arasındaki Bakü'de yapılması planlanan Yüksek Düzeyli Stratejik İşbirliği Konseyi 5. Toplantısı, Ankara'da 17 Şubat 2016'da bombalı araçla meydana gelen saldırıya denk gelmiş ve Erdoğan Azerbaycan ziyaretini erteleme durumunda kalmıştır. Bunun üzerine, İlham Aliyev'in önerisiyle toplantı Bakü yerine Ankara'da yapılmıştır. Erdoğan Türkiye'yle somut dayanışma sergileme çerçevesinde yapılan bu öneriyi kabul ederek, bu jestten dolayı İlham Aliyev'e teşekkürlerini iletmiştir.

ABD

Cumhurbaşkanı olduktan sonra İlham Aliyev ABD ile ilişkileri genişletmeye çalışmıştır. Bu bağlamda, 25-28 Nisan 2006'da eski ABD Başkanı George W. Bush'un daveti üzerine Washington'a ilk resmi ziyaretini yaptı. Toplantıda petrol ve gaz endüstrisi, bölgesel ve küresel enerji güvenliği konuları ele alınmıştır.

24 Eylül 2010'da İlham Aliyev, BM Genel Kurulu 65. toplantısı için ABD ziyareti sırasında New York'ta o zamanki ABD Cumhurbaşkanı Barack Obama ile bir araya gelmiştir. 31 Mart-1 Nisan 2016 tarihlerinde Barack Obama'nın daveti üzerine Nükleer Güvenlik Zirvesine katılmıştır.

Son olarak, İlham Aliyev, 20 Eylül 2017'de New York'ta ABD'nin o dönemdeki başkanı Donald Trump ile bir araya gelmiştir. Donald Trump İlham Aliyev'e Güney Gaz Koridoru projesinin ABD tarafından desteklendiğini ve bu projenin Avrupa'nın enerji güvenliği açısından çok önemli olduğuna vurgu yapmıştır.

Rusya

İlham Aliyev Rusya'yı stratejik ortak olarak nitelendirmiştir. 11 Ağustos 2004'te İlham Aliyev Putin tarafından 2005 yılının "Rusya'da Azerbaycan yılı" düzenlenmesi kararı sonrasında 2006 yılında "Azerbaycan'da Rusya yılı"nın düzenlenmesi kararını kabul etmiştir.

Avrupa Birliği
Cumhurbaşkanı olduktan sonra İlham Aliyev Avrupa Birliği ile ilişkileri genişletmeye başlamıştır. İlham Aliyev cumhurbaşkanı olduktan sonra Azerbaycan 2004'te Avrupa Birliğinin (AB) dış politika programı olan Avrupa Komşuluk Politikasına katılmıştır. 2 yıl sonra, 2006'da, Azerbaycan adına İlham Aliyev, Avrupa Devlet ve Hükûmet Başkanları Konseyi adına dönem başkanı Matti Vanhanen ve Avrupa Birliği Komisyonu adına dönem başkanı José Manuel Barroso, Azerbaycan'la Avrupa Birliği arasında Stratejik Enerji Mutabakat Zaptı'nı imzaladılar.

2009'da Azerbaycan Avrupa Birliğinin Doğu Ortaklığı politikasına katıldı. 2011'de İlham Aliyev ve Avrupa Birliği dönem başkanı José Manuel Barroso Azerbaycanın başkenti Bakü'de Güney Gaz Koridoru Ortak Deklarasyonu'nu imzaladılar. Bununla Şah Deniz 2. Faz sahasından yılda 16 milyar metreküp gaz üretilmesi ve bu gazın 6 milyar metreküpünün Türkiye'ye, 10 milyar metreküpünün de Türkiye üzerinden transit geçerek Avrupa pazarlarına satılması planlanmaktadır.

Davos-Dünya Ekonomik Forumu
2013 yılından itibaren İlham Aliyev her yıl İsviçrenin Davos kentinde düzenlenen Dünya Ekonomik Forumuna katılmıştır.

Olaylar

İtirazlar
Ülkenin ana muhalefet partileri 2003, 2005 (parlamento seçimleri), 2008 seçimlerinde yolsuzluk yapıldığını iddia etmektedir. 2003 cumhurbaşkanlığı seçim sonuçlarını tanımayan muhalefet, seçim sabahı kitlesel gösteriler düzenlemiş, çok sayıda protestocu tutuklanmıştır.

WikiLeaks

WikiLeaks tarafından açıklanan Amerika Birleşik Devletleri diplomatik belge sızıntısında eşi Mihriban Aliyeva ile ilgili ayrıntılı bilgiler yer almakta, ülkeyi yöneten az sayıda güçlü ailenin Orta Çağ'daki gibi feodal bir biçimde ülkeyi yönettiği iddia edilmektedir.

Ayrıca İlham Aliyev'in Türkiye'nin bölgedeki enerji merkezi olmasını istemediği ve bunu engellemek için Rusya ile gaz anlaşması yaptığı da WikiLeaks belgelerinde ileri sürülen iddialar arasındadır.

2023 Türkiye Cumhurbaşkanlığı seçimleri hakkında iddialar
2023 Türkiye Cumhurbaşkanlığı seçimleri döneminde gazeteci Barçın Yinanç tarafından kaleme alınan bir yazıda bulunan iddia Azerbaycan Cumhurbaşkanı İlham Aliyev'in, Cumhurbaşkanı adayı olan Sinan Oğan'a telefon açarak Erdoğan'la görüşmesini tavsiye ettiği yönünde oldu. Tele1'in haberine göre, Azerbaycan Milli Meclis Başkanvekili Adil Aliyev, Iğdır'da AK Parti lehine propaganda faaliyetlerinde bulunmuş ve bu kampanyaya MHP'li Melekli Belediye Başkanı Eray Çoşar ile AK Parti Milletvekili Cantürk Alagöz de eşlik etmiştir. Gazeteye göre bu durum, ATA İttifakı'ndan ayrılan Cumhurbaşkanı adayı Sinan Oğan'ın AK Parti'li Cumhurbaşkanı Recep Tayyip Erdoğan'a destek vermesinin arkasında Azerbaycan Cumhurbaşkanı İlham Aliyev'in etkili olduğu iddialarını beraberinde getirmiştir.

Eleştiriler

Haksız kazanç ve yolsuzluk
Eleştirmenlere göre Aliyev ailesi, devlet işletmelerine olan bağlantıları aracılığıyla kendilerini zenginleştirmiştir. Büyük Azerbaycan bankalarının, inşaat firmalarının ve telekomünikasyon şirketlerinin önemli bir kısmına sahiptirler ve ülkenin petrol ve gaz endüstrilerinin kısmi sahibidirler. Bu zenginliğin büyük bir kısmı offshore şirketlerinde gizlenmektedir. 2021 yılında ortaya çıkan Pandora Papers sızıntıları, Aliyev ailesinin paralarını gizlemek için geniş bir offshore ağı kurduklarını gösterdi. Sızıntılara göre aile ve yakın çevreleri, İngiltere'de 400 milyon sterlin değerinde gayrimenkul işlemlerine gizlice yatırım yapmıştır.

2010 yılında The Washington Post'ta yazan Andrew Higgins, İlham Aliyev'in üç çocuğunun adıyla aynı isme sahip bazı Azerbaycanlıların Dubai'de 75 milyon dolar değerinde gayrimenkul sahibi olduğunu belirtmiştir. Higgins, bazı aile üyelerinin zengin olduklarını ifade etmiştir; örneğin, başkanın büyük kızı Leyla, Rus bir milyarder olan Emin Agalarov ile evlidir.

2012 yılında Organize Suç ve Yolsuzlukla Mücadele Projesi (OCCRP), İlham Aliyev'i organize suç ve yolsuzluk alanında yılın kişisi olarak adlandırdı. Ayrıca, 2012 yılında CNBC, Aliyev ailesinden bahseden yolsuzluk üzerine Filthy Rich adlı bir film çekti.

2013 yılında Uluslararası Araştırmacı Gazeteciler Konsorsiyumu (ICIJ) tarafından yapılan bir soruşturma sonucunda, Aliyev ailesinin en az dört offshore şirkete doğrudan bağlantılı olduğu tespit edildi ve bu şirketler Hassan Gozal ile ilişkilendirildi. ICIJ, Aliyev ailesi üyelerinin Aliyevlerin offshore şirketlerini hiçbir zaman bildirmediğini, İlham ve Mehriban Aliyev'in offshore şirket açma yasal hakları olmadığını ve bu şirketlerin açılması sırasında gerçek sahipleri gizlemek için önlemler alındığını belirtti. Şirketleri kaydederken, Aliyev'in kızları yaklaşık 6 milyon dolar değerinde gayrimenkul beyan etmişlerdi. İsveç televizyonunun yaptığı soruşturma, Aliyevler tarafından kontrol edilen offshore şirketlerin, İsveçli telekomünikasyon şirketi TeliaSonera'dan, 2005 tahminine göre sadece 6.5 milyon dolar karşılığında satın alınan Azercell cep operatörü hisseleri şeklinde rüşvet olarak 600-700 milyon dolarlık hisse aldığını gösterdi. 10 Eylül 2015 tarihli bir kararla Avrupa Parlamentosu, İlham Aliyev ve ailesine yönelik yapılan yolsuzluk iddialarının detaylı bir soruşturmasının yapılması için AB yetkililerine çağrıda bulundu.

ABD hükümeti tarafından finanse edilen Radio Free Europe/Radio Liberty'de çalışan gazeteci Khadija İsmayılova, gazetecilik çalışmaları yürüttü ve Aliyev ailesinin "Azerfon" ve "Azenco" gibi şirketleri kontrol ettiğini ve en büyük Azerbaycan bankalarında 3 milyar dolarlık varlığa sahip olduklarını iddia etti.

Ismayılova, Aralık 2014'te tutuklandı ve çeşitli suçlamalarla Eylül 2015'te yedi buçuk yıl hapis cezasına çarptırıldı. Mayıs 2016'da şartlı olarak serbest bırakıldı, ancak 2020 yılında seyahat yasağına tabi tutuldu ve ülkeyi terk etme başvurularına rağmen birçok kez ülkeyi terk edemedi. Avukatlar, Ismayılova'nın, OCCRP'nin kurucu ortağı ve yürütme direktörü olan Rumen gazeteci Paul Radu'nun Londra'da ifade vermek üzere İngiltere'ye seyahat izni talep etti. Radu, Azerbaycan Milletvekili Cevanşir Feyziyev tarafından Londra'da iftira nedeniyle mahkemeye verildi, OCCRP'nin ödüllü Azerbaycan Laundromat serisindeki iki makale nedeniyle suçlandı. OCCRP'nin Azerbaycan'daki baş muhabiri olan Ismayılova, davada önemli bir tanıktır.

Aliyev, Acil Durumlar Bakanı Kamaladdin Heydarov, Cumhurbaşkanlığı İdaresi Başkanı Ramiz Mehdiyev ve Mehriban Aliyeva ile birlikte milletvekili adaylarından 1.000.000 dolar rüşvet kabul etmekle suçlanan kişiler listesine dahil edildi. Eleştirmenler "seçim zaferini" ve parlamentoya dahil olmalarını garanti etmek amacıyla yapılan suçlamara dahil etti.

Lobicilik ve kara para aklama
Azerbaycan'ın petrol zenginliği, rejimin geniş çaplı lobi faaliyetlerine katılmasını mümkün kılmıştır. 2017 yılında, Aliyev ailesi, kendilerine yönelik eleştirileri savuşturmak ve rejimin olumlu bir imajını yaymak amacıyla önde gelen Avrupa siyasetçilerine rüşvet vermek için bir para aklama iddiası olan "Azerbaycan Laundromat" skandalıyla ilişkilendirildi.

Otoriteryanizm
Aliyev yönetimi, Azerbaycan'da otoriter bir rejim olarak tanımlanmaktadır. Seçimler özgür ve adil değildir, güç Aliyev ve genişletilmiş çevresinin elinde toplanmıştır, yolsuzluk yaygındır ve işkence, keyfi tutuklamalar, gazetecilere ve sivil toplum kuruluşlarına yönelik taciz dahil olmak üzere insan hakları ihlalleri ciddi boyuttadır. Birçok eleştirmen Aliyev'i bir diktatör olarak görmektedir.

İnsan hakları ihlalleri
Aliyev'in başkanlığı döneminde Azerbaycan'da insan hakları ihlalleri arasında işkence, keyfi tutuklamalar, istismar ve gazetecilere ile sivil toplum kuruluşlarına yönelik tacizler bulunmaktadır.

Muhalefet partilerinin bastırılması ve özgür basının durumu
2020 Ermenistan-Azerbaycan çatışmaları sırasında 15 Temmuz 2020 tarihinde yaptığı bir konuşmada, Cumhurbaşkanı Aliyev en büyük muhalefet partisi olan Azerbaycan Halk Cephesi'ni hedef aldı. Halk Cephesi'nin "Ermenilerden daha kötü" olduğunu beyan etti. Azerbaycan kaynaklarına göre, şu anda parti yöneticileri ve gazeteciler dahil olmak üzere yaklaşık 120 kişi hapiste tutulmaktadır. 20 Temmuz'da ABD Dışişleri Bakanlığı, Azerbaycan'ın pandemiyi kullanarak "sivil toplum savunuculuğunu, muhalefet seslerini veya kamu tartışmalarını susturmaktan kaçınmasını" istedi. Bu eylemler genellikle "demokrasi yanlısı savunucuları ve siyasi rakipleri tamamen ortadan kaldırma" girişimi olarak görülmektedir. RFE/RL'ye göre, "Aliyev'in otoriter yönetimi bağımsız medya kuruluşlarını yok etmiş ve uluslararası gözlem grupları tarafından gerçek muhalefet olarak tanımlanan muhalefet partilerini bastırmıştır".

Özel hayatı
Mihriban Aliyeva ile 1983 yılında evlenmiştir. Leyla, Arzu ve Heydar Aliyev adlı üç çocuk babasıdır. Beş torun sahibidir. Çok iyi derecede Rusça, İngilizce, Türkçe ve Fransızca bilmektedir. Eşi Mihriban Aliyeva Azerbaycan'ın ilk cumhurbaşkanı yardımcısıdır.

Ödül ve madalyaları

Ulusal

  - Haydar Aliyev Nişanı °
  - Şeyhülislam Nişanı °

Uluslararası
  - Romanya Yıldızı Nişanı (2004) °
  - Abdülaziz el-Suud Nişanı (2005) °
  - Gürcistan Şeref Nişanı °
  - Büyük Haç Liyakat Madalyası °
  - Polonya Cumhuriyeti Liyakat Nişanı °
  - Birinci sınıf Bilge Prens Yaroslav Nişanı (2008)
  - Büyük Mübarek Nişanı °
  - Yunanistan Cumhuriyeti Altın Madalyası °
  - Büyük Haç Şövalye Üç Yıldız Nişanı °
  - Büyük Dürüst Hizmet Haçı °
  - İsmoili Somoni Nişanı °
  - Birinci sınıf Türkiye Cumhuriyeti Devlet Nişanı (2013)
  - Özgürlük Nişanı (2013)
  - Sırbistan Cumhuriyet Nişanı (2013)
  - İtalya Cumhuriyeti Liyakat Nişanı  (2018)
  - Altın Kartal Nişanı  (2022)

Uluslararası Organizasyonlar
  - Sınırları Koruma ve Güç ve İş Birliği Anlaşması Madalyası (2008) °

Diğer
  - İhsan Doğramacı Barış için Uluslararası İlişkiler Ödülü °
  - Rus Ortodoks Kilisesi Birinci sınıf Prepodobniy Sergiy Rodonejskiy Nişanı °
 Uluslararası Askeri Sporlar Konseyi - Büyük Kordon Liyakat Nişanı °

Fahrî Doktoralar

  - Mahtumkulu Devlet Üniversitesi (Fahrî Profesör)
  - Belarus Devlet Üniversitesi (Fahrî Profesör)
  - Moskova Devlet Üniversitesi (Fahrî Profesör, 2008)
  - L.N. Gumilev Avrasya Ulusal Üniversitesi (Fahrî Profesör)
  - Ulusal ve Dünya Ekonomi Üniversitesi (Fahrî Profesör)
  - Lincoln Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Moskova Devlet Uluslararası İlişkiler Enstitüsü (Fahrî Doktora)
  - Bilkent Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Vergi Ulusal Akademisi (Fahrî Doktora)
  - Ploesti Petrol ve Gaz Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Kyung Hee Universitesi (Fahrî Doktora)
  - Ürdün Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Budapeşte Corvinus Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Kiev Taras Şevçenko Ulusal Üniversitesi (Fahrî Doktora)
  - Bakü Devlet Üniversitesi (Fahrî Doktora) °
  - Ankara Üniversitesi (Fahrî Doktora) °
  - Çukurova Üniversitesi (Fahrî Doktora) °

° işareti aldığı ödül ve unvanların resmi web sitesinde olduğunu gösterir

Kaynakça

Dış bağlantılar

 Azerbaycan Cumhurbaşkanlığı

1961 doğumlular
Bakü doğumlu siyasetçiler
Azeri siyasetçiler
Azerbaycan Millî Meclisi 1. dönem milletvekilleri
Azerbaycan Millî Meclisi 2. dönem milletvekilleri
Yeni Azerbaycan Partisi mensubu siyasetçiler
Görev başındaki ulusal liderler
Azeri spor yöneticileri
Haydar Aliyev Nişanı sahipleri
Türkiye Cumhuriyeti Devlet Nişanı sahipleri
Aziz George Zafer Nişanı sahipleri
Yaşayan insanlar
Aliyev ailesi
Polonya Cumhuriyeti Liyakat Nişanı sahipleri
İtalya Cumhuriyeti Liyakat Nişanı sahipleri
Devlet başkanlarının çocukları
Azerbaycan'daki siyasi parti genel başkanları
Yeni Azerbaycan Partisi genel başkanları
Yeni Azerbaycan Partisi Yönetim Kurulu üyeleri
Ermeni Soykırımı'nı reddedenler
Altın Kartal Nişanı sahipleri
Azerbaycan başbakanları
Türk Devletleri Teşkilatı Ali Nişanı sahipleri
Siyasi yolsuzluk
Suça mahkum olan siyasetçiler
Yolsuzluktan mahkum olan siyasetçiler
Azeri milliyetçileri
Azeri Şiiler

İlham Aliyev


Natsu e no Tobira  (夏への扉, literalmente, La puerta al verano?) es el tercer manga escrito e ilustrado por Keiko Takemiya, en 1975, y uno de los primeros en considerarse del género shōnen-ai. Originalmente publicado en la revista Hana to Yume, publicación perteneciente a la editorial japonesa Hakusensha. Posteriormente, fue recopilado en el 2000, por Kōdansha.
Cuenta también con una adaptación al anime lanzada el 20 de marzo de 1981 en Japón.

Trama
La trama es un romance trágico de mayoría de edad que involucra a cinco niños en una academia francesa: un joven Marion comienza un romance con una mujer mayor; su amiga Ledania tiene sentimientos no correspondidos por él; su amigo Claude está profundamente enamorado de Marion; los amigos Lind y Jacques desarrollan una peligrosa rivalidad sobre su amor por Ledania.

Manga de 1975
Anime de 1981
Anime y manga romántico
Madhouse

Natsu e no tobira


is a village located on Amami Ōshima, in Ōshima District, Kagoshima Prefecture, Japan.

As of June 2013, the village had an estimated population of 1,843 and a population density of 17.9 persons per km2. The total area was 103.07 km2.

Geography
Uken occupies the southern portion of the west coast of Amami Ōshima, facing the East China Sea. About 90% of the village is mountainous, and includes Uwandake, with a height of .  The climate is classified as humid subtropical (Köppen climate classification Cfa) with very warm summers and mild winters. Precipitation is high throughout the year, but is highest in the months of May, June and September. The area is subject to frequent typhoons.

Surrounding municipalities
Amami
Yamato
Setouchi

History
Yakiuchi Village was established on April 1, 1908. It became Uken Village on November 1, 1917. Many inhabitants of the village emigrated to Brazil before World War II. As with all of the Amami Islands, the village came under the administration of the United States from July 1, 1946 to December 25, 1953.  Efforts to merge the village with neighboring municipalities collapsed in 2005. In 2006, the village government expressed an interest to be considered as a potential location for the disposal of high level radioactive wastes to the Nuclear Waste Management Organization of Japan, much to the outrage of many inhabitants.

References

External links

Villages in Kagoshima Prefecture
Populated coastal places in Japan

Uken


Zapiekanka je vrsta jela koje potječe iz poljske kuhinje, a koja se sastoji od kruha premazanog umakom od rajčice, na koje se zatim stavljaju razni dodatci, prije svega gljive i sir, a zatim se peče.

Brza hrana
Pekarski proizvodi
Poljska

Zapiekanka


La ligne de Fourmies à Wignehies est une ancienne ligne de tramway qui reliait Fourmies à Wignehies entre  et le .

Histoire

Projet
La ligne est déclarée d'utilité publique par décret du . Elle est concédée par le département du Nord à Émile Léopold Tissot et Gaston Guillain.

Au cours de l'année , ceux-ci se substituent la Société anonyme des tramways de Fourmies-Wignehies pour construire et exploiter le tramway, cette substitution est approuvée par le département du Nord le  et par décret le .

Inauguration
Le , un essai concluant est mené sur la ligne en présence des dirigeants de la compagnie puis la commission chargée de la réception de la ligne se réunit le . Puis le dimanche  a lieu l'inauguration rapportée par le Journal de Fourmies :

Évolution
Au début de l'année , la société est placée en liquidation puis le  un arrêté du ministre des travaux public déchoit la compagnie de ses droits mais l'exploitation ne s'arrête pas pour autant.

Suppression
Le service est supprimé le .

Infrastructure

Matériel roulant

Locomotives à vapeur

Exploitation

Horaires

Références

Transport à Fourmies
Transport à Wignehies
Ancien tramway dans le Nord
Ancien tramway à écartement métrique dans le Nord

Ligne de tramway de Fourmies à Wignehies


An Sagittaria lichuanensis in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni J.K.Chen, X.Z.Sun ngan H.Q.Wang. An Sagittaria lichuanensis in nahilalakip ha genus nga Sagittaria, ngan familia nga Alismataceae. Ginklasipika han IUCN an species komo nangangarat-an. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Sagittaria

Sagittaria lichuanensis


Ngongang ist der Familienname folgender Personen:

 Ferdinand Ngongang (* 1977), kamerunischer Gewichtheber
 Guy Michel Ngongang (* 1995), kamerunischer Gewichtheber
 Joël Gustave Nana Ngongang (1982–2015), kamerunischer LGBT- und HIV-Aktivist
 Yves Ngongang (* 1977), deutsch-kamerunischer Fußballspieler

Ngongang


Die RFPolicy beschreibt eine Methode, Hersteller auf gefundene Sicherheitslücken in ihrer Software aufmerksam zu machen. Sie wurde ursprünglich von dem Hacker und IT-Sicherheitsberater Rain Forest Puppy geschrieben.

Das Verfahren gibt dem Hersteller fünf Werktage Zeit, um auf den Fehler zu reagieren. Wenn der Hersteller in dieser Zeit den Meldenden nicht kontaktiert, sollte der Sachverhalt veröffentlicht werden. Der Meldende sollte dem Hersteller beim Reproduzieren des Fehlers helfen und einen Bugfix bereitstellen. Gibt der Hersteller triftige Gründe an, warum das Problem nicht behoben werden konnte, sollte die Veröffentlichung verzögert werden.

Bei dem Schließen der Sicherheitslücke sollte der Hersteller die Meldung oder den Bugfix angemessen erwähnen.

Die gezielte Ausnutzung einer gefundenen Sicherheitslücke für kriminelle Zwecke nennt man Exploit. Solange noch kein Bugfix oder Gegenmittel existiert ist es ein Zero-Day-Exploit.

Sogenannte White-Hat-Hacker wenden die RFPolicy (oder vergleichbares) an, da sie Computersicherheit verbessern wollen. Dagegen planen Black-Hat-Hacker nach dem Fund einer Sicherheitslücke einen möglichst effektiven Exploit.

Gründe gegen die RFPolicy
Gegen die Meldung einer Sicherheitslücke gemäß der RFPolicy sprechen zum einen die subjektiven Beweggründe einzelner Hacker. Dazu gehören zum Beispiel das Streben nach Aufmerksamkeit, Erpressung, Spionage, Sabotage, Machbarkeits-Nachweise (Proof of Concept) oder der gewinnbringende Verkauf des Wissen über das Exploit.

Zum anderen gibt es politische Gründe von Seiten staatlicher Einrichtungen. Geheimdienste verwenden Exploits für Aufklärung oder auch Sabotage (siehe Cyberkrieg).

Staatliche Geheimdienste verwenden die Kenntnisse über Sicherheitslücken gezielt für ihre Arbeit und melden sie in der Regel nicht den Herstellern. Es gilt mittlerweile als gesichert, dass Geheimdienste der USA in Zusammenarbeit mit israelischen Agenten Stuxnet entwickelt haben, eine Kombination aus Wurm und Rootkit. Das Programm nutzt auf direktem und indirektem Weg unzählige Sicherheitslücken verschiedenster Systeme aus.

2017 wurde vom Ransomware-Wurm WannaCry ein Bug in Windows-Betriebssystemen ausgenutzt. Dieser war einem amerikanischen Geheimdienst seit Jahren bekannt, aber vermutlich zur eigenen Nutzung geheim gehalten. Wegen eines Informationslecks wurden Details dazu schließlich bekannt, und Microsoft wurde doch noch in Kenntnis gesetzt. Die Sicherheitsupdates konnten sich aber nicht mehr schnell genug etablieren, WannyCry infizierte dennoch geschätzte 230.000 Rechner. In der Folge warf Microsofts Präsident und Rechtsvorstand Brad Smith der NSA und dem CIA vor, dass sie sich des Schadens für Zivilpersonen bewusst werden müssen, den Geheimdienste durch das Ansammeln und Ausnutzen solcher Software-Sicherheitsprobleme anrichten. "Wir haben gesehen, dass von der CIA gespeicherte Sicherheitslücken in WikiLeaks angezeigt werden. Und jetzt hat diese von der NSA gestohlene Sicherheitslücke unsere Kunden auf der ganzen Welt geschädigt." ("We have seen vulnerabilities stored by the CIA show up on WikiLeaks, and now this vulnerability stolen from the NSA has affected customers around the world.")

Einzelnachweise

Weblinks
 RFPolicy v2.0

IT-Sicherheit
Fehlermanagement (Softwaretechnik)

RFPolicy


من الممكن اعتبار أن تاريخ اليابان البحري بدأ مع بداية احتكاك اليابان مع الدول الآسيوية في أوائل الألفية الأولى ووصل ذروته قبل العصر الحديث في القرن السادس عشر أثناء التبادل الثقافي مع الدول الأوروبية والتجارة مع البر الصيني. وبعدها دخل القطاع البحري في سبات مع حالة الانغلاق التي عاشت تحتها البلاد أثناء فترة حكومة توكوغاوا. وبعد إصلاح ميجي دخلت اليابان في العصر الحديث لتطوير القطاع البحري وبأمر من الإمبراطور أنشأت البحرية اليابانية الإمبراطورية وأصبحت ثالث أكبر سلاح للبحرية في العالم بحلول عام 1920، ويعتقد أنها كانت الأول في العالم بحلول الحرب العالمية الثانية.

انتهى تاريخ البحرية اليابانية الإمبراطورية الذي كان حافلاً بالانتصارات أمام أعتى القوى في العالم أثناء الحرب اليابانية الصينية الأولى والحرب الروسية اليابانية بالهزيمة الكاملة أمام البحرية الأمريكية عام 1945، وحله رسمياً عند استسلام اليابان.

سلاح البحرية الياباني اليوم يتبع قوات الدفاع الذاتي اليابانية تحت اسم قوة الدفاع الذاتي البحرية اليابانية ولا زال يعتبر من أرقى وأكثر أسلحة البحرية في العالم تطوراً.

قبل التاريخ
يعتقد أن اليابان كانت جزءاً من آسيا أثناء العصر الجليدي حتى 20000 ق.م. مما سمح باتصال أرخبيل اليابان وانتقال الحيوانات والنباتات بحرية ومنها تأسست فترة جومون. بعد تلك الفترة انفصلت اليابان كجزيرة وأصبح الإبحار هو الوسيلة الوحيدة للانتقال إلى البر الآسيوي الرئيسي. كانت طرق الانتقال هي بين شبه الجزيرة الكورية وتسوشيما على مسافة 50 كم، وبين تسوشيما إلى جزيرة كيوشو من الجنوب، بالإضافة إلى المعبر بين هوكايدو وسخالين من شمال اليابان.

بدايات التاريخ

فترة يايوي
بدأت أول أشكال الاتصال البحري في فترة يايوي عندما انتقلت فنون زراعة الرز وصناعة السبائك من البر الآسيوي. ويعتبر غزو سيلا (أحد الممالك الكورية الثلاث) عام 14 هي من أوائل الأعمال العسكرية اليابانية المسجلة.

فترة ياماتو
أثناء فترة ياماتو تركزت النشاطات البحرية بين اليابان والبر الآسيوي على النشاط الدبلوماسي والتجارة مع الصين والممالك الكورية. وفقاً لنيهون شوكي فإن الإمبراطور جينغو قام بغزو كوريا في القرن الثالث وعاد منتصرا بعد ثلاثة أعوام.

العصور الوسطى
سجلت بدءاً من القرن الثاني عشر العديد من المعارك البحرية الكبيرة بين العشائر اليابانية التي استخدم فيها ما يزيد على 1000 سفينة حربية. من أشهر هذه المعارك هي معركة جينبه. عادت ما كانت المعارك تبدأ بتبادل الرماية بالأسهم في الفترة الأولى ثم تتحول إلى مبارزات يدوية بالسيوف والخناجر واستخدمت السفن كساحات معارك طافية.

العصر الحديث
استمرت دراسة طريقة بناء السفن الغربية في أربعينات القرن التاسع عشر. وعندما وافقت اليابان على الانفتاح للنفوذ الأجنبي وضعت حكومة توكوغاوا سياسة للحصول على تقنية البحرية الغربية. وفي 1855 وتحت المساعدة الهولندية حصلت اليابان على أول سفينة حربية بخارية استخدمت في التدريب. وفي عام 1860 أبحرت أول سفينة يابانية إلى الولايات المتحدة لإرسال أول بعثة دبلوماسية.

في عام 1863 أنهت اليابان بناء أول سفينة محلياً فاتحة الطريق لامتلاك اليابان أسطولها الحديث بصناعة محلية. ومع نهاية حكم الشوغون عام 1867 كان الأسطول الياباني قد حصل على ثمانية سفن حربية عاملة على البخار.

إصلاح ميجي
كانت البحرية اليابانية الإمبراطورية هي سلاح البحرية الرسمي في اليابان بين 1867 و 1947 حتى حله بوضع الدستور الياباني الجديد. حاولت حكومة ميجي إصلاح وتحديث الأسطول الياباني لمنافسة الأساطيل الغربية، حيث أسست البحرية الإمبراطورية رسمياً عام 1869 بخطط للحكومة بإنشاء أسطول من 200 سفينة لكن الخطة توقفت بعد عام بسبب عدم توافر الموارد.

وأثناء سبعينات وثمانيات القرن التاسع عشر بقي السلاح البحري الياباني كقوات دفاع على الرغم من التحديث المستمر له. وفي عام 1870 قررت الحكومة إنشاء أسطول يتبع نموذج الأسطول البريطاني بمساعدة من الحكومة البريطانية في إنشاء وتدريب العمال اليابانيين. وفي الثمانينات ازداد النفوذ الفرنسي على سلاح البحرية اليابانية.

الحرب اليابانية الصينية

بدأت هذه الحرب في 1 أغسطس 1894 وانتهت في 30 مارس 1895 ودارت رحاها بين القيصرية الصينية والقيصرية اليابانية. كان للبحرية اليابانية دور في إحباط هروب القوات الصينية من نهر يالو في معركة نهر يالو في 17 سبتمبر 1894 حيث خسر الصينيون 8 سفن من أصل 12.

الحرب الروسية اليابانية

بدأت الحرب عام 1904 بسبب صراع استعماري لاستعمار كوريا، حيث كانت روسيا قد تغلغلت في تلك المناطق، ورفضت التفاوض مع اليابان لتقسيم مناطق النفوذ. ودون إعلان الحرب هاجمت اليابان بورت آرثر وحاصرت الأسطول الروسي، وانتزعت اليابان بورت آرثر وهزموا الروس في مكدن 1905 في معركة تسوشيما حيث حطم أسطول روسي كبير حيث من بين 38 سفينة روسية تم إغراق 21، وأسر 7 ونزع سلاح 6 وقتل 4545 جندي روسي وأخذ 6106 أسير، أما من الطرف الياباني فقد خسرت اليابان 116 رجل و 3 قوارب طوربيد.

الحرب العالمية الثانية

بسنوات قبل الحرب العالمية الثانية بدأت اليابان بإعداد نفسها لمحاربة الولايات المتحدة، وكانت من بين مسؤوليات البحرية الإمبراطورية محاربة أعتى سلاح للبحرية في العالم. كان للبحرية اليابانية الأفضلية في أولى مراحل النزاع مع الولايات المتحدة، إلا أن القوات الأمريكية استطاعت التفوق في المراحل اللاحقة بسبب التطوير المستمر لأسلحتها البحرية والجوية.

قوة الدفاع الذاتي البحرية اليابانية

بعد استسلام اليابان في الحرب العالمية الثانية تم حل الجيش والبحرية اليابانية بالكامل تحت الدستور الجديد، وتأسست قوة الدفاع الذاتي البحرية اليابانية التي هي سلاح البحرية في قوات الدفاع الذاتي اليابانية مسؤولة عن الدفاع البحري في اليابان.

تمتلك قوات الدفاع الذاتي أسطولا كبيرا، يتشكل معظمه من مدمرات. كما لها قدرات محددة على تنفيذ عمليات الإبحار العميق. أسلحة القوات البحرية توصف بأنها أسلحة دفاعية، حيث تفتقد القوات البحرية حاليا لأنواع الأسلحة الهجومية التي تمتلكها قوات بحرية لها نفس الحجم من الأساطيل البحرية. حيث أن مهمة قوات الدفاع الذاتي البحرية الحالية تتمثل في التحكم والسيطرة على سواحل البلاد والقيام بدوريات في المياه الإقليمية.

مراجع

تاريخ اليابان البحري


Dan-Alexandru Darabont () este un inginer, doctor în științe inginerești, absolvent în 1990 al Facultății de Mecanică din Universitatea Politehnica București și politician român, membru fondator al PSD. A fost primar al sectorului 6 în perioada iunie 2000 - iunie 2004, iar în 1996 - 2000 a ocupat la aceeași primărie funcția de viceprimar. În 2004 - 2005 a fost prefect al capitalei, iar din octombrie 2010 și până în iunie 2012 a lucrat la Banca Națională a României.

Dan Darabont a fost viceprimar al Capitalei din partea PSD din iulie 2012, funcție din care a demisionat pe 16 martie 2016, mandatul său încetând în 31 martie 2016.

Activitate științifică
Autor a 57 de lucrări de cercetare științifică aplicată;
 Autor	a 7 articole publicate în reviste tehnice de specialitate privind domeniile: ergonomie,	ventilație industrială, combaterea zgomotului și vibrațiilor industriale;
 Co-autor al monografiei: Mecanica mașinilor	și instalațiilor	miniere	de săpat și transportat.

Referințe

Vezi și
 Lista primarilor sectoarelor bucureștene aleși după 1989

Ingineri români în viață
Primari ai sectoarelor Bucureștiului
Politicieni români în viață
Politicieni români din secolul al XX-lea
Politicieni români din secolul al XXI-lea
Membri ai Partidului Social Democrat
Bucureșteni
Prefecți ai Bucureștiului

Dan Darabonț


Sveta Margareta, Margareta Antiohijska, Ognjena Marija ili Sveta Marina (Antiohija, Pizidija 289. – 304.) je kršćanska svetica.

Rodom je iz grada Antiohije u Pizidiji. Otac joj je bio poganski svećenik Elizej (Aedesius). Majka joj je umrla ubrzo nakon njena rođenja, pa ju je dojila jedna kršćanka iz Antiohije. Nakon što je prigrlila kršćanstvo i zavjetovala svoje djevičanstvo Bogu, njezin je se otac odriče. Krstila se u dvanaestoj godini, a zbog svoje vjere u Isusa Krista stradala je u doba cara Dioklecijana. Na putu iz Antiohije, srela je jednog eparha, koji je progonio kršćane. Odbila je ponuđeni brak, te ju je on zbog toga, ali i zbog njene vjere dao mučiti najstrašnijim mukama.

Prema narodnom vjerovanju Sveta Margareta pali i kažnjava ognjem kao što sveti Ilija kažnjava gromom. Moći ove svetica nalazile su se u Carigradu do dolaska križara, a danas se nalaze u manastiru, posvećenom u njenu čast na planini Longa ponad Ohridskog jezera u Albaniji. Tamo hodočaste i pravoslavci i muslimani.

U istočnom slikarstvu prikazuje se uglavnom s križem i palmom, sa zmajem pod nogama i plamtećom kućom u pozadini.

Rimokatolici svetkuju njezin dan 17. srpnja, a istočne srkve 30. srpnja.

Sveci
Kršćanski mučenici

Sveta Margareta mučenica


Chelidonium može označavati:
 Chelidonium (Animalia), rod kukaca iz porodice Cerambycidae
 Chelidonium (Plantae), biljni rod iz porodice Papaveraceae

Chelidonium


As forças aéreas da Etiópia e da Eritreia desempenharam um papel significativo na guerra de 1998-2000. As partes alocaram fundos significativos para apoiar o bom estado de suas aeronaves e sua modernização, o que deveria ter sucesso em todo o conflito. Se no início do país sentiu uma escassez de pilotos, instrutores e técnicos, teve problemas significativos com a capacidade de combate de veículos de combate, então no final do confronto, a situação mudou devido à aplicação de esforços máximos para aumentar a força aérea, Suprimentos estrangeiros, ajuda de mercenários e especialistas militares das ex-repúblicas soviéticas (principalmente russos e ucranianos). Durante o conflito armado, foram descobertas várias características das aeronaves das séries MIG e Su, que anteriormente não eram registradas nas condições climáticas da Etiópia e da Eritreia.

Aviões e helicópteros estavam envolvidos em bombardeios, reconhecimento aéreo, evacuação, lutando uns com os outros. De acordo com estimativas mínimas, as perdas em equipamentos de aviação foram unidades 5 dos eritreus (4 MiG-29, 1 Aermacchi MB-339) e unidades 8 nos Etíopes (3 Mig-21, 1 MiG-23, 1 Su-25, 2 Mi-24/35). Durante os incidentes não-combatentes, mais quatro veículos sofreram: o Su-27SK etíope e o MiG-21, o Il-76MD ucraniano, que caiu em acidentes aéreos, e o sul-africano Learjet-35A, erroneamente abatido pela Etiópia.

Bibliografia
 Михаил Жирохов. Война в воздухе на Африканском Роге // Уголок неба : авиационная энциклопедия. — 2004.
 Михаил Жирохов, Максим Шаповаленко. Последняя классическая война XX века // История авиации : журнал. — 2002 — № 2.
 А. Иванович. Эфиопия — Эритрея : Уроки воздушной войны // Авиация и время : журнал. — 2009. — № 4. — стр. 40—46.
 Коновалов И.П. Войны Африканского Рога. — Пушкино: Центр стратегической конъюнктуры, 2014 — 192 с. ISBN 978-5-906233-77-6.

Conflito fronteiriço etíope-eritreu
Aviação por guerra

Aviação da Guerra Etíope-Eritreia


Die New Wine Township ist eine von 17 Townships im Dubuque County im Osten des US-amerikanischen Bundesstaates Iowa.

Geografie

Die New Wine Township liegt im Osten von Iowa rund 45 km westlich von Dubuque, dem am Iowa von Wisconsin und Illinois trennenden Mississippi gelegenen Zentrum der Region.

Die New Wine Township liegt auf 42°31′11″ nördlicher Breite und 91°04′19″ westlicher Länge und erstreckt sich über 94,8 km². Die New Wine Township wird vom nördlichen Arm des Maquoketa River durchflossen.

Die New Wine Township grenzt innerhalb des Dubuque County im Norden an die Liberty Township, im Nordosten an die Concord Township, im Osten an die Iowa Township, im Südosten an die Taylor Township und im Süden an die Dodge Township. Im Westen grenzt die Township an das Delaware County.

Verkehr
Durch die New Wine Township verläuft in der äußersten Südwestecke ein kleiner Abschnitt des zum Freeway ausgebauten U.S. Highway 20. Von Norden her führt der Iowa Highway 136 durch die gesamte Township. Daneben führen noch eine Reihe County Roads und zum Teil unbefestigte untergeordnete Straßen durch die New Wine Township.

In Ost-West-Richtung führt eine Eisenbahnstrecke der Canadian National Railway von Chicago über Dubuque nach Westen durch die New Wine Township.

Die nächstgelegene Flugplätze sind der rund 55 km südöstlich gelegene Dubuque Regional Airport und der rund 45 km südwestlich gelegene Monticello Regional Airport.

Bevölkerung
Bei der Volkszählung im Jahr 2010 hatte die Township 4804 Einwohner. Innerhalb der New Wine Township gibt es neben Streubesiedlung zwei selbständige Gemeinden (die beide über den Status "City" verfügen):
 Dyersville1
 New Vienna

1 – teilweise in der Dodge Township und im Delaware County

Einzelnachweise

Weblinks
 www.city-data.com - New Wine Township

New Wine Township


The Rural City of Benalla is a local government area in the Hume region of Victoria, Australia, located in the north-east part of the state. It covers an area of  and, in June 2018, had a population of 14,024.

It includes the towns of Baddaginnie, Benalla, Devenish, Goorambat, Major Plains, Swanpool, Tatong, Thoona, Warrenbayne and Winton. It was formed in 2002 from the de-amalgamation of the Shire of Delatite into the current rural city and the Shire of Mansfield, the former being a merger between the latter, the Shire of Benalla and the City of Benalla.

The Rural City is governed and administered by the Benalla Rural City Council; its seat of local government and administrative centre is located at the council headquarters in Benalla. The Rural City is named after the main urban settlement located in the centre-north of the LGA, that is Benalla, which is also the LGA's most populous urban centre with a population of 10,331.

Council

Current composition
The council is composed of seven councillors elected to represent an unsubdivided municipality.

Administration and governance
The council meets in the council chambers at the council headquarters in the Benalla Municipal Offices, which is also the location of the council's administrative activities. It also provides customer services at its administrative centre in Benalla.

Townships and localities
The 2021 census, the rural city had a population of 14,528 up from 13,861 in the 2016 census

^ - Territory divided with another LGA

See also
 List of localities (Victoria)
 List of places on the Victorian Heritage Register in the Rural City of Benalla

References

External links
Benalla Rural City Council official website
Metlink local public transport map
Link to Land Victoria interactive maps

Local government areas of Victoria (state)
Hume (region)

Hume Highway

Rural City of Benalla


خليج سانت لورانس خليج كبير يقع في جنوب شرق كندا في شمال غرب المحيط الأطلنطي، عند مصب نهر سنت لورنس، بين نوفاسكوشيا ( جنوبا ) ونيوفوندلاند ( شرقا ) وكويبك ( شمالا ) ونيوبرونزويك وشبه جزيرة جاسي ( غربا ) تربطه بالمحيط مضايق بل ايل، وكابوت، وكانسو، يمنع الجليد الملاحة فيه من أوائل ديسمبر حتى منتصف أبريل غني بالأسماك وبخاصة القد.

مراجع

خلجان المحيط الأطلسي

خليج سانت لورنس


An Carex omurae in uska species han Liliopsida nga ginhulagway ni Tetsuo Michael Koyama. An Carex omurae in nahilalakip ha genus nga Carex, ngan familia nga Cyperaceae. Waray hini subspecies nga nakalista.

Mga kasarigan

Carex

Carex omurae


Die Snookerweltmeisterschaft 1947 war ein Turnier, das in der Leicester Square Hall in London, England ausgetragen wurde.

Es war die erste Weltmeisterschaft, die ohne den 15-fachen Seriensieger und Titelverteidiger Joe Davis stattfand. Erstmals standen sich im Finale der Schotte Walter Donaldson und der Engländer Fred Davis, jüngerer Bruder von Joe Davis, gegenüber. Als erster Nichtengländer konnte Donaldson sich mit einem 82:63-Sieg den Titel erkämpfen. Das höchste Break erzielte Fred Davis mit 135 Punkten.

Zum ersten Mal trat der spätere 8-fache Weltmeister (1957 bis 1968) John Pulman bei diesem Wettbewerb in Erscheinung. Er verlor sein Erstrundenspiel in der Qualifikation jedoch mit 14:21 gegen Albert Brown. Der  Neuseeländer Clark McConachy nahm nach 1932 zum zweiten Mal teil, verlor jedoch sein Erstrundenspiel gegen Davis deutlich mit 20:53.

Hauptrunde

Qualifikation

Anmerkungen
 *1 kl = kampflos gewonnen

Einzelnachweise

1947
Snookerveranstaltung 1947
Billardturnier in London
Sportveranstaltung in der City of Westminster

Snookerweltmeisterschaft 1947


Sun Valley is a neighborhood in Los Angeles, California in the San Fernando Valley region. The neighborhood is known for its overall youthful population and moderate racial diversity. There are three recreation centers in Sun Valley, one of which is a historic site. The neighborhood has thirteen public schools—including John H. Francis Polytechnic High School and Valley Oaks Center for Enriched Studies (VOCES)—and four private schools.

Population
The 2000 U.S. census counted 75,848 residents in the 9.42-square-mile Sun Valley neighborhood—or 8,048 people per square mile, about an average population density for the city. In 2008, the city estimated that the population had increased to 81,788. In 2000 the median age for residents was 28, considered young for city and county neighborhoods; the percentage of residents aged 10 or younger was among the county's highest.

The neighborhood was considered "moderately diverse" ethnically within Los Angeles, with a high percentage of Latinos. The breakdown was Latinos, 69.4%; whites, 17.9%;  Asians, 8.1%; blacks, 1.9%; and others, 2.7%.  Mexico (54.5%) and El Salvador (11.9%) were the most common places of birth for the 51.9% of the residents who were born abroad—a high percentage for Los Angeles.

The median yearly household income in 2008 dollars was $51,290, considered average for the city but low for the county. The percentages of households that earned $20,000 to $60,000 were high for the county. Renters occupied 46.1% of the housing stock, and house or apartment-owners held 53.9%.

Geography
Sun Valley is bordered on the northeast by Shadow Hills, on the southeast by Burbank, on the south by North Hollywood and Valley Glen, on the west by Panorama City and on the northwest by Pacoima, Hansen Dam and Lake View Terrace.

Situated at the base of the Verdugo Mountains, Sun Valley is prone to flash floods, and one such flood on Sunday, February 20, 2005 at 22:37 (10:37 p.m. PST) destroyed a portion of the 8000 block of Tujunga Avenue and killed a Los Angeles City civil engineer when a sinkhole  deep opened.

History

The former Tongva/Fernandeño (Native American) village in this area was called Wixánga, which comes from the word wixár (or "thorn" or "prickle" in English) in the Fernandeño dialect of the Tongva language. Hence, Wixánga meant something like "place/canyon of the thorns" in English, in reference to the abundant prickly pear cacti naturally found in the area. This was later reflected in the Spanish name for the area, or Cañada de las Tunas ("canyon of the thorns" in English). Finally, this became La Tuna Canyon, and now Sun Valley.

In 1874, California State Senator Charles Maclay (for whom Maclay Street in San Fernando is named) acquired 56,000 acres (230 km2) of land across the San Fernando Valley. The area extended from Sunland Blvd. all the way west to the Chatsworth Hills. East of Sunland was Rancho San Rafael, a large land grant to José María Verdugo by the Spanish Crown.

By 1876, the Southern Pacific Railroad was constructed through the eastern San Fernando Valley, linking Southern and Northern California. A general store named Roberts Store was used as a post office and water-tank station; later the area's name was changed to Roscoe, reportedly after the name of a railroad crew member. The current name of Sun Valley was chosen in 1950 by residents.

Old Trapper's Lodge

Old Trapper's Lodge, California Historical Landmark No. 939, an outsider art environment that pays homage to the pioneer upbringing of its creator, John Ehn (1897–1981), was situated in Sun Valley. It represented the life work of the self-taught artist who wished to pass on a sense of the Old West, derived from personal experiences, myths, and tall tales. From 1951 to 1981, using his family as models, and incorporating memorabilia, he followed his dreams and visions to create the lodge and its "Boot Hill." The artwork was moved from the original site in Sun Valley, CA, and relocated to Pierce College in Woodland Hills.

Foundation

 The  Theodore Payne Foundation for Wild Flowers and Native Plants  is located in Sun Valley; it is dedicated to helping people discover the beauty of California native plants.

Government and infrastructure

Los Angeles Fire Department Fire Station 77 is located in the Sun Valley area. The station is in the Battalion 12 district.

The United States Postal Service Sun Valley Post Office is located at 10946 Ratner Street.

Sun Valley is part of the City of Los Angeles.

Education

One of every ten of Sun Valley residents aged 25 and older had earned a four-year degree by 2000, a low percentage for both the city and the county. The percentage of the same-age residents with less than a high school diploma was high for the county.

Schools within the Sun Valley boundaries are:

Public
 John H. Francis Polytechnic High School, 12431 Roscoe Boulevard
 Valley Oaks Center for Enriched Studies Magnet, 9171 Telfair Avenue
 Fernangeles Elementary School, 12001 Art Street
 Robert H. Lewis Continuation school, 12508 Wicks Street
 Richard E. Byrd Middle School, 8501 Arleta Avenue
 Arminta Street Elementary School, 11530 Strathern Street
 Strathern Street Elementary School, 7939 St. Clair Avenue
 Saticoy Elementary School, 7850 Ethel Avenue
 Glenwood Elementary School, 8001 Ledge Avenue
 Roscoe Elementary School, 10765 Strathern Street
 Vinedale Elementary School, 10150 La Tuna Canyon Road
 Charles Leroy Lowman Special Education Center, 12827 Saticoy Street
 Camelia Avenue Elementary School, 7451 Camelia Avenue
 Sun Valley Magnet School, 7330 Bakman Avenue
 Alliance Marine Innovation 6-12 Complex, 11933 Allegheny Street
 East Valley Skill Center (Adult School), 8601 Arleta Avenue
 Fenton Leadership Academy, 8926 Sunland Boulevard (K-2)
 Fenton STEM Academy, 8926 Sunland Boulevard (3-5)

Private
Village Christian School, 8930 Village Avenue

University
 The Master's Seminary, 13248 Roscoe Boulevard

Public libraries
The Los Angeles Public Library operates the Sun Valley Branch.

Parks and recreation
 The Sun Valley Recreation Center in Sun Valley includes a public swimming pool, lighted baseball diamond, lighted outdoor basketball courts, a children's play area, a football field, picnic tables, a lighted soccer field, lighted tennis courts, and a lighted volleyball court.
 The Fernangeles Recreation Center in Sun Valley includes a public swimming pool, an auditorium, barbecue pits, a lighted baseball diamond, lighted indoor basketball courts, lighted outdoor basketball courts, a children's play area, a lighted football field, an indoor gymnasium with weights, picnic tables, and a lighted soccer field.
 The Stonehurst Recreation Center in Sun Valley is a historic site. The center has an indoor gymnasium and auditorium with a capacity of 400 people, barbecue pits, a lighted baseball diamond, lighted outdoor basketball courts, a children's play area, a community room, a lighted football field, an indoor gymnasium with weights, picnic tables, a lighted soccer field, and volleyball courts.

Notable people
Skylar Deleon, former actor and convicted murderer
Michael Horse, actor (formerly Michael Heinrich)
John F. MacArthur, American pastor and author
Amber Rayne, American pornographic actor

References

External links

 Sun Valley Area Neighborhood Council
 The Theodore Payne Foundation for Wild Flowers and Native Plants—in Sun Valley
 Sun Valley Hills—a community website for CERT, emergency and other information
 Sun Valley crime map and statistics

Communities in the San Fernando Valley
Neighborhoods in Los Angeles
Chicano and Mexican neighborhoods in California

Sun Valley, Los Angeles