Tarnowskie Góry (šleski: Tarnowske Gůry, njemački: Tarnowitz, češki: Tarnovice) je grad u jugozapadnoj poljskoj pokrajini Šlesko vojvodstvo, sjedište županije powiat tarnogórski, u povijesnoj pokrajini Gornja Šleska. Mjesto je najslavnije po rudnicima koji predstavljaju važan doprinos svjetskoj proizvodnji olova i cinka, zbog čega je 2017. godine upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Povijest

Najstariji dokazi ljudskog obitavanja na području grada su 20.000 godina stari arheološki nalazi u selu Rybna iz starijeg paleolitika. U brončano doba, od 8. do 5. stoljeća pr. Kr., uz obale rijeke Stoła su živjeli ljudi koji se počinju baviti metalurgijom oko 3. stoljeća pr. Kr.

Naselje je oduvijek kroz povijest bilo povezano s rudarstvom srebra, olova, a kasnije i cinka. Prema legendi, na prvi grumen rude srebra naletio je seljak Rybka oko 1490. iz sela Tarnowice. Od tada su na područje današnjeg grada počeli pristizati doseljenici i niknula su prva rudarska naselja.

Vlasnik zemljišta, Jan II. Dobri, opolsko-raciborski vojvoda i markgrof George von Ansbach su zajednički 1526. god. dali selu rudarsku povlasticu, tj. "Akt o slobodnom rudarstvu" (Akt Wolności Górniczej), koji je davao slobodu od kmetstva svakomu tko bi došao u grad biti rudarom. Iste godine, Tarnowskie Góry dobio je svoje ime i status grada sa svim privilegijama i pravima, a dvije kodine kasnije je dobio rudarski zakon (Ordunek Górny) kojim je veliki dio rude pripadao rudarima. Desetljećima kasnije, 1562., grad je dobio svoj grb i službeni pečat grada. To je razdoblje brzog razvoja rudarstva, kada se intenzivno razvija trgovina i obrt, a izgrađene su i mnoge danas postojeće kuće.

Sredinom 16. st. Tarnowskie Góry je bio najveći centar rudarstva u Šleskoj i jedan od najvećih u Europi. Mnogi zagovornici reformacije su našli sklonište u gradu. A, nakon smrti Jana II. Dobrog (1532.), grad je došao pod vlast obitelji Hohenzollern, pobornika reformacije. God. 1529. protestanti su izgradili prvu drvenu crkvu, a dvije godine kasnije na njezino mjesto crkvu od opeke.

Procvatu grada stao je na kraj Tridesetogodišnji rat (1618. – 1648.), da bi grad počeo slabiti od 1676. kada je u gradu izbila kuga. Kuga je počela da prolazi nakon velike gradske procesije do marijanskog svetišta u obližnji Piekary Śląskie. Kako bi obilježili ovaj događaj Tarnogórci svake nedjelje oko 2. srpnja pohoduju do svetišta Gospe u Piekary. Ova tradicija se nastavlja i dan danas.

Šleski ratovi između Austrije i Pruske (1740. – 1742., 1744. – 1745. i 1756. – 1763.) su završili pruskom okupacijom i 1780-tih godina po vladaru Pruske Friedrichu Wilhelmu II. nazvana je talionica "Fryderyk", koja je 1788. bila prva takva na europskom kontinentu, jer je imala parni stroj za isušivanje rudnika uvezen iz Engleske.

Godine 1803. otvorena je prva rudarska škola, a desetak godina kasnije, iskopano je novo rudarsko okno "Frederic", popločan trg i ulice Krakowska i Lubliniecka (koje su dobile i plinsku rasvjetu), osnovane nove tvornice i željezare i započela se gradnja gradskog vodovoda. God. 1873. osnovan je novi okrug čije je središte postao Tarnowskie Góry, a 1857. otvorena je prva željeznička pruga do Opole. Uslijedile su izgradnja bolnice i suda.

Versajski ugovor je naveo kako se stanovnici Šleske moraju odrediti da li će pripasti Njemačkoj ili Poljskoj i 1921. oko 62% je glasalo za pripadnost Poljskoj, a Njemačkoj 38% (uključujući i gotovo 10% tzv. imigrantskih glasova). Godine 1922. grad je nakon 300 godina njemačke dominacije pripao poljskoj.

Početkom dvadesetog stoljeća iscrpljeni su rudarski resursi i rudarstvo je okončano. Grad je bio dio Vojvodstva Katowice od 1975. do 1998. godine kada je ujedinjeno Šlesko vojvodstvo.

Znamenitosti

Gradski trg ukrašavaju nizovi romantičarskih građevina, sjajna gradska vijećnica i protestantska crkva iz 17. st.

Uskotračna željeznica Gornje Šleske iz 1853., koja ima najveći ranžirni kolodvor u Poljskoj (i jedan od najvećih u Europi), je najstarija ove vrste koja je još u uporabi na svijetu.

No, najslavnije su znamenitosti povezane s rudarstvom srebra, olova i cinka. Tarnowskie Góry posjeduje stare rudnike s oknima, vodovodnim kanalima (adit), galerijama i vodovodnim sustavom koji su podzemni, dok je iznad sustav ravnog kopa iz 19. st. Parni stroj za ispumpavanje vode iz rudnika svjedoči o kontinuiranim težnjama starijima od tri stoljeća za isušavanjem podzemnih rudarskih zona. Ona je omogućila da se voda iz rudnika upotrijebi za gradske potrebe i potrebe rastuće industrije.

Rudarski adit crne pastrve (Sztolnia Czarnego Pstrąga) je dio od 8 kanala koji su iskopani kako bi se odvodila voda iz rudnika. Danas se njegovim 600 m dugim kanalom, iskopanim 1821. – 1834. u živoj stijeni, može ploviti turističkim brodicama-vagonima.

Gradovi prijatelji
Tarnowskie Góry ima ugovore o partnerstvu s gradovima:
  Bernburg, Njemačka
  Békéscsaba, Mađarska

Izvori

 Jana Drabiny, prof. (ur.), Historia Tarnowskich Gór, Tarnowskie Góry, 2000.

Poveznice
 Bochnia
 Wieliczka
 Rudarsko područje Cornwalla i Zapadnog Devona
 Rudarski bazen Nord-Pas de Calaisa

Vanjske poveznice
Tarnowskie Góry, Słownik geograficznym Królestwa Polskiego, Tom XII

Ostali projekti

Gradovi u Poljskoj
Svjetska baština u Poljskoj
Rudnici srebra
Rudnici olova
Rudnici cinka

Tarnowskie Góry


Marie-Denise Villers (Pariz, 1774. – Pariz, 19. kolovoza 1821.) bila je francuska slikarica.

Životopis

Rođena Marie-Denise Lemoine, bila je dio umjetničke obitelji koja je uključivala njezine sestre Marie-Victoire i Marie-Élisabeth. Prilike koje je imala za izlaganje svojih djela omogućene su promjenama koje su uslijedile nakon Francuske revolucije. Prvi put je izlagala na Salonu u Parizu 1799. godine, a njezin doprinos zaslužio joj je nagradu. Slika koja joj se pripisuje bila je na Salonu 1801. i sada se nalazi u zbirci Metropolitanskog muzeja umjetnosti. Slika koju je izložila sljedeće godine također je dobro prihvaćena, a 1810. naslikala je njezinu smanjenu verziju za člana ruske plemićke obitelji Yusupov. Među umjetnicima koji su je utjecali ili ohrabrivali bili su Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson, François Gérard i Jacques-Louis David.

Izvori

Francuski slikari

Marie-Denise Villers


Uwe Mundlos (11 de agosto de 1973 - 4 de noviembre de 2011) fue un asesino y terrorista de ultraderecha y, junto a Uwe Böhnhardt y Beate Zschäpe, miembro de Clandestinidad Nacionalsocialista (CNS), una organización terrorista neonazi. Se cree que Mundlos asesinó a Böhnhardt en 2011 en un aparente suicidio pactado.

Biografía
Nacido en Jena como hijo de Siegfried, un profesor de Ciencias de la Computación en la Universidad de Jena e Ilona, una dependienta. Tenía un hermano mayor discapacitado llamado Robert. El apartamento familiar estaba localizado en un bloque de apartamentos en la calle Max Steenbeck del distrito de Winzerla.

En 1979, Mundlos asiste al Polytechnic High School POS Magnus Poser. Graduándose en décimo grado con buenas calificaciones, especialmente en las materias de ciencias. Empieza a hacer prácticas como procesador de datos en Carl Zeiss.

En 1987, Mundlos ya es miembro de Los Pioneros de Thalmann y de la Juventud Libre Alemana.

En 1988, Mundlos comenzó a acudir al colegio 'con pelo al estilo militar y botas de combate'.

Después de la Caída del Muro de Berlín en 1989 se radicalizó cada vez más.

El club Winzer-clan abre por primera vez, lugar que se convierte en el punto de encuentro de muchos neonazis de Jena. En este lugar Mundlos empieza a relacionarse con quienes serían los futuros integranes y colaboradores de la Clandestinidad Nacionalsocialista, Uwe Böhnhardt, Beate Zschäpe, Ralf Wohlleben, Holger Gerlach y André Kapke formando una camaradería en Jena, donde era considerado el líder.

De 1994 en adelante, Mundlos fue investigado en diferentes estados por sedición, violación del derecho de asociación, utilización de símbolos inconstitucionales, allanamiento y resistencia a la autoridad.

En ese mismo año, Mundlos comienza su servicio militar obligatorio en las Barracas de Kyffhaeuser en Bad Frankenhausen.

En 1995 junto a Uwe Böhnhardt y Beate Zschäpe se une a la organización anti-Antifa de Turingia y a la Thuringian Homeland Security. Se llega a relacionar con la "división alemana" de "Blood & Honour", una organización ultraderechista creada en Reino Unido.

Mundlos es detenido durante una redada, los oficiales revisan su apartamento y descubren música nacionalsocialista y panfletos de NPD. Al miamo tiempo, el Servicio de Inteligencia alemán señala a Mundlos como peligroso. En marzo de 1995, es interrogado por los ataques a asilos de refugiados. Él niega estar vinculado.

En junio de 1995 la Corte Judicial del distrito de Chemnitz lo sentencia a pagar una multa por "haber fabricado y estar en posesión de símbolos inconstitucionales".

En agosto, Mundlos participa en un memorial de Rudolf Hess en Schneverdingen.

En noviembre de 1996, a Mundlos se le prohíbe entrar en el memorial del campo de concentración de Buchenwald ya que había entrado junto a Uwe Böhnhardt vestido con uniformes de las SS.

El 9 de noviembre de ese año, la policía registra su casa y encuentra hachas, porras, una pistola de gas, una estrella arrojadiza, un cuchillo de combate, una pistola de aire y un cartel con motivo de la Wehrmacht.

A finales de 1997, una filial de la organización "Blood & Honour", "White Youth", es fundada en Turingia, los miembros se centran en recutrar a gente joven y a mantener a los veteranos. Cuenta con 40 miembros y los miembros de la CNS están presentes.

En enero de 1998, se difunde una orden de arresto a los miembros de la CNS y el trío huye. Mientras vivió en la clandestinidad, Mundlos sostuvo la identidad falsa de Max Florian Burkardt.

Referencias

Neonazis de Alemania
Asesinos de Alemania
Nacidos en Jena

Uwe Mundlos


NGC 5629 est une galaxie lenticulaire située dans la constellation du Bouvier. Sa vitesse par rapport au fond diffus cosmologique est de , ce qui correspond à une distance de Hubble de . NGC 5629 a été découverte par l'astronome britannique John Herschel en 1831.

NGC 5629 présente un noyau en retrait (RET, retired nucleus).

À ce jour, six mesures non basées sur le décalage vers le rouge (redshift) donnent une distance de , ce qui est à l'intérieur des valeurs de la distance de Hubble. Deux des mesures qui dans les 100 Mpc sont à l'origine de cet écart-type élevé. La distance de Hubble est probablement plus près de la distance réelle de cette galaxie.

Groupe de NGC 5653
Selon A. M. Garcia, NGC 5629 fait partie du groupe de NGC 5653. Ce groupe de galaxies compte au moins 15 membres. Les autres galaxies du groupe sont NGC 5635, NGC 5639, NGC 5641, NGC 5642, NGC 5653, NGC 5657, NGC 5659, NGC 5672, NGC 5709 (= NGC 5703), NGC 5735, IC 4397, UGC 9253, UGC 9268 et UGC 9302.

Plusieurs galaxies se trouvent dans la même région du ciel que NGC 5629, mais elles ne font pas partie du groupe de NGC 5653.

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des objets du New General Catalogue

Liens externes

 NGC 5629 sur le site du professeur C. Seligman

5629
Constellation du Bouvier
Galaxie lenticulaire
Objet céleste découvert en 1831
Objet céleste découvert par John Herschel

NGC 5629